###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    21 бер. 2022
    Мар'яна Чапран
    Без назви
    МАРІУПОЛЬ. Боже, закрий над ним купол
    Щоб в братських могилах трупи
    Не ховали.
    .
    ІРПІНЬ. На вулицях смерті тінь.
    Дзвонить трауру дзвін
    Над містом.
    .
    ХАРКІВ. Ти кров'ю харкав.
    Тобі і в мороз було жарко
    Від крилатих ракет.
    .
    СУМИ. Вночі на вулицях сурми:
    Гімн України сумно
    Грає з балкона трубач.
    .
    ХЕРСОН. Тебе не взяли в полон.
    Бо вільні люди з колон
    Кидали коктейлі.
    .
    КИЇВ. Кацап би тебе залюбки з'їв
    Сирена щоденно виє
    Та ти їм не по зубах.
    .
    ЧЕРНІГІВ. Ти теж ледь вижив,
    Ворога руки хижі
    Тебе вбивали.
    .
    ВОЛНОВАХА. Знищена вже до краху.
    Зморена ти, Волноваха.
    "Спасают" до смерті.
    .
    УКРАЇНА. Ми відбудуєм руїни
    Люди твої до загину
    Б'ються за волю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4300

    21 бер. 2022
    Кіс Ольга
    Біженець
    Біжи, біжи… Ти біженець малий.
    Прийшли ординці – бісівська личина.
    А в тебе темні кола під очима,
    Бо вийшов з підземелля заслабий…

    Благословен «зелений коридор»,
    Позаду смерті і всуціль – руїна.
    Та бореться, палає Україна,
    Перемагає, громлячи Мордор.

    А ти біжи з ведмедиком в руці,
    Земний твій Янгол – мама блідолиця.
    І світ вціліє, небом освятиться,
    Весна сади утопить в молоці!..

    Та де той сад? Примара із примар,
    Чорніє люто… Де весела хата?
    І батько на війні карає ката,
    І всіх йому на світі мало кар!

    І так стоять перед очима – злом
    Земля розп’ята, Янгол за плечима.
    Хлопчина – темні кола під очима,
    Й десниця Божа над його чолом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4301

    21 бер. 2022
    Мар'яна Чапран
    Без назви
    Мої світлі дні закінчИлися словом "війна",
    Сміх мОїх дітей вже не такий дзвінкий.
    Я вірю, що ворог колись заплатить сповна
    За зруйнований світ, за вбитих невинних людей.

    Та доки чекати, щОби спинився кат?
    Ще скільки душ має прийняти небо?
    Російський солдате, прошУ, опусти автомат!
    Я вірю, що вдома хтось чекає на тебе.

    Я вірю, що в тебе є вдома сім'я,
    Спинися, отямся! Чому ти прийшов вбивати?
    Гіркими сльозами заплаче мама твоя,
    Коли з тілом твоїм похоронку їй будуть вручати.

    Чому ви прийшли на землю мою, скажіть?
    Ми - вільна країна, ми вже давно не раби.
    Ми вам не загроза, танки свої розверніть...
    Російський солдате, прошУ, автомат опусти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4302

    21 бер. 2022
    Юлія
    За що ви вбиваєте наших дітей?
    Що вам зробили маленькі діти,
    Що ви забрали в них, їхню весну?
    Ви їм не дали сонцю радіти,
    А декому -  пробудитись від сну.
    За що ви воюєте? КОго бороните?
    Що вам зробили мати й маля?
    За що ви людей у завалах хороните?
    Чому, має вмерти оте немовля?
    Чому ви вночі ракети пускаєте?
    В сплячих солдат, у притулок старих,
    В театри, в  лікарні, в базари стріляєте,
    Б'єте без жАлю старих і малих....
    Як пояснити вцілілій дитині,
    Чому в неї ручки більше нема,
    Чи ножки, а може осколок у спИні?
    Пробач, маленька, просто... Війна.
    А може слова в вас знайдуться для мами,
    Що бездиханне тільце несе,
    Що поливає дитину сльозами...
    Чому ви прийшли і зробили це все?
    Ніколи від крові вже вам не відмитися,
    На вас будуть завжди смерті дітей..
    І нам ніколи з цим не змиритися,
    Що загинули ЛЮДИ, від рук не людей.
    Для вас тільки ненависть і проклинання.
    Не забудем ніколи дитячих смертей!
    І буде, як вирок, звучати питання:
    "За що ви вбиваєте наших дітей?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4303

    21 бер. 2022
    Татіана Комарова
    Біженці
    Я збрехала доньці що війни не буде
    А вона повірила і була впевнена хоча переживала тому що в школі розповідали де бомбосховище як бігти в укриття
    Що обов'язково потрібно мати з собою паспорти та гроші а ще ліки для хворого на епілепсію лежачого шестирічного братика…

    Сирени небезпеки ревіли знову нестерпно
    Вночі ми вперше бігли до підвалу сусіднього будинку щоб залишитися в живих…
    Я несла на руках хворого сина а донька тримала маленького собаку…

    Сусіди сиділи на стільчиках балакали й жартували пропонували заварити чай чи кави
    Діти мовчазно дивилися в стелю й засинали
    А мій плакав від страху бо ж він святий мученик

    Він ще жодного разу не попросив мене ні про що і не промовив "мамо"
    Я ношу його на руках як Бог тримає Землю
    Й ніколи не кидаю самого тільки на донечку
    Бо вона ж бо любляча сестра..

    "Мамо, мені страшно… а ти казала, що війни не буде, - заглядаючи глибоко мені у вічі, донечка плакала від розпачу….

    7 днів ми жили під сиренами повітряної тривоги
    Наш хворий хлопчик від остраху майже не їв
    Песик скиглив й обнюхував валізу з памперсами та спеціальним аквагелем водозамінником для тих хто не вміє ковтати воду…

    Ранок був схожий на попередні 6 ранків війни
    ми прокинулися одягнені поснідали й вирушили в путь
    під дулами автоматів блокпостів
    мерщій до молдавського кордону
    нас відвезли сміливі друзі
    де нас годували поїли кавою й зігрівали серцями невідомі роми віруючі в Бога…

    Я вперше в житті не боялася цих людей
    вони буцімто вперше бачили важко хвору дитину й бесперестанно молилися
    роздавали чай сендвічі й знову молилися
    Помагали тисячам біженцям що розмовляли всіма мовами Світу й молилися
    а ми плакали під гул сирен й закривали очі від дивного болю…
    Ми біженці…в нас у рідній Україні війна з Росією…
    Я збрехала донечці що війни не станеться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4304

    21 бер. 2022
    Наталія
    Za фюрера победу
    Ты не заметил, как стал немцем
    из старых фильмов про войну.
    Za фюрера победу отдал сердце,
    Отбросил все сомнения, вину..

    А он войдет в историю не сам,
    а с одураченым народом,
    который вслед его рукам
    шел в Украину зомбосбродом.

    Ты веришь в искренность глаз
    Ведущей новостей и Соловьева.
    И злишься тайно или напоказ,
    что в Украине не "язык", а "мова".

    Тебя растили на убой,
    Ты ждал военного приказа...
    В системе невозможен сбой,
    Георгиевской лентой мозг твой связан.

    С телеложью, что судьбу вершит,
    "Нюрбергский дневник" бы сверить..
    Где ставить запятую, сам реши:
    "молчать запрещено не верить!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4305

    21 бер. 2022
    Рімма Овчаренко
    Без назви
    Уже не гнів, уже не лють, —
    Ненависть душить до нестями:
    Не Україну — моє серце б'ють
    Градами, танками, літаками...

    Якщо в огиди є шкала,
    Моя далеко за межею.
    росія, вічна вам ганьба!
    Тепер не Бог буде суддею.

    За кожну церкву, за мій дім,
    За плач дітей, за полонених,
    За вбитих, вам кричу глухим:
    "Потонете в сльозах солоних!"

    Я проклинаю на віки
    Всі ваші сім'ї, землі, мову.
    Не відмолити вже гріхи!
    Та й як молитися німому?

    Рабів до раю не пускають —
    Вас навіть з пекла проженуть!
    Я вам розплату нарікаю:
    Всі те, що сіють, потім жнуть.

    Я знаю: слово — також зброя!
    Росте ненависть щохвилини.
    Кляну народ росії вбогий
    За біль моєї Батьківщини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4306

    21 бер. 2022
    Рімма Овчаренко
    Без назви
    Ось я і вийшла із зони комфорту.
    Залишаю тобі свої ключі.
    Телефон червоний від новин із фронту,
    Хоч фронтові міста зараз — усі.

    Життя вмістилось в одну валізу.
    На колії потяг чекає останніх.
    Не питають ані мету, ані візу —
    Мотиви надочевидні насправді.

    А з інших перонів йдуть потяги в небо
    Із тих, хто не встиг, кому не пощастило.
    Не дай нам Господь, щоб, з живих хто-небудь,
    Забув ці обличчя, що хмарами вкрило!

    В нас різні дороги, але одна ціль.
    Вірю, що ангели Батьківщини,
    Доки ворог вдивляється у приціл,
    Тримають небо над Україною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4307

    21 бер. 2022
    Станіслав
    Дорога
    Чому, чому так довго
    Питали діти у батьків
    Я лиш бачив дорогу
    І їх уберегти хотів

    Я мчав, і лиш думка
    Думка кружляла в голові
    Чому все, защо нам
    На нашій рідній землі

    Аби лиш їх уберегти
    Я їхав туди де не знав
    Чи буде що їсти чині
    Але щоб жили лиш благав

    І ось знайшов я притулок
    Я їх від війни сховав
    Тепер іншу думку
    Я на своє серце поклав

    Свій дім Україну боронити
    Так Воля говорить мені
    Піду я у військо служити
    Нехай здохнуть москалі

    За тих хто дітей не побачить
    І тих кого не побачать вони
    Я буду довіку карати
    Це зло на моїй землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4308

    21 бер. 2022
    Рімма Овчаренко
    Без назви
    Синам і донькам Луганщини, що відлетіли у вічність,
    Складаємо шану велику, гордість, пам'ять і вірність!
    Земля українська навіки героїв своїх прихистила,
    Наче шовковими ковдрами рясно їх зорями вкрила
    Й полями жовтогарячими шанобливо замайоріла,
    Небо, завжди непохитне, сьогодні для них прихилила.
    Хай вітер пісні нашіптує заснулим на Слобожанщині.
    — Тихо, тихіше, тут сплять нескорені діти Луганщини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4309

    21 бер. 2022
    Наталія
    Не спрашивай
    Не плачь. Слезы еще понадобятся.
    Запоминай голоса пока еще живых.
    Русский демон посылает гаубицы,
    Кичась спасением нас от НАТО и лих.

    Но не НАТО Киев бомбит и Харьков,
    В Одессе не НАТО мешает спать.
    Там где были бои, взойдут летом маки,
    Красным одеялом укроют поле - кровать.

    Бабушка, милая, возьми трубку,
    Не спрашивай, от кого он хочет "спасать".
    Боюсь, что встретить мира голубку
    Смогут лишь те, кому пришлось умирать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4310

    21 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Уже многое стало не важно,
    Все забыли про банковский счёт,
    И плевать на машыну у дома,
    От ракет ее в порох сотрёт,
    Стало важно когда после взрыва,
    Мама с папой поддержуют связь,
    А ответ на вопрос кто виновен,
    Все ведь знают это русская власть,
    Каждый час звучат в чатах вопросы,
    Как вы там ? У вас все хорошо?
    Неужели во всем этом мире,
    До кого-то ещё не дошло?
    Украина сейчас под обстрелом,
    Грады с бомбой на город летят,
    Умирают невинные дети ,
    Эти черти там в думе гундят,
    Мы же выстоим сто процентов,
    А вы гниды горите в аду,
    Вам уже нечего не забудут,
    Как творили вы людям беду,
    И если меня вдруг не станет,
    За собой я оставлю сей стих,
    В сердце каждого Украинца,
    Не один огонёк не затих !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4311

    21 бер. 2022
    Рімма Овчаренко
    Без назви
    Цей розтріпаний вітром і часом стяг,
    Що тріпоче під літнім блакитним небом,
    Виразно нагадує сотні військових присяг,
    Тих солдат, що розкидало голим степом.

    Мрію, що скоро зустрінемо мирну добу,
    Тоді я погляну на прапор і гордо скажу:
    «Це під синім небом рідним розлилося
    На землі родючій золоте колосся»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4312

    21 бер. 2022
    Lyubina
    Весенняя  грусть
    а солнце с каждым днём сияет горячей
    вслед за подснежником желтеет крокус
                 и зимних неудач ползёт сырая  тень
                 скрываясь в закоулках  понемногу

    отрадно слышать мне призывный вой котов
    и слабый шум в лучах растущих  почек
                 не остановит холод снежных облаков
                 птиц что спешат домой в  родной  лесочек

    жизнь начинает свой весенний оборот
    согревшись распускается  природа
                 а я одна грущу меня никто не  ждёт
                 и ограничена моя свобода

    а странная любовь исчезла насовсем
    душе остывшей не подвластны  чувства
                ненужный нам с тобой в поэзии тандем
                Господь разбил как сердца безрассудство
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4313

    21 бер. 2022
    Наталя
    Червоні зорі
    За що мені теє небо,
    Що не захистили?
    На що мені тії зорі,
    Що кров’ю помастили

    Хтось казав, що лихо буде
    Хтось правив своєї.
    Та правда: лихі люде
    Пили червоної твоєї.

    Били в двері,
    Грали в сурми -
    Дарма, що хотіли.
    Попалили навіть думи,
    Щоб постали мародери.

    Палили, били, катували,
    Соромили позаочі.
    Та вони своєї правди - не мали,
    То й плакали їхні ночі.

    Хто кров’ю нехтує,
    Той вдома не ночує.
    Хто на дитя піде,
    По тому сира земля сумує
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4314

    21 бер. 2022
    Рімма Овчаренко
    Без назви
    Серпневе сонце прокидається на Сході.
    Я кожен день дивуюся природи вроді,
    Милуюся її чарівними світанками,
    А десь неподалік гуркочуть танки...

    В цій розкоші, в цій величі краси,
    У час, коли гинуть чиїсь сини,
    Я боюся, чи достойна своєї вдачі,
    І чи дійсно варта такої віддачі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4315

    21 бер. 2022
    Данило Бороменський
    Без назви
    Розмазані мрії, розтрощені шибки
    Реальні ці дії? Десь чуються крики

    Вибуху спалах в холодних очах
    У мозок, мов рак, прокрадається страх

    Реальність чи фільм? Справжня війна?
    Нейрони пульсують, як в горах луна

    Крики не змовкнуть – вони всередині
    Думки розривають – снаряд на картині

    Полотно червоніє, художник – то смерть
    Чаша терезів заповнена вщерть

    Нас не зламати – сталевий каркас
    Рація мовить уривками фраз

    І так кроком за крок в історію йдемо
    Настане момент – плацдарм приберемо

    Забудуть, згадають – це вже не про нас
    Є лиш тут і зараз – нами грається час

    В примарливих снах темних віків
    Лишилися тіні забутих життів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4316

    21 бер. 2022
    Наталія
    Записки (не)студента
    Ми жорстокі
    І втратили вже цноту дітлахів
    Почали поважати скоморохів
    Бо зброю вони взяли до зубів

    Ми прокидалися під постріли
    Ми чули «повернешся - буде інше небо»
    Ми засинали під авіаудар
    І молилися за Новоайдар

    Ми чули, бачили
    І ті історії страшні
    Були ми діти -
    Вже в минувшину
    Перейшли Забужко казки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4317

    21 бер. 2022
    Корчак Соломія
    Окупант
    Твої пальці обіймають спусковий гачок
    Мої - плачуть за бархатним клавіром
    Твоя сутність породжує цивільний шок
    Вириваючись скаженим і брехливим звіром
    Я вечорами молитви читаю
    А ти вбиваєш ненароджених дітей
    " Ну мы же братья , я вам помогаю"-
    Знов чути вранці крізь муки людей

    Я бачу життя, ти - воєнну задачу
    Наводиш приціл і несеш надмерзенний наказ
    Мій народ гримотить:" Я тобі не пробачу
    Ні руїни, ні смерті , ні твій зросійщений сказ"

    Ми - безмежна країна, свободолюбива
    І військовий , і лікар й молодий музикант
    А ти ніби людина, без моралі і сили
    І навік клеймований гріхом окупант
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4318

    21 бер. 2022
    Олег Колесніков
    Ми прокинулись
    Ми поснули в обіймах учора
    Та прокинулись у вогні,
    Приголомшені вибухом горя
    На уламків гострому склі.

    Ми розплющили очі до світу,
    Де сильнішому можна все,
    Де сирена несамовито
    Його правду ворожу несе.

    І наш світ похитнувся водночас
    І межею життя з небуттям
    Нам до нього іти серед ночі,
    Як сновидам без вороття,

    Та не знати години покою
    І у праці, і у думках,
    Підіймати незайману зброю
    У бою відчайдушнім в руках,

    Бо не маєм куди відступати,
    За собою окреслених смуг,
    Бо не знає оселі у гратах
    Волі нашої вічної дух.

    Відтепер нам боротись до скону,
    Щоби знову світ людства знайти,
    Той, де звіру не стане закону,
    Що давно вже повинен піти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4319

    21 бер. 2022
    Ірина Кузьміна
    Моя війна
    Витри сльози, мамо, це і моя війна
    Бо втеча від гармат і снарядів - то однаково втеча
    Не хвилюйся - в мене тут 40 мільйонів сердець, я тут не одна.
    Ми з'єднались разом, в нас любов в середині, не розпач в не порожнеча.

    Тих хто їде, мамо, далеко - не проводжають
    Вони тихо заповнюють голі сирі вагони
    В них скрізь очі пусті зі сльозами і стони
    Ті, хто їде, повір - то вони насправді страждають.

    Хто лишився - ті з кожним видохом/вдихом
    Втрачають щось але від того стають сильніші
    Наші діти, мамо, вміють бути тихі, як миші
    Розрізняють ракети за звуком, сплять у підвалах, вдягаються за хвилину, їм від сирен весь час закладає вуха
    Ти би їх не впізнала, мамо, тепер вони зовсім інші.

    Ми не плачемо більше, на це в нас ні сил ані часу
    Ми на полі бою, кожен тут, до одного
    Байдуже, мамо, чи ти вмієш тримати зброю,
    Тут багато фронтів і свій я знаходжу щоразу

    Чоловіки наші- безстрашно йдуть в саме пекло
    Такої відваги, мамо, марно і уявляти
    Вони голіруч танки здатні позупиняти
    Вони і без зброї небезпечніші за гармати
    Не передати, як воюють вони запекло...
    Вибач мамо, раптом знову сирени. Треба хоч трохи поспати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4320

    21 бер. 2022
    Антон Власенко
    ...у цвіту матіоли....
    Обпалила дитинство війна,
    Забрала життя молодого солдата.
    В підвалі холодному пройде весна,
    Шукатимуть татка малі оченята…

    В розпачі мама співає пісні,
    В розпачі жінка стоїть на колінах..
    Пекло у серці, місто в вогні,
    Її тиха молитва за Україну….

    Весна і війна неопалимі повік,
    У пам’яті не згаснуть ніколи
    Батько, син, дід,  брат, чоловік
    ………………. у цвіту матіоли…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4321

    21 бер. 2022
    Людмила Гороть
    "Бережи себе, солдате..."
    Серце стиснулось від болю й чекання,
    І слова молитви на устах.
    Боже, змилуйся і вислухай благання
    Матерів, що слізно просять в молитвах.

    Бережи себе, солдате, у бою,
    Бережи заради матері й дружини!
    Для коханої, для діток бережи,
    Бережи себе заради України!

    Кожен з них по духу для нас брат.
    Боже, змилуйся і дай їм сили!
    Збережи життя наших солдат
    І пошли для України миру!

    Їм уже не страшно ні на мить:
    Їх гартують "гради"  й біль знемоги.
    Матір Божа хай усіх їх захистить!
    Віримо у вас і в перемогу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4322

    21 бер. 2022
    Олекса Калиновська
    Марш
    Йде війна – на фронті, в оселях.
    Зброєю, чи то в серці людини.
    Сорок років пустелі Мойсея
    Ми проходимо в дні та години.

    Вже позаду слова безсилі
    Перед нахабністю окупанта:
    В горні війни горювань вугілля
    Переплавиться на діаманти.

    І нехай замісто знамені
    Жарко-чорних часів лихоліття
    Зринуть вільно в небо незаймане
    Крила звитяжні – жовто-блакитні.

    Хай же та епоха настане,
    Хай вічно житиме та держава,
    Де на вітання: «Слава Украйні!»
    Скажуть мільйони: «Героям слава!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4323

    21 бер. 2022
    Олег Преловський
    Сильним ставай
    важко мовчати, коли стріляють,
    коли гатять вогнем по моїх містах
    важко мовчати, коли вбивають
    дітей, лікарів – народ весь,
    самобутність якого найцінніший є дар

    боротьба за своє – життєва принада,
    бо за честь власну народ в боротьбі
    стоятиме дні, місяці, до останнього,
    останнього ворога, допоки той не згниє
    і заблагає приставити його до стіни

    за праведне бій, за волю і правду
    за те, що рабам не є втямки
    за кожну дочку і сина, за Батьківщину й родину
    за кожний клаптик своєї землі
    був бій й будуть надалі бої

    і мовчать лиш нікчеми, боягузи і хруні
    і мовчить лише той, хто боїться себе –
    на війні тільки доти стоятиме воїн,
    доки позаду лишається кам'яний мур
    і за героєм допоки не німотствує тил

    перемоги чекати марна є справа,
    гнилішим хіба що є благання про мир,
    торжество лиш прискориш, якщо, не мовчавши,
    кулями й словом, що вбивають не гірше,
    проти ворога щохвилі, щодня ти гатив

    не мовчи, якщо можеш,
    не ховайся за сильними —
    самостійно сильним ставай,
    бо вогнем і мечем здобуваєш побіду,
    а словом їй, і мечу, більше гарту давай
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4324

    21 бер. 2022
    Людмила Гороть
    "Щира й горда вкраїнська душа"
    Щира й горда вкраїнська душа,
    З добрим серцем  та  вічним терпінням,                                                                          Йде до волі в тернах - споришах
    Зі святою вірою в спасіння.

    Скільки ж  їй  іще треба пройти?!
    Скільки жертв ще потрібно віддати,
    Щоб себе з-поміж інших знайти
    І навік  незалежною стати?!

    Скільки твердити всім, що ми є народ?!
    В котрий раз це доводити кров’ю?!
    Захищати свій рід від зловісних заброд
    Вірною синівською любов’ю?!

    Та надія живе, що вкраїнська душа,
    З добрим серцем та вічним терпінням,
    Свою волю та долю з любов’ю в серцях
    Віднайде і здобуде спасіння!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4325

    21 бер. 2022
    Мельник Інна
    Розмова
    Привіт, ми ще живі.
    Двадцятий день в облозі.
    Немає в нас ні світла, ні води,
    Але триматися ще в змозі.
    Що кажеш? Їдете до нас?
    Нас від нацизму захищати?
    Торочу тобі в сотий раз,
    Нас від Россії тільки треба рятувати.
    Так, чула. До Донецька не поїду.
    До Львова їдуть всі і я туди.
    Львів став для мене зараз більше рідним,
    Бо там нема російської чуми.
    Ні, там не вбивають за російську мову,
    Не виривають руському язик.
    Там, хто нужденний - має допомогу,
    А помагати кожен змалку звик.
    Ти знаєш, більше не дзвони.
    Писати теж мені не треба,
    Бо більш немає в тебе рідної сестри.
    Так само як і совісті немає в тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4326

    21 бер. 2022
    артистка Чуприненко
    текст пісні «Окрема рука»
    Кожна окрема рука натискає курок
    Чи кнопку відправки бомби
    Я тонкощів, звісно, таких не знаю
    Мені насрати, наскільки там тонко
    Необхідність виконувати накази
    Відправляти дітей в сирі катакомби
    Кожна окрема рука натискає курок
    Чи кнопку відправки бомби

    Не існує одного винного
    Немає єдиного ката
    Скоріш за все його звали не Владімір
    того солдата, що спалив мою лук‘янівську хату

    Не існує одного винного
    Немає єдиного ката
    Скоріш за все його звали не Владімір
    Того конченого солдата

    Прикро, що я не знаю всіх прізвищ
    Людей, яким ніколи вдягнути халати
    Щоб кожну окрему діру зашити
    Треба окремі Романи, окремі Каті
    Прикро, що я не знаю всіх прізвищ
    Тих, хто витягає людей з-під завалів хоробро
    Поки кожна окрема рука натискає курок
    Чи кнопку відправки бомби

    Не існує одного винного
    Немає єдиного ката
    Скоріш за все його звали не Владімір
    того солдата, що спалив мою лук‘янівську хату

    Не існує одного винного
    Немає єдиного ката
    Можливо його звали Глібом
    Того, хто розстрілював людей у черзі за хлібом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4327

    21 бер. 2022
    Тарас М. (псевдонім - Остап Недригайло)
    Чи хочуть руськіє війну...
    Чи хочуть руськіє війну? –
    Ви радше запитайте Сатану.
    Ще краще – українську дітвору,
    Що донедавна гралась у піску,

    А зараз мерзне та тремтить в холодному льоху,
    Від безперервних авіаударів та ракет
    Які так щедро роздає кремлівський “гном-авторитет”.

    Він цілить в Україну..
    Але дивна річ –
    Ці злочини ще вийдуть московитам боком на сторіч.

    Не знаю, чи увійде Путін до всесвітньої історії, чи ні.
    Там злодіїв до біса і без нього вже носило по Землі.

    А ось в історії Вкраїни для нього точно місце вже знайшлось.
    Бо саме він є гоголівський грішник – чорт, не абихтось.

    Хто він, питається?
    Антихрист – лжепророк,
    Без клепки в голові,
    Муміфікований божок,

    Що з Богом мріяв розіграти мало не пів неба,
    Та понад сподівання, –
    Здобув цілу, от лишень свинцеву.

    Він щедро жертвував чужим життям,
    І лежачи у ванні,
    Не тямив, що на нього вже давно чатує
    Вершник на горі Кривані.

    Прониже душу списом – скине тіло пращурам в долині, –
    Ті радо стануть гризти мертві кістки Вічність без упину.

    В підручнику історії Вкраїни буде припис,
    Що Путін був останнім фюрером “на винос”.
    В історії ж Росії не буде ні рядка.
    Навряд чи ця Московія переживе свого керівника.

    Тепер я точно знаю – вільній Україні бути!
    Її не втримає в своїх лабетах горе- Путін.

    Шкода страшенно втрачених людських життів – жінок, дітей, усіх героїв…
    На жаль, саме таку високу ціну
    Нам задав отой прогнилий *млядський злодій.

    ХТО МИ? УКРАЇНЦІ!
    ВОЛЕЛЮБНІ І НЕПЕРЕМОЖНІ.
    ЄДИНІ, СИЛЬНІ ТА НЕЗЛАМНІ,
    МИ НА ВСЕ СПРОМОЖНІ!

    Ми не шукаємо легкої долі,
    Упевнено торуєм шлях до волі!

    СЛАВА УКРАЇНІ!
    Всім ГЕРОЯМ СЛАВА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4328

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Кожен з нас герой
    Кожен з нас у цій війні
    Робить все , що може в ній
    Кожен з нас тепер герой
    Що не боїться взяти до рук зброю
    Й боронити свій рідний край
    Кожен робить свій великий вклад

    Хтось ходить волонтерити на склад
    Молодці усі,хто підтримує економіку країни
    Й працює, виходить на роботу
    Не зважаючи на всі незгоди

    Всі , хто проявляє неабияку турботу
    Тим кому довелося з дому рідного біжати
    Кожен, хто надає будь-яку їм допомогу
    Всі молодці хто закордоном мають змогу
    Й роблять все, що можуть

    Кожен, хто попри все залишається в Україні боронити
    Хто не хоче з рідної землі тікати
    Кожен з нас - це Україна
    Разом ми єдині , ми сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4329

    21 бер. 2022
    Мар'яна Прокопенко
    Про справедливість
    Ну що сказати, коли війна?
    Коли на вулиці так лячно
    Ми всі вже втомлені чимало
    А на душі дуже щемить
    Ми так хотіли просто миру
    Щоб за вікном було спокійно
    Щоб друзі в гості, рідні поруч
    Щоб все було для нас звично
    Ми не чекали вдома лиха
    Ми не робили комусь погано
    Ми жили, вірили, сподівались
    До нас прийшли ті, кого не звали
    І нам прийшлось тримати оборону
    Це все вкрай несправедливо
    Ракети, обстріл, мирні люди
    Невже ви вірите, що вам нічого за це не буде?
    Невже у вас ні краплі жалю?
    Ви стали кривдниками вперто
    Та справедливість не за горами
    На вас чекає трибунал
    А поки молимося всі разом
    Ми подолаємо цю заразу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4330

    21 бер. 2022
    Валерія Псюк
    За перемогою наш дім
    Я за кордоном...
    Але радості нема.
    Я попрощалась з рідним домом,
    бо погнала на автобус нас війна!!

    Тут їжа в горлі часто застрягає...
    Повітря у легенях душу сумом обпіка...
    Спокійних снів давно нікому і ніде немає,
    і не втішають жодні лагідні слова.

    Я хочу лиш кінець війні і перемогу,
    Де нас чекає дім, собака і змужнілий чоловік!
    Із дітками назад поринути в дорогу,
    і бути разом нерозлучні відтоді й навік.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4331

    21 бер. 2022
    Катерина Єсіпова
    Тримай мене за руку через кілометри
    Тримай мене за руку через кілометри,
    Будь ласка, тільки не мовчи,
    Твої обійми не замінять жодні теплі светри,
    Тепер так холодно буває уночі.

    Війна раптово нас з тобою розлучила,
    І не дала сказати навіть і двох слів,
    Розлуку цю терпіти мені вже несила,
    Життя застигло мовби у кошмарнім сні.

    Тримай мене за руку через кілометри
    І повідомлення щодня пиши,
    Теплі слова підтримки тепер замість сотні светрів,
    Будь ласка, тільки не мовчи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4332

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Сльози матерів
    Посмурніло біле личко
    Матері плачуть за синами
    Але водночас горді
    Що виховали їх гідними захисниками

    Хочемо лише одного
    Щоб наші воїни сміливі
    З хорошою новиною
    Поверталися скоріш живими

    Не передати емоції тих матерів
    Яка охоплювала їх буря відчуттів
    Чиї діти народжувалися в бомбосховищах метро й підвалів
    Чиїх діставали з-під завалів

    Чиї діти загинули під час цього свавілля
    Коли ж закінчиться це божевілля
    Немає прощення тому
    Хто не дає спокою невинному народу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4333

    21 бер. 2022
    Катерина Єсіпова
    Життя вже ніколи не буде таким як раніше
    Життя вже ніколи не буде таким як раніше,
    Змінила назавжди його ця жахлива війна,
    Усі ми - і я, і ти стали тепер зовсім іншими,
    Лише обіцяй, що писатимеш мені щодня.

    Ще вчора в нас були такі дріб'язкові проблеми,
    Ще вчора нас хвилював Інстаграм й Інтернет,
    Ще вчора ми надсилали один одному меми,
    Ще вчора ми не здригалися від ударів ворожих ракет.

    Тепер ми постаршали всі мінімум років на десять,
    Хоч не змінилися ззовні, та погляд пронизаний болем в очах,
    Тепер у думках вже не відпочинок на морі в Одесі,
    Тепер не зігрітися нам у холодних підвальних ночах.

    Тепер кожне "Як ти?", "Молюся за тебе",
    Вже замінили нам тисячі слів,
    Тепер в наших мріях лише мирне небо,
    В реальності ж звуки сирен посеред вечорів.

    Від кожного слова підтримки у серці тепліше,
    І кожні обійми тепер захищають як бронежилет,
    В цей час один одному стали ми ще ріднішими,
    Назавжди змінила війна наш життєвий сюжет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4334

    21 бер. 2022
    Анжела
    Україно, тримайся
    Україно, тримайся. Ти сильна, ти зможеш
    Доки в нас кров українська тече
    Ми знаємо що ти в кінці переможеш
    Ми стільки вже втратили та втратим ще
    Але не здавайся, ми віримо в сили
    Та стійкість наших солдатів, братів
    Ми «рятувати» нас не просили
    Тож будемо гнати всіх ворогів,
    Що нашу землю бомблять не здригнувши
    Оком россійским, байдужим таким
    Ті хто по синькі будинки тривожать,
    Ще ті мародери, але літаки
    лягають до долу, так буде аж поки
    Не заспівають наш гімн москалі,
    Тобто це буде аж дуже скоро
    Вони зрозуміють хто ми такі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4335

    21 бер. 2022
    Дара Решетіна
    Без назви
    Уйти в монастырь от этого мира.
    И больше не жить в нём.
    И больше не быть в нём.

    Уйти в монастырь от этого мира.
    В приходском саду собирая маслины,
    Блаженство вкушая Эдемского Сада.
    Вот всё, что мне надо.
    Вот всё, что мне надо.

    Но даже церковные пышные своды
    Сегодня не скроют от душной тревоги.
    Когда благовестные мирные звоны,
    Сменились набатом:
    В Укрытие! Бомбы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4336

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Без назви
    Коли війна почалася, я спала.
    Не чула жахливих вибухів о п’ятій.
    Я була впевнена, що нічого нема,
    Що це фейк і з нами не будуть воювати.

    Тривожне повідомлення від подруги,
    Настільки ж тривожний дзвінок від мами.
    У квартирі я сама, але нуль напруги –
    Я все ще не готова ужитися з цими думками.

    Уже сьома година, а всі не сплять із п’ятої
    Дивно отримувати новини останньою.
    Правда, в цьому я не обігнала тата –
    Він ще довго спав після світання.

    Безрадісні прогнози викладачки права:
    (Не уточнюю якого, у мене їх багато)
    «Дипломів вам не видасть уже ця держава».
    Чекайте, а хіба здаватись не зарано?

    Збираю рюкзаки під настанови батька –
    Він нарешті прокинувся і дізнався
    Про те, що до нас линуть якісь безхатьки
    І ті, хто за 11 тисяч рублів продався.

    Але про 11 тисяч ми дізнаємося пізніше,
    Коли поляже не перша плоть,
    Чия рідня отримає ні менше, ні більше –
    Еквівалент рашистів, котрих ми змогли побороть.

    Не за місяць, не за рік, за тиждень!
    Цього не прочитаєш в російських новинах.
    У них нема поняття «внутрішній стрижень»,
    Вони не знають слова «провина».

    Тому цей текст недолугий, нескладний
    Я допишу на виході з підвалу,
    Де ховалась не від «неонацистської влади»,
    А від освободітєльного артилерійського шквалу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4337

    21 бер. 2022
    Долга Єлизавета
    Мандри перемоги
    Летом поедем в Крым
    Отложу свои планы и цели
    Я продам все билеты в Рим
    Не нужны дорогие отели
    Хочу в тур я по шахте из соли
    В Харькове выпьем вина
    И плевать что за планы стоил
    Дед, чья страна уже обречена
    Мы в Одессу с тобой поедем
    В Коломыю исследовать Прут
    Нелюди -дегенераты
    Больше в подвале нас не запрут
    В Мариуполе вместе с друзьями
    Мы под «Скрябіна» пустимся в пляс
    И смотря на мирное небо
    Скажем вместе
    Україно, ти мати для нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4338

    21 бер. 2022
    Дара Решетіна
    Харьков
    Нет, Харьков не бомбят из-за войны.
    Войне ведь незачем стрелять по безоружным.
    А с Харьковчанами сердца всей-всей страны.
    Когда на Харьков гнев бессилия обрушен.

    Нет, Харьков не бомбят из-за войны.
    Его бомбят за крах чужих больных иллюзий.
    У Харьковчан кварталы снесены.
    А у врага зато моральная контузия.

    Нет, Харьков не бомбят из-за войны.
    Его бомбят за непомыслимое мужество.
    За то, что Харьковчане донесли:
    Наша душа сильнее важного оружия.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4339

    21 бер. 2022
    Лілея
    Рабів до раю не пускають
    Це справжнє диво..
    Унікальний народ неймовірних людей!
    Ми сильні й сміливі,
    У світі не має кращих земель!

    Ми любим, любили й будемо любити!
    Своїх боронити та всяку загрозу життю хоронити.
    Мовчали, терпіли..
    Всьому є межа!
    Для кожного з нас земля рідна – свята.

    Окупант ти? Чи ти диверсант?
    Перетворимо в пекло твоє життя!
    Ми не здаємось і ми не здамося!
    "Допомагаєш".., а ми сміємося.

    Стули пельку й не сунься,
    Притримай штанці й краще біжи.
    Не наша війна, але наша земля!
    Це наші люди, і ця оборона – свята!

    Коли вже дійде, що нас не скорити?!
    Це наше життя, це наша любов!
    Наш мужній, могутній народ
    За краще майбутнє стояти готов!

    За кожне відібране життя,
    Змусимо плакати кров'ю.
    Лихі години поглине буття
    Та вже ніхто не забуде хто ми!

    Кажуть:
    "Наша хата с краю..,
    Тому першим ворога стрічаю!"

    Кожен світанок бороним невтомно.
    До останнього подиху гарячі серця!
    Ніщо не зламає, йдемо животворно.
    Збережемо тебе, Україно моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4340

    21 бер. 2022
    Дара Решетіна
    Чернигов
    Ракетой по Чернигову ударить -
    Это как заживо содрать с меня всю кожу.
    Да как так можно?!
    Да кто так может?!

    Мрак в головах
    Страшнее мрака наших улиц.
    Да как вам спится?!
    Как же вы не ужаснулись?!

    Тянусь как плющ
    Ко всем сердцам, что бьются:
    Мы. Всё. Отстроим.
    Новой кожей обрастём
    И …
    Даже сможем снова улыбнуться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4341

    21 бер. 2022
    Долга Єлизавета
    Твої обійми і мої слова
    Страшно когда прощаясь
    Ни проронив ни слова
    Из-за большой тревоги
     слез и кома у горла
    Ты вот сейчас понимаешь
    Для счастья много не надо
    Жизнь без сирен и взрывов
    И что б семья была рядом
    Из-за больного уебка
    Мы говорим пока
    Надежду храним и помним
    Что это все не навсегда
    И очень мне больно родные
    Не сказала так много вещей
    Мы ещё встретимся дома
    Будем жить и любить каждый день.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4342

    21 бер. 2022
    Віктор Млинар
    без назви
    Лютий лютує, але не вітрами,
    ні, не морозами і не снігами.
    Б'є смертоносними нас батогами.

    Березень вже не березовим соком –
    кров'ю стікає по ранах глибоких.
    Сотні і тисячі вбитих жорстоко.

    Вщент пошматоване небо весняне,
    те, що лунало пернатих піснями.
    Все відбувається наче не з нами.

    смерч, авіація та урагани,
    гради, ракети і зграї поганих.
    їм не минеться, їм кара настане!

    Як були знищені діти й вагітні –
    все вже фіксують анали новітні.
    Кров де пролита, там Квіти Розквітнуть.

    Буде в Країні Священна Молитва,
    Дзвони на Храмах скорботно дзвонити.
    Ми Переможемо! Будемо Жити!

    В Небі із Вірії ключ журавлиний
    вже повертається до України.
    Будемо Сильними поки Єдині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4343

    21 бер. 2022
    Дара Решетіна
    «Облегчение»
    - Ну что там? - Не по нам сейчас бомбят.
    - Ох, Слава Богу! - Харьков под обстрелом.
    - Только не Харьков! - Черновцы тоже горят.
    - Нет, только не туда! - Мы снова под прицелом.

    - Как там твои? - Не знаю. Связи нет.
    - Пошли в ГО? - Надеюсь, не пошли…
    Я поддержу, я знаю, что должны.
    Но почему они? Но почему мои?

    - Пусть армия воюет. - Там Наташа.
    - Да что ж такое с этой проклятой войной!
    Где только проблеск облегчения за наших.
    Там же мгновенно за всех наших боль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4344

    21 бер. 2022
    Альона " Ластівка вільного неба"
    Безсонної ночі полум'яного березня 2022
    Немає сну ..
    Не можу знову спати…
    За що народе мій
    Ти маєш так страждати?
    За що дитячі мрії забгані
    Чужими ? За що життя ти відібрав в дитини?
    Це що за сатанинська сила?...
    жінок і янголят малих із " градів " била?
    За що прийшла стара почвара?
    Війна ! Прийшла і все поруйнувала…
    Димить і тліє …багровіє,
    Кипить земля залита кров'ю
    Чому усе це відбувається з тобою?
    Що за часи такі настали?
    Прийшли чужі …так нас " асвабаждали"
    Лукаві очі зиркали пихато,
    Немов орда своє ви влаштували свято…
    Нема…не чутно …тиша нині…
    Горить , палає танк…
    Працюють джавеліни…
    За що, народе мій ,тобі  ця кара?
    А може все лише моя уява?
    Наснилося? І час вставати!?
    Не може ж так біда" гуляти"?
    Не може Харків і Херсон
    Не може…певно, сон…
    І мабуть час вже прокидатись…
    Не може …щоб у XXI  столітті
    Так мучились страшенно діти…
    Не може, щоб …у цілім світі…
    Дивились всі як в цім кровопролитті
    Синів і дочок України вкладали в домовини?
    За те , що в когось в голові "заграло"
    *Серпа і молота" начало…
    За що , скажіть?
    І знов мовчання…
    Усі стурбовані, авжеж…
    Закрити небо не питання?
    Але який для вас то сенс?
    Не ваші діти, внуки та батьки,
    Не ви вмираєте, не ви…
    Не ваш будинок їсть війна,
    Не чути Вам як плаче сирота…
    Стурбовані…чекають…
    Чого і що? Чи самі знають?
    За що тобі, країно, це прокляття?
    Як добре,що ми разом…
    Що ми браття,
    Не дамо нікому й клаптику землі…
    Від Одеси й до Карпат, ми
    Тут усі свої…
    Українці разом на Своїй землі.
    І нехай втікає проклята орда…
    Ми вам нагадаємо, що таке " весна"
    Ми вас " віднавчаємо" нам не збракне сил…
    Так що аж почуєте , хто такий Хорив…
    І повстануть також Змієві вали…
    Бо земля не хоче , щоб ви далі йшли …
    "Молотити" будуть байрактари Вас ,
    ЗСУ " розкаже в чому не праві"
    Ви що влаштували на нашій землі?
    Може заблукали? Показати шлях ,
    Корабель видніє…то ідіть ви …на…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4345

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Герої кращі , ніж з фільму
    Ніхто й не замітив як настала весна
    В нас замість неї війна
    Люди покидають свої дома
    Але ми - сила, кожен з нас - Україна

    Країна, яка незалежна й єдина
    Але зараз в ній жорстока війна
    Ніхто з нас не зможе подій цих забути
    Зараз хочемо лише слів про перемогу почути

    Ми все добре будемо пам'ятати
    Й ще наступним поколінням розповідати
    Щоб пам'ять героїв завжди шанували
    Нічого перемогу скоро будемо святкувати

    Кожен з нас зараз як супергерой
    Не про тих писали бестселери й знімали фільми
    Хтось миттю пішов у тероборону
    Хтось біженцям надає будь-яку допомогу

    Дехто у волонтери подався
    Хай всі знають ніхто з нас не здався
    Хтось сітки плете зранку до ночі
    Для наших хоробрих героїв
    Стираючи руки та пальці до крові

    Наші серця повні болі та гніву
    Ми на все готові за нашу рідну країну
    Знаємо, що за нами перемога
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4346

    21 бер. 2022
    Таня
    Без назви
    Ми пригадуєм назви вулиць, шукаємо враз контакти,
    Пишем: «Люблю, ціную, чи в безпеці та як ти?»
    Не забудемо вже ніколи ці важливі сполучення літер,
    Бо щирі слова любові не кидаємо більш на вітер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4347

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Моїй феї фотографії С.Костюк
    Втоплю журбу  в міцнющій каві.
    Присплю печаль ,тривогу заколишу…
    Усе в собі , немов "фм"
    я  Налаштую тишу…
    А ні чичирк…
    Не бійся, все мине…
    Відгуде , забудеться,
    Я знаю …
    Старезні рани стягнуться в рубець.
    Минає все , усе минає
    І цьому теж колись прийде кінець…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4348

    21 бер. 2022
    Владислав Бутенко
    Тепер
    Вскриті бубони панельних домівок тепер є завзяттям воскреснути квітами
    Пекельні листівки знівечених хвірток займуть міжрядковість історії.
    Жито тепер не похилиться вітром, воно із заліза і волі,
    Воно
    Люттю та болем, сміхом долоней, Київським вороном, криком нескорених, полум’ям мертвих чужинницьких сліз
    Зав‘ється у світ.
    Зав‘ється наскрізь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4349

    21 бер. 2022
    Валентин
    Бомбят
    Бомбят!
    Который день бомбят.
    Восстал рассвет
    Багряно-алый.
    И солнце,
    Растревожено Войною,
    Скупою ласкою
    Лилеет облака,
    Лишь отражая
    Пролитую кровь
    Твоих детей.
    О, Украина
    Пишу на русском,
    Но какая боль
    Знать -
    На том же языке
    Сейчас
    Звучат отрывисто
    И жестко,
    Как смерть сама
    Слова:
    Огонь!
    Бомби!
    Сожги этих хохлов!
    Дави его, дави!
    О, Украина.
    Я - русский.
    Я донской
    По роду бати,
    Я козак,
    Но я хохол,
    Как те рашисты говорят.
    Ну, что ж,
    Дави меня
    Сожги.
    Но встану я
    И встанет Родина моя.
    И Украина
    Все еще жива.
    И будет жить всегда!

    Хотя
    Пока еще бомбят.
    Бомбят ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4350

    21 бер. 2022
    Дара Решетіна
    Неверие
    Та даже путин в вас не верит, «господа».
    Не верит, что вы выйдете на улицы.
    Не верит, что осталась в вас душа,
    Которой славились великие из русичей.

    Не верит в вас и современный мир.
    Не верит, что вы не в конец все сломлены.
    Не верит, что сумеете пройти
    Долину смерти, чтобы правда стать свободными.

    Не верит в вас и Украина, «братский дух».
    Не верит ни словам, ни заверениям.
    Не верит, потому что даже наша кровь -
    «Не слишком веский повод для волнения».

    Неверия стеной окружены,
    Вы впопыхах спасаете имущество.
    Крича: «Проблема в чём?» Проблема - вы.
    И ваше в ноль растоптанное мужество.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4351

    21 бер. 2022
    Вікторія Тарасенко
    Без назви
    Господи, сохрани наш дом.
    На потом.
    И пусть это потом у нас  обязательно будет.
    Господи, кто и за что нас сурово так судит?

    Господи, сердце нам сохрани -
    Эту тонкую нить
    Не позволь обронить.

    Господи, время бы вспять обратить
    Знаю, не оживить...
    Умерли люди, невинные умерли
    Дети.

    И теперь бредут по планете
    И стучатся в чужие двери
    И уже никому не верят
    Наши с вами родные братья...

    Господи, я молю тебя, хватит!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4352

    21 бер. 2022
    Богдана
    Війна 2022
    Земля окроплена та вмита кров’ю.
    Вороже військо та пусті окопи.
    В той час , як ми хотіли лише волю,
    Вони робили градами ті кроки.

    Батіг затягнутий , та б‘є не сильно.
    Ціною смерті ,що об’їхала країну.
    Кожен солдат воліє слово «вільно»,
    Перемогти,почути пісню солов‘їну.

    Вантажать їхніх не на потяги, у труни.
    Ніхто не каже , весь їх зброд мовчить.
    Нам певне козаки малюють руни,
    І Чорновіл з минулого кричить :

    «Корінною є українська нація»,
    Корінним є народ і край.
    Поки одні ділили,яка фракція,
    На сході зашумів вишневий гай.

    Шевченко глянув на Дніпро,на кручі
    І стало тісно йому серед кріпосниць,
    Вони ревуть , як наш реве ревучий
    І подають до столу паляниць.

    Навіть тоді , у скрутний та холодний час,
    Вони були за нас, вінки з калини плели,
    І хоч служили серед панських мас,
    Дітей на Україну вели.

    На справжню,незалежну та палку до болю?
    Таку,що аж захоплює окрас.
    Більшовицька рука забрала волю
    Та не з’явився в українців страх.

    Бо ми,не москалі,не кріпаки,не слуги,
    Бо ми не  тільки для землі і вічних мук ,
    Ми для весни,для вищої натури,
    В нас повно і своїх додалось рук.

    Мистецький арсенал, художні віхи,
    Театр , інтелект і сильний дух.
    Читаєм Кайдашеву для потіхи ,
    Співаємо пісень про дисидентський рух.

    І віроломно небом мчать мандрівки,
    Тільки тепер не хочемо туди.
    Ми хочемо додому , у Криївку,
    Ми хочем просто жити без війни.

    Так як в нас було до російських орків,
    Як за столом збиралась вся родина,
    Залишилось ще трохи кроків,
    І заквітчає наша Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4353

    21 бер. 2022
    @dara_reshetina
    Цитаты
    «Мы просто отвечаем на угрозу»
    «Мы только по фашистам»
    «Мы сверхточным»
    «Мы только по военным базам»
    «Мы защищаемся вообще-то от заразы»
    «Мы только по логистике армейской»
    «Мы против наркоманов и агрессии»
    «Другие среди нас аполитичны»
    «Ой столько дэзы ведь, что даже неприлично»
    «Да кто ж там знает как и что на самом деле»
    «Я не участвую в подобном беспределе»

    И в то же время

    «Я в Киевом метро, родила Маю»
    «Я мину перенёс туда на край аж»
    «Мы пиздим танки, как конфеты у детей»
    «Я оператор линии для русских матерей»
    «Бутылок щас подброшу, нет сирен»
    «Я в Харькове, да, пятый день обстрел»
    «В теробороні бьються дві мої дитини»
    «Тримаймо стрій. Все буде Україна»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4354

    21 бер. 2022
    Валентин Хонин
    Добробат
    Наш сводный …
    Из битых воинов
    И добрых волею
    Отряд
    Назвали мощным …
    По силе смысла …
    Ником –
    «ДОБРОбат».
    Мы надолго
    На первой линии ООС
    Застряли.
    А те, другие,
    Нас минами
    И добрым словом
    С ожесточеньем
    Поздравляли.
    НАМ В СПИНУ
    ЧЕРНЫЕ ДУШОЙ
    СТРЕЛЯЛИ.
    Не раз.
    Но мы вставали.
    И дальше шли.
    Иначе
    Не могли.
    За нами
    НАШИ
    Оставались,
    Судьба которых,
    Да, и простое
    Счастье  - Жить,
    На нашей верности,
    На силе наших душ
    Держались.
    Вот потому
    Мы – ДОБРОБАТ!
    Никогда
    И ни за что
    Мы не сдавались!
    Всегда вставали
    И дальше шли!
    Мои друзья,
    НАШИ
    Доброй Волею
    Бойцы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4355

    21 бер. 2022
    Марина
    Обращение к русскому солдаты
    Что же тебе, русский солдат, не спиться?
    Тебе так нравится быть убийцей?
    Тебе нравиться бомбить города?
    Тебе так нравится когда кричит от страха детвора?
    Ты думаешь, ты стал героем?
    Нееет, ты, твой президент, твоя страна теперь изгои!
    Как смеешеь ты идти к нам воевать
    На танке ехать нас " освобождать"?
    Ну что же... пришел так получай!
    Тебя, дружков твоих найдет наш Байрактар!
    Летишь? Лети! От ПВО тебе не уйти!
    В призраков верите, нет?
    Ну от киевского призрака вам привет!
    Ну что тварюки, получили?
    Этому вас на "учениях" не учили?
    Не сказали, что в ад идете?
    Что живыми назад не вернётесь?
    Вы что же думали, придёте, и радость здесь найдете?
    Нет, здесь только ненависть и ярость!
    Ошиблись адресом вы малость.
    Здесь наше ЗСУ сотрет вас в пыль, в шелуху!
    Здесь наше ТРО не пустит никого!
    Здесь наши люди, наша земля и мы не сдадимся просто так никогда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4356

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Close The Sky
    Hey, dear world, Ukraine is speaking now.
    How did you like our latest pro-fundraising?
    How did you like us put under anvil?
    How did you like the WWIII pre-testing?

    Hey, dear world, Ukraine is grateful now.
    For sending money, armament and blessings.
    For doing more, then… by the way, then who?
    You are the only ones who’re there for this wrestling.

    Hey, dear world, Ukraine is sobbing now.
    For all the souls we lost because of madness.
    Of both, the jerk with nuclear arsenal
    And yours, dear world, unwillingness to help us.

    Hey, dear world, Ukraine is fighting now.
    Ukraine is yelling, mourning, counting minutes.
    You are already late enough to close the sky.
    You’re on the edge to be too late, to save us.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4357

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Compassion in action
    Oh does that make you sad?
    You’re sad enough
    To keep us in your daily prayers?
    Tell that to thousands of mothers of Ukraine,
    Tell that to mothers, who are now relentless.

    Oh, are you sorry now?
    You’re sorry, but
    There’s nothing you can do from over there?
    Well tell that peaceful people, who stop tanks.
    They will appreciate you care.

    Oh, are you angry now?
    Angry enough
    To pull at least the tiny smallest action?
    We need from NATO to shut down the sky!
    We need that now! Add that to list of prayers.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4358

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Знаю
    Але я вірю!
    Ні, я знаю!
    Настане день.
    День без війни.
    Той день буде початком
    Ери вільних.
    Ми
    започаткуєм новий світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4359

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    No Way Backwards
    If I could send my soul right now away…
    To make her strong, to make unwrap her feathers.
    I’d shield them all, my aunt, my friends, all ways.
    From shelling, bombing, from unpeaceful evenings.

    If I could send my soul right now away…
    Even with knowledge I won’t get it backwards.
    I wouldn’t wait, not second, or obey.
    I’d say: good luck and, babe, I hope it matters.

    And you, you do have wonderful machines,
    That can create the silence we are craving.
    But you won’t share it, you just look away,
    From all these souls we’re loosing day by day
    With no way backwards.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4360

    21 бер. 2022
    Анжеліка
    Вірш
    «Прийшла війна» - страшні слова
    Обрушились на нас із ранку!
    Повірили не всі, аж за години дві,
    Лунали вибухи у всіх на ґанку.

    Схопили матері дітей
    Світ заочі подались в невідомість
    Без грошей, чоловіка і речей
    Біжали, плакали але БОРОЛИСЬ!

    Боролись за майбутнє і життя,
    Любов, свободу, вибір, право,
    За цінність нації, буття
    На Україні в тимчасовій окупації.

    Так страшно незахищеній, слабкій,
    Одній у Всесвіті, як вітер в полі…
    Та вітер цей - потужний, лютий, злий,
    Як мова йде про тероризм у її домі.

    Гей Жінко! Дівчино! Дівча!
    Не бійся, та роби усе на що ти здатна,
    Збери всю СИЛУ ВОЛІ у кулак,
    Щоб потім було що по роду передати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4361

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Ж.В.К
    Мою усмішку викрали орки
    На День перемоги я посміхнусь знову
    Я згадую далеку розмову ,
    Я сміятимусь знову дзвінко.
    Слухати буду гучно пісні.
    Я дістану трохи зім’яту листівку
    « День перемоги, скоро... зажди»
    Знову золотом засяє нива,
    Багрянітимуть на деревах листки,
    Мала , ти ще будеш щаслива
    Добро перемагає завжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4362

    21 бер. 2022
    Галина
    Настане день
    Зникло все і все з‘явилось
    Все вмерло й знову возродилось
    Там де пітьма була настане день
    Пізнали істину старих пісень
    Зійде трава, розквітнуть квіти
    Сміятимуться наші діти
    Туди де страх був прийде віра
    Цінить що маєш треба щиро
    Із попелу життя постане
    Там де пітьма була, там день настане
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4363

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Но
    Отобрано. Растоптано. Унижено.
    Оплёвано. Обстреляно. Разрушено.
    Завалено. Заглушено. Задушено.
    Выжжено и сожжено.

    Но.

    Выстоим и выживем. Обнимемся.
    Отстроимся. Отмоемся. И вымостим.
    Чем глубже втаптывать, тем глубже корни пущены.
    А значит, тем мы выше вырастем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4364

    21 бер. 2022
    Галина Істраті
    Без назви
    І пройде день страшний, настане тиха ніч
    Співатиму я доні колискові
    Із сином вчитимем про Україну-Русь
    Скажу «молилась я, щоб були ви здорові»

    В час відчаю, коли гула земля
    Їх обіймала, терпнучи від страху
    Казала «пройде все, маля,
    Побачимо ще в синім небі птаху»

    Як хочеться ввійти в свій дім,
    Не знаю чи стоїть ще, чи руїни
    Зустріну, як вернусь туди, де грім
    Нас вигнав у страшну годину

    Як хочу я полити на вікні
    Всі квіти, а в дворі ще сливу
    І в ліжечках своїх, щоб діти уві сні
    Би посміхались безтурботно і щасливо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4365

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Зупиніть всі війни
    Зупиніть всі війни на планеті ,
    Нехай не буде більше сліз…
    Нехай всі вирви заплете барвінок ,
    Нехай знову відбувається хата,
    Щоб стежка додому , щоб мама і тато,
    Щоб кожна дитина сміялась , раділа,
    Щоб більше країна гіркі сльози не лила…
    Нехай буде мир, хай буде лунати
    Замість сирен лише пісня на святі…
    Нехай повернуться усі, хай єднання,
    Нехай буде радість і мир, і взаємне кохання…
    Настане день і ми згадаємо тих,
    Які віддали все, щоб знову  настав мир...
    Колись настане час , коли все відболить…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4366

    21 бер. 2022
    Галина Істраті
    Без назви
    Як ранок засяє переможний і ясний
    Вернемось додому і будемо знов
    Ми мріять і жити, кохати, зростати
    В очах наших знову Засяє любов

    Як бджілки пухнасті, прудкі, працьовиті
    Збудуємо вулики, гарні, нові
    Росою на сонці згинуть орки прокляті
    Ми будемо вільні в ранковій зорі

    Героїв вшануємо, вік пам’ятати
    Ми будемо спалені їхні життя
    Як сильно любити, усе щоб віддати
    Навчились ми, тОму нема забуття

    Ми встанем, з‘єднаймося, струсимо морок
    І будемо плЕкати всі як один
    Міста наші знищені, кров‘ю умиті
    Відновим для нас, для щасливих годин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4367

    21 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Вот я снова пишу, правда на языке,
    Не співучою рідною мовою.
    Вдруг хоть несколько строк прочитают все те,
    Кто кричит как один «не виновны мы».

    Мол, «не мы нападали на братский народ,
    Мы же мирные, мы не убивали».
    Вы лишь молча смотрели, весь «невинный» ваш сброд,
    Как здесь дети в огне умирали,

    Как коварно и подло в 4 утра
    Взорвалось наше небо огнями,
    Как летели снаряды в сонные города
    От царя, что вы «не выбирали».

    И не смейте отныне даже думать о том,
    Что мы якобы братья родные.
    Брат со смертью и горем не пришел бы в наш дом.
    Вы врываетесь так не впервые.

    Что такое свобода вам увы не понять,
    Мы же жить без нее не сможем.
    Я немного, но верю, есть те, кому не плевать.
    Так вы же и их уничтожите.

    На останок згадаю, як класик писав:
    За нас правда і воля святая
    Слава також за нас, вона не згаса.
    Слава Україні! Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4368

    21 бер. 2022
    Інна Тарасюк-Совальська
    Україна - Європі!
    Ви думаєте довго, чи нас брати у ЄС?
    Ми непотрібні вам у вашім НАТО?
    Коли дійде до вас, кінцям кінець, -
    Самі себе зможемо відстояти!

    Та ви в ЄС є тільки тому сильні,
    Бо наша кров у ваших поколіннях!
    Імператриці, королеви, герцогині -
    Бо найміцніше України в вас коріння!

    Ви - Ярослава діти по всім світі!
    Ми - Володимира прадавнього нащадки!
    За вас гинуть вкраїнські жінки й діти -
    Це МАРІУПОЛЬ, Суми, П'ятихатки!

    У вас комфорт. Ви шлете допомогу...
    Та чи відкупитеся так ви від війни?
    Ми над рашизмом вам здобудем перемогу!
    Ви не відчуєте в наших смертях вини?

    Це ж душами небесними своїми
    Ми ваше небо маємо закрити!
    На нашім тілі - рани та руїни,
    А з уст Вкраїни лиш сирени можуть вити!

    Побійся Бога, набожна Європа!
    Якщо залишиш нас у геноциді,
    То скільки хочеш бий в поклонах лоба,
    Байдужості гріх у тобі від нині!

    І Ярослав у поколіннях відізветься,
    Бо він був Мудрий! Будьте мудрі й ви.
    ЗАКРИЙТЕ НЕБО! Хай Сонце сміється!
    Хай квітнуть квіти й в'ють гнізда птахИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4369

    21 бер. 2022
    Галина Істраті
    Без назви
    Падло, мразота - немає вам назви
    Ви - те гімно, що у вуха вам ллють
    Повірте, в душі ми не маєм образи
    Огида є, ненависть, гнів ще і лють

    Ви прокляті Богом, пропащі ви люди
    Ви морок, пітьма, ви - нашестя, біда
    Немає прощення, немає покою
    Нікому із вас, в пекло йде ваша хресна хода

    Не треба казати «не знали, не правда»
    Ви знаєте все і все знали давно
    Стріляти по дітям, як нижче ще впасти?
    А падати ніде, ви нижче, ніж дно

    Орда, руський мір, ви кого рятувати
    Прийшли, прилетіли під сльози дітей?
    Ніхто не забуде, як бомби крилаті
    Ви шлете, бо заздрість заслала очей

    Гнилі чєловєчки, зрозумійте «умамі»
    що жити як ми ви не взмозі, де там
    Бо гідність і честь, віра в себе і шана,
    Звойована не буде, то не дано рабам!

    Скажіть, яке ви мали право
    забрати у стількох людей життя?
    Тепер вам не відмитись і не вилікувать рану,
    Бо смерть не має вороття

    Під крики «можем повторіть»
    Ви пекло вашої душі несете в світ, Не знаючи кордонів
    Та забуваєте, що розпач той і материнський біль
    вам не простяться ні в яких канонах

    Ми переможемо, повірте - справа часу
    Відновимо будинки, вулиці, розмірене життя
    Лиш не повернемо людей, ні в чім не винних
    За це - нема прощення вам та каяття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4370

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Или
    А выбор не отнять. И выбор прост.
    Куда сегодня повернёт россия?
    В жизнь нищеты, но с гордой мыслью:
    «Вот. Мы сильные, мы доказали свою силу.

    Пусть в изоляции, пусть даже полный крах.
    Но греет душу: мы пальнули миру,
    Что русского так просто не возьмёшь,
    Что мы за ту великую россию»

    Или

    Русский народ захочет осознать,
    Что путь величия, ценою войн - не стоящ.
    Величие - не ядерная мощь.
    Величие - порядочность и доблесть.

    А выбор не отнять. И выбор прост.
    Намажешь ли на хлеб тупую гордость?
    Осталась ли за дымом папирос
    Простая человеческая совесть?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4371

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Сила майбутніх поколінь
    а згарищі утрачених ілюзій,
    Серед попелу спалених надій,
    Зерно свободи проростає в ґрунті.
    Зростає сила майбутніх поколінь.
    Ростуть, ростуть і геть не в 'януть
    величні зерна серед бур'яну...
    Ті паростки на сонці сяють,
    з надією чекають на весну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4372

    21 бер. 2022
    Віктор Млинар
    без назви
    Кажуть, вже Харків Наш географічно
    втратить свій статус, що Є Історичним,
    економічний, культурний, духовний,
    стане аграрно-сільським поступово.

    Ні так Не буде! І щОб так Не стало,
    треба прикласти зусиль всім чимало.
    Треба знайти Нам Свій Шлях Сокровенний,
    що до Зірок проведе крізь терени.
    Шлях дуже древній той, езотеричний,
    стане основою в сфері практичній.
    Час пригадати Союз від Трояні,
    Суренж, Дулібію, Київ, Артанью,
    Славен і Славію, аж до Єлані.

    З моря Хвалинського вітер прилине
    і Новину принесе в Україну –
    орки самі вбили сучого сина.

    Коло костенківці щойно збирають,
    до референдуму всіх закликають –
    з мОкселем жити вони не бажають.
    І білгородці всі, і воронжЕнці
    кажуть, що вірними будуть вже Ненці.

    Ми, Українці, вам скажемо щиро –
    Є Наше Слово і Є Наша Віра.
    Щодо бажань ваших – це вже надмірно.
    Адже для того, щоб вільними стати
    дев'ять століть нам прийшлось воювати.
    З вами також, москалІвські яхАти.

    Хочете швидко ви справу зам'яти,
    але ж накоїли лиха багато –
    кров'ю прийдЕться провину змивати.
    А ще готуйте до сплати дукати,
    потім почнЕмо про щось розмовляти.

    Зоною буфера вам, як ведеться,
    стати на деякий час доведеться.
    А коли вЕрнеться Віра й Сумління,
    кілька століть – і прийдЕ вам Спасіння.
    Тож, покладіть в свою землю Насіння –
    Мир і Добро Проросте в поколіннях.

    А СлавБожань, Наша Славія Славна,
    Серед Своїх як Сестра Рівноправна,
    Буде Заможна і Буде Щаслива,
    Будуть Сучасні Заводи і Ниви.
    Буде над ворогом Суд Справедливий.

    Харків Модерний Наш і Героїчний,
    Вільний, Відкритий, Величний і Вічний
    Буде до Вишньої Сфери Дотичний.
    Стане Мостом між Святим та буденним
    Буде ДажБога Хвалити щоденно.
    Шлях Україна ПройдЕ крізь терени
    і Переможні Розгорне Знамена!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4373

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Кто я?
    Кто я? Я - тот, кто нужно нынче.
    Без рамок, без границ, без идентичности.

    Я - хакер, банящий все, что могу достать.
    Я - аналитик, выводящий на свет мразь.
    Я, я - писатель, говорящий о войне.
    Я - проф.нетворкер, «плиз найди хз что хз где»

    Я есть солдат, я врач, и я психолог.
    Я - пропаганда, я водитель, волонтёр я.
    Я ничего из названного выше не умею.
    Но я учусь всему, что нужно, как успею.

    Я - многоликая разгневанная сущность.
    Которой не страшна любая участь.
    Я - атом организма в миллионы.
    Где все мы многолики и готовы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4374

    21 бер. 2022
    Люда
    Без назви
    З Борисполя почався наш свiтанок,
    Чекали що прийде до нас весна...
    Закрили хмари той лютневий ранок,
    В наше життя ввірвалася війна.

    Цей ранок... ми ще навіть не проснулись,
    А хтось його ніколи не зустріне.
    Від вибухів свята земля здригнулась,
    О Господи, помилуй Україну!

    За що скажи, вмирають наші діти,
    Які гріхи і в чому провинились?
    Дитинство в них, їм гратися й радіти,
    А тут жахи які нам і не снились.

    За що скажи, чим завинила мати,
    Щоби віддати сина на війну.
    Тепер її душі повік страждати,
    Хіба таку чекали ми весну???

    У ворога всього одна дорога,
    Всерівно вже весна чи листопад.
    Не молиться, не вірить він у Бога,
    Йому тепер нема шляху назад.

    Все знищують,нікого не жаліють,
    В таких iстот, немає почуття.
    Вони лиш красти та вбивати вміють,
    Мізерне і ганебне їх життя.

    Не станемо ніколи на коліна,
    Без вас у нас був мир...була любов.
    Тепер же кожне ваше покоління,
    Спокутувати буде нашу кров.

    Ми вам терпіти та мовчать не будем,
    Піднявся люд, дорослi і малі.
    І перемогу цю святу здобудем,
    Бо ми живемо на своїй землі!!!

    І зовсім скоро зацвіте калина,
    Піднімемо повалені руїни.
    Обійме мати ніжно свого сина,
    Ми молимось за тебе, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4375

    21 бер. 2022
    Валентин Хонин
    Простаки
    Всегда казалось мне,
    Что море жизней
    Необъятно.
    И ручейки
    Житейских судеб
    Довольно складно
    Слагают свет планет
    В искрящийся узор
    Добра и теплоты,
    Которых жаждет
    Каждый чистый взор.

    Вы скажете –
    Иллюзии,
    Идеализм и
    … Откровенный вздор.
    Что все не так.
    Что человек
    Заведомо другому
    Враг.
    Что прав лишь тот,
    Кто силой
    Власть себе берет,
    Кто может
    Больше унести -
    Тот лучше заживет.

    О, ПРОСТАКИ!
    И те и эти
    Простаки.
    … Увы!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4376

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Игры
    Во что играли в детстве ваши дети?
    Я ставлю на квача и плюс на прятки.
    Я знаю, потому что игры те же эти:
    Бежать и прятаться от полицейских с автозаками.

    Во что играли в детстве наши дети?
    Я знаю, помню синяки от подоконников.
    Мы тоже повторяем игры эти.
    И мы играли в «Казаков-Разбойников».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4377

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Дай Боже  нам усім терпіння
    Дай Боже нам усім терпіння!
    Бо це так важко все знести…
    Чи є ж бо у ворога сумління,
    Чи є хоч щось у ворога святе?
    На фресці давній він почвара
    З'їдає душі бідолах…
    Але й за те , йому настане кара!
    Бо Бог нас всіх уже порятував!
    І знаєм ми ,що війни не назавжди,
    Що вічні тільки віра та любов!
    І той , хто жив і не дививсь лукаво
    І свято вірив у добро…
    Буде врятований і в мить,
    Коли усе лихе зникає ,
    Господь його благословить !
    Бо той , хто не набрався скверни,
    Прокльону , ненависті й зла!
    Того молитва гори зверне!
    І скаже , Господи , усе в твоїх руках!
    Тобі вклоняюсь низько,
    І тихо прошу , Господи , прости!
    І дай нам Боже цю важкезну нішу
    Смиренно та сміливо,
    Знести і перемогти!
    А зараз тихо стану на молитву,
    А поруч можеш стати ти,
    Бо щоб здолати Голіафа в битві
    Боголюбивим маєш бути як Давид!
    Тому борися воїне , завзято ,бо
    Розмір й слава часом напускне,
    Бог і тобі допоможе подолати,
    Усі біди , що в  житті твоєму є…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4378

    21 бер. 2022
    Аліна Крамар
    Війна з самим собою
    Тікаємо, ховаємось,
    Безпеку забезпечуєм,
    Підтримуєм, тримаємось,
    Пливемо проти течії.

    Обстріли, гармати, -
    На фронті не без змін, -
    Новини з телеграму
    Бомблять з усіх сторін.

    Загроза - не удари
    Хвилей звукових,
    Іде на нас цунамі
    Із думок страшних.

    Заклеїли ми вікна,
    Щоб вберегтись від скла,
    Непросто вберегтись
    Від пекла в головах.

    Шуми не за вікнами
    Шокують наші вуха, -
    Шум фоном телевізора
    Щемить невпинно душу.

    Не танки, кулемети,
    Випробування градами,
    А довгі кілометри
    Викликом нам падають.

    Техніка і зброя
    Гудуть без перебою,
    Але йде найзапекліша
    Війна з самим собою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4379

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Блазень
    «Не буде сил для спротиву від голоду»
    Така нелюдська тактика у ворога.
    Та ворог не вивчав свою історію.
    Від голоду ми самі стаєм зброєю.

    «Не буде волі до свободи через обстріли,
    Якщо не дати людям виїхати з міст»
    Та ворог не зазначив загартованість
    Підспівувати під кулеметний свист.

    «Не буде серця до довіри через злочини,
    Якщо у попел рознести усі мости»
    Ох недалекий, нерозумний вороже,
    Лиш блазнем виставляєш себе ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4380

    21 бер. 2022
    Аліна Крамар
    Що ти? Як ти?
    Що ти? Як ти?
    Сподіваюсь, у безпеці,
    Сподіваюсь, все в порядку
    Сподіваюсь, добре спиш,
    Без кошмарів, без жахів,
    Від будильника встаєш,
    Не від вибухів гучних.
    Вже, мабуть, побачились
    З усіма всіма своїми:
    Друзями, котом, близькими,
    Що вони живі, здорові,
    Що вже всі у себе вдома,
    Що зібрались у кафе,
    Або краще навіть в барі,
    Що до ранку аж сиділи,
    Спілкувалися, сміялись,
    Пили каву чи текілу,
    Міцний чай або вино,
    Про війну лиш жартували,
    А весь гомін - від розмов,
    Що стоїть довкола тиша,
    А сирени - перемоги,
    Що ми все те пережили,
    А по тим страшним мотивам
    Лиш писатимемо вірші,
    Лиш зніматимем кіно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4381

    21 бер. 2022
    Дар'я  Соловйова
    На волі
    Як солодко спала вночі
    З тобою поруч, мій героє
    Літали в небі глядачі...
    Й крали наше серце, не поволі.

    Спочатку ранок той спалили
    А з ним і знищили життя
    Ви своїх прадідів зганьбили
    І з того дня поринули у небуття

    Життєву мудрість мертвих предків
    Ви обміняли на брудну війну
    Своїм же дітям, що у вікна виглядають
    Покажете на місце де була душа - діру.

    Коли дитя спитає: Тату, де ти був?
    Чи зможеш чесно розказати
    Що ти стріляв у чужі хати?
    У хати, де такі ж малі як ти,
    Ковтали жадібно життя.
    А потім ти забрав у мить...
    Теперішнє...майбутнє...
    Без страху, сумніву без каяття.

    Немає сенсу більше закликати
    Наш люд уже не чує, він помер
    Помер і знову відродився.
    Щоб стати разом, взятися за руки
    А потім зброя вже в руках
    Тепер твоє життя, солдат - це мука
    Помри, за смерть. У тебе дірка вже і у грудях.

    Посплю ще солодко вночі?
    Бо лиш з тобою, мій героє...
    Усі ті радощі прості
    І є життя, яке прожити я молю на волі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4382

    21 бер. 2022
    Людмила
    Мамо, а що таке війна?
    Мамо а що то таке війна?
    Мамо чому ми встаєм посеред ночі
    Мамо чому ти плачеш і шепочеш
    Мамо чому без світла і без ліхтарика
    Мамо треба розбудити Богданика
    Мамо мамо що то сяє
    Боляче в очі
    Дуже лячно і гучно
    Мамо мамо я бачила сон
    Там всі на світі жили дружно
    Мамо ми візьмем з собою кішку
    Мамо я так не хочу вставати з ліжка
    Мамо а бабуся з дідусем вдома?
    Мамо а що то таке сховище?
    Мамо а тато коли повернеться
    Мамо а чому так швидко б'ється сердце
    Мамо мамо я не плачу
    Тобі здається
    То пил мені трапив в око
    Мамо я чула як поруч дівча
    Казала що так вже було раніше
    Мамо вона сказала щоб я
    Тримала за руку тебе міцніше
    І не відпускала нізащо
    Мамо я маю тобі сказати
    Я більше не буду тебе ображати
    Буду слухняна і чемна
    Віриш
    Якщо то через мене
    Пробачиш?
    Якщо в тому є хоч доля моєї вини
    Мамо мамо я не знаю причини цієї війни
    Та я дуже хочу щоб замовчали сирени
    Мамо я дуже хочу додому
    Вчити вірш і писати вправи
    Мамо як там дідусь?
    І бабуся
    Мамо скільки залишилося до ранку?
    Мамо мамо а сонце коли виходить
    Минає день і все лихе?
    Мамо мамо я старша стала на десять років
    Мамо мамо
    Чуєш
    Де ти є
    Я буду хоробра
    Я буду відважна
    Я наче солдат я наче пірат
    Мамо мамо дивись ми з Богданом
    Врятуємо світ від великого зла
    Мамо мамо я навіть не плачу
    І звикла щоночі бігти надвір
    Мамо мамо я зрозуміла
    Війна це найлютішій в світі звір
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4383

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Прадавня
    Я відрощу коси, та не для квіток.
    Я відрощу коси, щоб душити ворога.
    Я відрощу пазурі, наче дикий звір,
    І в огні пекельнім най усе горить.

    Пазурами стануть вітри у степу,
    Пазурами знищу армію твою.
    Мої очі бачать кожен порух твій.
    Схованки не матимеш на землі моїй.

    Чорноземи мої ти прийняв за путь,
    Та вони зибучими в себе затягнуть.
    Всі мої доньки тут, всі мої сини.
    А за ними сила не згорять в огні.

    Я вдягнусь у сукню, сукню з черепиць
    Твоїх вбитих блазнів, і за миттю мить
    Сукня моя буде по усіх кутках
    Пишна і багата. Підійму свій стяг,

    Підіймусь до неба, най побачить світ:
    Я в крові без шкіри заспіваю гімн.
    Я - Прадавня. Люта. Незупинна Сила.
    Моя зброя - Воля. Ім‘я моє - Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4384

    21 бер. 2022
    Альона Нікітіна "Ластівка вільного неба"
    Без назви
    Наше з кісточкою Вам здрасті
    Тьотя Циля із Одєси,
    Попросила не для преси
    Передати дяді Пу,
    Що буде капєц йому.
    Тьотя Сара Вам казала,
    Щоб Ваш бункер розірвало.
    Тьотя Фіма ,щоб ви знали
    Квіти вам наготували,
    І такий букєт красивий,
    З написом " вождю росії",
    Від Одєси наше здрасті,
    І віночок вам" на щастя"…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4385

    21 бер. 2022
    Наталія Ольховська
    25.
    Йшов двадцять п’ятий:
    Горьований, неспокутний.
    Чую хрипкий твій голос - мій рятівний маяк.

    Як ти? – Пом’ятий.
    Тобі мене чутно? – Чутно.
    Я за тобою… – Я теж. Не уявляєш, як.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4386

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Повсюди
    Розстріляне серце, розбите, підірване  вщент.
    Розбитеє на незліченні малі частки.
    Уламки душі порозкидані на континент.
    Не можуть же більше боліти самі шматки?

    Шматочки, дрібки, моя плоть, поусюди лежать.
    І кожна новина, то є потенційна куля.
    То є потенційна міна, яку в мене жбурля.
    А серця часточки мого усі разом болять.
    Не мертвії, невгамовною біллю болять.
    Повсюди, повсюди, повсюди, повсюди, повсюди …

    Присвячується українській сім‘ї, що намагаючись виїхати з окупованого селища, підірвалась на міні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4387

    21 бер. 2022
    Тетяна Кєлєш
    Маски
    Срывая маски !
    Увидим Лица!
    Сказав о правде !
    Увидим лож!

    Немає в нас чужої долі.
    Всі ті хто не пробачать лиха,
    Повторюють його знов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4388

    21 бер. 2022
    Тетяна Кєлєш (Одеса)
    Рассветы
    Я всегда любила рассветы!
    А сегодня особенно люблю!
    Мы  с теми и там где нас нету !
    Болея за страну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4389

    21 бер. 2022
    Аліна Крамар
    Всі свої
    Bсі ми розбрелися,
    Bсі не в свої кутки,
    Але не розгубились,
    Вихід хоч як знайшли.

    Tікали, розгубившись,
    По селах і містах,
    Але ми не здалися,
    Здолавши біль і страх.

    Зібрали свої речі,
    Зібрали себе в купу,
    Взяли документи,
    Взяли себе руки.

    За підтримки близьких
    Ми перейшли кордони,
    Перебороли страхи
    І в своїх коридорах.

    І навіть в тому світі,
    Світі страшних вістей,
    Знайшли сили знайтися
    Серед нових людей.

    Bсі ми розбрелися,
    Bсі у свої кутки,
    Всі стали своїми,
    Всі тепер свої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4390

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Мариуполь
    - Сколько воды ещё у нас? - Два литра вроде.
    - Что пишут в новостях о нас? - Переговоры в моде.
    Возможно, завтра будут коридоры, но не раньше.
    Ну где же наши? Вы нужны нам. Где же наши?

    - Сколько воды ещё? - Вот, допивай, с глоточек.
    - Растопим снега? - Не сейчас, обстрелы точек.
    - Что в новостях? - Идут переговоры.
    - Я полежу. - Иди ложись, вот-вот откроют.

    - Сколько? - Не вышло, не добыл, опять стреляли.
    Давай пока что расскажу про реки в далях.
    - Папа, я к мамочке иду… - Ты что, сыночек?
    - Она с водичкой в облаках встречает с Лёшей…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4391

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Груша
    Что мне делать с этой жизнью, мама?
    Близкие так близко.
    На экране.
    Но между нами
    Не просто расстояния,
    А ракеты, бомбы, пули,
    Разрушенные здания,
    Подорванные судьбы.
    Где все мы будем?
    Что с нами будет?
    Что будет с нашими?
    Победа, конечно же,
    Но сейчас что?
    Как можно находиться не просто далеко,
    А в другой совершенно реальности?
    Я забываю где я физически,
    Потому что мысленно
    Я рядом с каждым.
    Вспомнилось,
    Дедушка говорил,
    Что правильно прищепленная груша
    На корневище яблони
    Даст в результате грушу.
    Что прищепить мне, мама,
    Чтоб стало хоть каплю лучше?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4392

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Сон в ніч на Четвер
    Снилось військо Запорізьке
    Мені у ніч на Четвер
    І казали побратими:
    Ну нарешті, аж тепер!

    І казали: шаблю мусиш
    Мати завжди при собі.
    І казали: земля наша
    Допоможе в боротьбі.

    І казали: ой, не вперше
    Москалів учить життю.
    І казали: наші - вперті,
    Нашим лиш подай вогню.

    І казали жіночки мні:
    Заплети свою косу.
    І казали жіночки мні:
    Світ не зна нашу красу.

    І казали жіночки мні:
    Бабці наші ворожать.
    І казали жіночки мні:
    Ладні й ми ту шваль рубать.

    І палили, і співали
    Давніх радісних пісень.
    І пили і жартували
    Цілу ніч і цілий день.

    Гей! Онучки й онучата!
    Гордість нас за вас трима!
    А від війська України
    Хреститься сам сатана.

    Сатана приходив вранці
    Подивився за паркан
    І сказав: такие танцы
    Не к добру - й пішов за вал.

    А за валом супостати
    Його взяли за царя.
    Отого пече засранцям
    Наша чорная земля.

    Снилось військо Запорізьке
    Мені у ніч на Четвер
    Заспіваймо, Українці:
    «Гей, нарешті! Аж тепер!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4393

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Мовне Питання
    Пусть я на украинском ще не говорю.
    Нехай я ще не знаю все-все слова.
    Но я кожного ранку благодарю,
    Що стовідсотково моя українська душа.

    И молотова коктейли роблю як Бог,
    І паморочиться от сирен голова.
    Хай вдавляться всі, кто откровенно не смог,
    Доперти, що Ураїна - єдина й одна.

    Пусть я на украинском ще не говорю.
    Нехай я ще не знаю всі-всі слова.
    Та знаю кого ненавиджу і люблю.
    І знаю, що корабель іде точно на … .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4394

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Ничего, кроме всего
    От моей Украины скоро совсем ничего не останется.
    Одни развалины, да разруха, да сплошные кладбища.

    От моей Украины скоро не останется ничего совсем.
    Только горе и слёзы, и сирены, осточертевшие уже всем.

    От моей Украины скоро совсем не останется ничего.
    Ничего, кроме самого главного, ничего, кроме всего.

    Всего, что не в зданиях и не в улицах, и не в дырах пустых домов.
    Всего, что внутри у каждого: «Я - на всё. Я - на всё готов»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4395

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Моя країна найкраща!
    Я знаю: моя країна найкраща,
    Хоч у легенях у неї попіл і дим,
    Я не знаю, за щ, не знаю, нащо
    Із тяжкістю в серці кидаю дім...

    У світі безліч всього кольорів,
    Але моє серце залите двома:
    Це сонце жовте і неба блакить,
    Що своїх діточок обійма...

    Я знаю: моя країна сильніша
    За "інопланетні" бомби-вітри,
    У нашому Всесвіті найкрасивіша,
    Та серце її від болю тремтить...

    Я знаю: моя країна найкраща,
    Навіть одягнена в мотлох руїн,
    Я волаю із нею, не знаючи, нащо
    Із тяжкістю в серці кидаю дім...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4396

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Каждого.
    Страна опустела.
    Нигде не видно детей.
    Нигде не слышно детей.
    Детей нигде не найти.

    Детей вывезли больше всех.
    Детей спрятали лучше всех.
    Новый вид ужасающей
    Тишины.

    Эта «армия» разложенной падали
    Прицельно рыщет и ищет,
    Самое ценное, что мы спрятали.

    По школам и по подвалам,
    По домам и жилым массивам.
    Сдохни, сука!
    Сожри живьём всех нас.
    Наши дети - твоя могила.

    Было три, потом семьдесят девять.
    Не смогли мы всех их… не смогли…

    Эти потери - невосполнимы.
    Эта ненависть - необратима.
    Эта жажда и местью неутолима.

    Эй, падаль
    Тебя только самое зверское пекло
    Ждёт впереди.

    Не раскаешься и не вымолишь.
    И в плену не найдёшь пощады.
    Твоя смерть - это единственное.
    Слышишь, мразь?
    Твоя смерть - это единственное,
    Что теперь нам надо.
    Каждого.
    Каждого.
    Каждого.

    Любой ценой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4397

    21 бер. 2022
    Христина Павліковська
    ПІСЛЯ …
    Чи зустрінемось після війни?
    Я і ти, і наші обійми.
    Буду плакати біля стіни,
    плакати і чекати наївно.

    Я не знала тебе до війни,
    але став ти рідніший за брата.
    Захищав моє місто від сліз,
    не боявся померти від ката.

    Ми зустрінемось після поразки,
    Очевидно, не нашої, ні!
    Будем плакати і пам’ятати,
    Всіх людей, хто нас боронив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4398

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Не семья.
    Годами брат насиловал сестру.
    И говорил: Я просто так тебя люблю.
    И говорил: Это наш маленький секрет.
    И говорил: Я защищу тебя от всех.
    И говорил: Да и вообще ты шлюха.
    И говорил: Да никому ты не нужна.
    И говорил: Ты заслужила оплеуху.
    И говорил: Ты виноватая сама.

    Годами русские твердят про «братский дух».
    «Любовь» и «мир», «историю» и «синтез».
    Но многословие нам не обманет слух.
    Если вы «брат», то вы - насилие и инцест.

    Но даже этого я не оставлю вам.
    Мы не семья. Не близкие. Не родня.
    И вы - не брат. Вы - дикая орда.
    Которая умрет. За сотней сотня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4399

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Хлеб
    «Любимая, вышел за хлебом.
    Вернусь до того как проснёшься.
    Попробую взять тебе сушек,
    На миг может хоть улыбнёшься.

    Я в тот, что прямо под домом,
    Не хмурься, прошу, на меня.
    На всякий: Люблю тебя, коша.
    Целую, Илья»

    *Сегодня в 10 утра, в Чернигове, русские расстреляли мирных людей, стоявших в очереди за хлебом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4400

    21 бер. 2022
    Владислава
    ***
    Мій дід стояв в однім строю з твоїм,
    А ти прийшов топтать його могилу,
    Цього тобі ми не пробачим вік,
    А діти і онуки – до загину.

    Настане чай і прийде день, коли
    Країна встане і стряхне пилюку,
    От тільки мій онук з твоїм
    Один одно'му вже не будуть другом.

    Війна закінчиться, і акт фінальний вже відомий,
    Щоправда, нам до нього треба йти і йти..
    Та знай, моя країна вже не буде твоїм домом,
    За це багато українців полягли.

    Кожен мертвий українець вийде боком вам,
    Кожна мертва українка – смута і журба,
    Кожна вбита дитинонька – сором вам повік.

    Ви тепер не люди, свині.
    Вас не шкода, ні.
    Погоріть ви всі у пеклі,
    В полум'ї війни,
    У розрусі, в дефіциті, у неволі, у тюрмі.

    І за вами не заплаче навіть рідна мати,
    Так і треба супостатам, ні з ким воювати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4401

    21 бер. 2022
    Єлизавета
    Я сьогодні дивилась на небо...
    Я сьогодні дивилась на небо...
    Там вгорі мільярди зірок!
    Мені іншого неба не треба -
    Я засвоїла цінний урок!

    Моє небо гримить, палає...
    Мій Дніпро клекотить від вогню.
    Кат країну в шматки розриває,
    Але він вже стоїть на краю...

    Він підступно напав на світанку,
    Планував нас зламати - не зміг!
    Ми бороним свою батьківщину
    І поганців жбурляєм до ніг!

    Жалюгідному не зрозуміти -
    Не зламати героїв в бою!
    Бо навколо у нас наші діти,
    Ми бороним свободу свою!

    Відбудуєм все те що втрачаєм.
    Повернемо все наше собі!
    Ми світанок священий стрічаєм,
    У  цій не простій боротьбі!

    Він прокльонами, певно, вдавився!
    За дітей, за сльозу матерів!
    На Вкраїну весь світ задивився,
    Поки кат від пихи сатанів.

    Ми незламні, нескоренні, вічні!
    В серці пісня, в руці булава!
    Не пробачим події трагічні,
    Під прицілом його голова!

    Будуть весни у мене і в тебе!
    Будуть діти сміятись в садку.
    Прийде сонце гаряче на небо
    І майбутнє щасливе в рядку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4402

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Драмтеатр
    - Собирайся, скорей, пора.
    Хочешь взять этого мишутку?
    Ну бери, полезай сюда.
    Закрой глазки-ка на минутку.

    Открывай, вылезай, ты как?
    - Где мы мама? Хочу назад.
    - Мы в театре, малыш, ну помнишь?
    Мы смотрели здесь про мышат.

    Мы с тобою теперь как норушки
    Будем прятаться под землей.
    - От тех страшных и громких хлопушек?
    - Да, любименький, да, родной.

    Здесь не дом, зато здесь безопасно.
    Здесь на нас нападать нельзя.
    Смотри сколько деток прекрасных,
    Познакомишься может…. [Вжжжж, Бах!]

    *16 марта 2022 россия сбросила бомбу на драмтеатр в Мариуполе, где укрывались женщины с детьми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4403

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Global Matter
    Я веду свою соцсеть на трёх языках.
    Using all of the words in the world I know.
    Щоб кричати до кожного, хто є там:
    Боритесь, каждый, кто хоть немного готов.

    Just stand up and do anything you can.
    Хто де є, хто що може, найменший нехай крок.
    Перетягивать ли время онлайн-гиен,
    Or going on streets in the rain, sunshine or fog.

    Бьюсь об стіни всіма мовами, що я зна,
    Чтобы в день другой каждый мог прочитать:
    Ukraine won this outrageous war.
    «Україна - перемогла» - закарбувать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4404

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Ботам
    Удаляйте мои стихи из Инстаграмм.
    Правды, сказанной в них, все равно не удалить.
    Трус ленивый, прикрывающийся экраном,
    Хорошо ли тебе, радостно ли жить?

    За гроши за свои, за копейки, нормально? Как?
    Или ты из тех, что верят в партийный бред?
    Кто бы ни был, и сколько бы ни было вас там.
    Меня заткнуть не удастся вам. Нет.

    Не заткнуть нечеловеческий крик мам,
    Не заблокировать кровь наших детей.
    И я лишь злорадствую, что всем-всем-всем вам там,
    Не укрыться нигде от истинной правды вещей.

    Удаляйте мои стихи из Инстаграмм.
    Чтоб удалить, их нужно сперва прочитать.
    Лично каждому от меня телеграмма:
    Ты будешь скоро как наши мамы кричать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4405

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    За що мене хочуть вбити?
    Я - Українка і тому мені все зрозуміло:
    Про вишиванки, квітучі садки й паляниці.
    Бузкові світанки, пісні солов‘їні, кадила.
    І що горло у пляшки має свою різницю.

    Я - Українка. І того я по-крові вільна.
    Від краю до краю, від донизу догори.
    І навчена то стерегти най-над-пильно.
    І навчена вміти тільки перемогти.

    Я - Українка. Я маю і землю і небо,
    І воду, щоби усе живе могло пити,
    Щоб годувати пів-світу, якщо йому треба.
    Я - Українка. І за це мене хочуть вбити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4406

    21 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Так, зачекати можемо ми всі
    Ми терпеливо просимо допомогти
    Але не хочуть чути нас
    Важливий в них не люд а час

    Всі як стервятники з небес
    Спостерігають щоб залишився скелет
    Щоб кістки ростягнути всі
    І слід щоб не залишить на землі

    Нам всюди двері відчіняють
    Але на нас там не чекають
    Зі страху трохи нам допомагають
    За нами з далеку спостерігають

    Коли ми переможемо усі
    Тоді вони не будуть в стороні
    Всі будуть нам кричати молодці
    Це ж ми допомагали вам усі.
    ТаТо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4407

    21 бер. 2022
    Олег Козюк
    Вони прийшли
    Вони прийшли, щоб нас зламати,
    Загнати нас назад в Мордор.
    Навішати на наших вікнах грати,
    І пити знову нашу кров.

    Вони прийшли, орда монгольська,
    Яка не раз топтала Київськую Русь.
    Но буде доля їх мордорська,
    Всіх закопаєм в землю тут, сказати не боюсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4408

    21 бер. 2022
    dara_reshetina
    Новости
    «Машину с детьми расстреляли
    При попытке эвакуации»
    «Тела мертвых минируют»
    «Стреляют в атомные электростанции»
    «Зелёные коридоры снова сорваны»
    «русские солдаты мародёрствуют»
    «русские солдаты насилуют»
    «русские солдаты дезертируют»
    «Обстреляны садик, больница и школа»
    «С воздуха атакуют роддомы»
    «День 22, 23, 25»
    Сводка: россия пришла спасать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4409

    21 бер. 2022
    Валерія
    За що на цій землі війна?
    За що на цій землі війна?
    Невже ми зло комусь зробили?
    За що вбиває нас вона?
    Ми перед кимось завинили?

    За що на цій землі війна?
    Ті діточки хотіли просто жити,
    Під обстрілами віддали життя,
    А їм рости б, радіти і любити...

    За що на цій землі війна?
    І скільки крові вже пролито.
    Здригається в бою  земля,
    Та знов літак ворожий збито.

    За що на цій землі війна?
    Від неї горе й біль нестерпний.
    І матір сина захова,
    Герой тепер,  та десь далеко.

    За що на цій землі війна?
    Чому тепер нам ночі всі страшні?
    Україно, знаю, ти жива!
    Але поранена і плачеш навесні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4410

    21 бер. 2022
    Олег Козюк
    Розбирайте хлопці зброю
    Розбирайте хлопці зброю,
    Та підем воювать.
    Будем нечисть всю кацапську,
    З України прибирать.

    Будем бити всіх нещадно,
    В гості ми не звали їх.
    Тут землі у нас достатньо,
    Закопаєм в неї всіх.

    Догоряють на дорозі,
    Танки, авто, москалі.
    Ми не мерзнем на морозі,
    Грієм руки на кострі.

    Не надійся вражий царю,
    В Україні царювать.
    Розібєм тобі ми харю,
    За Урал будеш тікать.

    А із лісу бах ракета,
    Загружай вантаж.
    На камзаі у пакеті,
    Їде танка екіпаж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4411

    21 бер. 2022
    Катерина Антоненко
    Метушливі думки
    Скаженіючи від перевтоми та хапаючи всі можливості
    я забула про квіти вдома, про гвоздики всіх поневірених.
    Як знайти ту важливу безпеку всім тим, кому так потрібно
    берегти своє “Я” від тиску та вогню у своєму будинку?

    Де реальність, а де уявність у свідомості кожного з нас?
    У часописах християнства не поставили свічку за вас.
    Помолімося всім обранцям, хто на захисті наших душ,
    бо сьогодні я чітко знаю - наші вороги з Мулен Руж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4412

    21 бер. 2022
    Ніла Ревчук
    Без назви
    діти стають дорослими
    задовго до вісімнадцяти.
    єдність, сльози і постріли —
    сьогодні кується нація.

    рівняння з всіма відомими,
    розв'язок — перемогою.
    стіймо ж бо міцно: вдома ми,
    хоч горло і сохне тривогою.

    травма чи ґарт сиренами?
    небо в дощі ракетному,
    держава сталась ареною
    для цирку-світу конкретного.

    військо могутнє стоятиме:
    земля — не просто локація.
    птом, кров'ю й гранатами
    сьогодні кується НАЦІЯ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4413

    21 бер. 2022
    Катерина Антоненко
    скоро війна скінчиться
    я б хотіла раніше сказати як я тебе люблю,
    до того як ми прокинулися і вирушили на війну.
    в повітрі немає свіжості, лишилася тільки смерть,
    ця історія буде важливою для всіх як вона є.

    сховаю свої можливості та віддам тобі всю себе,
    перевірю запаси їжі та піду, куди шлях зове.
    у волі є вічний дух, що просочений в мОїм тілі.
    не забуду як пахне луг, найвільніший він в Україні.

    не кажи коли все скінчиться, я хворію вже надто довго.
    пожовтіла земля біля дому, весна псується навколо.
    я заберу твій біль, якщо треба тобі сили твої берегти,
    бо ти кращий, мій рідний терен, погортай мої вічні листи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4414

    21 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Той хто зневірився в тобі
    Кусає лікті сам собі
    Він бачив клоуна в тобі
    Але не знав що там в душі

    Хто сумнів мав, його прибрав
    Та просто Володимиром назвав
    Це та людина на землі
    Що згуртувала геть усіх

    Зібрав ти площі, стадіони
    Весь світ не бачів щоби клоун
    Зумів на ноги всіх піднять,
    Стоять, мовчать, аплодувать

    Твоїм батькам низький уклін
    Що сина народили нам усім
    Хай люди знають на землі
    Кого народжують в нас матері
    ТаТо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4415

    21 бер. 2022
    Бодасюк Олена
    Комендантська година
    темрява

    лише в декількох вікнах
    тьмяне зашторене світло

    в місті повітря
    навдивовижу свіже

    тиша

    часом луною розноситься
    механічний голос

    «перехід дозволено
    перехід дозволено
    перехід дозволено»

    переходити
    нікому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4416

    21 бер. 2022
    Катерина Антоненко
    Надія є, але…
    «Побачимось наступного тижня» може й не бути,
    Сьогодні не знаєш, коли та чи зможеш заснути.
    Подумай, відколи реальність така незнайома,
    Ти міг би востаннє зустріти всіх рідних ще вдома.

    Весна втрачає свій колір, а сонце не гріє як треба,
    Безодня така глибока, що Ніцше скрикнув напевно.
    Вчора ти хворий на голову та краще все позабути.
    Завтра провидець майбутнього скаже чоботи взути.

    «Борітеся та поборете» вже гімном в душах навколо
    Співається кожного разу як чути напади сходу.
    Живемо в обіймах ментальних всіх тих, кого покохали,
    Розривається серце щоразу від сліз у твоїй телеграмі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4417

    21 бер. 2022
    Олег Настащук
    поле битви
    бо перше поле битви на якому потрібно здобути перемогу
    знаходиться в дзеркалі
    й твоя відповідальність
    віднайти у ньому ідентичність предків
    святої землі
    вчити любові того хто не вартий
    огортаючи рушником після ванни вчила мене мати
    та тепер цей рушник перетворився в скорботу
    вона теж огортає собою
    але вологість від іншої рідини
    я стою серед поля і звертаюсь до світу
    хто ж в мене може забрати свободу?
    коли сонце щоранку тут встає і сідає
    коли вітер звівається і свищуть дахи
    коли птахи співають і знаменують початок весни
    я боюсь порушити обіцянку матері
    зовсім поруч її могила
    я тримав її на руках
    одну
    єдину
    тепер я взяв зброю
    ненавиджу тих хто вартий і йду вперед
    до бою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4418

    21 бер. 2022
    Бодасюк Олена
    Без назви
    наше внутрішнє сонце
    запалила війна

    ми й не знали раніше
    що можемо сяяти так яскраво

    під свист ракет
    пишуться найкращі вірші

    усе промовлене
    наперекір шурхотінню градів
    справдиться

    у бомбосховищах
    народжуються найсильніші люди

    обстріли колись закінчаться
    а ми — ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4419

    21 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Тебе ми в небі всі чекаєм
    Як Ангела який нас захищає
    Не можемо з тобою ми зустрітись
    Але ти в кожне серце зміг влетіти

    Тебе вже кличуть привидом війни
    Та ти став прикладом для дітвори
    Вони вже кожну мить у небо поглядають
    І крила Ангела всі відчувають

    За тебе моляться усі
    Щоб не загинув ти в війні
    Тебе нам треба міцно обійняти
    Та твої руки довго цілувати

    Щоб кожен честь тобі віддав
    І кожен з тебе приклад брав
    Ім'я щоб знали всі твоє
    Що Ангел в небі нашім є
    ТаТо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4420

    21 бер. 2022
    Артем Борисов
    Майбутнє вже зараз
    Палає в небі хмарочос,
    Земля у крові потопає.
    В людських серцях лише мороз;
    Жадоба помсти розриває.

    Зникає тіло і душа,
    А з ними і усе мирське.
    Сварки ідуть із-за гроша
    І кого є хоч щось людське?

    Образи, лайки і багно
    Неначе оточили світ.
    Невже усім це всеодно?
    Усюди чернь та чорний цвіт...

    А може все ж надія є?
    Ми можемо усе змінити!
    Життя - це ваше і моє,
    І ми повинні, це спинити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4421

    21 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Стоїть російський окупант,
    Та відчуває щось не так
    Стоїть- село затихло все,
    На зустріч їм ніхто не йде

    А у селі все як завжди
    Гостинно гострять топори,
    У баби Галі вила є,
    А дід Петро кувалдой б'є

    Собак спустили з цепу всіх,
    Десь у селі циган затих
    Всеж відчувають-щось не так,
    А циган потихеньку розбирає танк

    Ще в них солярка в баках є,
    З каністрою до них Іван повзе
    Завечоріло, ніч прийшла
    Та як дали вони всі драпака

    Так їх ніхто і не здогнав
    Зламав в селі їх тихий страх
    То залишилися вони тут на завжди
    Бо на болотах треба знати всі стежки
    ТоТо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4422

    21 бер. 2022
    Марк Лях
    Ірпінь
    Собор не б'є собор лиш плаче
    Той дзвон дзвенить дзвенящий дзвін
    А я стогну стогнучий стогін
    І світ кричить з обох боків

    Снаряд летить снаряд по небу
    Співає пісню мов змія
    Знаряддю вестаку машині
    І я не я і ти не я

    Села нема немає хати
    Нема нікого крім героя
    Коли понищили ті мрію
    Чому б не знищити й сусіда

    А потім знищили Тебе
    А сердце б'ється й мозг їбе
    Тьох тьох тьох тьох тьох тьох тьох тьох
    А поїзд з Києва чох чох

    Немає слів одні лиш звуки
    Немає ком одна лиш войд
    Не маю рим то маю думку
    Немає думки - є поток
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4423

    21 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Від України я звертаюся до всіх
    Хто діток наших в себе прихистив
    Подяка Вам за цю сердечність
    Щоб тато знав що всі в безпеці

    Він землю свою боронить
    Щоб дітки мали повернутися кудись
    В них рідна є своя земля
    Поки на ній хижак гуля

    Він виє, стогне та скулить
    Бо тато знає куди бить
    І прийде час, прийде та мить
    Коли хижак знесилений лежить

    З осики треба кіл забить
    Ногою на горлянку наступить
    Та в саме серце хижому встромить
    Щоб більше він не зміг скулить
    ТаТо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4424

    21 бер. 2022
    Іван Юдін
    Кобзарю
    Панічні дні, безсонні ночі
    То сніг то сонце надворі.
    І кожен вже лиш миру хоче
    І неба тихого вгорі...

    Чом зажурився ти, кобзарю?
    Твоє погруддя похилилось?
    Чи то від полум'я пожару,
    Чи може щось не те наснилось?

    Питаєш в неньки України
    Що, люба сталося з тобою?
    Кругом війна, навкруг руїна
    І люди ходять із журбою

    І заповідей не забули
    Та пам'ятаєм повсякчас
    Щоб думи вільні наші були
    Рабами більш не зроблять нас

    Ми будь-які кайдани рвемо
    І совість наша мов кришталь
    Упевнено в майбутнє йдемо
    Загартувалась наша сталь.

    Тож ти, Тарасе, не журися
    А просто вір в козацький рід.
    На нас із гордістю дивися
    В історії ще лишим слід
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4425

    22 бер. 2022
    Игнат
    Итог
    Как дряблое,старушеское лоно
    Нас позовет Земля
    Туда! Поближе! Прям к ядру!
    Скорячившись зиготой там укромно
    Мы тля
    За что же нам на голову беду?
    За что нам третья мировая
    И ядерных грибов слепящий урожай
    Давно остывший чай на тумбочке у края
    Я твой последний выстрел, заряжай..
    Хрустальной вазы мироздания оглушающий хлопок
    А смерть, им преподаст урок
    Халдеи правящие миром , ослепнув и вопя истошно
    Что есть мочи давят поводок
    Всади им сукам в спину кортик , да поглубже , на крохи расщепляя позвонок!
    Я кончил , в ножнах мой клинок и в луже
    Крови , расцветая
    Отвечу вам каверкой на Цветаеву
    Подобно пыльным , стареньким вещам
    Которые хранят в чулане
    Нам Бог планету завещал
    Которую мы обнищали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4426

    22 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    ~
    не бійся, коли прийде до тебе війна,
    протягни їй теплі руки і налий вина
    постели їй ковдру в холодному сховищі,
    розкажи як до тебе йшли чудовиська

    подивись їй в очі, наповнені смертю,
    вона ладна й сама вже вмерти
    її несли в важких рюкзаках кілометрами,
    покривали міста гарматами, кулеметами

    вона забирала життя у малих дітей,
    рахувала тіла і кількість костей
    вона б не хотіла, але ракети з неба
    летіли кинджалами по серцям

    не бійся, дивись, вона тремтить теж,
    мабуть тому і не бачить меж
    мабуть тому і захоплює всі міста,
    бо чудовиська розіп'ють її як Христа

    подивись в її очі темні і побач як засяє
    серце розхристане криками зграї
    птахів, що шукають свій дім,
    захищають його до останнього

    ці птахи, то є наші янголи в формі,
    то є ми, бо ми любим, кохаєм,
    боронимо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4427

    22 бер. 2022
    Ганна Цірук
    Я жива
    Всім і кожному рятівнику! Попри посаду, стать, вік, де б хто не був і чим би не займався!

    Я лиш тому іще жива,
    Що ви цієї ночі,
    Ризикували всім, що є
    І не зімкнули очі!

    Я лиш тому іще жива,
    Що через втому й біль -
    Ви не спиняєтесь і все
    Поцілюєте в ціль!

    Я лиш тому іще жива,
    Що ви з усіх усюд,
    Обрали захищать мене -
    А не лишили тут!

    Я лиш тому іще жива,
    Що зараз із всіх див,
    Я вірю в вас! Й бодай же Бог
    Вас всіх оборонив!

    Я в необплатному боргу про який ніколи не забуду! Спасибі вам! Мирного неба! Здоров’я! І поверніться живими додому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4428

    22 бер. 2022
    Олена Швець-Васіна
    *   *   *
    Ти мовби дівчина – Вкраїна.
    Схід – то покусані вуста до крові…
    Припухли від болючих сліз озера-очі.
    Дороги – руки-ноги – всі в руїнах…
    Здіймаються Карпати-груди
    від поштовхів підземних. Тіло –
    землиця рідна – хоч і вібрує з вибухів,
    але роджає рік-у-рік сади небачені.
    Косиці – це поля пшеничні у буянні –
    уквітчані волошками і маком.
    Пульсує серце в глибині Дніпра:
    Невтомно, спрагло, вільно, сильно.
    Душа укутана Небесним цвітом…

    Тож-бо краса Її життя незмінно-вічна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4429

    22 бер. 2022
    Христина
    Без назви
    Ви кажете, що ми із вами браття,
    що ми єдина кров і Русь у нас єдина
    Та боїтеся ви з болота встати,
    гниєте марнослав'ям в "русском мире"

    У нас один у полі то вже воїн-
    спиняє танк відкритими грудьми ,
    а ви тікаєте сльозливо батальйоном
    У хащі безпросвітної пітьми.

    Ви прийшли нас з миром рятувати,
    Та накоїли страшної ви біди,
    скляні у вас серця, а душі ваші - з вати,
    дикунської нащадки ви орди

    Ви хизувались наперед в газетах,
    що нас підкорите за 3 доби,
    та ви пішли поперед батька в пекло,
    в те пекло, яке створили також ви.

    Ваші слова величні і помпезні,
    і брязкіт зброї лиш чути навкруги,
    і навіть попіл ваших трупів щезне -
    серед імен забутих, вічної ганьби.

    Чекали ви від нас пошани й слави
    хотіли нас продати у раби ,
    та ми ваш корабель послали -
    пішли ви вже давно під три чорти.

    І вже нема у вас чогось святого,
    від крові і поразки озвіріли ви
    вже дістали навіть Бога ваші бомби,
    вже вас народи світу прокляли.

    Тож не кажіть, що Русь у нас єдина,
    бо Московії тоді ще не було
    коли ми вас у Києві хрестили,
    і в вічну путь також ми пошлемо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4430

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Добрий вечір, Ми з України!
    Добрий вечір, Ми з України,
    Ті, що мають степи і долини
    Ті, що славлять рідні Карпати,
    У серці-Крим та Донеччини хати.

    Дніпро, калина, паляниця...
    Все, що ти маєш - не дрібниця!
    Це - цілий всесвіт почуттів,
    Та веселкових кольорів!

    Це ключ лелек, це неба синь,
    Це жито золоте в долоні,
    Це біла хмарка і полин,
    Це серце любляче в полоні.

    Мине той час, коли був смуток,
    Мине і не повернеться повік,
    А славний рід наш і здобуток,
    Ми будем славить цілий вік.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4431

    22 бер. 2022
    Олена Швець-Васіна
    Бачити лиш світло
    Пам’яті загиблих Воїнів Світла

    На восьмий поверх понесу думки
    І, зачинивши двері, – геть від себе
    Думки-птахИ, що вирвались з руки,
    Мазками крил затьмарюючи небо.

    Ті птАхи – вершники Добра і Зла,
    Не передбачити їх напрямку і правил.
    Ось пір’ячко кружляє від крила,
    Забрудненого кольором обставин.

    Оця срібляста цяточка надій
    Вирує близько до тенет безодні.
    Молю її: «Хутчій лети, хутчій
    Від мороку буденного Сьогодні!»

    Але зірвалась. Зіркою летить,
    Обпалює зустрічних по дорозі.
    О, Боже, Б о ж е! Зупини цю мить! –
    Та й він спинити зорепад не в змозі.

    ...Минеться все. Пригасне спис вогню,
    Птахи за обрій зникнуть непомітно.
    А Пам’ять є, щоб славити Весну
    Й, закривши очі, бачити лиш світло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4432

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Тихонько мурлычет кошка,
    А за окном война,
    Ты подожди немножко,
    Ты снова будешь МОЯ!

     Тихонько сопит сынишка,
     И двое дочек под боком,
     Ад за окном это слишком,
     Без сердца,а значит с пороком,

    Земли чужие хотели,
    Но смерти не избежать,
    Матери Всей России!
    Верните своих ребят!

    Мы -Украина,мы не фашисты,
    Навязанной властью знак,
    Побойтесь Бога, рашисты,
    Очнитесь,ведь всё не так.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4433

    22 бер. 2022
    Олена Швець-Васіна
    *   *   *
    Опісля Перемоги із латками на серці
    Ми заспіваєм МОВЧКИ улюблені пісні,
    Щоб раптом не порушить сон всіх полеглих в герці,
    І щоб не розійшлися між латочками шви…

    12.03.2022 Опісля бомбардування м. Дніпра
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4434

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    До вас пишу...
    До вас пишу :,,Побійтесь Бога!"
    Святого в вас вже не знайти,
    Ви відправляєте своїх в дорогу,
    З якої їм вже не прийти!

    Кешбеком тільки- вантаж ,,200",
    Отримаєте з тисяч сотень п'ять,
    Живого місця не лишилось в місті,
    Ви звірі,вбивці,вас би розіп'ять.

    Вже вісім років,наче вовк ту кістку
    Не хочте ви нас відпускать,
    Та шмат такий застрягне в писку,
    Мені вас жаль,а Путіна єб..ть.

    Як довго спав в мені поет,
    Тепер всіх на хєр посилаю:
    Карабль рускій,ось атвєт:
    ,,Вертай ти на х*й,я благаю!"

    Нарід той руській,що мовчить,
    Та ватна маса,цар ваш Путін,
    Ідітє на х*й ,вас життя не вчить.
    Ніколи ми вас не пробачим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4435

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    З бункеру тільки у пекло.
    Рука супостата торкнулась землі,
    Того, що в Кремлі засідає,
    Та згинув він в бункер з початком війни,
    То ж правда за нами,нам Бог помагає.

    Він пише казки, він, наче живе,
    Знімає сюжети для ватних Расєі,
    Вєлікой страни,сєрих мас на толчкє,
    Таких вже не жаль,таких ми відсієм.

    Тікати від долі-вже сенсу нема,
    Віддай свою голову, Путін х**вий,
    Тікати вже нікуди...дороги нема,
    Тобі лиш у пекло,карлик ти хворий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4436

    22 бер. 2022
    Олена Швець-Васіна
    БІЛОСНІЖНІ ДУШІ ВОЇНІВ і «ГОРОБИННІ БУСИ»
    Скільки ягід горобини
    На січневому снігу!
    Ласувати можуть нині
    І синиця, і снігур.

    Горобиновий горошок
    Геть розбризканий навкруг.
    Певно, то зима-ворожка
    Мудрувала. А чи крук?..

    Ці червоні плями-бризки
    Так нагадують мені
    Згустки крові… Близько-близько
    Свищуть кулі на війні –

    В білосніжних Душах мусять
    Закінчити свій політ…
    Хлопці – в «горобинних бусах»…
    …Одягаються в граніт

    Воїни. Їх обеліски –
    Охорона з-поміж нас!
    Незліченні траур-списки…
    Серце крається ураз…

    Боже, захисти Вкраїну!!
    Битва третій рік іде…
    Юні, молоді, невинні
    Гинуть…
            Та ВЕСНА гряде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4437

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Мої добрі зеленії очі,
    Не сплять вже вічність щоночі,
    Наче земних галактик Страж,
    Пильную я свій ,,екіпаж".

    Летять-то смерчі,чи гради палять,
    Оберігаю спокій я своїх малят,
    І тиша,й та уже лякає,
    Бо знаєш ти, кого гукає.

    Дрижить земля і вікна дзвонять,
    Когось сьогодні похоронять,
    Та то скоріше вантаж ,,200"-
    Трофеї ЗСУ в предмісті.

    То рев волів,то серця стук,
    Німий то крик в безодню рук!
    То сила,біль,звитяга й сум,
    Змішалось все,що йде на ум.

    Настане день і хмарка лине,
    Все зле,лихе в минуле  плине,
    Обійми,жарти,поцілунки-
    Найкращі у житті дарунки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4438

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Теряя веру...
    Теряя веру в человека,
    Под час бывает очень больно,
    Принять тот факт,что на века
    Закрыта дверь заслонкой.

    Ты тешился его душою,
    Но вышло всё совсем не так,
    Как будто на ушах с лапшою,
    Голодный ты,а значит натощак.

    Боготворил его талант,
    Имея свой в запасе,
    Но оказалось не Атлант,
    А словно мышь в припасе.

    Надеясь,ждал ты подкрепленья,
    В душе ты думал: он-бунтарь,
    Но ты один остался,как в затменье,
    А он - потухнувший  фонарь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4439

    22 бер. 2022
    Капітанова Лідія
    ***
    Кулі. Дітки поснулі на підлозі в метро.
    Тепло. Останній день зими згорів у полум‘ї.
    Ти також спи. Згадай у кольорі, яким колись все було.
    Терпкий вереск тривог, канонади і звуки вибухів.
    На обличчі  лиш очі налякані,
    Заспокойся, малий,
    Ще буде весна без пострілів,
    Сліз і крові на прапорі.
    Ми співатимемо гімн вранці у понеділок перед школою
    І не треба буде більше боятися,
    Лиш сміятися, бігати, не тікаючи, і просто гратися.
    І війна буде десь у книжках з історії.
    Ми будемо дуже щасливі і горді.
    І будуть квітнути вишні.
    Ти чуєш, Всевишній,
    Будуть квітнути вишні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4440

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Конотопські відьми
    Конотопські відьми зібрались на шабаш,
    Чар своїх потужних поширили тираж,
    Очі загорілись вогниками враз,
    Ворог, бережися - злі ми до образ.

    Вовком обернувся той,що другом був,
    По сусідськи жили, зовсім позабув?
    Не знайти ні жалю,ні відчаю,ні сліз,
    Бо у ваші голови Диявол вже заліз.

    Ви гнилі душею,як тих яблук струс,
    Що ж робить Расєі,коли батька трус?
    Відьми розбируться-порчу наведуть,
    В пекло шлях короткий,то ж: ,,В останню путь..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4441

    22 бер. 2022
    Олександра Орлова
    На небі сьогодні людно
    На небі сьогодні людно.
    Святий Петро давно не робив перерву на каву та інше.
    З розміщенням помагає хтось із новоприбулих.
    Волонтерка. Здається, вона вже займалася цим раніше.

    Біля воріт черга.
    Процедура прийому спрощена. Всім видають німби і крила.
    Петро вже бачив подібне не раз і не двічі.
    Але до такого звикнути неможливо.

    Скільки їх тут — передчасних?
    Висмикнутих із теплих ліжок, з життів і власного світу?
    Петро зітхає і повторює втомленим голосом:
    — Не хвилюйтесь. Приймемо всіх. Будь ласка, у першу чергу жінки і діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4442

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Я відбудую своє щастя,
    Я відбудую,я - відважна,
    Червона нитка на зап'ясті,
    То означає: я - звитяжна.

    Мені не страшний сірий вовк,
    Бо як в тумані він бреде,
    Паде від ЗСУ вєлікій полк,
    До перемоги ми ідем!

    З відкритим сердцем і жагою
    З тобою стрітим новий день,
    Ми вже озброїлись метою-
    Творить добро!Повір лишень.

    Нова реальність і країна
    Щасливих і міцних людей-
    Це наша рідна Україна!
    Це всі веселки для дітей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4443

    22 бер. 2022
    Стася
    Маніфест
    Земля ця належить украм
    Ніколи не вір москалям.
    Хай юшкою вмиються з кровью
    Ті хто прийшов з мечами.
    Земля ця належить украм
    І вільна вона і славна.
    Не місце лихому і злому
    У цих блакиттях безкраїх
    Земля ця належить украм
    І хай нам Бог помагає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4444

    22 бер. 2022
    Наталія
    2022...
    Последней зимнею неделей,
    Стояла на вокзале я,
    А на душе был сладкий елей,
    Подарок думала...не зря.

    Душою сотканный презент
    Держала я в ладони,
    В надежде получить фидбек,
    А не троянских пони.

    Но время шло,автобуса все нет,
    Пришла война в мой двадцать-двадцать два,
    Дрожащею рукой открыла интернет
    Свой крик души не удержав едва.

    Мой первый взрыв,мой первый страх,
    И кровь застывшая по венам,
    Молила Бога- только бы не крах,
    А лишь виденье,что приходит дюнам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4445

    22 бер. 2022
    Капітанова Лідія
    * * *
    Наші діти бояться вікон:
    Між постійних сигналів тривог до них не можна.
    Вони не радіють літакам.
    Тільки гучно питають: «Мама, це наш? Це наш?!?»
    Для них днина кожна це безкінечний шарж: на реальність уже не схоже.
    Це погана комп’ютерна гра, такого бути не може.
    Кожна мама горне до серця,
    Каже: «Все буде добре, сонце, армія нас щохвилинки оберігає»,
    А в грудях тьохкає і завмерає.
    Чий насправді літак мама також не знає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4446

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Хочу дышать и не бояться,
    Хочу я жить,а не сражаться.
    Ведь сердца бой он верный самый,
    Не тот что смертный и с врагами.

    В полночной тишине дыхание ловить,
    Судьбу за жизнь благодарить,
    Заваривать тихонько чай на кухне,
    А не считать секунды до разрухи.

    Но люди с ватой в голове решили-
    Ворваться в дом,как будто их просили.
    Не ждали их, спокойно жили!
    Но нашу землю они распотрошили.

    Надеялись,что мы сдадимся им,
    Мы-Украина,за свое мы постоим.
    Мы-не нацисты,и вовсе не фашисты,
    Мы-душевные мультинационалисты.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4447

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Раскаяние
    Ваша сила лишь в пуле,
    А наша -в единстве!
    Вы ворвались в наш улей,
    Не простим мы за свинство!

    Посылая своих же на смерть,
    Рукоплещете кровью и мясом,
    Бесовщины такой круговерть
    Закончится...но без аванса.

    Час расплаты твоей придет,
    Ты не стой,не жди у порога.
    Свою душу я не продам,
    О своей же-спроси ты у Бога.

    Помолись ты,пока есть время,
    Возвращайся домой,убогий,
    Не неси в душе это бремя,
    Ты беги,пока не безногий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4448

    22 бер. 2022
    Ірина Худа
    Під мирним небом
    Під небом мирним ми гуляли безтурботно,
    не знав ніхто тоді повітряних тривог.
    Та стало враз довкола темно і чорнотно,
    здалось уперше ніби відвернувся Бог.

    Ніхто не знав тоді, що ллятимуть дощем
    ракети з неба ті крилаті, лихоносні.
    Що Україна знову вкриється вогнем,
    у двадцять другий рік складний, невисокосний.

    Хіба хто знав тоді, що не весняні грози,
    свинцеві «гради» землю вкриють нищівні?
    Криваве сонце не ховає свої сльози
    і чутно в небі українські позивні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4449

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Многоточие
    Мне написать бы пару строчек
    О том что на душе болит,
    Писать, писать и многоточие...
    Я жить хочу, а он бомбит.

    Уничтожая все на свете:
    Людей, животных и дома,
    А также веру в человека,
    Ведь проявляет всех война.

    Глядеть в глазок и не боятся-
    Удел минувших беззаботных дней,
    Ведь получить сквозную пулю
    Рискуешь ты, но только не робей.

    Ведь сила в духе украинском,
    И это не пустой по правде звук.
    И пусть пишу я на чужинском,
    Та мова наша солов'їна - серця стук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4450

    22 бер. 2022
    Поліна
    Я знаю
    Я знаю вкус твоего чая
    Мне знакомы стены твоей квартиры
    Наша дружба закончилась с ними —
    с мирными днями в Украине

    Я посвящаю всю ночь
    Заглавной букве твоего имени
    Желаю местам где мы познакомились
    Мирных снов и спокойной истины
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4451

    22 бер. 2022
    Дарина
    «Солдат»
    Його очі сумні та глибокі,
    Не знайдеш в них кінця глибини,
    Світ для нього зовсім одинокий,
    І як приклад страшної війни.

    Не почує він голосу мами,
    Не побачить, як виросте брат,
    Він з другими своїми братами,
    Бо він служить,тепер він солдат.

    Батьківщину свою захищає,
    Своїх друзів,свій дім і родину,
    У руках чоловічих тримає,
    Незалежну для всіх Україну.

    Він згадає про тата і маму,
    Про маленького рідного брата,
    Він до цього ніколи не плакав,
    Але доля зробила солдатом.

    У душі він тримає надію,
    Про мир і добробут країни,
    Та реальність розвіяла мрії,
    Навкруги породили руїни.

    І так тяжко,що серце він крає,
    Бо не може своє захистити,
    Він у ньому надійно тримає,
    Віру в те,що ми будемо жити.

    І буде все добре,я знаю,
    Ми будемо разом чекати,
    Що пройде війна і додому
    Живими прийдуть солдати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4452

    22 бер. 2022
    Дарина Шевченко
    «Син»
    Це було на світанку.
    Син рушав у далекі краї,
    І стояла заплакана мати на ганку,
    Не співали в садах солов'ї.

    Линув дощ,немов сльози з очей материнських,
    Болем в серці звучали невпинно слова:
    "Сину мій,сину вільних країв українських,
    Бережи тебе Бог,доки я в цьому світі жива."

    Він пішов і зникали поволі сліди,
    Вже не видно його на краю горизонта,
    Він сказав лише: "Мамо,чекай мене,жди,
    Я прийду із полону військового фронту."

    А на фронті війна,проливається кров,
    За свободу вмирають солдати.
    І виходить на ганок,стоїть знов і знов,
    Все чекає на сина заплакана мати.

    Та він лиш міняє в руках автомати,
    І згадує сльози,зажурену матір,
    Яка буде завжди додому чекати
    У маленькій побіленій хаті.

    Та немає вістей від єдиного сина,
    Проходили тижні,а згодом роки,
    І згорала у серці надія єдина,
    Що повернеться син назавжди,навіки.

    Та ось прийшла незабаром весна,
    Додому вертались живими солдати,
    Посивіла сиділа вона край вікна,
    Чекала дитину - замучена мати.

    Та нема її сина,невже не прийшов?
    Покотилися сльози від болю в очах,
    І з'явилася чорна хустина...
    На жіночих тендітних плечах.

    Та одного похмурого,сірого ранку,
    Побачивши рідні хатину і тин,
    Стояв на порозі маленького ганку,
    Змарнілий і втомлений син.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4453

    22 бер. 2022
    Дарина Шевченко
    «Ранок 24-го»
    Я ще сонна підкинулась вранці,
    Чую бігають люди в тривозі.
    Це вже танки, а в - них новобранці,
    При кордоні стоять на дорозі.

    Вдалині чутно гуркіт гармат,
    І розрізали небо снаряди…
    Ти прийшов до нас, руський солдат,
    Перемогу над ким здобувати?

    Ти прийшов «рятувати» країну,
    І вбивати нацистських синів?
    Залишаєш одні лиш руїни.
    Для прощення не знайдеться слів.

    Ти вбиваєш невинних дітей,
    Твої руки в крові - їх не змиєш,
    Згодом біль просковзне до грудей,
    І тоді ти усе зрозумієш.

    Що ж ти коїш, наш зведений брате,
    Застелив твої очі туман,
    Все що було між нами, ти зрадив,
    Ти не знаєш,що це все обман.

    І здригнулась земля під ногами,
    Серце враз провалилось до п‘ят,
    Та я знала, що буде за нами,
    Український стояти солдат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4454

    22 бер. 2022
    Тарас Буздиган
    У.К.Р.А.Ї.Н.А.
    У днів нестало тижнів,
    У тижнів місяців.
    У ночі вкрали тишу
    Удари москалів.

    Коли реве сирена,
    Коли горять вогні,
    Країна лиш рахує
    Кістки своїх синів.

    Радіємо хвилинам
    Реваншів на землі
    Рідненькій, любій, милій
    Розлюченій землі.

    Агресію карати,
    Анексію  спинить!
    Атака на атаку,
    Авдіївка горить…

    Їдкий задушить сморід
    Їх ненависний рід.
    Їй-богу переможем!
    Їм не пробачить світ.

    Не будуть більш страждати
    Невинні малюки.
    Не буде плакать мати,
    Народжена любить.

    Азовське море наше,
    Алушта і весь Крим.
    Антихрист скоро зляже.
    А нас чекає мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4455

    22 бер. 2022
    Володимир Книр
    Лише хмари... Більш ніхто...
    На мольбу "закрити" небо поки що охоче
    реагують лише хмари. Більш ніхто не хоче...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4457

    22 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Дитина війни
    Немає воїна, немає…

    Немає воїна в полоні,
    Немає воїна й на волі,
    Його убили в лиху днину,
    На кого ж він лишив дитину?

    Немає матері, немає…

    Немає мами в ріднім домі,
    Немає рідної в полоні,
    Немає неньки на роботі,
    Лежить в нещадності-болоті.
    Лежить жива і нежива,
    Це не слова, ой не слова.

    Це крик у полі, люд в неволі.
    То біль у рані, біль у болі.
    Це присмак страху, присмак солі.
    Це боротьба з самим собою,
    Це боротьба тебе зі мною,
    Це боротьба нас всіх із ним,
    Давно нерідним нам, чужим.

    Чужим! Чужим! Нерідним нам.
    Свою дитину не віддам!
    Кричав солдат, кричала мати…
    Вам Україну не забрати.

    Не оточити дім Шевченка,
    Не взять фортецю голіруч,
    Багато гір, багато круч…
    Вишень багато коло хати,
    Калина волею цвіте,
    Вам Україну не здолати!
    Козак терпить, козак іде.

    Тече Дніпро, реве Дніпро,
    І течія розносить сльози,
    Падуть дощі , лютують грози,
    Фатально зморщують чоло.

    І небеса тепер неясні,
    Немов болять тим болем теж,
    І болю тім немає меж,
    Це вороги, не ми, нещасні.

    Кому ж ви всі тоді молились,
    Коли вбивали, коли бились.?
    Та не Богу, ой не Богу!
    Не ту обрали ви дорогу.

    Дорога ваша грішний шлях,
    Рука в крові потоне.
    Себе загубите в полях,
    І свій не похороне.

    А наш, а наш, якщо й помре,
    То за своє, за рідне,
    Чоло своє осяє гідне,
    На небі ангелом буде.

    Немає воїна, немає,
    Немає матері, нема.
    Дитина виросла, скучає,
    Це не слова, геть не слова,
    А це війна, болить війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4458

    22 бер. 2022
    Андрій
    Без назви
    Знаєш, точно скажу тобі сестро та брат,
    Всі ми рідні давно уже стали із вами.
    І не має між нами ні зла ні образ,
    Ми об'єднані війною із ворогами.

    З під уламків завжди проростає життя,
    Не зламати наш дух автоматом і танком.
    Не тримає народ наш величний образ,
    На могилах ворожих заспіваємо ранком.

    Хтось із нас не знайде частинку рідні.
    Не почує хтось голос до сліз такий рідний.
    Ми рахуємо ночі, години і дні.
    Не підкорені ми і спротив наш вічний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4459

    22 бер. 2022
    Андрій
    "Меседж"
    Втамую біль безмежний,
    В душі є безліч ран.
    Прийшов до нас "скажений",
    Руйнує він наш храм.

    Усіяна тілами,
    Велична ця земля.
    Ридає вдома мати
    І плаче немовля.

    Відчую, як почуєш.
    Чекаєш мене знов.
    Живе в душі надія
    Бо у очах любов..

    Я знаю мила точно,
    Прийде до нас весна.
    Напишу тобі меседж,
    "Закінчилась війна".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4460

    22 бер. 2022
    Андрій
    Герой
    Чекаю зустрічі, ти чуєш?
    Сказати дякую, молюсь.
    В яких окопах ти ночуєш?
    Щоби не плакати, сміюсь..

    Як люди стали такі грубі,
    Такі безжальні хижаки?
    Ми вистоїмо браття любі,
    В "москві" ж побачать лиш "гроби".

    Чекаю зустрічі, ти ж знаєш.
    І скоро я скажу - привіт.
    Ти, брате, ворога лякаєш
    І зберігаєш цілий світ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4461

    22 бер. 2022
    KaDi
    "Крапля це є море"
    Війна.
    Вона нас об'єднала
    Дала нам розуміння
    Що кожен з нас це Ми
    Народ.
    Котрий на все готовий
    За свободу, рідний дім
    Усіх вбиватиме завзято
    Ворогів.
    Сліпих до правди й волі
    Зі знаряддям не готовим
    Ще й без гадки шо зачєм
    Вбивство.
    Ширить жах і страх навколо
    Почуття сльозами випускає
    Розплата за ньог вже скро
    Україна.
    Рідна, необхідна та безцінна
    Ми боремось й співаємо Тобі
    Всі разом, зранку, вдень, вночі
    Живи.
    .
    Ми це Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4462

    22 бер. 2022
    Евгений Могилевский
    24 февраля: подборка
    24 февраля.

    Можно спорить с пеной у рта,
    Где пролегает граница.
    Но вы на мирные города
    Напали. Вам не простится.
    Можно кричать про общую кровь
    И этим родством гордиться,
    Но вы у детей отнимаете кров
    И хлеб. И вам не простится.
    Можно любовь на услугу ловить,
    Можно деньгами хвалиться,
    Но вы попытались добиться любви
    Насильно. Вам не простится.
    Каина носят отныне печать
    Ваши холёные лица!
    Нам невозможно об этом молчать,
    Иначе и нам не простится.

    *********
    Электорат 2022.

    Пропустили их через сито,
    Превращая лучших в покойников,
    Подросло поколение битых,
    Поколение параноиков.
    Просвистели снаряды мимо,
    Но своё защищает стойко,
    На позициях неколебимо
    Поколение параноиков.
    В ожидании новой порки
    По комодам рядами слоников,
    От кумира всегда в восторге
    Поколение параноиков.
    Принимая любые бредни,
    За границей ища виновников,
    Вновь готовится стать последним
    Поколение параноиков.

    *******

    Солдату.

    Дай бог тебе, служивый,
    Идти в учебный бой,
    Чтоб все остались живы,
    И вовремя - отбой.
    А если нет, то смело
    Разить врага мечом
    Дай бог тебе за дело,
    За правое причём.
    Дай бог тебе от власти
    Медаль, а не венок,
    И чтоб невесте счастье
    Составить ты бы смог,
    И защищал пенаты,
    Обыденный уют,
    Дай бог, чтоб понимал ты,
    За что тебя убьют.
    ****

    Солдату 2.

    Ты вчера исполнял приказ,
    Оказался приказ херней,
    И выходит, ты - пидарас,
    А ты думал, что ты - герой.
    Получается, ты - мудак,
    Получается, ты - дебил,
    Получается все не так,
    Как любимый вождь говорил.
    Тут не первый тебе канал,
    Тут реальность во всей красе,
    Получается, ты не знал,
    Что сегодня узнали все.
    И теперь тебе, ной, не ной,
    Не загладить и не зашить.
    Получается, ты - говно.
    Получается с этим жить?

    *******
    Солдату 3.

    Под непроглядным пологом лжи
    То ли убит, то ли жив…
    Скрыто под снегом золото ржи.
    Ты на нем полежи.
    Холодно, голодно, пусто вокруг,
    Только пули свистят,
    Кто тебе враг был, и кто тебе друг,
    Скажут годы спустя.

    Скажут, что был нехороший режим,
    Только зла не держи.
    По справедливости лягут межи,
    А пока ты лежи.
    Договорятся, решат сообща
    Был ли Христос распят,
    И призовут забывать и прощать,
    В том числе и тебя.

    Кто тебя спрашивал, честно скажи,
    Против кого дружить?
    Кто в камуфляж нарядил муляжи?
    Им так хотелось жить.
    Не осязаем ты и невесом,
    Грохот и хруст затих,
    Это истории шло колесо
    Между рёбер твоих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4463

    22 бер. 2022
    Яніна Н.
    Прихильникам Всія Хуйла
    Вночі, по-темному, по полю
    Ви лізете до нас додому.
    Ваш Чингісхан порахував,
    Що ми повіримо в обман.
    Що ми здамо всю нашу зброю,
    І вас запросимо до столу.

    Ви посилаєте Чечню вбивати нашу дітвору.
    Кому?! Для чого?! І навіщо?!
    Щоб закріпитися навічно
    На Пантеоні всього зла -
    Прихильників Всія Хуйла?

    Ми триколорной вашой тряпкою
    Накриєм щільно наші грядки,
    Щоб жнива гарні восени
    Встелили всі наші лани.

    Голодних, босих і смердючих
    Ми вас зустрінемо у Бучі.
    Накормим добре холодцем,
    Начиненим важким свинцем.

    Невже так хочеться вбивати
    Стріляючи в селян з гармати?
    Невже так хочеться медаль
    За розстріл мирних харків'ян?

    Прийде весна, згниють всі трупи
    І десь далеко в руській дупі
    Заплаче мама капітана,
    Що йшов сюди здобути славу.
    Прийде їй прикра новина,
    Що Васьки вже її нема.
    Поліг він у тяжком бою
    За вілли Путіна й Шойгу.

    Поставте дату, розпишіться на похоронці путлерівця.
    Тримайте грамоту на стіну і пару слів від командира.
    Щоб спали міцно у ночі - вам наплетуть вагон хуйні -
    Про героїчні вчинки Васі, що кулеметив на Донбасі.
    А ви повірите, дебіли!
    Бо вся ваша культура нині -
    Апофеоз совковой гнилі...

    Ми ж хлопців наших поховаєм,
    Їх душі в храмах відспіваєм.
    А ви лежатимите в полі,
    Такі самотні і без волі
    Під синім небом у степах,
    Все як Тарас пророкував.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4464

    22 бер. 2022
    Володимир Василишин
    ***
    ***
    О, сильна й влучна Джавелін!
    Куди летить заряд Твій гучно,
    Коли спільнота Західних країн
    Ховає погляд свій від жахів штучно?..

    Ти стала, кажуть, мемом мін
    Скучних, слабких, сором'язливих -
    Які шаріються від цін
    З нулями з модулів жахливих...

    Та математиці - кінець,
    Як мова йде про людські долі,
    Страждання, жертви, слів пустих вінець
    Народам світу, що чекають миру й волі...

    Можливо, й справді, смерть - це зло -
    Та лиш не там, де бій супроти Лиха,
    Яке узяло каменярське знов кайло,
    Та не на благо, а вбивати підло. Може, й стиха.

    І проти танків-невидимок і приглушених ракет -
    Ти є і можеш бути Українцям Захисницею...
    І хай будуть завжди підлоги в нас "паркет",
    Кордон - сталевий наче, немов окутий крицею!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4465

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    17 березня 2022
    Там цвітуть крокуси, їх посадили ми.
    Там кинуті хати. Кинуті коти.
    Небом ревучі ракети, а не птахи.
    Там все моє життя. Там мої батьки.

    День розтає у темряву. Котрий день?
    Сяйво од свічки тихесенько розійде.
    Вимани, Боженька, звідти прокляту чернь.
    Сили дай, Боженька, світлих твоїх учень.

    Ковдру і шапку. Гарячої дай води.
    Снігу достатньо. Весна. Снігу не мети.
    Дай хто лишився цілими вберегти.
    Хто відійшов - освяти і перероди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4466

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    6 березня 2022
    Потому тебе проклинатимуть сто поколінь.
    Дітей твоїх діти. І діти вже їх дітей.
    Що хлопців оддав на кривавий братоубій,
    Що виє земля під навалою їх смертей.

    Що плач матерів розриває сильніше бомб.
    Що ти голосив: "На учєніє, пацаны!"
    Вперед, миротворчий обідраний ешелон!
    А сам "наложил в штаны"!

    Немає тобі прощення за стільки бід.
    По морду в кровищі. А ніс догори стирчить.
    Горіти тобі у вигнанні до скону літ.
    Горіти і жить. У муках горіти і жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4467

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    Миротворці
    Все розбомбити, знищити! -
    Люде, ми йдемо з миром!
    Скільки ж но вас незахищених
    Кулі стрічають тілом?

    Скільки наївних, зляканих
    Мусимо визволяти
    Зброєю, градами, танками
    Ми прийшли мир завдати

    З ласки старого демона
    Кров'ю прийшли оприскати:
    Смерть одного це трагедія,
    Тисячі вбитих - статистика...?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4468

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    Вісімнадцятий день війни
    За ваше мовчання і весь ваш їбучий піс
    Махайте-стрічайте поховане майбуття.
    Ви самі поставили хрест, а під ним підпис
    Рукою свого главаря.

    "Пробачте, але я в політиці не мастак,
    Хіба чогось важить мій мізерний голосок?"
    А гине юнак, і іще, і іще юнак
    І тисячі юнаків як гівна кусок!

    Це все ще політика? Змовчуєш до сих пір?
    Тобі далеченько, що вибухи не чувать...
    То знай через тебе могилами вкритий двір
    Тобі це носить, і прощення тобі не знать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4469

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    14 березня. Вісімнадцятий день війни.
    Я на відстані, вистріли, легені стиснені,
    "Доця, у нас війна".
    Захлинаючись криками ненависними,
    Горловина себе ковта.

    Обіцяй мені, мам, ви вцілієте, вистоїте,
    Чуєш, пообіцяй!
    Я заставлю себе не кричати не киснути,
    Знати що цілі дай.

    Мамо, знай, ми зустрінемось, скоро зустрінемось,
    Обійму і стоятиму рік.
    Мам, скажи, що це сон і ми скоро прокинемось...
    Я так хочу до нас на поріг.

    Кажеш, крокуси вийшли, весна уже близько,
    І твій День Народження, мам,

    Небеса, захистіть, ми упали так низько.
    Дайте сили її рукам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4470

    22 бер. 2022
    Дэвид
    Бабочка и Шпак
    Мясо разделывает нож,вдоль и поперёк.
    В дали летит шпак,на зло всем вам.
    Но бабочка - хам, взлетит ввысь с находящимся в по и поп крылом.
    Летит, то вверх ,то вниз,как лом с хрустящим под ним камнем.
    Вертит крыльями, то на триста шестьдесят ,то на сто восемьдесят - шпак.
    Не получается услизнуть от ножа никак.
    Но с одной стороны - пах.
    Но с другой стороны - пух.
    От шпака лишь одно перо и пух.
    От ножа лишь болта стук.
    Стреляли охотники ,с двух сторон и, с двух рук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4471

    22 бер. 2022
    Наталя
    Нас так не учили
    Жилы натянуты, нервы в кулак
    Нас так не учили…
    А вас как?
    Свои бьют больнее
    Но нас не сломать
    История знае - так было не раз
    И гордость берет за пацана
    Который ответил:
    «Русский военный корабль иди на ….!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4472

    22 бер. 2022
    Владислав
    Фото войны
    Фото войны
    Девочка одиннадцати лет
    Свитерочек, в одеяле
    Фото только со спины
    Навсегда перед глазами.
    Маленькая душа
    Малых сих цветок
    Радуется, играет
    Смартфоны, тик-ток,
    Занятия и книжки
    Школа и подружки,
    Дураки мальчишки
    Красивый припортовый город.
    "Ой, бабушка, пить, пить! "
    Потерпи моя малышка
    Скоро нам помогут.
    Бесконечные удары
    Но это же не навсегда.
    Скоро кончатся кошмары
    Будут и вода, еда
    А впереди весна красна,
    Лето и каникулы
    А к осени ты станешь красавицей
    .....................................
    Девочка, тоска моя
    Навсегда перед глазами
    Труп сиреневый в пыли
    Мариупольских развалин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4473

    22 бер. 2022
    Ярослава Павловей
    Без назви
    бійтеся. не бояться тільки дурні.
    смійтеся. легше жить в часи пурпурні.

    ми народ, що кров’ю освятився,
    що козацьким норовом зорився

    й крізь віки проніс той дух незламний,
    віри міць і поступ ураганний.

    всі разом, як сестри і брати,
    не дозволимо, аби якісь хорти,

    що захтіли лакомого м’яса
    й боготворять одного підараса,

    відібрали нашу землю й славу!
    розірвімо за свою державу!

    тож любіть, поки можна кохати.
    тож живіть, ще не час помирати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4474

    22 бер. 2022
    Галина Криштомполь
    Без назви
    Кати чи виродки?! Сволота!
    Як нечисть, вилізли з болота,
    На звуки варварської мови,
    На поклик руської любові!
    Ви - діти деспота самого:
    Воюєте із самим Богом,
    Руйнуючи церкви і храми!
    Ви - дич, ви - нелюди! Тирани!
    Із лона прокляті навіки!
    Від крові червоніють ріки!
    Прислухайтесь: сирітки плачуть…
    Навіть святі вас не пробачать!..
    ©Г.Криштомполь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4475

    22 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    А ПОСЛЕ ПОБЕДЫ
    А после Победы, ты знаешь, что будет?
    Накроют на улицах скатерти люди,
    снесут все что есть, что в подвалах осталось,
    Пусть даже какая-то самая малая малость.

    Поставят на стол, на один, общий-длинный,
    И как ритуал от дедов, тот, старинный,
    Когда собирались всем родом, селом,
    За делом одним и за общим столом.

    А после Победы, ты знаешь что будет?
    Одним общим родом вдруг станут все люди,
    Из тех, что в войне победили врага…
    Связала их кровь, на года и века.

    Не только у нас, но и те, кто помог,
    Приютом для беженцев, в боли дорог,
    Спешивших спасти дорогое на свете-
    Что может быть выше любви? Только дети.

    Мы сядем за стол. Вспомним тех, кого нет.
    А после-за тысячи мирных побед, нальём,
    И не громко споём о своём,
    В той песне, что пишем сегодня огнём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4476

    22 бер. 2022
    Галина Криштомполь
    Без назви
    Розстріляні ночі, криваві світанки
    І небо червоним залилось святе.
    Мені би дожити сьогодні до ранку,
    Мені би хоч ще раз почути тебе…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4477

    22 бер. 2022
    Мешко Марія
    WarUkrain
    Місто охопила тьма.
    Російські солдати! О, Боже, невже війна!?
    Кожен день, звук сирен.
    Лежиш у ліжку, як застивший манікен.
    Кожну хвилину я Бога молю.
    Не залишилось вже до орків більше жалю.
    Український кордон волею окроплю,
    Російських солдат на три букви пошлю.
    В серцях світу український народ,
    Який на своїх землях робить всесвітній переворот.
    Ми єдині, як небесна зоря!
    Не будіть в серцях українців більше звіра!
    Бо кістки гнитимуть біля нашого монастиря!
    Більше не побачить тебе твоя рідня!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4478

    22 бер. 2022
    Олександр Черних
    Мрії навіженого бога
    Тепер тут край підірваних мостів,
    Тепер тут край розстріляного неба,
    Ніхто із нас такого не хотів,
    Ніколи нам того було не треба.

    У цьому світі, хто б що не казав,
    Не обирали ми собі такої долі.
    Тепер тут сяє обрій від заграв,
    І порохом тепер тут пахне воля.

    Якийсь жорстокий навіжений бог
    Із бляклим поглядом і черепом облізлим,
    Затіявши тут зіткнення епох,
    Кістьми засіяв землю і залізом.

    Лиш біль і горе можуть прорости
    З такого недолугого насіння,
    Але якраз оці страшні плоди
    Й слугують їжею тому створінню.

    Рабів із нас зробити захотів,
    Своїх чи що йому не вистачає,
    Але хай знає, що нових рабів
    Собі у цьому краї не надбає.

    І скільки б він не створював химер,
    На цій землі всі вільні люди знають,
    Це - гуль, це ненаситний трупожер,
    А богом лиш раби його вважають.

    І час його останній на порі,
    Хоч як, йому не світить божа милість,
    Нехай трясеться у своїй норі  -
    Недовго вже йому лишилось.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4479

    22 бер. 2022
    Ксенія
    Війна в Україні
    Ще вчора всміхалося сонце злотисте,
    У полі тихенько завівав вітерець,
    Співали птахи, і ніби навмисне
    Прийшов злий потвора з нелюдом своїм.
    Одразу і зрання прокинулись люди,
    Зі страхом, тривогой телевізор вмика,
    І з тої хвилини по всій Україні
    Транслюють те вторгнення Путінських військ.
    Перший день, другий, третій за ними,
    Сьомий, десятий, шістнадцятий вже..
    Напевно, у світі майже в кожній країні
    Ходить газета про події у нас.
    Безсилі, незграбні, ганебні рашисти
    Стріляють у мирних цивільних людей,
    Влучають в лікарні, в будинки, квартири,
    У школи, й грабують усе звідусіль.
    Але це не все, ще один виліз,
    Хитрий, підступний Білоруський король.
    Допомагає «Рускому міру», та, мабуть, не довго, бо на нього вже йдуть.
    «Вже скільки брехні терористи сказали?
    Вже скільки будівель вони поламали?
    Скільки невинних людей повбивали?
    Що ще їм потрібно від моєї держави?»
    Здається, ті вбивці самі вже не знають,
    А наші військові їх так зневажають,
    Дають гідну відсіч і перемагають!
    «Здавайся вороже, бо смерть вже чекає!»
    Ненавистю й люттю українці лякають,
    І легко загарбників з міст, і сіл проводжають,
    Певне, вже скоро здолаєм Росію,
    Потерпи рідна ненько,
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4480

    22 бер. 2022
    Олена Кущенко
    Баба Маня
    Баба Маня у сараї
    вже зібрала яйця.
    Раптом бачить біля двору
    руського поганця.
    "Бабка дай пожрать чевото",—
    Просить Маню зайда.
    "Та заходь-заходь,сволото,
    Баба їсти знайде".
    "Ти, бабуля, нє ругайся
    Лучше жарь катлєти.
    Перед нами ти покайся.
    Не забила гдє ти?"
    Баба хоч і не злякалась,
    Язик прикусила.
    Мов нічого ще не сталось,
    Їжі  наносила.
    Попросила окупанта
    Справити антену
    А сама швиденько в кварту
    всипала пургену.
    Як побіг до туалету,
    Десь знайшла бензину
    І не стало в баби Мані
    Ні гостя, ні сортиру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4481

    22 бер. 2022
    Олександр Лящ
    Хочеться простого людського
    Хочеться простого людського
    Тільки побачити тебе…
    І щоб ти мене обійняла такого
    Простого, і вмить заспокоїла себе.

    Хочеться зачинитись з тобою до світання
    Не відкривати штори, не вставати з ліжка
    Принести тобі кави як ранкове вітання.
    Шепотіти на вушко, які в тебе сексуальні ніжки.

    Хочеться ділитись справжніми іменами
    Які в цей час боролись разом зі мною
    Хочеться щоб одкровення були суто між нами
    І щоб я став тобі нарешті стіною.

    Ти ж знаєш, що я тебе любив до війни
    І хочу сказати про це в день перемоги.
    Ти тільки мене тоді обійми.
    А я розіб‘ю нарешті твої тривоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4482

    22 бер. 2022
    Оленка Казкова
    Серце
    Серце не камінь, та стало жорсткіше,
    Важко зітхає й віршів не пише,
    В очах ніби сльози та по щокам не котяться,
    Заслало пеленою, імла над Хортицею,

    Над Дніпром мряка, безпросвітний відчай,
    Був навесні гай зелений, та ніщо не вічне,
    Де степи шептались - ненаситна паща,
    Хова земля окровлена синів  кращих.

    Пригорни до себе, пригрій, ненько,
    Обійми за плечі рукою тоненькою,
    На душі війна, небом сморід стелить,
    Але як біль на всіх ділити, ми - скеля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4483

    22 бер. 2022
    Діана Соха
    Без назви
    Ти з автоматом, а я - голіруч.
    Ти один, а нас - від моря до круч.
    Нам вітер в лице, дощі, снігопади,
    А ти їздиш на танку, але чого ради?

    Бо так сказали, так заплатили...
    Ти за копійки, а ми - поки є сили,
    І навіть більше, в нас воля сталева.
    Напав ти на кішку, а розбудив лева.

    Він пащу розкрив, ричить на весь світ.
    Накликав на себе чимало ти бід,
    Бо джунглі потихо виходять із сплячки.
    Тікай, поки можеш, тікай навкарачки,

    Повзи у болото, чи звідки ти там.
    Бо я як вони, свій дім не віддам.
    Не лякай літаками чи градом з небес,
    Біжи між дерев у "могучий свой лес".

    Ще є шанс, зупинитись, покаятись може,
    А як ні - то бережи тебе Боже.
    Кара настигне, небо все бачить,
    Зради людської тобі не пробачить.

    Ні крові, ні сліз, ні тривоги щоночі,
    Ні стомлені війнами мамині очі.
    Ми вистоїм всі до кінця, в нас є воля.
    А тебе яка далі чекає доля?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4484

    22 бер. 2022
    Ріна Букреєва
    Розкіш
    розкіш - приймати душ,
    гарячий і довгий, щоб майже зваритись.
    розкіш - не брати води із калюж,
    щоб як у пустелі, хоч трохи напитись.

    розкіш - лягати у ліжко, не взувши чобіт,
    голі ноги сховавши під ковдру,
    не склавши валізу чи заповіт,
    незважаючи, що там назовні.

    розкіш - набрати коханих людей,
    і просто поговорити.
    розкіш - це знати який нині день,
    бо в тебе робочий мітинг.

    розкіш - сваритися через дурню,
    бо завтра помиримось знову.
    розкіш - сидіти всім біля вогню
    і мати приємну розмову.

    розкіш - у планах на тижні вперед,
    у пошуках щастя і долі.
    розкіш - це жити, на даний момент,
    і не відчувати болю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4485

    22 бер. 2022
    Бурлаченко Марина
    Війна
    Вкрай утомлена від життя
    І уквітчана сивим волоссям,
    Вона знайде собі укриття
    І згадає як добре жилося.

    Її рани глибокі й тяжкі,
    Її голос змучений криком,
    Очі темні, пусті, боязкі,
    Мов затерті прожитим віком.

    Затаїлась в печері звірком,
    В кут забилась тремтЯчи від страху,
    На мить ставши кленовим листком,
    Що кидає вітер з розмаху.

    Їжі вузлик, пляшка води,
    Безнадійні роки.

    Мов той струм, холод б’є по спинІ,
    В руці фото з зображенням сина,
    Що залишив життя на війні,
    Що покинув матір єдину…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4486

    22 бер. 2022
    Наталя Федькевич
    А, давай
    А, давай

    Давай я тебе лікуватиму,
    Зустрічатиму, коли втома
    Ти прийдеш із пекельного зарева
    А я Вдома

    Давай я тобі читатиму
    Хайяма, Шекспіра, Паса
    Твої сни це охоронятиме
    В і поза Часом

    Давай я тобі готуватиму
    Небагато чого, що вмію
    І тоді зберуться всі друзочки
    І Вогонь із осердя зігріє

    Давай дітям (які ще за хмарками)
    Дамо шанс
    Той один, що є
    Я не хочу злиднями, сварками

    А, давай
    Все моє — твоє

    А, давай я тебе обійматиму
    І руками, й ділами, й словом
    Скільки треба? Віриш, чекатиму

    Я ЧЕКАТИМУ
    ТЕБЕ
    ВДОМА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4487

    22 бер. 2022
    Олена Левченко
    22 березня 2022 Небо закрите.
    Небо закрите душами, вогкими і туманними,
    Дивляться душі звишині: тільця під простирадлами.
    Ось це мій дім, мій магазин, лавка. Ви чуєте постріли?
    Чому я тут серед хмар і злив, у застовбілім просторі?

    Скільки нас тут? Нагустили вшир. Промінь крізь нас пробивається?
    Хай через тисячі скрізних дір світло до вас доторкається,
    Хай проникає в твою сльозу жовтогарячою вірою
    Хай заливає усіх внизу, хай буде людям силою.

    Руки на руки, спина на спині, ми заплелись воєдино.
    Ми не спиняєм боротись вгорі. Хай переможе диво.
    Хай боронять у клятій війні наші невидимі крила.
    Все буде добре, рідні мої,
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4488

    22 бер. 2022
    Наталя Федькевич
    Коли б
    Коли б моря раптом замерзли,
    Відчиняючи двері в пекло,
    І Диявол звідти промовив:
    "О, жадаючий крові, де ти?

    Я чекаю на тебе довго,
    Та ніхто не тікає вічно.
    Кожен плату свою заплатить,
    Хоч ховає тепер обличчя.

    Ти криваві жнива затіяв?
    І зміяться химери порч...
    Лють не знає, кого б обрати,
    Хто тебе би уже й голіруч.

    Але Смерть ні за тих, ні за інших
    В неї власні рахунки зі Світом
    Кожна Ніч бо кінчається Світлом
    Горе-цвіт
    постає
    Гори-цвітом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4489

    22 бер. 2022
    Наталя Федькевич
    Ти знаєш, Крим
    Ти знаєш, Крим,
    Він же іще вернеться
    Я там забула поцілунки червня
    І пляшку білого ігристого на пляжі
    Під Генуезькою фортецею на скелі

    І тацю фруктів у кафе-шантані,
    І Аю-даг в туманному кафтані

    Гітари дикий сум
    По венах струм
    На талії долоні (геть од дум!)
    Де погляди — вино! Слова — ізюм.
    І що не вечір, то рахат-лукум

    Я не забула крізь війну і дим
    Тебе
    Мій кипарисний
    Здрастуй, Крим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4490

    22 бер. 2022
    Ася Борчук
    нств чс
    настав час написати ще одного низькопробного врша
    слова сплітаються у мені, та застуда(виліковна) не дає почуття описати
    цікаво все це: живемо в часи буремні, а я знов стала така ж — вільна,
    чесна, пишу поезію, кохаю(кого хочу), їм не зламати

    ні мене, ні моєї країни, ні сили, яку плекаю, як і народ мій, безконечно віддаючись
    ні, бо оркам, які на нас напали, цього ніяк(на щастя) не пізнати
    цього, себто: «що може один народ, що нарешті об‘єднавсь, борючись»

    і хай навіть впаде на них ядерний «піндоський» попіл, не зможуть цього сказати.
    бо рабська думка, вона на те й рабська, що пута свободи миліш
    а я тішуся, я знаю для чого живу, і що словом теж можна вбивати
    я не корюсь і не скорюсь, хай навіть цей попіл буде від них.

    їм бо простіше не бачити, не чути, айфон новий об землю роз‘їбати
    нам(зокрема мені) легше сказати, а не століттями по болоту йти
    Україна не хотіла сусіда, який змусить її дітей страждати
    тож хай не ображається сусід цей, коли йому прямо кажуть куди іти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4491

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Як Ти?
    Як Ти? Тримаємось.
    Навіть якщо не так.
    Добре. Лякаємось,
    Та не дуже, і страх
    В лють перетворюється,
    В ненависть святу.
    Як ти - народжується
    Нове - я тебе люблю.
    Кохаю весь люд сьогодні,
    Що в захист за волю встав.
    І переможне осоння
    Прийде до зелених трав
    Моєї землі, України,
    Рідних моїх земляків.
    Як ти? Нас не покинуть.
    Тільки живи і вір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4492

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Ми варимо борщ
    Спокійно. Ми варимо борщ.
    Свій власний, свій рідний, червоний.
    З молитвой, без сліз, знаєм щось -
    Рецепт вже до болі знайомий.
     Хай буде яскравим й гарячим
    Як є в Україні серця
    Червоним, без крові, а наче
    Це сонце встає - тільки від буряка.
    Не має квасолі – нічого,
    Капуста та морква кружлять.
    Ми дома -  нічого чужого.
    Думки в голові – аж бурлять!
    Ми хочемо миру і світла
    На рідній славетній землі.
    Вона ще весною заквітне
    Ми будемо дома, в теплі.
    І райдуга вийде на небо
    І теплий впаде на нас дощ.
    А зараз – багато не треба.
    Лиш миру. Ми варимо борщ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4493

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Кохання до України
    Кохання... До Батьківщини,
    Що лине, з серця лине.
    До рідної України!
    Ми виживем, не загинемо!
    Кохання до світла, неба!
    Без бомб та пожеж безмежних!
    Кохання люте, як треба!
    Коли вороги безбожні!
    Кохання, єдність - разом!
    Вперед, до перемоги.
    Це ж не просто гасло,
    Це - поки є змога.
    Кожен на місці своєму,
    Кожен  - все, що може...
    Кохання  у серці моєму!
    Воно завжди переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4494

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Мрія про сукню
    Сьогодні я багато ходила вулицями, дивилась на людей, згадувала, що рідко одягаю сукні, і тут побачила пару - хлопець в куртці, а дівчина в легкій сукні, елегантному пальто і з маленькою сумочкою в руках... А перші рядки були вже в думках моїх до того, як я побачила цю пару, і ось що вийшло....

    Надягаю сукню та панчохи,
    Ненадовго, на кілька годин,
    Щоб спину тримати трохи
    Рівніше, писать без сльозин.
    А потім знову джинси, гольф
    І в дверях рюкзак.
    Я вже не вірю в ельфів,
    Але сьогодні я...
    Бачила дівчину в сукні,
    З сумочкою в руці.
    Як я мрію, в майбутнім,
    Як вже після війни.
    Легка тканина вітрилась
    Біля красивих ніг,
    Я на мить зупинилась,
    Дівчина з мрій і книг.
    Не знаю, не розпитала,
    Куди поспішала вона.
    Я дякую, я згадала,
    Скоро тепла весна,
    Моя переможна весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4495

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Рада бачити!
    Рада бачити! Дякую, що ви є.
    Зранку всім посміхаюсь - напроти, хто йде.
    Вибираю хлібину і кава у чашці.
    Я в нелегку годину рада - вітерцю, небу, пташці!
    А коли рідні люди завітали гостинно
    Я щаслива, бо трапились щастя хвилини.
    Що обняти змогла я і брата, і сина,
    І є вже в мене сили та віршІ просто линуть.
    Подолаємо разом війни важкі днини!
    Рада бачити всіх! Разом зрушимо стіни
    І війни, і страшної старої хвороби!
    Дочекаємось разом ми Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4496

    22 бер. 2022
    Галина Чехута
    Курличуть журавлі
    І знов курличуть в небі журавлі,
    Із вирію летять вони додому,
    Не знають, що трикляті москалі
    Щасливу землю ріжуть по живому.

    Курличуть журавлі, та в криках біль
    За ворогом розтерзану країну,
    На вирви поглядають мимовіль
    І на гнітючу, неживу руїну.

    Курличуть журавлі, щоб світ почув
    Любов безмежну до землі святої,
    Щоб втішити природу у плачу
    І заступити від біди собою.

    Летіть, летіть, курличте, журавлі,
    Хай світ увесь відчує подих жалю,
    Хай вражі орди зникнуть у імлі
    І сядуть назавжди на гостру палю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4497

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Вітання
    Цей рік, цей день - такий гіркий,
    І зовсім не як кава.
    Але ще буде день такий,
    Як жили ми - яскравий.
    І вільна буде вся земля,
     Не буде грохотати
    І будем разом  - ти і я -
    Всі мирно світкувати.

    Ми вип'єм доброго вина.
    І зовсім без тривоги -
    Поманить світа далина
    Та нові вже дороги.

    Кохання, друзі та любов
    Хай будуть тільки в світі.
    А зараз ллється, ллється кров,
    Щоб були живі діти,

    Щоб ще стрічали ми свята
    На рідній Батьківщині.
    Вітаю! Хай живе життя!
    І світ без Пу-Росії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4498

    22 бер. 2022
    Галина Чехута
    Спасибі
    Спасибі, українські матері,
    За ваших стійних дочок і синів,
    Що захищають нас від ворогів,
    І від пекельних варварських вогнів.

    Батьки,  вам вічна дяка за дітей,
    Бо ви весь час в передчутті вістей,
    Ночами, не стуляючи очей,
    Тамуєте зітхання із грудей.

    Спасибі за щемкий душевний біль,
    За ночі довгі без тепла і снів,
    За те, що ви йдете думками в бій,
    Охоплені надли'шком почуттів.

    Спасибі вам, батьки і матері,
    За непокій, молитви до зорі,
    Щоб пазурі кривавих упирів
    Терзали нелюдів за смертний гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4499

    22 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Україно, не плач! Витри сльози!
    І візьми автомат в свої руки!
    Вже чекають на нас ворожнечі покоси,
    І хай землю встеляють не трави,
    а ворога трупи!
    І хай ворог тремтить!
    Бо вже смерть зачекалась!
    І хай в пекло летить,
    там дамо ще отрути!
    Щоб вже точно цю погань добить!
    Слів нема, тільки злість!
    Серце рветься на клаптя!
    Україна горить у ворожім бою!
    Тільки знаю одне,
    Україна ніколи не здасться!
    Я про це день і ніч щиро Бога молю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4500

    22 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Я бачила війну!
    Я бачила війну!
    Вона малює кров’ю…
    І лиється сльозами із очей…
    Вона краде життя…
    Стріляє не любов’ю…
    І сяє вибухом недоспаних ночей…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4501

    22 бер. 2022
    Галина Чехута
    Моя Охтирка
    Маленьке місто, любий рідний край,
    Моя Охтирка сильна і натхненна,
    Ти ворогом зруйнована украй,
    Та тільки вся його хоробрість під'яремна.

    Охтирко! Ти у горі і сльозах,
    Та цілий світ у захваті від тебе,
    Бо на потвор ти наганяєш жах,
    Хоч неупинно Богу шлеш молебень.

    Без світла, без води і без тепла
    Упевнена, незламна і рішуча,
    Ти, ніби з чарівного джерела,
    Черпаєш міць, борня твоя жагуча.

    Я вірю, як би важко не було,
    Як не звіріла б фурія запекла,
    Здолає правда нечестиве зло,
    І вирветься моя Охтирка з пекла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4502

    22 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Ти мене знаєш, мамо!
    Не здамся ніколи в житті!
    Скажи мені краще, як тато?
    Чи ви там здорові усі?
    Мамо! Мені не страшно!
    Я ж у тебе герой!
    У нашій долі все вчасно!
    І тата там заспокой!
    Мамо! Не вір нікому!
    Ніхто не здається в бою!
    Я скоро повернусь додому!
    От лиш закінчу цю війну!
    Мамо! Молися! Чуєш?
    Хай Ангел мене береже!
    І навіть як буду на небі
    Підставлю і звідти плече!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4503

    22 бер. 2022
    Інна Палько
    Відсіч
    Нам би лани сіять, дітей ростити -
    А маємо окопи рити.
    Нам би міцно спати, мрії плекати,
    А маємо воювати, ворога виганяти.
    Весна настає, проміння ллє,
    Люди боряться і плачуть, бо війна йде.
    У двобої двоє:
    Росія- жалюгідна, брехлива, обмежена.
    Україна- ошатна, бойова, стривожена.
    Куймо браття й сестри волю й дух,
    Щоб не спинився наш спільний рух,
    Щоб і вдень, і в ніч -
    Дати Росії відсіч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4504

    22 бер. 2022
    Галина Чехута
    Не воюйте з Україною
    Не воюйте з Україною!
    Не робіть її руїною,
    Україна буде вільною
    І щасливою країною.

    Не лякайте ні снарядами,
    Ні ракетами, ні градами,
    Ні зловісними загравами,
    Ні ворожими навалами…

    Зійде сонце над країною,
    Найріднішою, єдиною,
    Над розквітлою долиною
    І зберемся ми родиною.

    Не воюйте з Україною,
    Україна буде вільною,
    Знов відродиться перлиною,
    В щирих прагненнях невпинною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4505

    22 бер. 2022
    Тетяна
    Збірка поезії
    У вибухах криком волає земля,
    Залізо поширює хвилі сейсмічні,
    Сирена "Повітря" практично щодня
    І сирість підвалу виламує кістки.
    Авто волонтерів везе допомогу,
    Евакуює людей на вокзал,
    Три тижні військові тримають облогу,
    Ракети трощать за кварталом квартал.
    Гуманітарних конвоїв обстріл,
    Заручники діти та лікарі,
    Фундаментів рештки садочків і шкіл,
    Провалля очей без вікон домів.
    Наради чергові між сильними світу,
    Запізно, замало санкційний пакет,
    Зіщулився мир, як у паморозь квіти,
    За нами - життя, за ворогом - смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4506

    22 бер. 2022
    Василь
    СОНЦЕ І СВІЧА
    Як швидко Сонце падає за обрій!
    То коровай був, а за мить – окраєць.
    Наздоганяю я його невтомно,
    А вже назустріч сяє лиш Роганець…
    Отак ідеш за Світлом навперейми,
    Любові повен,
    І життя,
    І сили,
    Аж раптом, враз – і все навкруг померкло,
    Одна свіча горить на домовині…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4507

    22 бер. 2022
    Любов Бенедишин
    "Шлях з небес на Вкраїну..."
    ***
    Шлях з небес на Вкраїну
    огорнутий пилом і кіптявою,
    тож посилює Бог інструктаж
    з ангелом кожним...
    ...Не було ще ніколи повітря
    таким тривожним.
    І давно не бувала тривога
    такою повітряною.

    - Як щити, поставайте... -
    рече Тим, з найбільшими крилами.
    Найудатнішим шепче:
    - З мечами чувайте на стражі...
    І Своїм  "спецпризначенцям" -
    ангелам у камуфляжі -
    хрестить спини услід
    "Повертайтесь
    живими і сильними..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4508

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Я люто люблю
    Моя Україна,
    Я знаю, ти сильна!
    Поранена, змучена,
    Незламна, покручена -
    Катами пригнічена -
    Встаєш ти на бій!
    І рани незліченні,
    І весь страшний біль
    Хай в лють перетвориться
    І в силу святу -
    Борітесь - поборимо!
    Я люто люблю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4509

    22 бер. 2022
    Мар'яна Брик
    Війна то лихо для цілого світу
    Мої рядки, мій біль і сльози "Війна то лихо, для цілого світу"
    Дзеркальна  дата , люте 22 ге, 24 -те
    Вночі почав Путло війну на нас ...
    О Боже поможи всій Україні
    Спити то лихо, поверни нам мирний час!

    Наш захист ,наша армія, пілоти,
    І люди світу що на тил стають!
    Закрий нам небо від лихої москальноти!!
    Спини його,він демон, в пеклі йому буть...

    Пророцтва світу, то мир має бути з нами,
    Всі ангели що є , нас захистіть усіх,
    Бо світ проти лихого,та повстане
    Не дасть нам українцям гинути щораз!

    Ми вільні люди що століттями боролись,
    Терпіли гніт, кріпацтво, табори!
    Московія , на що ви напоролись?!!!
    Та ваші руки миті кров'ю знов були!

    Побійтесь Бога, всіх вас закликаю,
    Живіть ви мирно в своїй стороні,
    А руки заберіть від мого краю!!
    Вам світ весь каже: Ні і ні Війні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4510

    22 бер. 2022
    Галина Чехута
    Моя молитва
    Стрічаю день з тривогою в душі,
    Молюсь за мир у світі, в ріднім місті,
    Де віє пусткою й печаллю звідусіль,
    Нанизую думки, немов намисто.

    О Господи, помилуй, захисти,
    Підтримай у біді, дай серцю спокій,
    В душі моїй упевненість зрости,
    Що згине нелюд, лютий звір  жорстокий.

    О Боже, у годину сірих хмар
    Врятуй мене від почуттів гнітючих,
    Зніми з душі немислимий тягар,
    Дай силу для думок, діянь рішучих.

    За смерть дітей, за біль пекучий вдів,
    За всі ворожі, злісні зазіхання
    Дай, Господи, здолати втому днів
    І віру в справедливе покарання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4511

    22 бер. 2022
    Мар'яна Брик
    Залиште чвари в єдності лиш сила
    Я є українка, проста і затята,
    Нема в мені підлості рас...
    Батьки українці були
    Мама й тато, кажу я це вам лише раз...

    Найбільше дратує мене і дивує,
    Агресія та навкруги,
    Ну люди не чують ,що то так воює ,
    То задум лихої орди,

    Бо в єдності сила , лиш в нашій любові
    Не в чварах в яких ви самі!
    Собі намалюйте ви сни кольорові
    Залиште ви зло тій орді!

    Вони хай воюють де брат топить брата,
    А ми дружні будем завжди
    Ми предків нащадки, а не супостата ,
    Вперед до святої мети!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4512

    22 бер. 2022
    Валентина
    На вокзалі
    Вокзал. Перон. Потяг. Прощання.
    Сльози. Відчай і кохання.
    Дружина на пероні  проводжає
    Коханого і сльози витирає.
    "Не плач, кохана." Руку він підняв,
    Зняв крапельку і ніжно обійняв.
    Та сліз не можна зупинити,
    Без них не можна говорити.
    І у душі панічний щем,
    У грудях все горить вогнем.
    " Пообіцяй, що  будеш жити,
    Щодня зі  мною говорити."
    Та відповідь поглинув свист,
    Потяг свистів - саксофоніст,
    Робив вагонам перекличку,
    Їхати треба цілу нічку.
    Тому усіх він закликав
    Й за мить перон порожнім став.
    Чоловіків віз потяг на війну,
    Вистукуючи пісеньку одну.
    Окроплений сльозами той перон
    Чекає вже наступний ешелон.
    Знову дружина на пероні проводжає
    Коханого і сльози витирає.
    "Не плач, кохана." Руку  піднімає,
    Знімає він сльозину й ніжно обнімає....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4513

    22 бер. 2022
    Василь
    Прокляті
    Москалі, ви  москалі,
    москалі  прокляті.
    Вас ніхто не  кликав
    до нашої хати.
    Попер москаль в Україну,
    думав, кличуть в гості,
    але наші хлопці файні,
    скирдують їх кості.
    Москаль дурний, впертий,
    лізе, суне, іде з боєм,
    але на полях Вкраїнських
    стає  перегноєм.
    Москалики,  москалі,
    сучки   свої діти,
    на полях  Вкраїнських,
    будете  смердіти.
    В  труну  не положать,
    вас не відспівають.
    "Отче наш" не  скажуть
    та не поховають.
    Ваші грішні  душі,
    непрощені, окаянні,
    будуть тинятися по світах,
    наче глухі й п'яні.
    "Отче наш" ніхто не скаже,
    на вашій могилі,
    ні  батько,  ні  мати,
    ні діточки , ваші милі.
    Винуваті , ви , всі москалики,
    всі  жителі,  раші,,
    щоб там  не казали
    правителі  ваші.
    За  наші  страждання,
    за  спалені  хати,
    горіти  вам  в пеклі,
    прокляті  "буряти"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4515

    22 бер. 2022
    Катерина Дундук
    Скоро перемога
    А скоро вже повернемось додому,
    Побачим перемогу не у сні.
    Обіймемо всіх друзів та знайомих
    Й нас вкриє мирне небо навесні.

    Підем Хрещатиком, а потім до Подолу
    Та затамуєм подих на Дніпрі -
    Це рідне і не віддамо нікому,
    Бо синьо-жовтий майорить вгорі

    Бо НЕЗАЛЕЖНІ МИ і буде так до скону.
    Бо УКРАЇНЦІ - і у щасті і в журбі.
    Бо ВОЛЯ - це для нас не просто слово.
    Бо ПРАВДА нас веде у світлі дні.

    Дамо ми відсіч усьому лихому
    В своїй оселі, на своїй землі.
    Бо любим Батьківщину по-простому
    І з почуттям цим переможем в боротьбі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4516

    22 бер. 2022
    Анастасия
    Чудо.
    как тяжело осознавать
    что завтра может не случится,
    и всех родных не увидать,
    надеюсь скоро это прекратиться.
    наступят лучшие года,в которых все мы растворимся,но главное не угасать
    и верить в чудо,ведь оно случится.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4517

    22 бер. 2022
    Регіна Свиридова
    Голіафе-росія, ось твоя кара!
    Голіафе-росія, ось твоя кара!
    Очі розплющив, ну що, не примара?
    Величну державу свою ти назавжди зганьбив.
    Не на рік, не на два, а на безліч столітть.

    «Ти не людина, а жалюгідний тиран!» –
    сказав це уголос наш незламний титан. –
    «З самого початку сотні мрій ти розбив,
    Але серед кіборгів наших ніхто дух не схилив».

    Казали тобі: «Геть з моєї землі,
    Ви боягузи та тупі м0sk@лі!
    Зрозуміли тепер, на що здатні ми –
    Сталеві й могутні козацькі сини».

    Наша країна – нездоланний Давид.
    Крізь біль він пройшов та людей геноцид.
    Над гріхом голіафським тільки змилиться Бог,
    А для України настав у майбутнє стрибок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4518

    22 бер. 2022
    Юрій Строкань
    Цілком таємно
    Сину, не вір очам своїм
    Небо, так само, - синє
    Це лише малюнки руїн
    Такого нема в країні
    Ти бачив, як падав міст?
    Як вибухнув з ним автобус?
    Це лише магічний хист
    Ілюзія, дивний фокус
    Ти чув, як кричить водій?
    Про ліки і допомогу?
    Що в вирі отих подій
    Вцілілі благали Бога?
    Все дійсно в його руках
    Благають його постійно
    Це було схоже на жах?
    Ну, може це сон, дитино?
    Спи, хай присняться ангели
    Завтра іти до школи
    Що? Біля школи згарище?
    Повалені частоколи?
    Там рухались манекени?
    Там вибухи і знамена?
    Там зі шкільної арени
    Виносили тіло спортсмена?
    У цьому шкільному матчі
    Стрибнувши за межі теорії
    Вчитель довірив зброю
    Захисникам історії,
    Захисникам географії,
    Милим, смішним солдатам,
    Залишивши тіні матері,
    По всім чотирьом кімнатам.
    Домовились, я на фронт,
    А ти з подругами до аптеки,
    В долонях тремтить горизонт
    В обіймах – усі смереки
    В обіймах  - усе своє
    Заплакане і голодне
    А тато живий чи нє?
    А ну, затули-но рота
    І рота біжить крізь ніч
    Зірки запікають шрами
    Ну, татечко, повернись
    До країни, своєї мами
    Коли все закінчиться, Господи?!
    Спи, я прошу, не зли
    А море велике, мамо?
    Чорне, скоріше, спи
    Чорне, як ніч жовтнева
    Як очі мої тепер
    Ну, спи ж, моя королево
    Не треба втрачати манер
    Згадай, як тато учили
    Рахуй в далечі лелек
    І лелеки повернуть тата
    Із усіх його небезпек
    А на завтра - пісні зозулі:
    Безліч нових куплетів,
    Країна виймає кулі
    Із яблук і бронежилетів,
    Серце не камінь. Дійсно.
    Серце більш схоже на м’ясо,
    Я буду любити тебе! Зайве.
    Скажи йому краще одразу:
    Я НЕ ЧИТАЮ МІСЦЕВІ ГАЗЕТИ,
    Я ВВАЖАЮ КРАЇНУ МАМОЮ,
    Я ДЛЯ ТОГО, ЩОБ ЩОСЬ ЗМІНИТИ,
    ПІСЛЯ ЛІВОЇ, НАВІТЬ ВДАРИТИ ПРАВОЮ,
    Я КОХАЮ, ЯК ВСІ КОХАЮТЬ,
    А НЕ „ТЕБЕ ОДНУ” ЧИ „ДО САМОЇ СМЕРТІ”,
    Я БРЕШУ ТОБІ, ЛИШЕ ДЛЯ ТОГО,
    ЩОБ ВІДЧУВ І НЕ ДАВ ПОМЕРТИ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4519

    22 бер. 2022
    Олеся Панасюк
    Здригалися ночі, від жаху темніли
    Здригалися ночі, від жаху темніли.
    Той хлопчик, що вчора тут бігав,
    Сьогодні пробився підсніжником білим
    З-під снігу. Червоного снігу.

    Хоч кожній війні наступає кінець,
    Та рани ми чим зашиємо?
    Маленький підсніжник - великий рубець
    На самому серці Києва.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4520

    22 бер. 2022
    Nadiya R.
    Війна. Реальність 21 століття.
    У світі серце може битись , таке по поклику і як твоє.
    Ходить весняними стежками та мріє, гадає про життя.
    Війна війною, роки роками.
    А десь поодинці гірко плаче чужа мати.
    Її дитя забрали на війну , забрали найдорожче чоловіка й сина.
    А їй казали - Будь сильна, така як Україна.
    Многостраждальна мати , що століттями від рук ворога терпіла.
    Тепер снаряди, обстріли, ракети.
    Стривожена подіями , що приведе наступний день.
    Лише б не втрати їй , почути голосу своїх дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4521

    22 бер. 2022
    Микола
    Як справи, друже?
    - Як справи, друже? - Та потіхоньку…
    - А я не дуже… Бо річ у тім,
    Що в Господа на небі донька,
    Диявол знищує мій дім.

    - Як справи, хлопче? - Та потихеньку…
    - Прошу, не мОвчи… Немає сил
    Дивитись, як страждає Ненька.
    За неї в Бога попросив…

    - Коли кінець? - Не знаю, брате…
    Руснє - пиздець! А ми встоїм!
    Я вчора поховав комбата…
    За Харків - наш Єрусалим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4522

    22 бер. 2022
    Юрій Строкань
    Моноліт
    І знову протяг вибухом дверей
    Застиг тебе зненацька напіввдиху
    Чи буду я любити тебе тиху,
    Налякану жахливістю вістей?

    Чи буду я хотіти твоїх рук
    Тремтіння, їх нервовість і безсилля?
    Коли на місто звалюються хвилі,
    В бетоні закорковуючи  звук.

    Чи буду я останнім із людей,
    Хто не згадає запах твого тіла?
    Холоне ніч, крилата і безкрила,
    І протяг причаївся близ дверей.

    В долоні загорнувся цілий світ:
    Ну, спробуй, відбери її у мене.
    Нехай ми зараз дихаєм підземно,
    Ми навіть там з тобою моноліт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4523

    22 бер. 2022
    Гонтар Наталія
    "Добрий ранок, Україно"
    Добрий ранок, Україно
    Добрий день, моя рідня,
    Ми живі, а це важливо,
    Бо в нас точиться війна.
    Кожен день читаю я новини,
    Кожну ніч здригаюсь уві сні,
    А думками лиш до сина лину,
    Що десь там у горнові війни.
    Думаю про всіх наших солдатів,
    Мужніх, добрих, серцю дорогих,
    Всіх їх десь чекає така ж мати,
    Яка кожну нічку молиться за них.
    Молимось за нашу Україну,
    За людей, що в темряві сидять,
    Маріуполь, загнаний в облогу,
    Ніби другий в світі Сталінград.
    За дітей, яких війна забрала,
    За Ізюм, де зараз геноцид,
    За братів із іншої держави,
    Що приймають нас і роблять дружній щит.
    Молимось за Київ, Волноваху,
    Харків, Суми, Бучу, Гостомель,
    За людей, які останнюю "рубаху"
    Віддадуть для спокою людей.
    Молимось за всіх, хто нас рятує
    Із завалів дістають під стогін куль,
    Бо життя наше того вартує,
    Щоб боротися за нього знову й знов.
    Але кожен день отримуєм новини,
    Від яких вже застигає кров,
    Бо яке ж це треба мати серце, щоб людина
    Все те витримала, аж бере озноб.
    Ось сьогодні розбомбили Волноваху,
    Сєвєродонецьк, Рубіжне і Чернігів-град.
    " Борються" за нас з усього маху,
    Так їм хочеться загарбать нас назад.
    А у нас ви запитали?
    Хочем ми до вас чи ні?
    Україна - вільная держава,
    Перемогу ми здобудемо в війні.
    І покине землю наволоч проклята,
    І прийдуть у кожен дім сини,
    Більш не буде плакать жодна мати,
    Бо сам Бог і Ангели крилаті - всі стоять на нашій стороні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4524

    22 бер. 2022
    Юрій Строкань
    Попіл з Київщини
    Березень.
    Мати посипає ягідні і квіткові кущі
    Попелом,
    Що випав цієї ночі.
    Він падав і падав,
    Поки хмари тягнулись з Київщини.
    Напевно малина і порічки,
    Троянди і полуниця
    Вродять цьогоріч.
    Попіл кружляє подвір'ям,
    Вагомий і невагомий одночасно,
    Лягає на коліна ніби кіт,
    Ніби чиясь долоня.
    І ти загортаєш його до купи,
    Відчуваючи доторк пальців,
    Закриваєш його від вітру,
    Щоб не втратити ані граму,
    Ані спогаду.
    Раптом це лист із дому?
    Раптом він досі теплий?
    Цей попіл з Київщини.
    Попіл Київщини.
    І ти радієш,
    Уявляючи цвіт полуниць,
    Розфарбований трояндами паркан.
    Уявляєш ягідний сік,
    Що стікає між пальців,
    На землю
    І не можеш промовити ані слова.
    Ані солодкого, ані гіркого.
    Бо тиша заповнила все,
    Навіть твого рота.
    І ти слухаєш як ворушиться метал лісу,
    Як тремтять прошрамовані хмари
    І розповзається земля,
    І чесно не знаєш,
    Яких ще ягід,
    Яких ще плодів чекати від цієї весни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4525

    22 бер. 2022
    Гонтар наталія
    "О, любий сину, лиш живим вернись"
    - О, любий сину, лиш живим вернись!
    І день, і ніч у Бога я благаю,
    А ти, ворожий окупанте, в морі сліз втопись,
    Тебе я, кате, проклинаю.
    Я проклинаю вас на двадцять поколінь,
    Ви можете сказати, я жорстока,
    Але погляньте навкруги, якщо не лінь,
     Яка їх "операція висока".
    В чому мета її, скажіть?
    Та тільки правдоньку благаю,
    Загарбати і поневолити весь світ,
    Для них я суду вимагаю.
    Та суду вищого за наш земний,
    Хай спробують на своїй шкурі
    Все те, що наш народ простий
    Стерпів від них страшні тортури.
    Їхні солдати в мирний люд стріляли,
    Діток вбивали на очах батьків,
    Скажіть за що ми постраждали?
    За те, що їхній "цар" загарбати Вкраїну захотів?!
    Йому все мало, не насититься ніяк.
    Невже не чує плач, не бачить сльози?
    Для мене, він, справжнісінький мудак,
    Який мізки свої десь відморозив.
    Солдати теж якісь зомбовані уроди:
    Стріляти можуть тільки у жінок й дітей,
    Ракетами бомблять і запускають "гради",
    Заради їхніх "путінських ідей".
    Але ви, ордонько проклята,
    Всі згинете, як з яблунь цвіт,
    Бо українськії солдати
    Не зрадять Кобзаревий заповіт.
    Душу й тіло ці хлопці положуть
    За країну і свою свободу.
    Так як наші бійці кажуть,
    Козаки вони від роду.
    Козаки тримають слово,
    Бо для них воно святе.
    Поміркуйте, росіяни, знову:
    Може ваша війна, то пусте?
    Може досить уже воювати?
    Ми щасливо в Україні жили,
    Ми не кликали вас до хати,
    В мирі й злагоді всі були.
    До Вкраїни летять лелеки,
    А лелеки - це добрий знак.
    Принесуть ці птахи здалеку
    Перемогу для нас і від так -
    Заживемо ми всі у мирі,
    Відбудуємо країну свою.
    Стане кращою, ніж до війни, я в це вірю,
    Бо підтримують інші народи вітчизну мою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4526

    22 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Український Ґрааль
    Тривожно тривожна валіза.
    Над нею стоїть сім’я.
    Хотілося б вкласти в валізу
    всі спогади, мрії, слова,
    Й місток із дитинства у старість,
    І вічні привіт й прощавай,
    Хвилини, де спокій і радість
    сходили на каву чи чай.
    В цю мить безколірно печальну,
    що в’ється непевністю в даль,
    Зародиться щось сакральне,
    Такий український Ґрааль.
    Невдовзі знайдемо валізу,
    Нічим не примітну, одну,
    В яку, як в труну, покладемо
    Пекельну, жахливу війну.
    Й довіку там буде, як лихо
    у Прип’ятськім саркофазі.
    Все решта відбудеться тихо
    В Гаазі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4527

    22 бер. 2022
    Гонтар Наталія
    "Коли життя наше змінилось"
    Дорогі друзі, в день поезії написала ось такого вірша.

    Коли життя наше змінилось,
    Душа боліла і уся пекла,
    Тоді я у поезію зарилась,
    Так від війни вона мене спасла.
    Я почала вірші свої складати,
    Писала вдень і навіть уночі,
    Рядками болю люд наш захищати
    Й шмагать ворожі дії палачів.
    Сьогодні пишуть всі про Україну,
    Про воїнів, які боронять рідний край,
    Про прокляту війну в країні,
    Рашистське пекло й діток, що пішли у рай.
    Вони складають тепер "сотню"
    Небесних ангелів малих,
    Яких бездушно й безтурботно
    Рашистський ворог знищив всіх.
    Я думаю, що ставши ангелами,
    Які тепер оберігають наш нарід.
    Крильми своїми щит згори тримають,
    Щоб не загинув український рід.
    І хочеться сказати лиш одне:
    Що стільки б не минуло літ,
    Ми не забудемо цей жах війни,
    Яка принесла скільки горя й бід.
    Але розквітне Україна і забуяє цвітом
    І Перемога прийде в рідний край,
    А ми прославимось в усьому світі,
    Країна стане кращою за рай.
    Повернуться додому всі лелеки,
    Сини, батьки повернуться з війни,
    Повернуться в країну люди із далеку,
    Які покинули її під час війни.
    І пройдуть зміни у моїй країні,
    Ми більш не будем осторонь стоять,
    І заранує мир у вільній Україні
    Під крики знов народжених малят.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4528

    22 бер. 2022
    Коломієць Сергій Стефанович
    ***
    Уж три недели, как с утра
    Я набираю номера,
    И с болью сердце замирает,
    Когда родные, с кем вчера
    Я говорил, не отвечают...
    Война поразбросала нас,
    Наш мир привычный изменила...
    И где ж всевидящий тот глаз,
    Что нас привёл на край могилы?!.
    Неужто не увидел он
    Хитросплетения чужие?!.-
    В тех залпах отзвук похорон,
    Твоих, безбожная Россия!
    И что б там не гундел Гундяев,
    Благословляя произвол,
    Получит шайка негодяев
    Заслуженный осины кол...
    Уйдут навеки лже-мессии,
    Навек исчезнет "русский мир"...
    Прощай, немытая Россия!..
    Изыди, бешеный вампир!
    Нам счастья русского не надо,
    Мы в логове раздавим гада!
    Ну, а пока, опять с утра,
    Я набираю номера,
    И с болью сердце замирает,
    Когда родные, с кем вчера
    Я говорил, не отвечают...
    Но верю, кончится война,
    И к нам, опять, придёт весна!
    Исчезнут смерть и холода,
    Теперь, я верю,навсегда!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4529

    22 бер. 2022
    Іван  Репетило
    Вставай  страна  свободная
    Вставай, страна свободная,
    Вставай на смертный бой
    С кремлевской силой тёмною,
    С  рашистскою ордой!

    Пусть ярость благородная
    Вскипает, как волна, -
    Идёт война народная,
    Священная война!

    Дадим отпор душителям
    Украинских  идей,
    Насильникам,грабителям,
    Мучителям людей.

    Пусть ярость благородная
    Вскипает, как волна, -
    Идёт война народная,
    Священная война!

    Не смеют гады  Путина
    Отчизну  разрушать,
    Поля её просторные
    Не смеет враг топтать!

    Пусть ярость благородная
    Вскипает, как волна, -
    Идёт война народная,
    Священная война!

    Гнилой  рашистской  нечисти
    Загоним пулю в лоб,
    Отродью человечества
    Сколотим крепкий  гроб!

    Пусть ярость благородная
    Вскипает, как волна,
    -Идёт война народная,
    Священная война!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4530

    22 бер. 2022
    Людмила Юрчак
    Новий день
    Коли не можеш читати і чути новин –
    але читаєш і слухаєш,
    читаєш і слухаєш,
    з болем один на один
    мов у нападі мазохизму,
    ніби від того зменшиться біль твоєї Вітчизни
    Коли не реагуєш на сигнали сирен,
    але чуєш їх, чуєш,
    і з криком швидкої раз-у-раз плутаєш,
    гортаючі стрічку знамен.
    Коли хтось знизу шалено товче,
    а ти собі кажеш: ще ні,
    мені -
    як почнеться - почнеться зверху.
    і ти не готовий іще,
    бо готовий давно кожним затерпшим нервом.
    Коли поетичний марафон,
    навіть онлайн -
    це суцільний адреналіновий фон,
    але нехай,
    нехай ця заклична енергія стане силою,
    злою і зрілою!
    Просто іноді видихай
    і тримай мою руку.
    Коли віртуальні друзі зникають з фейсбуку
    і ти усю ніч думаєш – де, де тепер цей чоловік?
    Це 25й день повномасштабної війни,
    це її восьмий рік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4531

    22 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    СОН ПОД СИРЕНЫ
    Во время сирены мы спим,
    И не потому, что не страшно,
    Какой-то возможно инстинкт,
    А может снесло нам пол башни?

    Грохочет вдали пулемёт,
    Уже понимаем где точно,
    Сюда он пока не добьёт…
    Мы живы и это нарочно…

    Что б слышать и знать что по чем,
    Где взрывы, кто как отвечает…
    Конечно, мы переживём,
    Войну, что не все замечают.

    В подвалах и на этажах,
    В метро комендантского часа,
    За хлебом-в очередях,
    Людей собирается масса.

    Всех тех, кто не смог, не сумел,
    И просто не хочет дороги,
    Кто болен, кто смел, неумел,
    Кто должен-но этих не много.

    Нам спится под грохот войны,
    Наш выбор-чужое проклятье,
    Не верится в рай тишины,
    И сможем ли всё понимать мы?!

    Кто выдумал этот сюжет?
    Где гибнут невинные души…
    И даст ли хоть кто-то ответ,
    И будет ли он после нужен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4532

    22 бер. 2022
    Аріадна Іванова
    Без назви
    Не верилось мне..., но убила,
    Убила меня Россия,
    Которую я любила
    И где на беду я родилась.
    Культурой ее я гордилась,
    Героям ее удивлялась,
    Но измельчали герои,
    Сквозь решето провалились.
    Встречаю войну здесь вторую,
    И больно мне, горько и стыдно,
    Что новоявленный фюрер
    Тебя оседлал, Россия.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4534

    22 бер. 2022
    Коломієць Сергій Стефанович
    ***
    Мінлива тиша зносить дах...
    І де ж він є, отой ба-бах?!.
    На вікнах плівка замість скла,
    І вже давно не тепло в хаті,
    Ні в чому ми не винуваті,-
    То просто Смерть до нас зайшла,
    Щоб кров'ю тут поласувати...
    Ба-бах!.. тікайте всі із хати!..
    Коли ж розтане та імла?!.
    Чи ж спинять тебе, лютий кате!?.
    А тиша знову зносить дах...
    Полегшення? - та, ні... ба-бах
    Гуркоче, він не відпускає,
    Над головами смерть літає,
    І вщент знецінене життя...
    А чи ж до миру вороття
    Ми дочекаємось колись?..
    Щоб сльози наші відлились
    Тим нелюдам в людській подобі...
    Вкраїна зараз у жалобі
    Та не не скорилась й переможе!..
    Дай сили їй, Великий Боже!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4535

    22 бер. 2022
    Галина Король
    Остання битва
    Мій краю, як тебе обняти?
    Як обігріти кожну яму? Рану?
    І як знайти слова, і що сказати?
    Як витримати всю болючу правду?
    І як спинити сльози за всім тим,
    Що відійшло назавжди в сиву вічність?
    Розбитий Харків, і Чернігів, і Ромни,
    І Маріуполь, і Дніпро, і Київ …

    Сплюндрована земля, людські життя,
    Що відійшли, і не діждалися світанку,
    Схоронить ворогів моя земля!
    Уже ніхто ніколи не промовить
    «бранка»,
    На вільний простір в мене під ногами…
    Остання битва вже не за горами.

    Остання битва між добром і злом,
    Лукавим, злим, тисячолітнім…
     Остання битва, щоб спізнати суть
    Між чистим і святим - жорстоким й грішним …

    Остання битва, Земле, між добром і злом,
    Щоби орда москальська вже тебе не гризла,
    Ми сядемо за вишитим столом,
    Скріпивши серце - заспіваєм тризну
    Бо нам не вперше хоронити тих,
    Хто добре знав -  для Битви Світу посланий,
    А вам, кати, відповідать за гріх!
    Землею йти з ганьбою й острахом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4536

    22 бер. 2022
    Вячеслав
    Незламні
    Нас не зламати!!!
    Нас не залякати!!!
    Ми непереможні !!!
    Нас бояться окупанти!!!

    Ми українці -
    Сини Руси-України,
    За нами воля , за нами правда
    Так кажуть нащадки Тараса

    Нащадки Богдана,
    Нащадки Степана ,
    Слава Україні!!!
    Героям Слава!!!

    Ми били монголів,
    Тоді Київ палав ,
    Зараз б'ємо рашистів,
    Нащадків азійських держав

    У полях, лісах та дібровах,
    Як воїни УПА колись,
    Ми сьогодні знищуємо
    Москальську навалу, рашизм!

    Десь у братській могилі,
    Десь у полях та лісах,
    Пом'янем українських героїв!!!
    Перемога й майбутнє у наших руках!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4537

    22 бер. 2022
    Віктор Білик
    ЗАГАРБНИК КОМБАТ
    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    На всю Україну лунає набат,
    Бо ти для усіх тут – непроханий гість,
    Який викликає ненависть та злість.
    Як мозок твій вміщує стільки сміття?
    Від чого звільняєш ти нас? Від життя?

    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    У мороці тоне твій рідний Арбат,
    Там заклик до миру – то вже не формат.
    Та чутно тобі і крізь гуркіт гармат:
    «Нехай же горить під тобою земля
    І іскрами сипле аж ген до Кремля!»

    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    Ти знаєш - у шахах трапляється пат?
    Ось вскочив і ти у халепу таку,
    Коли нашій армії вже до смаку
    Кришити всіх разом вас на вінегрет,
    Як тільки скомандуєш ти: «Уперед!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4538

    22 бер. 2022
    Мороз Ольга
    Між думками
    Серце розбите мов крига
    Душа розірвана навпіл
    Мене полишають сили,
    А я маю витримати цей наступ

    Спокою ані хвилини
    І тіло вже вкрилось сиротами
    Я кричу зі всієї сили,
    Бо тримати це в собі вже немає причини

    Гнів спиняє втома
    Страх затуляє очі,
    А я лише благаю Бога
    Зупинити цю криваву ворожнечу

    Паніка руйнує розум
    Сльози течуть рікою
    В душі палають грози
    А навкруги чути сліди зловісного ворога

    Сильно тремтять долоні
    Гучно пульсують скроні
    Скільки ще треба крові
    Щоб зупинити злий рок долі?

    Ненависть розпалює горе
    Любов долає кордони
    Прошу: люди складайте зброї
    Давайте разом збережемо долі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4539

    22 бер. 2022
    Віктор Білик
    ПОРА ТРЕЗВЕТЬ
    Эй, русский народ, уж пора бы трезветь.
    Хоть трудно, включить попытайся мозги.
    Пойми, править миром не сможет медведь,
    Чей признанный статус – хозяин тайги.

    Не стоит последний кромсать огурец,
    Чтоб им закусить боевые сто грамм.
    Очнись, беспробудный за веру борец.
    Смотри, как летит ваш снаряд в Божий храм.

    Смотри, как взрываются наши дома,
    Как в женщин с детьми ваш стреляет солдат.
    И, знай, по убийце не плачет тюрьма,
    Мерзавцу дорога одна – прямо в ад!

    Эй, русский народ, как немой, не молчи.
    Уже не получится быть в стороне.
    Не хочется слышать: «Вы все – палачи!»?
    Свой страх заглуши и скажи: «Нет – войне!»

    Под лозунгом этим ты встань во весь рост.
    Ну, сколько гнёт рабства тащить на горбу? –
    Пока сам себе задаёшь ты вопрос,
    Есть шанс исцелиться от дырки во лбу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4540

    22 бер. 2022
    Вячеслав
    Відокремлені від реальності
    Фейковий президент
    Щось вєщає з тв -
    Це "спецоперація", а не війна
    Рашисти не бомблять міста

    Якийсь Ваньок втикає то лайно,
    Щось там каже з теліка хуйло
    Про якихось  "нациків - фашистів",
    Які з Бандерою знищують рашистів!

    Щось там каже за Донбас,
    Маріуполь ніби наш ,
    Ми не бомбли жилі квартали,
    Ми по Донецьку не стріляли

    І все це слухає " вєлікая страна",
    Боготворить того хуйла ,
    Патєрь нема... собаки доїдають трупака
    І всі дружно йдуть на мітинг за "царя" ,

    Зробили плакати "своіх нє брасаєм" ,
    Хуйло срочку на убій відправляє,
    Всьо харашо , похоронок нема ,
    Расія же вєлікая страна ,

    Безумний народ,
    Прославляє "царя",
    Рабство, розруха, труна
    Тріада дєржави хуйла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4541

    22 бер. 2022
    Юлія Базя
    Ти тільки вір
    А ти живи! Ти чуєш, не здавайся!
    Не віддавай наверх своїх дітей.
    Крізь терни й біль відчуєш знову щастя,
    Побачиш сльози радості людей.

    Ти тільки дихай! Стій ногами твердо,
    Вчепися пазурами в серце ворогам.
    Не будь покірною, іди вперед уперто
    І не вклоняйся путінським богам.

    Ти тільки вір! Нас ворог не здолає,
    У тебе, знай, надійний дуже тил.
    Любов до тебе меж своїх не має,
    Не знайдеться в житті таких мірил.

    Ти будеш жити і пишатись нами,
    Своїми дітьми, та не в цьому суть.
    Я із тобою, Україно-мамо,
    Я біля тебе, я лишаюсь тут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4542

    22 бер. 2022
    Юлія Базя
    Мамо
    Мамо… У мене все тихо,
    Я птахом злетів у хмари.
    Тебе захищав від лиха,
    Та лихо мене здолало.

    Мамо… Мені тут спокійно,
    Господь мене тут обіймає.
    Ти зможеш без мене, ти сильна,
    Пробач, що мене немає.

    Мамо… Я завжди з тобою,
    Твій сон берегтиму щоночі.
    Для тебе я буду стіною,
    Читатиму потай «Отче».

    Мамо… Не плач, не треба,
    Крізь зливу прорветься сонце.
    Ти знай, що у тебе на небі
    Є янголи-охоронці.

    Мамо… Почуй мене, мамо,
    Як тільки війни не буде,
    Я з неба спущуся туманом
    Й тобі припаду на груди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4543

    22 бер. 2022
    Михайло Мисак ( Львів )
    10-й день Війни_2022 !!!
    Тримає  міцно Ми удар
    Тепер наш Брат є « bayraktar  »
    Прибалти, Поляки, Осетини
    Й завжди усміхнені Грузини
    Ще Другом стала вся Європа
    Від Німців аж до Ефіопа
    Словенці , Чехи , Скандинави
    Таких Ми Друзів й не чекали !!!
    Сестрою стала « javelina   »
    З Америки , то є « данина »
    Уся Планета є за Нас
    Лиш тільки « тарапунька - педераст »
    На Нас всіх « орків » посилає
    Й усіх Нас знищити бажає
    Не бути цьому « хріна з два »
    Бо в нього – є  « кишка тонка »
    Усіх Ми « орків » знищимо враз
    Й хай знає « Путін - педераст »
    До нього доберемось Ми
    Й нагнемо  в « позу » , крізь штани
    Запхнемо Мир  Ми , « на цілого »
    Щоб виліз він йому крізь горло
    А « руські » геть нехай всі « смокчуть »
    І на перервах  « Cola »  п’ють
    Хай « Fanta , Schwepps та Sprite » бухають
    Й своїм це « глодом » запивають
    Візьмуть ще хай і « Burn та Neastea »
    Щоб було все вже хай на місці
    Хай другом стане « P&G і Danone »
    І та « гидота та condom »
    Йому не довго ще , ще трішки !!!
    Нехай доп’є останнє « Віскі »
    А Ми розправимо всі Крила
    Бо є за Нами УКРАЇНА !!!
    Є Мати , Жінка та Дитина
    Й уся нескорена КРАЇНА !!!
    Тож " Путін "  - будь ти вічно в жаху !!!
    … А « руській корабель – пішов на х*й » !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4544

    22 бер. 2022
    Юлія Базя
    Чуєш, мам?
    Заспіваю тобі колискову,
    Як колись ти співала мені,
    Ну а потім здіймусь в небо знову,
    Щоб з’явитись тобі уві сні.

    Я навшпиньках пройдусь по кімнаті,
    Пошукаю ведмедя свого.
    Чом не можу тебе обійняти?
    Мам, скажи мені, ну чого?

    Я так хочу тебе обійняти,
    Пам’ятаєш, як ми жили?
    Ти, наш кіт неслухняний і тато –
    Ми такі щасливі були.

    Ми лежали з тобою у ліжку,
    Ти торкалась волосся мого.
    Мам, чи можна до тебе «на трішки»?
    Почекай, я спитаю Його.

    Він сказав, що мені не можна,
    Небезпека повсюди у вас.
    Він говорить, що знизу тривожно,
    Нелегкий на землі зараз час.

    Мам, не знаю, чому так сталось,
    Я десь тут, ви – далеко там.
    Я спуститись до вас намагаюсь,
    Не виходить! Ти чуєш, мам?

    Я ще спробую. Може, вийде,
    Просто ти в мої сили вір.
    Мам, ще трохи - і сонце зійде,
    І ви з татом побачите мир.

    Я, мабуть, уже не повернуся,
    Так судилось мені і вам.
    Та за вас я дуже боюся.
    Бережіть себе, чуєш, мам?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4545

    22 бер. 2022
    Юлія Базя
    Прислухайся
    Прислухайся. Чуєш, надворі так тихо,
    Не чутно уже канонад.
    Поглянь: прилетіли лелеки на стріху,
    Зацвів яблуневий сад.

    Прислухайся. Чуєш, далеко в діброві
    Виспівують трелі птахи.
    Всі люди, поглянь, усміхаються знову,
    В садочок ідуть дітлахи.

    Прислухайся. Вже літаки не літають,
    Не чути сигналів тривог.
    Ракети людей більше не убивають -
    Мабуть, допоміг нам Бог.

    Прислухайся. Крику душі вже не чути,
    Та й біль вже не рветься з грудей.
    Поглянь: навкруги зажили знову люди,
    Поглянь на щасливих дітей.

    Не чую. Не бачу. Розплющила очі -
    Немає кінця війні.
    Я Бога прошу: зроби сон мій пророчим.
    Ти чуєш мене чи ні?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4547

    22 бер. 2022
    Олена Машталяр
    Не братські
    Ми ніколи не були із вами братами,
    І нізащо не станемо сестрами,
    Бо на відміну від вас ми не є рабами,
    Ми ті, що завжди залишаємось чесними.

    Ми ніколи не були із вами рідними:
    Рідний не сміється зі свого в біді.
    На відміну від вас ми ніколи не станемо бідними,
    Бо воля наша не горить у вогні і не тоне у воді.

    Ми ніколи не були із вами «своїми»,
    І ніколи не було в нас спільного.
    Ми готові стояти без умов повернутись живими,
    Ваша ж умова — бути після мітингу вільними.

    Ми нація, що не боїться свого слова,
    Ми нація, що готова віддати своєму останнє,
    А ви? Вам не важлива ні воля, ні мова,
    Важливо вхопити ту останню кофтинку із зари.

    Нам відверто не пощастило з сусідами,
    Що не бачать кордонів, існування нашої мови,
    Та ми вистоїмо, виборемо, будемо вільними,
    А хтось і надалі буде рабом чийогось слова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4548

    22 бер. 2022
    Крушельницький Олег
    РАШИСТАМ
    А ви, нам казали, що ніби не знали,
    Що наче, не чули, не бачили кров?!
    Коли ми синів на колінах ховали,
    Своїх ви ховали під цвинтарем — знов.

    Ховали, як псів по шматках у лахміттях,
    Згорілих-зотлілих у чорній золі.
    Ви, дух поховали, в смітті на століття,
    В прокльонах убитих, в сльозАх  матерів.

    На суд призовемо, на наш та Господній,
    Судити вас будуть в раю діточки!
    З вас кожен отримав квиток у безодню…
    Ваш символ свободи — Гулаг й Соловки!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4550

    22 бер. 2022
    Ольга
    Не знаю как проснуться от этого страшного сна
    Не знаю как проснуться от этого страшного сна
    В мой город вместо весны взяла и пришла война
    Выгнав из дома в подвалы, разбросав по разным углам
    Она уже строит планы, где места нет прошлым мечтам
    Где больше нет мыслей про отпуск и легких красивых нарядов
    Где только прислушавшись к шуму, надеешься, что он не рядом
    Что будет куда возвращаться, когда это все пройдет
    И снова собраться с друзьями и больше не ждать тревог
    Никакие жаркие страны так не согреют душу
    Как услышать, что все хорошо и это больше никто не нарушит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4551

    22 бер. 2022
    Інна Федун
    Сльоза
    Сльоза - вода і сіль?
    Та ні! - Нестерпний біль...
    Вона впадає в ріки сліз,
    Тих, хто в дорогу без валіз...
    Тих, хто лишився свого дому,
    утік у сторону невідому.
    Тих, хто не їв вже кілька днів,
    Хто прокидався від вогнів.
    Хто, взагалі не може спати,
    Тих, хто несе гіркі утрати.
    Тих, хто лишився своїх рідних,
    Хто біг чимдуж з кордонів східних.
    Тих, хто повз танків і гармат.
    Хто мусив взяти автомат.
    Чий син лягає до окопу,
    щоб тут, у нас була Європа!
    Це вже не ріки- океан,
    той що освоїв Магелан.
    Лише не Тихий - Відчайдушний,
    що змиє ту орду бездушну!
    Зітре її з лиця землі,
    щоб відродитись на тім тлі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4552

    22 бер. 2022
    Діана Дашук-Присяжнюк
    ***
    вона не стане на коліна,
    вона та квітка, за знищення якої будуть карати
    чи вистачить місця в пеклі для них?
    чи вистачить сліз їхніх мам?
    нелюди - раби темної влади
    не вбий, не вкради
    для них це пусті балачки
    за свій дім боротимемось і поборемо,
    бо ж слава нації і смерть ворогам
    вона житиме, стоятиме, не здасться без бою
    на плечах з незламною, вірною ордою
    мовчати вже не буде, бо знає, мова її переконлива, солов‘їна
    і дали батьки їй ім‘я - Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4553

    22 бер. 2022
    Анастасія
    Я не розумію, за що нас вбивають
    Я не розумію, за що нас вбивають,
    Чому чутно вибухи, спалахи сліз...
    Над кожним містечком сирени лунають,
    А замість гармонії - скрежет коліс.

    Я не розумію, невже зараз люди
    Настільки залежні від тих голосів,
    Які їм торочать постійно і всюди:
    Немає проблем, неси щастя усім.

    Але ж люди знають, що щастя - не танки,
    Не їде воно з-за кордону раптово.
    Народ наш боронить Вітчизну й бунтарки
    Не кинути ці спроби. Ніколи й нікому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4554

    22 бер. 2022
    Світлана
    Обіймати
    Лічити дні до перемоги
    І вибухи вночі
    Вбивати думи і тривоги
    Радіти живучи

    Дізнатись ціну мирних вулиць
    Прокинутись у мить
    Скрізь сльози знову посміхнутись
    Зізнатись, що болить

    І зрозуміти, що важливо
    Яка чому ціна
    Кого ти хочеш обіймати,
    Як скінчиться війна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4555

    22 бер. 2022
    Макс Терн
    Лічилочка "10 Москалів"!
    Десять москалів
    Присіли повечерять,
    З'їли свій сухпай
    І їх лишилось дев’ять !

    Дев’ять москалів
    Спинились в полі чистім,
    Вдарили гармати,
    І їх лишилось вісім !

    Вісім москалів
    Вели із танку стрім,
    З’явився Байрактар
    І їх лишилось сім!

    Сім москалів, в атаку,
    На Київ подались ,
    Та ЗСУ не ловить гав,
    І їх лишилось шість!

    Шість літаків кацапських,
    До наших міст летять,
    Зустріли в небі Привида,
    І їх лишилось п’ять!

    Побитих п’ять москаликів
    Зняли свої мундири,
    Та видав русский говор їх,
    І стало їх чотири!

    Чотири злих рашиста,
    Ходили по нужді,
    Цигани вкрали БТР
    І їх лишилось три!

    Три москалі тікали так,
    Що загубили зброю,
    Та полонили одного -
    І їх зосталось двоє!

    Два москаля, у сутінках,
    Залізли у Сільпо,
    Теорборона їх взяла,
    Впустивши одного!

    Останній бісовий москаль,
    Пуйлом що називали,
    Стрибнув бідака із Кремля,
    І москалів не стало!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4557

    22 бер. 2022
    Мілана
    Весна, день 21-й
    Увага! Тривога! Всі в укриття
    Ще один «добрий» ранок весни..
    І замість співу пташок зрання
    Довкола - стурбовані голоси.

    Людина потроху звикає до всього,
    Життя іде уперед щомиті.
    Як було раніше, більше не буде:
    Ні в Україні, ні в цілому світі.

    А як же буде? Як жити далі?
    Хто ми і де? Куди і для чого?
    Анічогісінько ніхто не знає,
    На все, що коїться, - воля Бога.

    Кожне містечко моєї країни,
    Кожна цеглинка стоїть за волю!
    І зло відступає, бо наші крила -
    Це віра у перемогу любов‘ю.

    Час ущільнився до «тут і зараз»
    Разпалося все, що здавалось важливим.
    Лиш б’ється серце: щоб там не сталось,
    Ти все здолаєш, моя Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4561

    22 бер. 2022
    Макс Терн
    Все що ворогу є сказать...
    Що ти робиш на цій землі ?
    Хто у гості тебе покликав ?
    Перемоги не буде, ні,
    І дарма ти розбурхав лихо,
    Тричі мовчки перехрещусь,
    Не бажаю я зла нікому,
    Як умію тепер борюсь,
    На порозі у свого дому,
    І небесну мою блакить,
    Не злякати трасир пунктиром,
    Тільки в грудях дужчіш болить,
    Кров у жилах від люті стине,
    Сльози виплакані всі вщент,
    Та не впали вони на землю,
    А для ворога є в презент,
    Кілька значимих аргументів:
    Ми не будем прокльони слать,
    Чи кричати до болю в скронях,
    Все що ворогу є сказать -
    Вже заряджено у обойми,
    Не бажали нікому зла,
    Не стріляли ніколи в спину,
    Кажуть світом іде весна?!
    Скоро прийде на Україну !
    Ворог що досягти зумів,
    Вкривши наші поля іржею ?
    Він цієї землі хотів?
    Тож змішається хай із нею!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4562

    22 бер. 2022
    Макс Терн
    Дни обратно не отмотать
    Выжигая дотла города,
    Судьбы тысяч людей разрушив,
    Отвращением, на года,
    Заражая людские души,
    Артобстрелы жилых кварталов,
    Навсегда отобрали сон,
    Мы не знаем что будет “завтра”,
    Про “вчера” - не хватает слов,
    И заполнив сердца огнём,
    Слёзы выплеснув воем волчьим,
    Воскресаем мы снова, днём,
    Умирая вновь с каждой ночью,
    Лотерея длиною в жизнь,
    Страх купируем мы любовью,
    К самым близким нам и родным,
    А глаза затопляет болью,
    Дни обратно не отмотать,
    Боль не сбросить к ногам с одеждой,
    Нам, без спросу, весна, опять,
    Наполняет сердца надеждой…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4563

    22 бер. 2022
    Макс Терн
    Просыпаясь под звук сирены
    Буду с Вами предельно честен,
    Просыпаясь под звук сирены,
    Понимаешь - простые вещи,
    Хоть обыденны, но бесценны!
    Лишь когда вам безумно страшно,
    Станет всё на свои места:
    То, что в жизни реально важно -
    Всё влезает в один рюкзак!
    И любимых схватив за руку,
    Забываешь про страх и боль,
    Понимая, что всё что нужно -
    Уместилось в Твою ладонь….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4564

    22 бер. 2022
    Макс Терн
    Розп’ята ворогами на Хресті...
    Невже зазнала мало болю Ти ?
    Паплюжена і нищена роками,
    Розп’ята ворогами на Хресті,
    Розтоптана ворожими ногами…
    Чи не достатньо дОчок і синів,
    Як колосків під градом – поламало,
    Щоб Ти, нарешті, вирвалась з рабів,
    Щоб панщини вже більше не зазнала?
    Поділена сто раз між ворогів,
    Зруйнована, розпатрана на шмАття,
    Ти підіймалась завше із руїн,
    Як фенікс, воскресала із багаття.
    Тебе палили, часом і живцем,
    Тебе топили, вішали, стріляли,
    Вмивали кров’ю, тільки лиш за те,
    Що Ти своїх дітей завжди навчала,
    Молитві, і колядкам, і пісням,
    Дзвінкій і рідній мові солов’їній,
    Не кланятись панам і холуям,
    ЗавждИ тримати рівно свою спину,
    Чинити так, щоб завжди і усім,
    Не соромно поглянути у очі,
    Пишатись краєм рідним, і людьми,
    Ділитись щиро, щедро і охоче,
    «Шевченківським», пишатися садком,
    Вишневим, яблуневим – не важливо ,
    Хатинкою, з криницею й ставком –
    Віршовану, не знищену, правдиву… (2014)
    Ми не просили «новий руський мір»,
    Проте йому тепер ми цІну знаєм,
    І під вогнем агресорських стволів,
    Ми нашу Україну захищаєм!
    Коли приходить ворог на поріг,
    Не будем ми навколішки стояти,
    Нехай Господь усі гріхи простить,
    Козацька кров нам не дає мовчати,
    Та й як терпіти – Харків у вогні!
    Ракетами обстріляно столицю!
    Тепер для нас війна і геноцид,
    Нажаль, не сон, не фільм, не небилиця!
    Та не здійснився той ворожий план,
    Проїхати Хрещатиком з парадом,
    На помсту – наші ріднії міста,
    Палають від вогню з ворожих градів,
    Ніхто у світі не пробачить їм,
    Палаючі, розтрощені квартали,
    Ракети, що поцілили у дім,
    Ті сльози, що у відчаї ковтали!
    Повірити як можна у таке ?
    Це страшно, гірко, боляче, сутужно…
    Брехливе, підле, зависне, бридке -
    Така вона, російська "братська" дружба….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4565

    22 бер. 2022
    Олена
    Десь під Херсоном...
    В бомбосховищі, десь під Херсоном,
    народилось прекрасне маля.
    Чому в таких умовах?
    Мабуть, забаганка кремля.

    Щоб загарбати нашу землю,
    знецінити нашу мову!
    За таке - шлях лише до пекла,
    а від нас ворогам - відмова!!!

    І хоч вибухи чути всюди,
    хоч від болю дрижить земля,
    в бомбосховищі, під Херсоном,
    народилось іще маля!!!

    ...А тато з передової
    шле привіт: "Не сумуй, дитино!
    Я подумки поруч з тобою,
    УСЕ БУДЕ УКРАЇНА!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4568

    22 бер. 2022
    Віннік Тетяна
    Птах
    Якось залізла на дах,
    Як сонце було в зеніті
    По вулиці йшла весна,
    Вплітала в волосся квіти

    Я знала, бо перед тим
    Заплющила очі міцно
    І в шумі вдалося вловить,
    Поступ її непомітний

    Грайливий, легкий вітерець
    Носа мені лоскоче
    На вушко шепоче малий,
    Що він вже гратися хоче

    Несмілий пташиний оркестр,
    Що лиш повернувся з гастролів
    Вітає гостю ясну
    На українському полі

    Та чулася в мові фальш
    Часто таке буває
    Не знаю, що то за птах,
    Що так погано співає

    Погляд летить догори,
    І час тихо вмирає
    Величний, залізний птах
    Попід небесами ширяє

    То, певно, йому згори
    Здаються мурашками люди
    Рахую чиїсь сліди
    Який з них останнім буде?

    Кружляє залізний птах,
    Спускається нижче і нижче
    І спів не гарний його
    Чується ближче і ближче

    А може, птах зголоднів
    І як муркітливий котик
    Певно, що в птаха тоді
    Бурчить дуже сильно животик

    Махаю - лети сюди
    Маю зернятка смачненькі
    У мене багато їх
    Маю аж цілу жменьку!

    Та певно, не хоче птах
    Їсти моїх зерняток
    Треба зовсім іншу
    Їжу йому подавати

    І точно не вистачить жменьки,
    Щоб вгамувати той голод
    Бо після його полювання,
    Лишається страх і холод

    Летів величезний птах
    А я вдивлялась у слід
    І думка майнула чомусь
    Певно, то був наш сусід

    І най не стояв той дах
    Уже наступного ранку
    Над містом летів сірий птах,
    А я ловила веснянки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4569

    22 бер. 2022
    Вікторія Шевель
    Світ колючий такий
    Світ колючий такий і життя
    навіжене, коротке, крихке.
    Наші рідні, і духи, і предки
    наразі без краплі спокою.
    Тільки віра у серці й на мапі,
    попри смерть і повітря їдке...
    Попри березень цей, який
    лупить безжально війною.

    Та ми з тих, хто стоїть
    за звитягу,
    за повені миру й народ!
    За ту волю й свободу ,
    що виборовши не утратиш!
    Поміж кривдою й правдою —
    української нації код!
    І тому Україну свою
    ні за якого лиха не зрадиш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4570

    22 бер. 2022
    Юрій Бардінов
    Харків плаче
    В сімнадцятом столітті нашой ери,
    На берегах маленької ріки
    Зросла моя домівка, там де сквери
    Своїм теплом нас зігрівають щовесни!

    Але сьогодні плаче й мерзне Харків!
    Славетне місто рясно вкутали сніги.
    Щоб орки біля нього стали полем маків,
    І щоб горіли в пеклі наші вороги!

    Колись настане день, і Харків знов засяє!
    Розтане сніг, і згинуть москалі!
    І голуб миру нам ще пісню заспіває,
    І запануєм, браття, на своїй землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4571

    22 бер. 2022
    Надія Рурич
    Українські реалії 21 століття.
    Я не знаю, що буде далі, але знаю, що немає прощення, пощади.
    Геть зло із нашого краю!
    Від тепер життя немає жалю до тих, хто вбивають молоді долі.
    Від тих, що калічать наступні українські покоління й народи.
    З утроби матері до появи на світ , дитина - " святе янголятко" перебуває наметах, підвалах, лікарнях.
    За що їм це все , хіба вона винна через ці сюрреалії.
    Одержимість російського безумця.
    Закривавлена паща звіра.
    Його скарає вищий суд.
    Довічно дасть строк Гаазький трибунал!
    Сконати в муках і здохнути як цап.
    Де європейські цінності та стандарти?!
    Коли на руках у матерів помирають сини, військові солдати.
    Мирні жителі ховаються від бомб ракетів .
    Від обстрілу ударів.
    Жертвують собою жінки аби віддати останній харч малечі.
    Хіба такі вони як кажуть " браття" , у землю їх, най гниють з черв'яками .
    Немає місця ворожому клану, що нищить все на своєму шляху: домівки, міста й села.
    А що казати про дітей і цілі сім'ї?
    Ми взяли силу у кулак, зціпили зуби міцно міцно.
    Та згуртувались як того вимагає час.
    Бо ми Українці , а Ви й далі бійтесь ?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4573

    22 бер. 2022
    Ірина Сніжко
    Тільки разом - сила!
    Україна - рідний дім і мама з татом,
    Славні тим, що всі ми - брат за брата!
    Тут народжені щасливі наші діти,
    Тут найкрасивіші гори, море й квіти.

    Як так можна мир пошматувати…
    Ми не втратим! Не дамо забрати!
    Кожен з нас доводитеме сміло,
    Що єдині ми! Що тільки разом - сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4575

    22 бер. 2022
    Олександр Муратов
    Україна палає, але не пала...
    * * *

    Україна палає, але не пала,
    Бо свята боротьба народ об'єднала;
    Бо, як березень – лютий, долає правда
    І брехню окупантів, і зраду брата;
    Бо пожежа відплати, як схід, вже сяє,
    І у ворога вже переваг немає.
    Завдяки допомозі бійців та бога
    Україну очікує перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4576

    22 бер. 2022
    Інна Федун
    Не плач, КРАЇНО!!!
    Не плач, Країно! Витри гіркі сльози!
    Тобі, тендітній, стільки довелось...
    З тобою правда винищить загрозу,
    Щоб знов спокійно на землі жилось.

    За одну ніч, вже виросла на сотню.
    Ти показала нескоримий дух!
    Тепер вже знаєш, що ти не самотня
    І хто твій справжній ворог, а хто друг.

    Ти зажурилась, рідна наша, Ненько...
    Не вірила, що люди такі злі...
    Так за дітей болить твоє серденько,
    Що падають даремно на землі.

    Ти вистоїш! Єдина! Нездоланна!
    Та міць небачену в собі раптом знайдеш.
    І попри все, залишишся незламна!!!
    Як прийде час, ще дужче ЗАЦВІТЕШ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4578

    22 бер. 2022
    Денис
    Моя хата скраю
    Народе світу, чи ти з нами?
    Чи ми собі на самоті?
    Не лий підтримку ти словами
    Спокійне "так", чи тверде "ні"?

    Народе світу, чи ти з нами?
    Чи ти собі у стороні?
    Допомагали молитвами
    А як до зброї, зразу - "Ні".

    Народе світу, чи ти з нами?
    Чи знаєш, гинуть люди на землі?
    Не повернуться до мами
    Діти, чиїх забрали вже житті.

    Народе світу, ти вже з нами!
    То більш про це і не мовчи
    Вже досить нашими тілами
    Щит ставити на цій Землі.

    Народе світу, підіймайся!
    Допоможи у боротьбі!
    За мир, свободу і страждання
    Вийди і крикни: «Війні - ні!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4579

    22 бер. 2022
    Галина Совбан
    Скажи , хіба ти людина ?
    Скажи, хіба ти людина?
    Ти знаєш про це чи ні?
    Вбивство твоє не єдине
    Очі дитячі закриті одні?

    Вічно тебе не буде
    І скоро на цій землі
    Пом’януть душогуба люди
    Проклинатимуть руских рабів

    Сьогодні усе для тебе
    Полон, куля , сира земля
    А жити спішити треба
    Тікати спішити треба
    Поки бандерівці тебе не знайшли

    Бо у світі ти не людина
    І хочеш того чи ні
    расія то край невольних
    Край боягузів німих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4580

    22 бер. 2022
    Сура
    Я верю в то, что всё-таки вернусь
    Я верю в то, что всё-таки вернусь
    Туда, где ярко светит солнце.
    Где больше нет смертей и боли,
    Где нет печали и невзгод
    И люди счастливо живут.

    И никогда мы не забудем, не простим
    Все то, что сделали «соседи»:
    Безжалостно убили взрослых и детей,
    Которые мечтали, как и я, жить там, где мир,
    где птички ласково щебечут
    Где горы, реки и моря,
    Где города и села, где красота вокруг
    И свежий воздух наполняет грудь.

    Мы никогда не отдадим,
    Свою страну, святую Украину
    И будет каждый защищаться,
    Бороться до конца
    А вы сгинете, осознав,
    Что Україну-неньку не сломать,
    Не разъединить, не разорвать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4581

    22 бер. 2022
    Денис Богомаз
    Ми з України
    Очі дівочі так сильно молились
    У полі солдати за свою неньку бились
    Не сідай, солдате, зараз спочивати
    Рідну землю України треба захищати

    Море крові вже пролили браття і сестри
    Клятим кацапам цей Крест по життю нести
    Не журися, сину, не журися, мати
    Скоро горе закінчиться, будем спочивати

    Прийде час- буде свобода, тут не варто й ворожити
    На землі демократичній будем разом жити
    Ті, хто душу вже віддав за нашу свободу
    Будуть дивитися за нами з заходу до сходу

    Відбудуємо країну, будем працювати
    Не для нашого народу характерні ґрати
    За нас правда, за нас сила і незламність духу
    Не дамо в рідній країні творити розруху

    Не журіться, українці, ви ще не втомились
    Верби біля Дніпра широкого ще не похилились
    Більш ніхто у нас в країні не влаштує муку
    На свободу України не підійме руку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4583

    22 бер. 2022
    Анна Шестакова
    #віршістражданнятанадії
    Зайду у поле, зайду у пшеницю
    Тримаю волю, тримаю рушницю.
    Готуємось до пекла в очікуванні раю
    Сьогодні сонце і пісні співаю.
    Сьогодні кулі летять мов комахи
    Лишають рани на всіх немов плями,
    Лишають стежки зашиті нитками.
    Нитками по білому чорно-червоним
    Хрестами , як символи зашито в пам'ять.
    Зашито та вшито в сорочку до тіла
    Нехай стане захистом для наших солдатів.
    Разом переможемо клятого чорта.
    Разом в синьо-жовтих йдемо уперед!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4584

    22 бер. 2022
    Ігнатоля Аріна
    Почуй мене громадо!
    Тривога нас скувала з голови до ніг,
    І сонце застелила в ясний день.
    І змусила нас драпати під три чорти,

    Лишаючи позаду тих дітей,
    Що ждуть майбутнього свого всі у підвалах.
    Не бачать світла поспіль третій день.

    Лишаючи по заду тих людей,
    Що потребують допомоги.
    Від нас, від тих хто втік в погожий, ясний день.

    Лишаємо позаду всю країну,
    Що у вогні горить тепер.
    Допомогти по доброму би треба,
    Та нікому зробити це тепер.

    Звертаюся до тих, хто має вибір,
    Хто має їжу, одяг, теплий дім.
    Допомагайте люди добрі!
    Хто ж крім вас зробити може це тепер.

    Людина, що лишилася без дому,
    Без їжі, одягу й тепла,
    Допомогти не зможе вже нікому,
    Бо і собі ще не допомогла.

    Тож ви, свідомі громадяни,
    Звертаюся до вас.
    Почуйте вже мене!
    Допомагайте скільки можете хоча би,
    І Україна наша, знову розквіте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4585

    22 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Біженці на нашому вокзалі
    Біженці на нашому вокзалі.
    Сльози, відчай у жінок в очах.
    Діти на руках. Тремтячі пальці.
    Літній чоловік, як манекен,
    на підлозі біля стінки… Речі,
    речі… Ось вагітна прагне
    щось розповісти знайомій, та
    захлинається німим, вологим
    розпачем…

    Я присудив би
    русофілів і пропагандистів
    до цього вокзалу, я б їх змусив
    з ранку і до вечора вдивлятись,
    якщо хтось іще на совість здатен,
    в щирі подарунки путлеризму:

    радість мешканців, «спасіння від
    націоналістів», обіцянки
    не гатити по беззбройних, дітях,
    в «оборону власної країни
    від Альянсу»…

    Істина, як сіль,
    очі в спраглому, тісному залі
    виїдає… виїсть навіть в статуй!

    Люди близько-близько
    чують крок,
    марш есесівців в російській формі...

    Скоро потяг?!
    Увезе нещасних
    не до кращих, може, –
    спокійніших
    сховів, де чекають інші сни,
    в них розвиднюється,
    є надія
    на прийдешній ранок…

    Ворог, ти ж
    свою карту витягнув!
    Там череп
    і кістки:
    в землі, чи під землею,
    чи то в потойбічнім казино.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4586

    22 бер. 2022
    Александр
    Начало
    За праздник пили не таясь,
    И США не доверяя ,
    Россию рядом не боясь,
    Спецопераций не желая

    Но танки и Грады подкрались во мгле,
    Луч солнца не брызнул еще на поля,
    Так бешенный карлик, сидящий в Кремле
    Насрал на соседа и на себя

    А может нет у нас войны?
    И Грады – детская игрушка?
    Спроси ты, у его жены
    Под Харьковом в снегу уснувшем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4587

    22 бер. 2022
    Ігнатоля Аріна
    Ніколи
    Поки біда не прийде у наш дім,
    Не страшно нам знаходитися в нім.

    Поки біда нам не постука в двері,
    Не страшно відчиняти їх для тебе.

    Біда нас змушує трястися,
    Тікати, плакати, клястися.

    Клястися, що не відчинимо дверей нікому,
    І більш нікому не повірим.

    Так, це є страшно,
    Але страх проходить.

    І знову стука нам біда у двері.
    І знову ми клянемося – ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4589

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Наволоч - війна
    У четвер, о 5:30, рано - вранці,
    Здригнулася від вибухів земля.
    Чому прийшла, ти, в Україну,
    Проклята, наволоч - війна?!

    Пекучий біль, неспокій і тривогу,
    Ти, в дім мій принесла.
    Кровопролиття, страждання, сльози.
    Це те чого я не пробачу,
    Проклята, наволоч - війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4590

    22 бер. 2022
    Мария
    Ну що вороже.
    Ну що вороже, подавився, не по зубам тобі Україна.
    Ти думав, що я швидко, схилюся перед тобою на коліна.
    Переоцінив сволото ти свої сили, надірвалась пуповина.
    За свою землю я міцно триматиму в руках карабіна.
    Хто з мечем до мене приходить, того чекатиме домовина.
    Я буду гнати тебе до Москви, як 41-му діди до Берліна.
    Ти зрозумієш, що Україна нескорена та Єдина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4591

    22 бер. 2022
    Артемій
    Люба Україно
    ***
    Україна- рідна Батьківщина.
    Україна- ненька моя,
    Україна- понад усе,
    в серці моєму.
    Хай живе та процвітає,
    наша мила Україна.
    Квітучі поля, запашні дерева,
    сонечко над гаєм,
    в небі голубому.
    На річках влітку,
    човники пливуть.
    Наша земля, наша природа,
    всі Українці,
    все що маєм ми,
    це все від Бога, нам дано.
    Ми Богом створені Єдиним,
    та живемо заради Нього.
    Зміцняємося ми постійно,
    рідні Українці.
    Не щитом, і не мечем,
    не кулеметом, ані воякою,
    але тільки іменем Господнім,
    переможемо завжди.
    Ми- Божий зміцнений народ,
    тричі надень вклоняємось Йому.
    Тому кожен день,
    процвітаємо та дорогою
    спасених йдемо.
    Україно, хай Бог постійно
    береже тебе.
    Кожної миті пам'ятаймо:
    Що не ми, ні наші зброї,
    і не хутка та коняка,
    але лише ім'я Господа Того,
    що захищає нас і нашу землю.
    Прославляймо та цінуймо,
    Бога всесвіту цього.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4592

    22 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Вже котрий день ми боремось з ментальними каліками!
    Ми об'єднались силами в єдиний організм!
    І кожен день вступаєм в бій з тваринами безликими,
    В той час коли зростає наш Вкраїнський героїзм!
    І хоч  здригалася свята земля не раз під градами,
    І небо плакало та розривалося у цій страшній війні,
    Коли лікарні, школи та садки трощились під снарядами,
    І хтось  в той час із нас залишився назавжди без рідні...
    Та нас це не зупинить,  ми занадто сильна нація!
    Ми відіб'ємо Харків, Маріуполь, Суми й Київ не здамо!!!
    Заждіть ще трішки москалі, вам подаруємо стагнацію,
    І запряжемо вас  невільників в улюблене ярмо!
    Ми не пробачимо той страх і плач дітей у сховищах,
    Розстріляних  безжалісно на вулицях впритул людей..
    Ми вас посіємо неначе добриво на всіх пасовищах!
    Та аж ніяк й ніколи не відступимося від своїх ідей!
    Ми - Українці! Ми -  герої ! Ми - єдині!  Ми - землі хранителі!
    За нами правда, мужність, сила і незламний дух!
    Ще трішки й проженемо ворога із власної обителі!
    Бо кожен з нас на цій землі завзятий відчайдух!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4593

    22 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Ми нескорені, сильні, незламні!
    Загартовані кров'ю мов сталь!
    Ми безстрашні, а ще - нездоланні.
    В нас є гідність! Є честь! Є мораль!
    Ми з завзяттям встаємо до бою.
    Ми неначе твердий моноліт, -
    Закриваємо землю собою.
    Не страшний нам ворожий наліт.
    Ми без зброї спиняємо танки,
    Голіруч відбиваєм орду,
    Хоч і плаче земля від уламків,
    Бо зазнала велику біду..
    Кожну ніч під ракетні удари,
    Під назойливі крики сирен,
    Запускаєм свої байрактари,
    І збираєм тих орків у плен.
    І хоч валять по нас мінометами,
    Наша віра сягає небес.
    Всі ракети зіб'єм кулеметами,
    Адже біль наш у гніві воскрес -
    За дітей та жінок під завалами,
    За окроплену кров'ю росу
    Ми в стократ тим кацапам відпалимо!
    З нами Бог, ТрО й ЗСУ!
    Ну а потім всі спільною працею,
    Ми відродимо рідні міста,
    Бо немає сильнішої нації!
    Бо земля українська - свята!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4594

    22 бер. 2022
    Наталья
    Что такое Украина?
    Обрушив горе-скорбь на Украину,
    Ты захлебнулся в ненависти нашей.
    Разбросив сети смерти паутину,
    Не миновать тебе расплаты чаши.

    Мечтал живьём зажарить Украину -
    Дерьмом своим ты подавился мигом!
    Расправь ты свой чуточек мозг куриный:
    Явился ты сюда какого фига?

    Не знал ты, что такое Украина?
    Что мы семья одна, что з нэнькой-мамой
    У нас у всех "єдина пуповина",
    Мы молим Бога в украинских храмах.

    Ты щупальца занёс на Украину?
    Посмел ворваться в дом наш мирный, тихий?
    Занёс вонючий, грязный свой ботинок? -
    Тебе не жить! Получишь облепихи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4595

    22 бер. 2022
    Марія
    Віримо настане перемога.
    Віримо, знаємо настане перемога.
    Та щезне зло, неначе темний дим.
    Це подарунок буде нам від Бога.
    Допомогти нам зможе він один.

    Там голуб миру білокрилий
    Підійме нас над світом тьми.
    Дасть для життя нові сили.
    Щоб не умивались ми слізьми.

    Тоді народ наш всім докаже.
    Правда є, вона на нашій стороні.
    Котись тоді під три чорти ведмеже,
    Щоб горіти тобі у яскравому вогні.

    Пробачити ніколи ми не зможемо.
    Всі смерті, біль, відчай та розруху.
    Історію свою нову тоді напишемо,
    Та випустимо в небо миру птаху.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4596

    22 бер. 2022
    Сергій Загородній
    Крик душі
    *Чому так важко на душі бува.

    Її від смутку ніби розрива.

    І хочеться кричати на весь світ.

    Чому байдужий він і повний бід.

    *А сонце світить, виграє яскраво.

    І райдуга розкинулась навзбіч.

    Та все це може зіпсувать заграва.

    Чи хмара напливе, як темна ніч.

    *Зав'януть ніжні квіти біля хати.

    Замовкне річка, скута в берегах.

    Лиш сльози витре зтиха чиясь мати.

    Збагнувши серцем непомірний жах.

    *Хіба що крикнеш з розпачу: не треба!

    Подумаєш: а може обійде .

    І раптом промінь загориться в небі.

    Надія світла в розум наш прийде .

    *І жахи всі загинуть і вщухають.

    Усе довкола дивно оживе.

    На клумбі квіти враз порозцвітають.

    Тут річка задзвенить і попливе

    *Не будь байдужим, дай і ти тепло.

    І для людей неси щасливі миті.

    Щоб в Україні щастя розцвіло .

    І зерна наливалися у житі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4597

    22 бер. 2022
    Лана д'Арк
    ***
    Я збилася вже рахувати щоденне "Тривога!".
    Міст наші знову шматує розлючений ворог.
    Тепер небезпечно знаходитись просто надворі.
    Цей текст набираю тремтячими пальцями в ворді…
    Тут падають бомби, де падали вчора ще зорі,
    в дитячих серцях страх розпилюють аерозолем,
    від злих кулепадів вже не захистять парасолі, —
    хтось буде писати про це потім псні попсові,
    під лозунгом жлю ховаючи душі зіпсовані…
    Ти! Хто гуляє із песиком десь у цей час на газоні,
    заривши обличчя у мокрий пісок від "позору",
    і слва сказати боїться (бо як же "надзор"?), —
    справді віриш, що краще тобі "не висовуватись"??
    Думаєш, лихо тебе не знайде десь за сотнями
    чи тисячами байдужих доріг і сліпих кілометрів?
    Тут діти в підвалах холодних бояться померти!
    Тут криком і слзьми помито підлоги цементні!
    Тут кров! Ну які ще потрібні тобі аргументи??!
    Ти думаєш, хата твоя так і далі стоятиме скраю?
    (...й даремно, що хату сусіда твого роздирають!)
    Ти думаєш, ти ні при чім тут?! Протри очі сонні!
    Ти впевнений в тому, що завтра так само босоніж
    не будеш втікати — від куль чи від голосу правди??
    Вітаю! ти в битві із совістю, бачу, програв вже!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4598

    22 бер. 2022
    Тарас Голей
    ФЕНІКС-УКРАЇНА
    Фенікс втрачає, а потім знаходить свій шлях,
    Скільки ще справи, яку ми не встигли зробити,
    Силі мізерній, заплутаній у матюках,  Фенікса їй неможливо впіймати й спалити.

    З попелу встанемо й знову відродимось ми!!!
    Фенікс бо наш - наша воля і слава, і сила!
    Велич козацька і дух наш потужний, живий.
    Всіх, нас брати,  Україна плекала, ростила!

    Фенікс у кожному з нас , так було і так буде завжди!
    І нема на землі тої сили, щоб нас поборола, чи вбила!
    Вільні - ми ! Щирі - ми! МИ - НЕ РАБИ!
    БУДЕ ЖИТИ В ВІКАХ -
               НЕПОБОРНА, ЖИВА УКРАЇНА!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4599

    22 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Все одно в Україні весна!
    Все одно в Україні весна!
    Все заквітне чудовим убранням
    Знов співають пташки на світанні
    Наче враз зупинилась війна

    Все одно скоро прийде тепло
    Тільки нашим солдатам тепліше
    Між боями весна їх колише
    Ворогів пхає в плечі назло

    Все одно буде мир на землі,
    Бо бійці не жаліють запалу
    Щоби знищити підлу навалу
    Відправляють на дно кораблі

    Все одно будуть діти співать!
    Танцювати, сміятись і жити
    Будем ми цілуватись,любити
    Україну їм не подолать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4600

    22 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Чому тобі не спиться, ворог мій?
    Чому тобі не спиться, ворог мій?
    Чи не тому, що сни твої вкрадаю,
    Тобі лиш сірий попіл повертаю,
    та загортаю в чорний перегной?!

    Чи не тому, що тихо заліта
    До тебе в сни примара кароока
    І проклинає голосно й жорстоко
    В руках тримає косу не хреста?!

    Не зможеш спати, доки ти лежиш,
    Сидиш, стоїш на цій Землі Великій,
    Поки живеш – оскаженілий, дикий
    Ти скоро здохнеш, але не поспиш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4601

    22 бер. 2022
    Жанна Луціва
    Колись
    Колись прийде весна - і я кажу не про сезон.
    Колись заграє український гімн в Луганську.
    Колись відгуркотить останній ешелон,
    Колись не доведеться проливати кров юнацьку.

    Колись ми заживемо тихо й без загроз.
    На сході, як раніше, буде колоситись жито
    І саме українське "жито",  не російська "рожь"
    Бо нездоланна Україна завше буде жити.

    Розквітнуть квіти, що зів'яли від уламків,
    У погрібах ховатимуть врожаї, - не людей
    Небесна височінь заграє барвами світанків -
    Із фронту повернуться сотні батьківських дітей.

    Молодики вернуться цілі і непокірні,
    Та в пам'яті лишаться всі криваві битви.
    У грізні обстріли ракетні надвечірні
    Їх від нещасть оберігають мамині молитви.

    Колись від ворожнечі не лишиться й сліду.
    Колись забудутьться всі горечі війни.
    Колись наймення "Україна" пролунає на півсвіту.
    Колись ми скажем дітям: ми перемогли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4602

    22 бер. 2022
    Крушельницький Олег
    ЦЕ  НАША ЗЕМЛЯ
    ЦЕ НАША ЗЕМЛЯ

    Це наше життя, це наша земля,
    тут наша любов та розлука.
    Це наша печаль, бо їхня війна,
    а наша країна розруха.
    Це наші діди та наші батьки
    ходили голодні й побиті,
    Це їхніх онуків та їхніх дітей
    знаходили спухлими в житі.

    Це наші хліба та наші хати,
    палали вогнем — від фашистів.
    Це наші солдати поклали життя
    за скровлений стяг комуністів.
    На їхніх руках, на їхніх горбах,
    трималося скривджене царство.
    На щедрих полях в тяжких трудоднях,
    людей заганяли в митарство.

    На наших очах по наших серцях
    Проїхалась танком Росія, —
    По наших кістках, по наших сльозах…
    Та й кажуть, що їде месія.
    Це наша земля, тут наша рідня,
    Тут наших могили та слава!
    Тут наше коріння, бо наша душа, —
    Свята Українська держава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4603

    22 бер. 2022
    Павло
    Домівка
    Прокинувшись зранку,
    відкриваючи свої сонливі очі,
    я не помітив нічого, що змогло б
    на хвильку стримати мої впевнені кроки,
    але одне єдине не давало
    мені спокій - ракети які падають на обік.
    Не скажу, що стало страшно - бо не
    знаю я - і не почув той вибух,
    який все порозкладав на свої місці.
    Зібравши сумку я не став тікати,
    а сидів чекав у світі миру, бо я знав -
    свою домівку я не покину.
    І ось, я тут пишу цей текст,
    не задумуюсь майбутнім,
    бо хто зна, що буде завтра
    хоча надіюсь на сурові будні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4604

    22 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Доброго ранку тобі, Україна!
    Доброго ранку тобі Україно!
    Хай зникне з мапи "Росія єдина"
    Хай розпадеться на кулу шматків
    Буде окремо з народів братів
    Bсі будуть вільні, брати незалежні
    | колосяться простори безмежні
    Хай відбудовують радісний край
    Пісня лунатиме "Раша гутбай"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4605

    22 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Росіянам
    Оскаженілі та запеклі
    Ви вороги, а не брати!
    Горіти будете у пеклі
    Та скиглити до німоти
    Сліпі, тупі, всіма прокляті
    Все сунете собі на смерть
    Вбиваєте дітей у хаті
    Ви ж українці всі на чверть.
    Що крім землі від нас вам треба?
    У неї ляжете ви всі
    Засрали геть собою небо
    Засцяли поле у росі
    Не налякаєте, не пніться
    Мерзота, Путінська хуйня
    Ви ж, росіянки, схаменіться!
    Ви ж всі вдовієте щодня!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4606

    22 бер. 2022
    Олександр Панфілов
    Із кожним пострілом
    Із кожним пострілом, із кожним цвяхом
    Мене все менше, все більший відчай
    Молоді хлопці чи сиві старці стають прахом
    Ці втрати поповнити нічим.
    Із новим реквіємом, із новим дзвоном
    Я розумію, що світ надщербився
    Молоді хлопці чи сиві старці йдуть додому
    А за ними – величезна черга.
    І я мілію, увесь у тріщинах
    Із новим відео, з новим набатом
    Молоді хлопці чи сиві старці, пізнавши істину
    Залишаться назавжди мірилом чи солдатом.
    Без безіменних, і поіменних
    Які у вирій, які у вічність
    З піднятим стволом, зі спущеним знаменом
    Ці втрати поповнити нічим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4607

    22 бер. 2022
    Анастасія
    Посміхатись
    Я би хотіла посміхатися,
    Вийти на каву або чай.
    Я би хотіла дуже повернутися
    До дому, де відсутній відчай.

    Та я, нажаль, не маю змоги.
    Мушу тікати. ЗНОВ!
    Замість пролісків, тирчать ворожі ноги,
    А на будівлях міст - неспинна кров.

    Як засинати і не думати?
    Чи у безпеці мати, батько, брат?!
    Чи можу я когось і як підтримати?
    Чи здохне, падла, цей дегенерат?

    Не панікую. За нами точно буде перемога!
    Пліч-о-пліч, з чарками ми будем спілкуватися.
    Дякуючи ЗСУ, Тер.Оборонцям й Богу,
    Я точно буду, обіцяю, посміхатися!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4608

    22 бер. 2022
    Юрій
    Зірки
    Іде від нас наша зоря
    Надія йде остання
    За край тривимірної мли
    Уходить в новий день
    Та не шукаймо того дня,
    Примарного бажання,
    За зірками на край землі
    Ніколи не дійдем.

    Не тая зірка, що в ночі,
    Хоч місячний, хоч ясній,
    Не наша зірка в погляді
    Чутливім і чужим.
    А наша зірка ще впаде
    Із неба вогнем рясним,
    З уламком зірки від кремля
    Під чоботом святим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4609

    22 бер. 2022
    Наталя
    Моя людина
    У кожного зараз свій фронт, своя надія
    Для мене, наприклад, важливо,
    Що «моя людина» - залишається людиною.

    Багато зараз болю, крові, прокльонів,
    Проте, наш Бог дає нам душу
    Для всіх цих - неперетворень.

    Хай боронить Господь кожного,
    Хто й досі вірить,
    Що можна приміряти людський страх опонента
    Й залишитись в дії...

    Комусь кошмаром буде сидіти неділю в підвалі,
    А інший боїться того, щоб його в полон забрали.

    Один із нас молиться про свою родину
    Другий, зі страхом думає, як піде у домовину.

    Комусь не видно сонця за хмарами, бо задощило,
    А хтось вірить у майбутній мир - дуже щиро.

    Одна людина плаче від того, що не є поруч,
    А друга, що розірвала стосунки свідомо власноруч.

    Немає зараз навіть двох схожих ситуацій,
    Як і не має таких людей,
    Хто може точно щось передбачить.

    Тому в цьому випадку моя собі й вам порада
    Не забивайте власну голову, за ким стоїть зрада.

    Черпаємо кожний, кому що відміряне…
    Звісно, бажано залишитись при цьому у власній вірі.
    Людина на те і людина, щоб мати свій погляд,
    Тож я, хоч й подумки, для «моїх людей» - залишаюся поряд!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4610

    22 бер. 2022
    Діана Дашук-Присяжнюк
    ***
    моє ім‘я правда
    та у відповідь лиш зрада
    їм треба лиш відсотки
    дорогі етикетки
    я називаю вас рештками
    врешті-решт стали маріонетками
    слово «справедливість»
    це життя особливість
    ти все одно нічого не зрозумієш
    бо від рядків цих ти млієш
     в голові лиш пустота
    вже не пізнаєш значення
    слова «доброта»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4611

    22 бер. 2022
    Лукаш Чічка-Весняний
    moscua delanda est
    сховай свої надії марні
    на спокійне маяння життя
    позаяк вони нічого не варті
    проста, тривіальна х#йня

    «еб#ш на благо отечества,
    на наши широкие жопы,
    на свою могилу без имени и отчества,
    закрой пасть и займи свои соты».

    серед безлічі варіяцій і планет
    нема версії, де вони можуть не збрехать
    «это всё путин виноват, а я нет.
    почему же на нас все п#zдят?»

    куди ж вам, кнурам, подітись,
    коли буде хоч би й Божий суд?
    тоді, як кров зіллється у мільйони Тис,
    тоді коли "там" буде так само як і тут.

    помовч, від пророка це вам посилаю:
    стуліть зябра москалі їб#чі.
    Шухевич передав: – я вам так наваляю,
    що через сраку вийдуть і Дніпро, і кручі

    хвате п#zдіти і поміж собою,
    щоб не чули у Бога вашої х#йні.
    і сонце не гріло смердячого гною
    на чистій, широкій, на вольній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4612

    22 бер. 2022
    Илья
    Главное ценность
    Бывает грустно и одиноко
    И ещё хуже, когда реально плохо.
    Когда реально чего-то не хватает, и мысли твои исчерпает.
    Когда мир кажется иным, словно серый дым, я его вдыхаю и снова стаю непобедим.
    Мне многого не надо, я сам добьюсь всего один.
    Мне всего лишь надо вы, родители мои.
    Я за вас в огонь и в воду, будь оно даже не в погоду. Будьте счастливы и здоровы мои родные, ведь это главная ценность в этом мире.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4615

    22 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Весна
    Коли Весна мінливо мерехтить
    Замружуючи очі промінцями
    Згадаю я таку далеку мить,
    Коли любов зустрілася із нами...

    Так само набиралися бруньки,
    Крізь паморозь все пробивались,
                                                       вперті,
    Ставали непомітними стежки,
    Та не було війни, окопів й смерті....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4617

    22 бер. 2022
    Єва Вікторія
    24.02.2022.
    Сьогодні час війни настав,
    Коли ти мирно, тихо спав.
    Летіли гради, постріл, міни
    В самому серці України.

    Ніхто не вірив і не знав,
    Та ворог діяти почав.
    І наші хлопці з ЗСУ зустріли,
    Женуть їх геть із Батьківщини!

    Хоробрі, сильні, вільні люди
    До зброї стали в одну мить.
    В усіх куточках України,
    Щоб свою землю боронить.

    Незламний дух та віра в перемогу
    Дає наснаги далі йти.
    Відступить ворог клятий скоро.
    За все прийдеться їм відповісти

    Слава Україні
    Героям Слава
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4618

    22 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Я вклала свою душу в цю землю Заздалегідь. Перед війною,
    Бо не буде місця, де буду рідною,
    Не бездарною, не ганебною, а собою,

    Ким ти станеш? Кого побачиш у дзеркалі?
    Ти - оголений нерв. Де твій ментальний бронежилет?
    Знімеш з руки заіржавілий червоно-чорний браслет,
    Чи в‘ївся він у шкіру, як Герою гранатомет?

    Ти ділиш з війною єдине ліжко,
    Жмуришся, тільки б не бачити її обличчя,
    Ні пороху, ні сорому, жодного протиріччя,
    Чорним мороком вона пропалила ціле сторіччя,

    Поглинаєш з нею тривоги та руїни нового міста,
    Маріуполь, Харків, Чергнігів, Херсон,
    Ми навчилися дихати з нею в унісон,
    Та ховати подалі від її обгорілих рук мрії та сон,

    Ти ненавидиш. До підшкірного.
    Серця тепер немає. Йому все одно,
    Тобі б запах дому вдихати сонно,
    Ти не дихаєш. Очевидно.

    Війна молиться, тільки б побачити очі, що повні відчаю,
    Кип‘ятком на шкірі ти відчуваєш її подих,
    Вона неприродньо горбиться, ховаючи подив,
    Коли зі сталевою гідністю тримаєш супротив.

    21.03.2022

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4619

    22 бер. 2022
    Олександр Шакіров
    Без назви
    Атака залізних серпокрильців
    Крізь анфілади жаху
    Мій хрест нахилився
    Чекає свого часу

    Наша культура розквітне
    Забуяє з трупів війни
    Маленькі залізні пташки
    Святі громадяни землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4620

    22 бер. 2022
    Віталій
    Правда
    Засинав я цю ніч під кохання,
    Просинався під вої сирен.
    Почалось це з єдиного пострілу,
    Закінчилось смертю дітей.
    Як допустили це, «друзі» ви наші,
    За що вони боролись тоді?
    І як тоді діди помирали,
    Тепер помираємо ми.

    Фашистами ви нас назвали,
    Але як воно побачиш і ти,
    Наші діти тепер народились
    В бомбосховищах під час весни.
    Не буває нічого страшнішого,
    Ніж смерті, розбій та війна,
    Коли серце завзято тримається
    За останні слова: «життя».

    Ніколи ми вас не забудемо,
    Як плакали за одягом ви тоді,
    Коли ми боролись і вмирали
    На насправді нашій землі.
    Тепер коли люди світу
    встали проти чуми,
    Разом будем боротись
    Проти путіна, кремля і русні.

    Під кінець можу додати,
    Всі знають - переможемо ми,
    В «Мрії» ми не літаємо,
    Мрія тепер в нашій душі.
    І разом з нею йдемо до бою,
    Боремось, як колись козаки,
    Боронителі Гетьманщини,
    Боронителі Української душі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4621

    22 бер. 2022
    Ольга Ротань
    Війна
    Я вранці прокинулась - розпач і страх,
    Всім вибухи чути з вікна,
    Прошепотіла: "Мамо, це жах...
    У нас почалася Війна..."
    Ми мужні, ми сильні -
    Серця в нас палають.
    Пліч-о-пліч станем до зброї,
    Ворог не відав - здолать нас не вийде!
    Слава нашим Героям!
    Розвидниться морок, настане весна,
    Ворожа імперія згине!
    Іще заживем як у кращі літа
    На рідній своїй Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4622

    22 бер. 2022
    Віталій
    Дух
    Я лиш хотів їй сказати,
    Що душу колить мою,
    Що сердце плачить відтоді,
    Як світ пішов по лайну.

    Як люди лежали в окопах,
    Помирали на наших руках,
    І не писали ми в них на лахах,
    Що то був нещасний русак.

    Яка різниця чи діти,
    Говорили на мові війни,
    Вони помирали в підвалах,
    Підвалах українськой землі.

    Ненькой її називали,
    Пам’ятали акорди і спів,
    Але ж тоді їх оспівали,
    Російською мовою - гріх.

    Поляк якийсь посміявся,
    І раби-українці вже тут,
    А знач то не наші дівчата,
    Російська мова то жуть.

    Противно то мені чути,
    Не знав, що вибирали ми то,
    Виходить Українці з язиками,
    Помирали за доллар по сто.

    Я лиш хотів їй сказати,
    Що душу колить мою,
    Що сердце плачить відтоді,
    Як українці пішли на війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4623

    22 бер. 2022
    Сергій Науменко
    Хокку военного времени
    Всё произнесено.
    Трепыхает мотылек у реки –
    Плотину прорвало.
    --

    В двадцати милях к западу
    Град бьет по коже
    Земля под ногами плачет
    --

    Кто постучит в окно?
    Ворона или воробей?
    Сработало ПВО
    --

    Большая птица
    Укрыла небо до края.
    Птица печали
    --

    Прыгает по камням
    Беззаботная лягушка
    В такт ей град гремит.
    --

    Греческий город
    На последнем берегу
    Снова не уснет?
    --

    Влево или вправо?
    Идя по лезвию не думай
    Куда оступиться
    --

    Сердце в тревоге
    Ум безразлично спокоен
    Сигнал тревоги
    --

    Побудь со мной ещё!
    Уходит за крышу
    Последний закат
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4624

    22 бер. 2022
    Ірина Бумба
    Без назви
    Небо сьогодні не надто спокійне, ти знаєш? Війна.
    Звичайно, що знаєш, кожного серця торкнулась вона,
    Тоді, коли почалася найдовша для України доба,
    В Мюнхені, Празі, Мадриді та Римі вже кричали: «Ганьба!»

    Того ранку сирени проривались крізь вікна,
    Ти, моя люба, була вже зранена, хоч і така тендітна,
    А потім прийшло страшне повідомлення:
    «Почалося повномасштабне вторгнення».

    Землю кропили ракети, снаряди,
    Артобстріли, надходили сповіщення про «гради»,
    В столичному метро народилось маленьке дитя,
    Поки в Харкові неймовірно здригалася земля,

    В дорозі ще одна сім‘я, що тікає зі зруйнованого дому,
    В лікарню за законами воєнного часу привезли ще одну невідому,
    Президент тримає обличчя, він втомлений, як і ми,
    Окупанту знову не спиться, народ докладає зусилля, щоби перемогти,

    Збройні сили та місцеві герої, вони для світу зовсім невідомі,
    Як леви тримають оборону, щити нерухомі,
    Запах крові, вкотре відбитий ракетний удар,
    Увесь світ на загарбника наганяє чорних хмар,

    В укритті сьогодні фонарик, тривожна валіза, питна вода,
    У Волновасі, Охтирці з нею зараз біда,
    Добиваються «зеленого коридору» міністри в Червоного хреста,
    Там залишилася руїна, та тримається славна земля!

    Над Києвом літає рідного неба найдосвідченіший птах,
    Ворог в агонії шукає інший шлях,
    Начепив на себе рідний нам стяг,
    Та зустрів смерть без фальшивих звитяг,

    Відважні перекрили в Енергодарі противнику дорогу,
    В Житомирі знову оголосили повітряну тривогу,
    Від російських ракет не знайшли укриттів,
    Ні будинки, ні школи, ні двадцять вісім юних життів,

    Скільки буде ще зґвалтованих війною, понівечених душ?
    Скільки втрат у тих, хто захищає нас з тобою?
    Від руйнацій, від окупантів скільки підірваних доріг?
    Заплатять всі, хто переступив дому нашого поріг,

    А потім прийде довгоочікуваний ранок,
    І я, всміхнувшись, промовлю, споглядаючи світанок:
    «Небо сьогодні надто спокійне, ти знаєш? Скінчилася війна.
    Україна наша! За ворогом залишилася ціна.»

    04.03.2022

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4625

    22 бер. 2022
    Віталій
    Смерть
    Ракети наводили,
    Стріляли вони.
    Лиш смерть наша,
    Була в них на меті.

    Писали історії,
    Всміхалися з нас.
    То - що ми робимо,
    Викликало в них сказ.

    Не жаліли паперу,
    Випускали в політ.
    Напевне ховали,
    В пологовому гніт.

    Усе мінували,
    Й землю, й моря.
    Не знали що міни,
    Це їхні тіла.

    Хрестики-нолики,
    Грали діти-дурні.
    Але не дізнались,
    Що до кінця не дійти.

    Для них пісочниця
    Українська земля.
    Але під замками нашими,
    Тепер барвінків поля.

    Україна для вас,
    Це точний кінець.
    Всьому вашому «міру»
    Смерть - це гонець.

    Матерям важко,
    Телефонує їм син.
    Розказав як програли,
    Вони дверям в магазин.

    І про що ви подумали,
    Коли перейшли наш поріг.
    Запоріжські козаки,
    Протестують батіг.

    Люди так ждали,
    Коли прийдете ви.
    Щоб лиш покласти,
    На ваші тіла квітки.

    Квітчаста Країна,
    Ми вінки наплели.
    Тікайте, дурненькі
    Бо поляжете всі!

    А нашій землі,
    Не потрібна отрута.
    Яку ви принесли,
    Кацапська ви дупа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4626

    22 бер. 2022
    Олександр Панфілов
    Зміїний
    Тримаю стрій, хоч я і безвісти пропав
    Не бачу снів, але холодна рукоять
    Мій позивний, і мій з пов’язкою рукав
    Я вартовий, я буду завжди тут стоять.
    Тамую крик, хоча так хочеться кричать
    Я вже старий, хоча й немає тридцяти
    Мій позивний, і мій останній тут причал
    Зміїний мій, мене не зможуть тут пройти.

    Тримаю стрій, бо я усе іще солдат
    Я батько й син, я вам на вірність присягав
    Ти там не смій, не смій на мене не чекать
    Мій позивний, і мій з пов’язкою рукав.
    Праведний гнів, мене тримає на плаву
    Я на війні, мене не нищить ваш напалм
    Мій позивний – Зміїний не здасться кораблю
    Я повернусь, хоч я і безвісти пропав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4627

    22 бер. 2022
    Наталія Гребенюк
    Сльози матері.
    І посунула орда чорна на країну!
    Є в нас чим вас зупинити,
    В нас є "джевеліни"!
    Ви ж не люди, терористи,
    А ще ви убивці!!
    Суки, мразі, недолугі путлєровські вівці!
    Діти гинуть, діти плачуть,
    Мами молять Бога: "Боже, дай нам сили! Буде перемога!"
    Сльози матері гарячі в землю не упали!
    Щоб ви, гниди, на тім світі у вогні палали!
    Щоби вашого пуйла черті в ад забрали!
    Щоб не було що ховать, на куски порвали!
    В нас народ непереможний,
    З нами Бог і правда!
    Виборемо Перемогу, може вже і завтра!
    Будем гучно святкувати нашу Перемогу!
    Рушниками вистелять героям дорогу!
    Будем руки цілувать, дякувать і плакать!
    Що не дали Україну ворогу захапать!
    Будем весело співать і горілку пити!
    Будем наших прославлять, сльози щастя лити!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4628

    22 бер. 2022
    Олександр Панфілов
    Не кори себе
    Не кори себе, що в Варшаві
    Зараз ти, а не там, де гради
    Це твоє, це твоє лиш право
    Долю собі обирати.
    Не вини себе, що в підвалі
    Зараз ти, а не з кулеметом
    Головне – треба жити далі
    Хоч здається, що легше вмерти.
    Не бери собі в душу каміння
    Що ти виїхав, а хтось залишився
    Нам усім дуже треба терпіння
    Знати, вірити й бити фашиста.
    І не плач, що лиш декілька сотень
    Ти для війська віддав небагато
    Кожна іскра – в загальний супротив
    Кожна тріска – в загальне багаття.
    І не рви спокій рідних і друзів
    Що не став ти в тероборону
    Там хватає достойних і мужніх
    Твоя черга прийде потому.
    Краще будь із дітьми і батьками
    І роби, те що вмієш і мусиш
    Їм потрібна підтримка, не пам'ять
    Це є правда, а не боягузтво.
    І молися, молися, молися
    Щоб ми вижили – на фронті і в хаті
    Це зараз найперша місія
    А Перемоги на всіх нас хватить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4629

    22 бер. 2022
    Молдованов Дмитро
    Незламний народ
    Великий, незламний і славний народ!
    Народ український під владою Бога,
    Ніколи ніхто не поборить його
    Усім ворогам лиш до пекла дорога!

    Лежати в землі вам, як купі лайна,
    Цвісти під блакитним і сонячним небом.
    Це наша країна, рідненька вона,
    Це наша земля і вона в нас єдина.

    Тікайте до царства брудних москалів.
    Для чого прийшли ви до нас? Підкажіть!
    Вбивати дітей і нєсті псєвдо "мір"?
    Лишайте собі ви його і валіть.

    Засуньте собі ви свій "мір" назавжди.
    Дітей і жінок нам вже не повернути.
    Ви будете гнити у нашій землі,
    Ваш "вождь" не поверне розірвані трупи.

    Тікайте мерщій, вас розірвуть як псів.
    Нам сил не забракне і духу і волі.
    Це наша земля, славний край козаків!
    Куди ви полізли обісрані тварі?

    Вам нас не здолати, ви просто смішні.
    Ви звірі без роду, смердюче лайно!
    Ваш Вова горітиме вічно в вогні,
    А ви разом з ним, ви всі з ним заодно!

    Тікайте, хапайте своїх мертв'яків,
    Тікайте додому, не час зволікати!
    Вєзітє свій "мір" до своїх матерів,
    Вас тут не чекали "дорогіє рєбята"!

    Байки про "учєнія" залиште собі.
    Діток не поверне скалічена мати.
    І батько в окопі від туги німий
    Розірве вас сук навіть без автомата!

    Вас не поховають, вас скинуть на дно
    Смердючої, мокрої зимної ями.
    На вас наплюють як на свіже лайно,
    І квітів вам не принесуть ваші мами!

    Ми будем співати славетні пісні
    У щирій, квітучій, родючій країні.
    А ви по горлянку стояти в гівні
    І поклонятись рогатій тварині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4630

    22 бер. 2022
    Ірина
    Мовчіть
    Голос під утисками буцегарні
    Мого роду сітки тужні розриває.
    Лімфа з кров‘ю в переміш
    Видніється геть чіткіше.
    Тягуча, мов європейська канцелярія
    Витріщається у історію всесвіту веремія.
    З зіницями програвшими керакотоносу
    Та переповненими вщерть примусом
    Жере, жере він без церемоній силоміць
    Порослу пахощами трав незалежність.
    Чинять гул й гарячий саботаж
    Пальці воїна у вицвівшій агонії,
    Одшукують на власному суходолі
    Тернисті мовою брайля залишки волі.
    Тікає хутко ручнями кревавиця
    З потрощених москалями бальконів.
    Вилупилась усміхом і сатрирою
    Русифікація, точучи лезо сокири,
    Жбурнувши ласо подалі.
    Та зазудить кора людська,
    Точніш залишки її во тьмі.
    Полускаючи трісне цупкий епідерміс,
    З тріщин сочитиме вічний імпералізм.
    Просвітництво не буде тут паном,
    Гам лишній не важитиме й грама.
    То діло династії що кріпне у живоплоті.
    Кожен речетатив у гнилому роті
    З забарвленням натовпу труїть,
    Не зважаючи на зміст.
    Тому мовчіть, орки,  мовчіть!..
    Вади своєї нації шрамами не тяготіть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4631

    22 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Ми залишилися далеко:
    Між нами кілометри і міста.
    Але чомусь лише тепер коли не поруч
    Щось дивне вперше відчуваю я.

    Залікувавши свої старі рани
    Я можу відчувати вже нове.
    Можливо все було у нас спочатку?
    А я не зразу зрозуміла, що це саме те.

    Дзвінок по телефону. Як колись
    В часи, коли над нами не літали кулі.
    Наговоритися не можемо ніяк:
    Ні тоді, ні зараз, бо однак

    Чим більше кілометрів, тим частіше я кажу «сумую».
    Коли ти часто пропадаєш - я хвилююсь.
    І день складається з однакових питань:
    Ти як? А зараз? То був наш літак?

    І тепер чекаю кожен день твоє «привіт»
    І коли лягаєм спати хочу чути «цьом»,
    Бо ти став таким мені близьким,
    Що готова будувати разом новий Вавилон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4632

    22 бер. 2022
    Віра Павленко
    Вкраїнське небо знову плаче...
    Вкраїнське небо знову плаче,

    Дощами крапає печаль та біль.

    Руїни, кров, знов "Пливе кача",

    Рашистська нечесть лізе звідусіль.

    Військові гинуть, діти гинуть -

    Злий окупант не знає, що творить.

    "Гарматне м'ясо" Кремль закинув -

    "Асвабадітєль" нищить все, бомбить.

    Вмирає гідно Воїн Світла

    За матір, сина і за рідний лан.

    Частина нації елітна

    Своїм життям зриває вбивці план.

    За що вмирають "дєті рашки",

    Що фейками обкурені, чумні?

    Моральне дно; тупі комашки

    Живуть в суцільній темряві-брехні.

    І знову плаче небо наше -

    Це горе розливає "русскій мір".

    Прокиньтеся, народи раші,

    Спиніть безглуздя, де чума і пір.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4633

    22 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Весно, зачекай
    Весно, ти зачекай.
    Ще біснує орда,
    Люто топче твої першоцвіти.
    І примарою ходить кривава біда.
    Рани будуть ще довго боліти.

    Весно, ти зачекай.
    Ще недовго, терпи.
    З перемогою прийдеш святою.
    Заквітчаєш сади і поля, і степи,
    Переможною станеш весною.

    Вийдем ми  на парад,
    буде радість в очах.
    Хоч журба нам серця не покине,
    Та усмішка цвістиме на наших устах:
    Перемога! Весна! Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4634

    22 бер. 2022
    Костюченко Оксана
    Без назви
    Я так устала бояться, что смерть войдёт в мои двери.
    Я так устала каждый день умирать.
    Меня истерзали мои потери.
    У меня уже нет сил оживать.

    Я нахожусь в плену своих страхов.
    Мой гнев атакует меня.
    Мечты мои ложатся под ноги прахом.
    Они сгорают от смерти огня

    Я так устала быть мужчиной и сильной.
    Женщину в себе так сложно принять.
    Ведь страшно оказаться в злобных руках бессильной,
    Где будут из тебя жизнь изгонять.

    Не осталось даже слёз и стенаний.
    Понимаешь, что нет смысла даже рыдать.
    Всё умерло в сердце от разочарований.
    Так себе дочь и жена. И, конечно, не мать.

    Я устала быть мертвой, бороться за старость.
    Я устала гнев в себе подавлять.
    Хочу прожить мирно то, что осталось.
    Не осталось сил с собой воевать.

    22.03.2022__10:55
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4635

    22 бер. 2022
    polRs
    Без назви
    Последнее время мой любимый жанр - сюрреализм,
    В головне мелькают картины красочней одна другой
    Когда мозг прошибает, словно электрической дугой
    Я попробовал их осознать, попробовал их учесть и подставить какой-то другой -изм,
    Ничего не выходит, вообщем - вооружённый до зубов терроризм.

    чем же не определение? - спросите вы
    Это состояние, - отвечу я
    Самое важное в жизни, что бы в ее конце - над телом была земля
    Христианский обычай, что ж тут поделать, увы
    Но солдата в зелёной форме, не похоронят - без головы.

    «Иди нахуй» - отличный рекламный слоган
    Очень пойдёт на постер или на патч,
    И будь уверен, мужичок на комическом, в сравнении с танком, Рено Логан
    Это последнее, что твой услышал палач

    Обычно, смерть это время для свода счетов
    Обычно, это заставляет рыдать
    Обычно, тогда не хватает слов
    Что же, остаётся только стрелять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4636

    22 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Українська пані
    Українська пані
    мила і ласкава,
    Щира і відверта,
    гарна і цікава.
    Українська пані,
     наче сонце, світить.
    Так цілує палко,
    обніма привітно.
    Наготує смачно,
    погукає в гості.
    Ніжно приголубить,
    борщиком пригостить.
    Пиріжків рум'яних
    спече цілу гору.
    Словом теплим втішить,
    до грудей пригорне.

    Та лиш хто полізе
    непрошений в хату,
    Хто дитя образить,
    маму, тата, брата:
    Начувайся враже!
    Тут тобі й могила!
    Не простить образи
    Українка мила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4637

    22 бер. 2022
    Наталія Гребенюк
    Я стомилася вже плакать.
    Я стомилася вже плакать, серце крає біль,
    Бо дитячий плач і крики чути звідусіль!
    Чим ті янголи маленькі перед вами завинили?
    Тим, що ясні оченята про життя молили?
    Ви ж не люди, ви убивці і Бог вас покарає!
    Для вас навіть на тім світі прихистку немає!
    Я бажаю вам, ублюдки, кошмарів щоночі,
    Щоб у сні і наяву бачили ті очі!
    Щоб скривавлена земля під вами палала!
    Де ти станеш перегноєм і мати не знала!
    Щоби те пуйло вонюче в бункері сконав!
    Щоби наш Степан Бандера його там закопав!
    Щоби навіть черті в пеклі різали ножем!
    І пішли ви, суки кляті, вслід за кораблем!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4638

    22 бер. 2022
    Ольга Гауке

    Підвали, обвали - гармати стріляли.
    Під «градом» вставали та спати лягали.
    Від страху німіли та душі кричали.
    До біса у пекло орду відправляли!

    Молились, боролись усі об’єднались,
    щоб ненька рідненька все ж нами пишалась!
    Скривавлена ненька, заплакані очі
    Вогнем полонена щодня та щоночі.

    Ніхто не пробачить! Ніхто з нас не зрадить!
    За кожне життя лютий ворог заплатить!
    За кожен промінчик дитячого сонця!
    За кожну шпаринку на маминім серці!

    За кожну родину! За люту хвилину!
    За батька! За сина! За всю Україну!
    Ми будемо  разом  незламно стояти!
    Ніколи! Нікому на всіх  не здолати!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4639

    22 бер. 2022
    не Чурай
    Без назви
    Війна змінює нас і наше майбутнє, яке так наївно ми будували;
    Сміючись глухо "градами" і автоматними чергами
    Вона пише нові ікони і зводить нові п'єдестали
    Каміння для котрих носить у сітках сплетених з наших нервів.
    Сьогодні вершиться доля - чия ж там стоятиме статуя
    Кого на вІки закарбуємо в пам'яті, нарікши героєм
    Сьогодні виявилось, що зовсім не крила роблять янгола янголом
    І наші хранителі - це передусім про надію, а не про зброю.
    Поблизу чується дзвін тридцяти срібняків поміж нот воєнної арії
    Саме цим передзвоном в пеклі катуватимуть зрадників
    А тим часом хтось прощаючись цілується на вокзалі
    І сам бог не відає чи прощання лише на тиждень а чи назавжди.
    Війна йде, ведучи за собою смерть та життя на поводі
    Під акомпанемент найпалкіших молитв, які чутно крізь постріли
    І поки в гарячих точках і в наших серцях триває запеклий бій
    Десь з'явилася нова вакансія на місце нового апостола.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4640

    22 бер. 2022
    Марія
    «20-тий день війни»
    ішов двадцятий день війни
    мені щастить живу на Заході
    лише щоночі звук сирен
    жене в холодне бомбосховище.
    двадцятий день життя на паузі
    щоранку страшно, страшно, мам
    мої міста пусті й розбомблені
    уперше я кляну й ненавиджу!
    вже двадцять днів тривожно й боляче
    тут гинуть діти тут війна
    ці кляті нелюди кидають бомбами
    в роддоми, школи фу ганьба!
    попереджав Шевченко нас
    що москалі – лихії люди
    переконались ми тепер
    більше брататись блять не будем.
    та перемога не за горами
    за нами правда, воля й люди
    кати й раби, пішли ви нахуй
    туди де ваш русскій карабль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4641

    22 бер. 2022
    Дар'я
    Без назви
    ти знаєш, немає пекла
    і раю теж, знаєш, нема
    є Харків, Ірпінь, Маріуполь
    і десь поза ними життя
    немає, мабуть, і бога
    і диявола теж нема
    є люди
    ті, які проти
    і нелюди
    ті, що за
    і часу уже немає
    ані років, ані днів нема
    є тільки отой початок
    який має дійти кінця
    і, знаєш, мабуть, у світі немає нічого страшнішого, ніж похорон і війна
    і немає нічого ще більш невідворотного, аніж нашая перемога і ця весна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4642

    22 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Я ще вчора була щаслива
    Я ще вчора була щаслива!
    Та, на жаль, я цього не знала...
    У проблем різних сірій зливі,
    Наче в вирі, я потопала.

    Я ще вчора була щаслива...
    В рідній хаті спокійно спала.
    Вечорами  несуєтливо
    Страви  різні я готувала.

    Я ще вчора була щаслива...
    Ми всі разом, такі веселі...
    А сьогодні стою журливо
    На порозі пустої оселі.

    Я ще вчора...
    Та що казати...
    Світ розпався на ,"до'' і ,"після".
    В цьому світі ревуть гармати,
    Сміх затих і завмерла пісня.

    Я напевно, щаслива буду...
    Тільки щастя те буде інше.
    Та ніколи вже не забуду,
    Як сирени нічну рвуть тишу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4643

    22 бер. 2022
    Віра Пввленко
    Мрія
    Найбільшу птицю, що злітала в небо

    Із міжнародних аеропортів,

    Зірвали, знищили амеби,

    Негідники, що гідні фюрерських хортів.

    Уб'єте, спалите і підірвете -

    На це не треба мать вєлікава ума!

    Отямтесь, нелюди! Як ви живете?

    Свідомості та інтелекту, жаль, катма.

    Розтрощена сталева наша "МРІЯ",

    Те геніальне дітище творців!

    І так раділа "успіхам" Росія,

    Мов сім'я чингізхановських сліпців.

    Збагнуть як? В двадцять першому столітті -

    Середньовіччя варварський розгул!

    Розсадник страху й лихоліття!

    Пахан готовий брать криваву мзду!

    Невігластва ви пліснявою вкрились,

    Із "грузом 200" втопитесь в війні!

    Вкраїна-Мрія ще розправить крила!

    А ви залишитесь надовго у багні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4644

    22 бер. 2022
    Анастасія Огринська
    Тиша. І гул вдалині...
    Тиша. І гул вдалині.
    Чи поряд.
    Вже не знаю, чи поряд ти.
    Чи знайдемо мальовані світи.

    Тиша. І молитва лунка.
    Тиха і рвучка -
    У серці струна тонка.

    У серці жадоба тривка.
    В мені - роз'єднання сила.
    Воз'єднання буде!
    Та де ж їх носило?

    Де ж пагорби наші
    Просторі та мирні?
    Де шлях горизонтний,
    Що ріже і зір?

    Що бачиш ти, друже,
    Коли розлучені
    І серце, й душа,
    І спогади дорогою перебиті?

    Шукаєш питання,
    На котрі відповіли давно,
    А міст підірвали.
    І не повернути його.

    Усі мудреці, усі мольфари
    Тобі казали про смерть,
    А коли ж вона буде -
    Де відшукати гіркий мед?

    П'ють старці мед солодкавий.
    Борюся за власне тепло.
    Шукають істин стожари.
    Я ж вимальовую знайомі краї на скло.

    Якою стежиною
    Шлях відшукати,
    Щоб знов були тиша й любов?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4645

    22 бер. 2022
    Масюк Марина
    Не станем мы злыми орками
    За что вы сровняли мой город с землей,
    «Великие освободители»?
    Вы вряд ли теперь обретёте покой,
    Московские «злые спасители».

    За что сотни женщин, мужчин и детей
    Погибли под вашими бомбами?
    Мы будем сражаться, народ наш сильней,
    Чем танки, мы их кладём сотнями...

    Мы вольные люди свободной страны.
    И вам не сломать нас бомбежками.
    Мы лучше погибнем, сражаясь за жизнь,
    Чем станем ужасными «орками».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4646

    22 бер. 2022
    Масюк Марина
    Не говори...
    Не говори...
    Не говори, я знаю ты вернёшься,
    Вернёшься с необъявленной войны.
    И в жизнь мою отчаянно ворвёшься,
    Разрушив все преграды и мосты.

    Не говори, я не желаю слышать,
    Что можешь ты погибнуть на войне.
    Я знаю точно, ты сумеешь выжить,
    Ведь Небесами ты подарен мне.

    И сыновья, что от тебя родились,
    Всем сердцем верят: папа не умрет.
    Чтоб даже внуки дедушкой гордились,
    Твоя семья с победой тебя ждёт.

    А те, кто свои жизни положили
    За Украину - Родину свою,
    Пусть знают точно: мы их на забыли.
    Их подвиги в сердцах людских живут.

    Не говори, я знаю, ты вернёшься.
    Вернёшься с необъявленной войны.
    И в жизнь мою стремительно ворвёшься,
    Чтоб были вместе снова я и ты...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4647

    22 бер. 2022
    Маріанна
    Ти будеш завжди, Україно !
    Україно, дитя Христове,
    гіркота на твоїх вустах.
    Бо біда уже вкотре, знову
    виповза на твій світлий шлях.
    Ворон зла над тобою кряче:
    крові прагне його душа !
    І не соромно, і не лячно,
    бо затьмарює блиск грошА.
    І повзе зла орда, і лізе,
    наче змій, на твої поля.
    Бо для зла не потрібна віза,
    йому сниться чужа земля...
    Моя страднице, моя ненько!
    Твоя сила - в твоїх синах.
    Не журися, не рви серденько:
    не здамо нашу землю й стяг !
    Ми пройдем через всі митарства,
    ми за тебе проллємо кров.
    Ти завжди будеш Волі Царством,
    бо ти - вічна, немов любов !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4648

    22 бер. 2022
    Нєстеров Костянтин Олександрович
    Коли вогонь
    Коли вогонь все пожирає нанівець
    Крізь попіл все одно відродиться рослина
    Скіль не трощить нас гітлерськая бомбова путіна
    Вже відчувається крізь залізобетон
    Вже пробивається
    Най-найчарівнішая з всіх квіток Землі
    Що зветься Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4649

    22 бер. 2022
    Марина Масюк
    Чего ещё нам ожидать?..
    Чего ещё нам нужно ожидать
    От тех, кто называл себя друзьями?..
    От тех, кто клялся: «Будем защищать.
    Мы - миротворцы... Только будьте с нами...».

    Донбас и Крым отняли не спрося.
    Забрали то, что нам принадлежало.
    Столько смертей и горя принеся...
    Но им все мало, мало, мало, мало.

    Тот дух войны, что поднял вас идти
    На наш народ - на Вільну Україну,
    Пусть навсегда уйдёт с родной земли.
    Мы не дадим вам Рідну Батьківщину!!!

    За нас Господь! Он слышит нашу боль
    И кровь безвинных вопиет все громче!
    За нас Господь! Он мир нам принесёт!
    И над домами воссияет солнце!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4650

    22 бер. 2022
    Гілка
    Філософія льотчика
    — Я рахую сітківки розжареної зорі.
    Я вітаю це небо неначе воно останнє.
    Рвучко стягнуті стріли. Однакові дні
    Однакову мантру підносять як вічне бажання —

    Як здубовлу, вцілілу й ненвисну мить
    Приречення, зречення, болю крихкого, єднання
    Вічне кохання не буде оспіване ним.
    Лиш затужавілі думки чужого проспання.

    — Унизу вони рвуть за мету розтинаючу лють.
    Мої чесні озброєні змовники захисту людства
    Обпікаючим строєм ходу невтамовно ведуть.
    Цокотять міномети. Ми чуємо. Звуть нас. —

    Заґарцьовані спини тримають кришталь у руках
    Він ріже їм серце, чи те, що від них лишилось
    Справа навіть не в часі, позначеному в роках
    Справа в тім, що вони здобули, вони зміцніли.

    — Їхні плечі — це плечі моєї землі,
    Мої руки жилавіють їхніми теж руками
    Вони знають, на що ідуть. На моєму крилі
    Дозріває зоря. — Її світло горить між нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4651

    22 бер. 2022
    Марина Масюк
    Як дивлюся, плаче моє серце.
    Як дивлюся, плаче моє серце.
    Як дивлюся, знов воно болить.
    Україно, рідна моя нене,
    Все сильніше міць твоя тремтить.

    Я не можу бачити страждання.
    Я не можу бачити жалю.
    І на Бога мої сподівання.
    Рідна нене, я тебе молю:

    Підіймись, не стій вже на колінах,
    Нехай бачать всі твою красу.
    Рідна моя нене, Україно,
    Більш за все тебе одну люблю.

    Вірю, скоро сонечко засяє.
    Прийде і до нас з Небес весна.
    Хто тебе по-справжньому кохає,
    Той не забуває каяття.

    Той не забуває помолитись
    Попросити Господа про те,
    Щоб були щасливі наші діти,
    Мир і спокій, щоб прийшов з Небес.

    І тоді не буде в серці болю.
    І тоді не буде там журби.
    Бог Єдиний дарував нам волю,
    Є у неї доньки і сини.

    В їх серцях немає слова «зрада».
    В їх серцях майбутнє постає.
    В їх серцях для кожного порада.
    В їх серцях дух нації живе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4652

    22 бер. 2022
    Марина Масюк
    Современная сказка
    Незнамо, как, незнамо где
    Родился "царь" в одной земле.
    Хоть землю царством не назвать,
    Царю хотелось воевать.
    Уж очень царствовать любил,
    И каждый день, что было сил
    Пытался миру доказать,
    Что лучше с ним не воевать,
    А тоже стать его землей,
    Рабами стать, а не семьей,
    Чтобы царю богаче стать
    И свои нужды ублажать.
    Но вдруг один простой народ
    Сказал, что в царство не войдет
    Что будет он в свободе жить
    И Родину свою любить.
    Разгневался "великий"царь.
    "Я, что вам всем не государь?
    Как смеете перечить мне?
    На моей собственной земле?".
    Поссорив братьев и сестер
    Он в дом их войско свое ввел.
    Он так хотел великим быть,
    Что перестал людей любить.
    Но был сильнее тот народ,
    Он знал, что царь с земли уйдет.
    Не сможет он их покорить
    В рабов не сможет обратить.
    И жил в печали дикий царь,
    Ведь он совсем не государь,
    И возвеличился народ,
    Народ, что верою живет!
    Стал сильным и низверг царя!
    И стала вольною земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4653

    22 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Янтарні землі
    І. с м і я т и с ь

    Нехай припорошить снігом янтарні землі,
    Примерзне до гірських хребтів небесна лава.
    З тобою ми разом в теплій рідній оселі
    Обов'язково будемо варити каву.

    Ми будемо знов  с м і я т и с ь  від наших жартів,
    Зміцніє впевненість у тім, що прийде "завтра".
    Я буду тебе чекати в альтанці в парку,
    Очі заплющивши на те, як ляже карта.

    Нехай остовпіє полум'я в злих морозах –
    А рідні люди будуть у комфорті і безпеці.
    Тебе я впізнаю навіть у кодах Морзе,
    Сміливій обороні чи хоробрій кровотечі.

    У звільненім часі від сирен – грію руки.
    Я вірю, що скінчиться дуже скоро ця розруха.
    І кожен, хто був причетний – той, падлюка,
    Нам відповість за смерть людей із непокірним духом.

    ІІ. м о в ч а т и

    Нехай розквітають вишні з болючим криком.
    Розтануть сніжні глиби на обпечених спорудах.
    Ми будемо довго мовчати після лиха.
    Ми будемо мовчати – поки нових слів не буде.

    Спочатку нам було страшно, та кожен тиждень
    Приносив нові втрати, нові жертви та  н е н а в и с т ь.
    Ми думали, все скінчиться без зла, принижень..
    Ми думали, скінчиться, ще серйозно не почавшись...

    Ми думали: "Ось ще трохи – і буде мирно,
    Не може затягнутись так надовго. Що за дурість?"
    А потім очима бачили трупи, вирви...
    І гради по цивільним, чорне небо, сморід, кулі...

    Міста у блокадах, голод.. і мертві діти..
    Болить у мене зліва Маріуполь, в м'язах – Харків.
    Ми будемо довго мовчати – не радіти.
    І відбудовувати кожне місто, церкви, парки.

    Ми будемо знов любити,  м о в ч а т и  вголос.
    Тому що без мовчання буде важко, буде марно.
    Нехай розквітають вишні і рветься коло:
    Епічно ворог гине, і **сню настигне карма.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4654

    22 бер. 2022
    Юра
    Прозорість
    В полоні очі
    В полоні вуха
    В полоні серце
    В полоні думка

    Тут все із фальші
    Тут все без болі
    Та прийде час
    Лихої долі

    Тому за правду
    За перемогу
    За волю нашу
    Ми б*єм тривогу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4655

    22 бер. 2022
    Марина Масюк
    Красивое небо и нежное солнце
    Красивое небо и нежное солнце,
    И воздух наполненный миром.
    Я верю однажды с тобой мы проснемся
    И сможем дышать Украиной!

    Дышать той свободой и миром и счастьем,
    Которые завоевали.
    Дышать своим домом и лесом и полем,
    Которые нашими стали.

    Чужого не надо, но наше не троньте
    Страна эта нам дана Богом!
    Идите обратно, свой дом лучше стройте.
    А Мы будем вольным народом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4656

    22 бер. 2022
    Марина Масюк
    Наша рідна Україна
    Наша рідна Україна
    Буде вільна та єдина!
    Україну не здолати.
    Вільний дух не розстріляти.
    Буде жити Батьківщина!

    За свободу ми повстали
    І за єдність воювали.
    Україну не здолати.
    Вільний дух не розстріляти.
    Буде жити Батьківщина

    Знаєм, з нами Святий Боже!
    Він Вкраїні допоможе!
    Україну не здолати.
    Вільний дух не розстріляти.
    Буде жити Батьківщина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4657

    22 бер. 2022
    Олександра Федченко
    ***
    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життями
    Когось вбивають, хтось сидить в авто
    Когось падлюки руські мразі розстріляли
    Хтось йшов із черги з хлібом, не дійшов
    Хтось день у день везе гуманітарку
    Хтось пише стріми, щоб смішне було
    Аби продовжити нормальне існування

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Чисельних трупів, у підвалах морок
    Тих всіх людей чекаючих спання
    Не дочекавшихся швидкої допомоги

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Від того, що зробили нам падлюки
    Коли ти бачиш понівечені життя
    Коли ледь-ледь тримаються споруди
    Коли бомблять твої улюблені місця
    Коли моляться богу атеїсти
    Коли в нас свіжозорена земля
    Нажаль, з-під танків грьобаних рашистів

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Коли ти у чужій країні
    Коли не знаєш, чи сім'я жива
    Коли стрічки новин вичитуєш невпинно
    І як гадаєш, чи влетів останній град
    Коли близькі години не відповідають
    Коли не знаєш, де розірветься снаряд
    І чи в останнє ти людину обіймаєш

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Ні сліз, ні болю, ні хвилин розлуки
    Немає ні краплини співчуття до нечисті, що лізе із багнюки
    Коли сама дитина йде через кордон
    Втираючи моря із сліз руками
    Коли востаннє кажуть прощавай,
    Лишаючи валізи під ногами

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життями
    Коли не треба у руці ножа,
    Аби русня, навіки в чорноземі спали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4658

    22 бер. 2022
    Adelis Enigma
    NO WAR. 24.02.2022
    Ти прокинулась вранці не з будильником – з жахом від вибухів.
    Це не сон, моя ненька, – підлий напад з великої літери.

    Ні, не стримуй свій відчай. Дай емоціям назву й призначення.
    Не знецінюй жахливе, зберігай врівноважене бачення.

    Ти у сутичці лиха: війна – зовні, всередині – паніка.
    Маска і антисептик, у кишенях засушені пряники.

    В твоїм крихітнім серці Україна і люди, що виживуть!
    Розгортаєш сюжети у віршах під снарядами хижими.

    Тебе вже не хвилюють власні втрати, любовні історії.
    Коли ворог в країні – не до сну і не до меланхолії.

    Боротьба ще триває – третій день ворог здійснює тріщини.
    Але ми не здамося! Наглу силу диявола знищимо!

    Мирний Харків і Київ,
    Донбас, захід – це стане реальністю!
    Україна – це вільна, суверенна і цілісна нація!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4659

    22 бер. 2022
    Андрій
    Пісня солдатки
    Заспівав би я вам пісню гарну й нову,
    Та от  стерлись у коня підкови,
    Та ще й жінка   вдома  все чекає,
    Пів життя з дороги виглядає.

    Заспівав би я вам пісню веселеньку,
    Тільки втратив свою рідну неньку,
    Доки я світами все тинявся,
    З матінкою рідною не попрощався.

    Заспівав би я вам пісню на весілля,
    Але  вже напився  я чар-зілля,
    У світах    в самотності блукаю,
     Своїх діток вже не пригадаю.

    Заспівав би я вам пісню про солдатку,
    Що  проплакала в молитвах  у лампадку,
    Бо солдатка, люди, то моя дружина,
    А війна мене не полюбила…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4660

    22 бер. 2022
    Юрій Бардінов
    Так важко написати кілька слів
    Так важко написати кілька слів,
    Всім тим, хто істинно для тебе дуже дорог,
    Коли сидиш в тилу, п‘єш воду і їж хліб,
    А та людина зараз в самом пеклі мора,
    Що вийшла глянуть хоть на Божий світ,
    І відчуває, як позаду неї ворог:
    Вже зарядив, прицілився і от-от може вбить!
    Але вона вже звикла і до цього…

    Мені не лінь! Я не забув! Я пам‘ятаю!
    Але так важко відправляти СМС,
    Коли невпевнений чи я іще побачу
    Ті дві зелені пташки, що трохи хоч знімають стрес.
    Та попри біль, тривогу, хвилювання
    Я тобі рідний/рідна все одно пишу!
    Бо впевнений, що без твого мовчання,
    Я може іще трохи поживу!

    (Всім рідним і близьким, хто лишився в зоні активних бойових дій)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4661

    22 бер. 2022
    Олена
    І буде мир
    І буде мир
    Я так хочу прокинутись
    Від страшного сну,
    Я так хочу прокинутись
    І не бачить війну.
    Ворожі літаки бомби кидають,
    Танки в людей стріляють,
    Руйнують Україну,
    Вбивають Батьківщину.
    Я так довго плекала надію,
    Але зараз вже немає сил...
    Тепер я від болю дурію,
    Від болю за Україну.
    І я слова повторюю
    Під вибухи і гул сирен,
    І мирні дні в голові відтворюю,
    І вірю, що все мине.
    Все мине, і добре, і погане,
    Життя одне лише нам дане.
    Дограє дощ мінорні гами,
    І полетять вони вітрами.
    І не будуть сирени гудіти,
    І бомби не будуть взриватись,
    І не треба буде дітям в підвалах сидіти,
    Від війни більш не треба буде ховатись.
    Ми знову будем пісні співати,
    І кожен мирний день цінувати,
    І в серці навіки пам'ятати
    Тих, хто не повернувся...
    Скоріше б прокинутись
     Від страшного сну
    І більше ніколи не бачити
    Цю жахливу війну.
    І наша нація вільна,
    Сильна й єдина
    Буде процвітати,
    І пам'ять героїв завжди шанувати,
    І буде мир. Завжди й навіки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4662

    22 бер. 2022
    Андрій
    Корови і мінні поля
    Корови і мінні поля несумісні.
    Корови завжди обходять мінні поля.
    Корови не люди, для яких мінні поля
    така саме буденність, як поля
    з пшеницею або ріпаком.
    Корови відчувають своїм вим’ям,
    кровлею ненароджених телят,
    майбутніми десятьма веснами,
    що це поле краще обійти.
    Саме тому наші корови  їдять траву
    з ясел за чотирма стінами,
    і чекають, доки люди не принесуть
    свіжої трави з мінних полів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4663

    22 бер. 2022
    Христина Груховська
    БОРОТИСЬ
    Там десь люди стояли далеко,
    Холодом віяні спільних причин
    Як же ж було усім їм не легко
    Край відстояти у часі страшнім!

    Десь там у полі, під дулом війни
    Солдати стояли готові у бій,
    Хлопці й дівчата, що можуть віддати
    Усе, що старанно їм Бог наприрік!

    А там, у куточку, плакала мати:
    «О, Господи Боже, хай буде живий!»
    Й дівчатко маленьке просило у тати:
    «Тутусю, рідненький, вернися мерщій!»

    «Мамо, не йди на війну, ти же знайєш,
    Мамочко, люба, там же стріляють!»
    Як же ж це так? Ну скажіте, прийшлося,
    Щоб жінці дітей покидать довелося?

    Як же ж так вийшло, як же ж так сталось?
    Що мирного неба струна обірвалась ,
    Що в хмарах війни моя Україна,
    А вдома лишилась мала сиротина!

    Стоятимуть завжди ті люди усюди
    Пожертвують всім, що цінне їм буде,
    Лишень, щоби мирно жили їхні діти,
    І щоб те дівчатко було щасливіше!

    Як їх багато, героїв-людей!
    Вірою певних у кращий наш день,
    Єдністю й силою добрих очей,
    Як їх багато наших людей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4664

    22 бер. 2022
    Марковський Павло
    Тиха українська ніч
    Тиха українська ніч…
    Ледь чутний свист крилатих силуетів,
    Невпинно гнаних мирними шляхами.
    Яскравий блиск вогняних кулеметів;
    Протоптана стежина ворогами.
    І мирно спить дитина, наче янгол, -
    Не знає, що знедолена віками.
    А матір плаче: й батько вже не з нами -
    Погинув кровно вражими слідами.

    Ще тиха українська ніч…
    Й летять ракети звідусіль, повсюди,
    Надмірно пущені кривавими руками.
    Горять будинки, сховища і люди, -
    Стоїть ціна за "руськими" благами.
    Такі жахи ніхто вже не забуде, -
    Орошені людської плоттю правди,
    Гуде пролита кров у чорній раді:
    Прокинулась козацька суть громади.

    О тиха щира українська ніч!
    Вставай, народе, клич на поміч предків!
    Стійкий незламний дух прокинь до бою!
    Одвічний недруг тут, палить без клепків
    По наших селах та містах-героях.
    Вже час настав піднятись швидко, гордо;
    Підняти вверх внучат над головою;
    Підняти віру крізь свободи болю;
    Звершити нації величну долю!

    Страшна, ця тиха українська ніч.
    У стислім серці ми будем пам'ятати:
    Знівечений в облозі Маріуполь,
    І Харків, Суми, Щастя, Волновахи,
    Чернігів, Миколаїв, Мелітополь.
    Захоплений підступно рідний атом,
    І Бабин Яр у Києві збіднілий,
    Невинну смерть дитини наболілу, -
    Залізом людську землю червонілу.

    …гнітюче тиха українська ніч…

    Це лиш початок волесильних рішень:
    Сумних, жахливих, правильних, - віднині
    Настав пророчий час далеких зрушень,
    Що буде мужнім будь-кому в помині.

    Ми будем пам'ятати кожну душу,
    Плекати ніжність, теплоти любові,
    Приймати ближнього, щоб це не повторилось, -
    Навік віків - ніколи, і без крові.

    Хоч буде важко інколи згадати,
    Тії огидні геноцидні дії,
    Та маєм краще стати, - ми маєм показати -
    Людські чесноти, блага і надію.

    А тиха ніч пройде; й настане ранок -
    Величний, український та оспіваний світанок!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4665

    22 бер. 2022
    Андрій
    Чекає жінка на чоловіка з війни
    Чекає жінка
     на чоловіка з війни.
    Чекає жінка.
    Її погляд змінився.
    Її вуста стали терпкими,
    як полин, неціловані вуста,
    забуті коханням вуста,
     вуста жінки,
    що чекає на чоловіка з війни.
     Її очі стали іншими.
    Її очі стали дорослішими.
     Її очі не здивуєш новинами
     про підвищення квартплати.
    Її очі  сіпаються
     від кожного листа,
    що   приносить поштар,
    очі жінки, що чекає
    на чоловіка з війни.

    Її тіло здригається
    від кожного вечірнього
    телефонного дзвінка
    після десятої.
    Її  вікно  на кухні
    світиться до ранку.
    Вона засинає
    сидячі на стільці і
    чекає на чоловіка з війни.
    Чекає жінка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4666

    22 бер. 2022
    Христина Груховська
    ЗА МИР, ЗА СОКІЙ, ЗА НАРОД
    Ми йдем туди, де гірше пекла
    Де лютий бій  і вражий стрій!
    Тобі вклонімось, Україно,
    Щоб ворог не стояв на цій землі!

    І б‘ються воїни Вкраїни
    За мир, за спокій, за народ!
    І сотні  доблесних солдатів,
    Життям своїм дали усім урок!

    Не віддамо, ми будемо стояти
    За Київ, Суми, Харків і Дніпро,
    Дітей своїх ми будем захищати!
    І помстимось за тих, кого ви нищите давно!

    Ви бережіться неба, «братья»,
    Бо Привид чатуватиме вас усіх,
    Прийдуть часи і на колінах будете благати,
    Та світ вам не простить це гріх!

    Хай буде ранок світлим, добрим,
    Не знає більш сирен тривог!
    Ми молим Бога за Вкраїну
    За мир, за спокій, за народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4667

    22 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Ішли віки, століття,і роки
    А ми в неволі,скуті в кайдани.
    То ж розірвіте їх і станьте вільні!
    Чуєш,а може ти вже божевільний?
    Але в четвер змінилося життя-
    Той вибух пролунав із небуття.
    Дитя,моє загублене й мале,
    Я обіцяю,що  піду назустріч смерті
    І прокляну,хоча сама вже проклята.
    Свята нас захистить. За неї вже померло
    Людей,лічить котрих уже вона сама.
    Святі ідеї і свята земля, котру оберігаємо всі разом.
    Куди же ми без неї,боже правий? Вона- життя.
    Ти чуєш,я покладу свою душу і тіло
    Аби тільки іншим не боліло.
    Аби жили й не знали горя
    Така ціна у неї,ім'я її- Воля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4668

    22 бер. 2022
    Андрій
    Христя
    Христя! Христинко!
    Я тебе кохаю,  моя люба Христя!
    Я тебе буду кохати вічно, Христя,
     бо  від сьогоднішнього ранку я став янголом.
    Я сиджу на самій верхній  гілці дерева
    і дивлюсь на себе знизу.
    Поки що я не до кінця зрозумів, Христя,
    як таке може бути, тому думаю,
    що це все сон, але  десь дуже далеко я знаю,
    що я більше ніколи не напишу тобі листа, Христя.
    Вже ніколи.  Вже ніколи ти не будеш
     чекати мого дзвінка, Христя.
    Вже ніколи.  Вже ніколи  ти не будеш
    Чекати мене з роботи,
    не будеш обнімати мене, питати,
    як пройшов день, насипати
      тарілку гарячого борщу.
    Вже ніколи. Вже ніколи ми не будемо
    гуляти містом, сидіти на лавицях під каштанами
    та мовчати загорнувшись один в одного.
    Вже ніколи. Ніколи цього не буде, Христя,
    бо я став янголом.
    Я сиджу на дереві над своїм тілом
     і подумки пишу тобі листа, Христя!
    Я передам його з птахами, Христя!
    Вони передадуть один одному мої останні слова,
    які ти повинна зберегти  в своєму серці навічно, Христя.
    Сьогодні вранці, коли  в твоє вікно
    буде битись голубка, ти повинна знати,
    що моїми останніми словами були всього
    три… я тебе кохаю…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4669

    22 бер. 2022
    Андрій
    Все буде добре
    Я не можу зібрати
    в свої долоні твої слова
     «Все буде добре»,
     що злетіли з твоїх вуст
     ранку сьогоднішнього дня,
    коли  новини  передали,
    що  гроші не мають ціни,
     інфляція з’їсть нас швидше за СНІД,
     діти підірвались на міні,
    і буде нова хвиля мобілізації.

    Я дивився новини,
     ти пекла млинці
    і  спиною відчула мене,
     відчула сліпоглухоніме питання
    без відповіді, що літало на кухні,
    і спиною відповіла так просто,
     наче твої слова – це пісня,
    наче твої слова – це протяг,
    наче твої слова – це надія.

    «Все буде добре», -
    казала ти,
    вигрібаючи з дитячих скарбничок
    зібраний дріб’язок,
    щоб купити хліба, -
    «Бо з нами Бог», -
    шепотіла ти.
    І все.
    Дитячі скарбнички
    Підуть на хліб.

    Я мусив повірити,
    мусив іти по хліб
     з кілограмом заліза в кишені,
    мусив повірити,
    бо це сказала ти,
     та що народила мені
    четверо дітей,
    та, що пішла зі мною по життю
     моїм тернистим шляхом
    на нарікаючи на те,
    що  могла  і нікуди не іти
     і бути десь у палаці
     на березі моря.

    …Все буде добре…
    …Все буде добре…
    …Все буде добре…
    Наче мантру викарбовую
    егрегор в ноосферу,
    щоб врятувати  душі сусідів,
     знайомих та перехожих,
     щоб  ці слова потрапляли
     на кухні домогосподарок,
    щоб ці слова казали
    перекупки на ринку,
    щоб ці слова співали діти
     в музичних школах.

    Все буде добре!
     Годі вже!

    Годі закладати міни
    в шкільні класи!
    Бо все буде добре!

    Годі листати в офшори гроші,
    вкрадені в  голодних сиріт.
    Бо все буде добре!

    Годі штампувати воронки
    на шкільних подвір’ях.
    Бо все буде добре!

    Годі  катувати  та розстрілювати
    патріотів.
    Бо все буде добре!

    Годі стріляти один в одного.
    Бо все буде добре!

    Годі воювати за хворі ідеї
    кількох неповноцінних
    сірих  чоловічків.
    Бо все буде добре!

    Годі знімати краєвиди
    з понівечених  житлових будинків
    з мертвими дітьми
    та  обідраними бабцями,
     що виглядають з підвалів
    у пошуках  хліба.
    Бо все буде добре.

    «Все буде добре!» -
    казала ти.
    «Все буде добре?» -
     питав тебе я,
    дивлячись новини.

    «Все буде добре,
     чуєш мене,
     я тобі кажу,
    вір мені», -
     казала ти.

    «Не віриш мені,
     повір горобцям.
    Вони кожного  ранку
     говорять про це
    цвірінькаючи під вікном.
    Не віриш мені,
    повір священику,
    що кожної неділі говорить,
    «Христос воскрес із мертвих».
    Не віриш мені,
    повір сонцю,
     що  кожного дня
    приходить на нас.

    Не віриш мені,
    повір своїм дітям,
    повір їх дитинству,
    повір заради їх майбутнього.
    Не віриш мені,
     покопирсайся в своєму серці,
    залатай його
     і  відроди в собі віру».

    Все буде добре», -
    казала ти.
    «Все буде добре, -
     казав я, затискаючи
     в своїх долонях
     твої долоні,
     в яких я зібрав те,
     що мав зібрати,
     щоб на весь світ  кричати:
    Все буде добре!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4670

    22 бер. 2022
    Анастасія Вовк
    Без назви
    Армія мертвих прийшла в наші землі,
    Думали їх не торкнеться труна.
    Тисячі тіл, як сміття, безіменні
    І яма тому наготові одна.

    Від злочинів їх мало б сонце завмерти,
    Про це Маріуполь плаче Богу-Отцю.
    Армія мертвих живе культом смерті
    І армія мертвих служить мерцю.

    Армія мертвих не чує пророків,
    Що без вагань віщують одне:
    Гнів наш палатиме тисячу років,
    Армія мертвих – росія впаде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4671

    22 бер. 2022
    Світлана Львів'янка
    Милий
    Ти скажи мені мій милий
    чом в ночі ти не приходиш,
    де втрачаєш усі сили
    чом розмови не заводиш?

    Як лягаю спати - мрію
    що побачу твої очі
    до плеча твого пригріюсь
    у холодній, темній ночі.

    Знаю, ти важливу справу
    день по день руками робиш,
    не питаю як там "справи"
    все одно не все промовиш.

    Сподіваюсь що в теплі ти
    постіль - не тверда крижина,
    що цвістимуть поруч квіти,
    й добрі в тебе побратими.

    Серце моє повсякчасно
    ловить ритм твого... за милі,
    і надія не погасне
    про Мир й Спокій в Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4672

    22 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Що можна протиставити війні?
    Які такі ґрунтовні заперечення?
    Осяяло! Нове життя в мені.
    Без нього ми усі тоді приречені.

    На забуття, на згин, на занепалість,
    На неоновленість, кінець.
    Ця зміна є єдина сталість,
    Якої вартий бій сердець.

    Я декларую смерті в очі:
    “Ти тут небажана в гостях.”
    Моя любов вже приурочена -
    Я приведу у світ дитя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4673

    22 бер. 2022
    Світлана
    За полем туман
    Гей за полем туман в'ється
    у долині біля міста
    і на мить мені здається,
    що мир й спокій у країні.

    Придивившись - помічаю,
    що туман аж дуже чорний
    і долина не родюча
    й обрис міста не прозорий.

    Вщент розбите - до цеглини,
    пустка в вікнах - ні людини,
    а над містом при долині,
    туман в'ється в попелині.

    Серце стисло. Люди де ви?
    Де дитячі перегони?
    Ну чому домівку стерли
    ті трикляті воєводи!

    Ну за що наші домівки
    клятий ворог розбиває,
    і чому ота підлота
    на найслабших не зважає!?

    Чи бандити, чи нелюди
    по наших садках усюди
    Хто ви? Що ви? Що забули?
    Повертайтеся в аули!

    Мирна нація Вкраїнська
    враз до рук схопила зброю,
    і зженуть зі свого саду
    разом йдуть усі до болю!

    Хто як може,
    хто як вміє.
    Але разом - МИ це сила,
    що любого переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4674

    22 бер. 2022
    Наталія Гребенюк
    Мурчик
    На старенькій призьбі, бабуся сиділа.
    На колінах в неї котик, вона з ним говорила.
    Подивися, Мурчику, яке чисте небо
    І немає ні хмаринки, може так і треба?
    П'ять хвилин нема сирени і вже не стріляють,
    Чи на довго, ти питаєш, та хто ж його знає!
    Там сини мої рідненькі, боронять Україну!
    Захисти їх, Матір Божа, покарай вражину!
    Дай їм янгол свої крила, закрий від снарядів!
    А мені вже ніц не треба, ні грошей, ні нарядів!
    Хочу, щоб усі синочки, що боронять неньку,
    Затулили ту російську ненависну пельку!
    Повертайтеся живими, мої рідні діти.
    Буду я вас тут чекати, з Мурком говорити.
    Я йому розповідаю, що скоро ПЕРЕМОГА!
    Повернуться сини й доньки до рідного порога!
    Хочу, Мурчику, дожити до цієї дати,
    Щоб усі дітки країни змогли спокійно спати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4675

    22 бер. 2022
    Нестеренко Л
    24.02.22
    Сиплеться штукатурка в сховищі
    Як наші рутинні справи
    «Як там у вас? Все тихо?»
    І заварюєш трохи кави
    І розбавлюєш трохи лихо
    Прочитане в телеграмі
    Поки кожен день наші спалюють по колоні
    Русский корабль - йди нахуй
    І сльози на смак солоні
    Русский корабль – йди нахуй
    У нас свобода записана на долоні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4676

    22 бер. 2022
    Світлана
    Засміяла б.
    Якби ще пів року тому
    хтось сказав, що Україну
    знов москаль буде топтати -
    Засміяла б!
    Якби ще зо місяць тому
    хтось сказав що буду жити
    так далеко від домівки -
    не сприйняла б.
    Якби хтось-колись промовив,
    що я буду без людини,
    яку люблю аж до болю -
    то убила б.
    Час - вода, казали люди,
    але дуже вже густюща
    Час - лікує, ні! - руйнує!
    тільки Віра невмируща!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4677

    22 бер. 2022
    Світлана
    Морозяний ранок весни
    Морозяний ранок весни,
    як мирно лежали вони...

    Під грудою танків
    й уламків гармати,
    як мирно і тихо
    хлопчиська вже сплять.

    І їх не розбудеш
    триклятий москалю
    своїми гучними
    обстрілами в ніч.

    І більшість із них
    уже не пізнають
    аромат поцілунків
    терпких і міцних.

    Бо мирно спочили
    хлопчаки молоді,
    що так боронились
    на своїй землі.

    Стояли під лісом
    в сільськім блокпості
    зі зброї лиш мали
    пляшки запальні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4678

    22 бер. 2022
    Юлія Базя
    В мені
    В мені - люта ненависть до ворога,
    Пульсом б’є невимовний біль.
    Мої нерви занадто оголені -
    Ніби сиплють на рану сіль.

    Не живеться. І якось не плачеться -
    Ця війна розірвала нутро.
    Написати б про все побачене,
    Та, на жаль, зламалось перо.

    Прокричати б зірваним голосом,
    Розірвати б свідомість вщент.
    Написати б про людяність кодекси,
    Та наразі не я диригент.

    Всі емоції надто заточені,
    В дефіциті давно ендорфін.
    Мої помисли десь в оточенні,
    Вже як місяць вони без змін.

    Сили є, хоч морально з’їдені.
    Відновлюся - потрібен час.
    Все б нічого, та розум уїдливо
    Організму щодня кричить: «Фас!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4679

    22 бер. 2022
    Оксана
    Молитва за Україну
    Я з України - і цим я пишаюсь!
    Я з України - і тут залишаюсь!
    Нам із тобою її захищати,
    Вірою й щастям її засівати.
    І щохвилини благаю у Бога
    Мирного неба і хліба святого:
    Ти захисти мою рідну країну
    В цю нелегку і похмуру годину,
    Дай українцям тих сил і завзяття,
    Щоб подолати це страшне прокляття,
    Мир і добро хай прийдуть в наші душі,
    Нашу свободу ніхто не порушить!
    Ми не бажали цієї навали,
    Та проти зла як один ми повстали.
    Тож поможи нам пітьму подолати,
    Ми обіцяємо кращими стати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4680

    22 бер. 2022
    Катерина Кравченко
    Віримо в силу народну!
    Віримо в силу народну,
    Бо ми на своїй землі.
    Ми є всі єдина родина,
    Єднаймось в запеклій борні.

    Ми воїнам нашим вдячні,
    Агресору добре по пиці дають,
    І їхні морди бачимо лячні,
    Додому хочуть - мами їх ждуть.

    А синочки наші усім показали,
    Хто в цій історії справжній герой.
    І хто є Давид - усім  розказали ,
    А хто є брехун, Голіаф і ізгой.

    Я пишаюсь своїм народом,
    І до російських звертаюсь усіх матерів:
    - Ваші воїни є задурманеним збродом,
    Своїх убієнних й живих забирайте синів.

    Бо нас визволяти не треба,
    Ми вільні в країні своїй.
    Нам хочеться мирного неба
    На нашій землі дорогій !

    - Почуйте мене всі , хто чує в Росії,
    Влада ваша прийшла убивать
    Дітей , матерів , стариків в Україні,
    Про це, росіяни, повинні ви знать.

    Боже, допоможи нашій єдиній родині:
    Кожній сім'ї, матері, сину, дитині!

    28. 02. 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4681

    22 бер. 2022
    Ксеня
    вимкни цю війну
    вимкни цю війну, вимкни її
    навіщо ти дивишся?
    це погано впливає
    на наші долі, сім’ї та серця
    це забирає із собою нашу віру
    у світ, у розум і добро,
    у сенс тягнути цю купу кісток
    (яку ти деколи називаєш собою)
    хоч трохи далі просунешся,
    а й там вже знов війна
    і гинуть люди,
    стираються в попіл серця
    в світлі закону, нам просто
    не повезло
    а ти далі пливеш, рибо
    хоч деколи просто б’єшся об скло

    вимкни, вимкни її, не дивись,
    як задихаєшся від биття
    сміливого серця воїна поруч,
    останнього його життя
    на цій землі, де він орав поля,
    де сіяв зерна, де збирав пшоно
    на корм своїй худобі,
    яку не вивезуть гуманітарними конвоями,
    яку вже не врятують волонтери,
    бо їх також розстрілює русня,
    яка помре помре разом із ним
    від нестачі кисню в пробитих легенях
    а поле поросте бур’яном сліз
    коханих людей, якщо хтось з того пекла вибереться взагалі

    ніхто не вибачиться, але ніхто і не простить

    і бути вам, сміливі наші воїни,
    нам янголами уві сні
    глибокому і вічному,
    як зло на тій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4682

    22 бер. 2022
    Катерина Кравченко
    Орки підступно напали
    Орки підступно напали
    На рідну Вкраїну мою,
    І воїни наші до бою стали,
    Відстоюєм волю свою.

    Ми нація мирна і вільна,
    І нічого нас "визволять".
    У путіна задумка є божевільна:
    Грабувати, і нищити, і убивать.

    Яка ж є причина, чому ви напали?
    Чому в м'ясорубку послали синів?
    Невже, матері, ви нічого не знали?
    А син, може, в танку уже ваш згорів.

    Ваші ,,Гради" стріляють, і танки ,і пушки,
    Заради чого і яких ідей?
    Над містами літають ваші ,,вертушки",
    Ними вбиваєте наших дітей.

    Хочете знищити Київ і Харків,
    Суми, Чернігів, Херсон,
    Та не допустить народ до них орків,
    Все це пройде , як страшнісінький сон.

    Хтось з нас залишив квартиру, будинок,
    Поїхав на західну чи за кордон,
    І рахуємо слізно дні погодинно,
    Коли скінчиться Армагедон.

    Бо у будинках лишили ми квіти,
    Капці, креми,і світанки, і сміх,
    Мріємо,щоб повернулися діти,
    Щоб обійняти рідних усіх!
    20. 03. 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4683

    22 бер. 2022
    Марія
    Українська дружина
    Українська дружина, ти кремезна, мов скеля!

    Свої ангельські крила простягаєш вздовж неба!

    Ти борониш дітей, яких ти народила!

    Закриваєш щитами всіх, кого полюбила!

    Ти плечима підперла чисте небо над тими,

    Хто боронить тебе, хто боронить країну!

    Ти любов'ю наповни аж по вінця солдата,

     Лейтенанта, сержанта, майора, комбата!

    Вони це відчувають і з вогнем твоїм в серці,

    Вони виживуть, зможуть, зададуть усім перцю!

    А ти, люба, тримайся та не скачуйся в відчай!

    Ти ж бо є УКРАЇНКА, ти ж для них найвелична!

    А вони повернуться, обіймуть тебе сильно.

    Ось тоді і поплачеш, ну а поки - ЗБЕРИСЯ!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4684

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко - Абраменко
    Крути 1918
    Я тут під Крутами зостанусь ,
    Розкажу як усе було
    Але й на долю не поскаржусь
    Щось в серці рідне загуло .

    Я народився в Україні,
    В багатім полі із хлібів ,
    Лиш хотів волю Батьківщині ,
    А не радянських ланцюгів.

    Я за майбутнє тут спочину,
    Та вітер  волю рознесе,
    За незалежну Укрїну,
    Що в моїм серці над усе .

    Проти московської навали
    Ми вистояти не змогли
    Янголами України стали
    Щоб ви сьогодні далі йшли

    Щоб берегли співучу мову ,
    І пам’ять що ми- козаки,
    Та заспіваймо колискову,
    Що в серці нашім на віки .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4686

    22 бер. 2022
    Олек Ніколассон
    Другу на схід
    розкажи, чим ти дихаєш, братику, там, під кулями,
    доки в нас тут найбільший ризик - дешеве куриво?
    доки в нас тут проблеми - гаряча вода з зарплатою,
    розкажи мені, братику, як це - в окопі спати?

    розкажи, як опівночі "Гради" надривно гупають,
    розкажи, чи буває тихо під Маріуполем,
    розкажи про АК, що завжди при тобі, заряджений -
    ну а я пожаліюсь на надто нудне відрядження.

    ми з тобою пліч-о-пліч крізь півжиття прочалапали,
    то чи знає тебе хтось ліпше, ніж знаю я тебе?
    берці - давлять, навколо гримить та і форма не шовкова,
    та ніколи не буду питати, чому ти пішов туди.

    справедливість у тебе - як срібний стилет, загострена.
    хіба міг хто чекати, що ти залишишся осторонь?
    із нас двох ти завжди мав утричі більше хоробрості...

    хай тебе захищає
    і Сонце,
    і Богородиця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4687

    22 бер. 2022
    Олек Ніколассон
    Спадок
    Дуб із корінням, міцним, як скеля,
    Зроду від селів і гроз не падав.
    Наші фортеці, міста і села
    Доти стоять, доки з нами спадок.

    Спадок в землі. Спадок у жилах.
    Спадок у небі кольору сталі,
    Спадок полів що бачили силу,
    Спадок лісів, що силу ховали,

    Спадок розпечених струн світила,
    Спадок шалених ударів вітру,
    Спадок, що теплиться в рунах тіла
    І переродиться в наших дітях.

    Спадок у грозах, дощах, туманах,
    Грому ударах. Небесних стрілах.
    Спадок морозу, який зима нам
    Носить у дар, аби ми міцніли.

    Спадок, який рубежем підвівся,
    Муром міцним, нездоланним ровом,
    Спадок, що вищий за час і відстань
    І запечатаний в пам’ять крові.

    Спадок що зводить.
                                Спадок, що рушить.
    В жилах нуртуючи, землю кропить.
    Спадок, що тліє в очах і душах
    Захисників Європи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4688

    22 бер. 2022
    Володимир Невесенко
    Від сирени, як від настири
    *   *   *
    Від сирени, як від настири,
    мати з донькою мчить сліпма.
    Ні речей уже, ні квартири,
    ні будинку у них нема.
    – Хутчій, доню, – отам рятунок…
    Гримить небо, мов тулумбас…
    – Скажи, мамо: чи це дарунок,
    що снаряди не вбили нас?...
    .
    Кусок бляхи об стіну дзенька.
    Дим пожарищ і зблиски ватр…
    – Біжім, донечко… Тут близенько…
    Ось за рогом уже й театр.
    Там в підвалі нам буде тепло,
    в тісноті хоч, та не одні…
    – Скажи, мамо: а це вже пекло? –
    небо онде яке в вогні…
    .
    Вже за димом не видно світу,
    тільки сполохи звідусіль…
    «Діти» – хтось написав, як міту,
    «Діти» – ворог сприйняв, як ціль…
    А в підвалі – важке гудіння,
    для загалу – один приют…
    – Скажи, мамо: чи це спасіння? –
    бо так тепло і мирно тут…
    .
    Гучний вибух… І пил. І репет.
    І уламки. І темнота.
    І безсилого тільця трепет,
    і дитячі в крові вуста.
    Слабне серце в безвинній жертві –
    ні надії вже, ні снаги…
    – Скажи, мамо: а ми вже мертві? –
    тихо й темно бо ж навкруги…
    .
    21.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4690

    22 бер. 2022
    Олексій
    Нові рядки гімну
    Буде жити Україна
    Доки світить сонце
    Квітне сяє Україна
    У своей сторонці

    Неньку нашу Україну
    Кожний  в серці має
    Горду душу українську
    Ніхто не здолає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4693

    22 бер. 2022
    Костянтин Чураков (команданте Че)
    секундомер памяти
    это когда из календаря пропадают выходные
    и праздники
    и ты уже не можешь почему-то вспомнить
    какой наступил день недели
    точно зная только то что сегодня 14-й день
    войны

    14 бесконечных дней назад часы остановились
    и начался обратный отсчёт миллисекунд
    от одного падения бомбы до другого
    от одного падения гильзы до другого
    от одного падения тела
    медленный отсчёт капель с металлическим привкусом
    веры
    и у каждого он свой личный
    секундомер памяти
    мир больше не делится на недели месяцы или годы
    есть только начало
    и вера
    конца больше не существует

    война это когда тишина в дефиците
    а молчание вызывает тревогу
    как и приближение ночи
    или вой сирен к которому невозможно привыкнуть
    спать по очереди становится нормой
    вздрагивать от грохота тоже
    любого грохота

    война это когда ты очень быстро учишься
    например с радостью принимать чужую смерть
    смерть врага
    когда тебя успокаивает новость о сбитом самолёте
    или о разбитой вражеской колонне
    это значит что наши ребята живы
    значит что мы всё ещё
    живы

    война это когда границы имеют чёткие очертания
    а их осознание в каждом только крепнет
    с каждым днём войны
    в каждом кто сейчас тут
    или там
    несмотря на физическое отсутствие
    тут остаётся
    вместе со своей родиной
    вместе со своими
    родными
    и никто не имеет права сдвигать эти границы
    потому что они проходят вдоль каждого
    внутри нас
    потому что мы едины
    все мы
    родные

    война это когда чья-то гибель воспринимается
    как что-то личное
    вне зависимости от того насколько далеко вы были
    друг от друга
    война становится болью которая никуда не исчезнет
    и пустотой от каждого разрушенного
    здания
    в тебе
    которая никогда не заполнится

    * *

    14 дней назад начался один бесконечный день без тишины и покоя
    объединяющий в себе
    боль память ужас
    и любовь
    всей нации
    на календаре без выходных
    праздников и дат

    это день
    нашей
    победы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4694

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Війна
    Гинуть браття наші милі ,
    Путін й не здригнеться ,
    Б’ють тих хлопців безневинних ,
    Душа не смикнеться.

    Скільки солдат повбивала ,
    Нагла та скотина
    Яка ж підла , ненажерна,
    Бездушна людина .

    А згадайте коли наших,
    Братів забирали .
    Коли мати , батько плакав ,
    Ніщо не казали .

    І душа болить і рветься ,
    За нашу країну ,
    Пам’ятаймо тих героїв
    Слава Україні !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4696

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Без мови
    Без мови кажуть не було би хати ,
    І не було козацького села ,
    Не могла ненька сина колихати,
    І стежка на подвір’я б не вела .

    Без мови попросту не було би нічого ,
    Ні почуття, ні серця, ні душі ,
    Нема довкола й шелесту  живого ,
    Ні темряви, ні світла,  ні глуші.

    Без мови, що написали вже кров’ю ,
    Століттям від гетьмана й козака ,
    Що писана голодною журбою ,
    Та пролягла у душу на віка.

    Без мови, що під Крутами зосталась ,
    Без мови, що пройшла тернистий шлях,
    У вишиванку вона тричі вбиралась ,
    І вище неба злетіла мов птах .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4697

    22 бер. 2022
    В'ячеслав Шинкар
    ВСЕ БУДЕ ДОБРЕ
    Нехай спізнилася весна
    І не втиха кривава січа,
    Все буде добре ще у нас,
    Не треба падати у відчай.

    Часи і справді непрості,
    Та не втрачаймо, друзі, віри.
    Ми переможемо "братів",
    Отих нелюдянних без міри.

    Минеться ця пора страшна,
    До суду орки строєм рушать.
    Все буде добре і весна
    Цвістиме святом в наших душах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4698

    22 бер. 2022
    Ліна
    ***
    Сидиш на порозі
    Сигарета в зубах
    До цього не курив досі
    А нині, здалося, пора

    Навкруги гармати і постріли
    А в думках тишина
    Твоя кохана уже в дорозі
    Закордон, де допоможуть чужі
    Не рідня

    Сумується трішки
    За рідними, за котом
    За мирним життям
    Стискаєш гранату в руці
    Та кричиш собі
    «Слава Україні!
    І смерть ворогам!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4699

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Без віри
    Без віри вмерла б Україна,
    Без віри наших козаків,
    Без віри й мова солов‘їна,
    Не мала б стальних кулаків.
    За неї боряться і досі,
    За неї гине юна кров,
    За нею плачуть безголосі,
    Та чути слово з молитов.

    Без віри вмерла б Україна
    Хранять її козацькі серця
    Бо знають що вона єдина
    Від діда, матерій й отця.
    У бій ідуть знову і знову
    Щоб воля була між віків
    Почувши мову колискову,
    Женуть за вітром ворогів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4700

    22 бер. 2022
    Ліна
    ***
    Звонок
    5:30
    24 февраля
    Мама кричит в телефон
    Дочь, началась война!

    Ты ещё сонная
    Пытаешься понять
    Это все снится
    Или и вправду
    Пора бежать

    За окном слышно взрыв.
    Один, второй, третий
    Сирена

    Ты звонишь друзьям и родным
    А внутри разрывает дилемма

    Ты верила, что сильная
    Что тебе все ни по чем
    А сейчас трясутся коленки
    И в горле стоит ком

    Ты идешь
    Ты бежишь
    Ты кричишь
    Ты смотришь людям в глаза
    И у всех читается страшное
    ВОЙНА

    Над головой пролетаем ракета
    Ее сбивает ПВО
    Смерть разносится ветром
    Там где всегда был твой дом

    И сырой холод залазит
    Под кости
    Бункер
    И тысячи вокруг
    потерянных лиц

    Все греются рядом
    Друг между другом
    Больше нет никаких границ

    Телефон разрывается
    5:30
    25 февраля
    Много много сообщений
    «Ты как? Ты жива?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4701

    22 бер. 2022
    Анна
    Моя Україна
    Моя земля, мої моря і гори,
    Ліси правічні та степів простори,
    Прекрасний край від Сяну й аж до Дону,
    Вкраїну рідну не дамо нікому!

    Низький уклін борцям за незалежність,
    вартують пильно неба неосяжність,
    І прапор жовто-синій гордо підіймають,
    Бо кращої землі у всесвіті не мають!

    Цвіти, рости, красуня Україна,
    У серці вічна ти, в душі - єдина,
    Яскрава, сильна, гарна, молода,
    Тебе чекає звершень череда!

    Люблю я слово рідне й ніжну мову,
    Красу буття й можливість йти до дому
    Не знайду щастя в Празі чи у Відні,
    Ціную подих кожен в Батьківщині рідній.
    Закрию очі - сниться жовте жито,
    Немовби з небом синім гарно зшито,
    Відкрию - бачу з'єднаних людей
    Одним гербом і ворохом ідей.

    Співай, танцюй, красуня Україна!
    У серці вічна ти, в душі - єдина,
    Талановита, щедра, молода,
    У всьому світі ти така одна!

    Анна Матвієнко
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4702

    22 бер. 2022
    Анна
    ***
    Як дивно...Час буває різним.

    Коли щасливий — ллється як вода,

    Коли війна зруйновує Вітчизну,

    Хвилина — ніби вічності хода...

    На ДО і ПІСЛЯ ділиться життя:

    «Надо пиццу купить» і «ДОсі бомблять!»

    Здається, що немає вороття

    До днів, коли не треба воювать.

    Коли не будеш спати в одязі,

    Коли припинеш слухати новини,

    Коли не будуть снитись образи

    Вогню, розрухи, скиглення тварини...

    І все ж прийде весна додому.

    Хвилини будуть бігти як пісок.

    Під спів пташок у небі голубому

    Розквітне в полі перший колосок!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4703

    22 бер. 2022
    Настя
    Без назви
    Як усім болить за Україну
    Ріже серце невимовний біль
    Кажуть Бог дає випробуваАння
    Сильним духом, але то є гріх

    Гріх, коли мала дитина
    МАле, новонароджене дитя
    Має гинути в ракетних зливах
    Має розпрощатися з життям

    Хто тобі дав право, хижий звіре
    Хто ви є, проклятая орда
    Аби йти на святу Україну
    Аби піднімати тут ножа

    Вам не буде ані дня покою
    Ні у цьому, ні в загробному житті
    Ви, московська нечисть та босота
    Захлебнетесь у свої крові

    Маріуполь, то священне місто
    Харків, то фортеця із добра
    А Херсон домівка волей сильних
    Не здолати вам тут завзяття

    Зрозуміти ви за стільки років
    Не змогли - і зараз, і тоді
    Всі кацапські напади й солдати
    Йдуть туди, де руські кораблі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4704

    22 бер. 2022
    пенсiонер   Лариса Назаренко ,   пгт. Мерефа
    Горять міста, палають  наші хати
    Горять міста, палають  наші хати
    І Україна в чорному вогні
    І знов, той самий, ворог клятий
    Тепер уже сьогодні, в наші дні
     Підступно вліз на нашу землю,
    Руйнує, нищіть все навкруг,
    І танки пруть на храми  древні
    Та враз піднявсь  народний рух.
    З'явились черги в військомати,
    В тероборону добровольці йдуть,
    Жінки плетуть сітки завзято,
    Готують їжу, та на фронт везуть!
    І встали в оборону українці
    На захист рідної землі
    Й влупили так по цим чужинцями,
    Чого й не сподівались москалі!
    І запалали їхні хижі танки,
    І полилась москальська кров,
    Це сталося відразу, ранком,
    А будем бити їх і знов і знов.
    Хтось встиг втекти вже до Росії,
    Хтось добровільно здався у полон,
    А хтось продовжує тут лихо сіять,
    Його чекає куля у дурне чоло.
    Країна диких варварів і вбивць,
    Брехлива і підступна – це Росія,
    Перед Вкраїною. вже майже впала ниць,
    Яким же смородом від неї віє!
    А Україна скрізь  свій гімн співа,
    Під носом ворога – жовто-блакитні стяги,
    І світ весь вражений : «Таке хіба бува,
    Щоб зневажали ворога звичайнії трудяги?»
    С таким супротивом не встояв би ніхто,
    Тому і згине клятая Росія,
    А Україна сяятиме тисячоліть десь сто,
    На це нам Бог дає Надію!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4705

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Втрати ЗСУ
    Скільки ще синів оплакуватимуть матері ?
    Скільки буде ще кровити в нас ця рана ?
    Страшна холера ходить по землі ,
    Під виглядом московського тирана .

    Відлуння горечі та терпкої журби ,
    Чи ти відчуєш по той бік екрана ?
    Як рветься серце від страшнющої біди
    Коли щодня країна в чорне  вбрана .

    Один за одним соколи летять ,
    Молоді хлопці, яким би жити й жити
    В печалі лише дзвони задзвенять,
    Та замість сина ростуть  меморіальні плити .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4706

    22 бер. 2022
    В'ячеслав Шинкар
    ЯК ХОЧЕТЬСЯ ВЕСНИ
    Як хочеться нам іншої весни!
    Як хочеться весни нам вже такої,
    Щоб небо чисте,щоб щасливі сни,
    Щоб не сікло осколками левкої.

    Весни такої, щоб усе цвіло,
    Щоб не лякались вибухів лелеки,
    Щоби цих похоронок не було,
    Щоби усім нам дихалося легко.

    Весни,щоби з вином десь при свічах
    Життю, що й так недовге порадіти,
    Щоб спокій в милих бачити очах.
    Щоб знов бешкетували наші діти.

    Весни такої, щоби без війни.
    Такої, де б не стало путіністів,
    Щоби в місцях, де падали вони,
    І пес би навіть гидувавсь присісти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4707

    22 бер. 2022
    Наталія Гончарова
    Ти мені не брат
    "Ти мені не брат!", - серце б'є в набат,
    Ненависть пульсує у крові та скронях.
    Наведемо лад, згине супостат,
    На полях родючих заквітує сонях.

    "Ти мені не брат!", - в бій іде солдат,
    Спалює дощенту нечисть стоголову.
    Грізно заряджає воїн автомат,
    Ворогів стирає у дрібну полову.

    "Ти мені не брат! Не прощаю зрад!", -
    Проклинаю нелюдів на чім світ стоїть.
    Україна - вільна, від Сум до Карпат,
    московитам не під силу її підкорить.

    "Ти мені не брат! Мій народ - не раб!"
    "Душу й тіло ми положим за нашу свободу!"
    ПЕРЕМОГА зазоріє на схилах Дніпра,
    Бо ми сильні духом - козацького роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4708

    22 бер. 2022
    Кирил
    Україна
    Ти - моє сонце, Ти - мій вогонь,
    Це я пишу зі своїх юначих долонь.
    Ти - мій подих , Ти - моя надія,
    У нас зараз одна єдина мрія.
    Ми - єдині, ми – незламні,
    Дух наш не зламають ніякі камні.
    Є в світі один вбивця,
    Який кожен день з нашої землі стирає лиця.
    Весь світ підтримує нас,
    Щоб українці мали свій прекрасний Крим і Донбас.
    Ворог вбиває мирних людей,
    Бо в перші дні не справдились багато речей.
    Росія не знає нашої історії,
    Тому не захопить нашої території.
    Всі ми зараз, як одна єдина родина,
    І це-Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4709

    22 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Не путина она винит,
    А нас с тобой за сына.
    Душа её рыдает и болит.
    А совесть где,не говорила?
    Детоубийцу возвела на трон.
    А провожая сына, почему не выла?
    «С победой приезжай! Дождёмся!»
    (Ну что? Не так ли было ?)
    «Приедешь, водочки напьёмся.»
    Залейся матерная пьянь !
    Молись на путина- убийцу!
    Или очнись и человеком стань!
    Стыда не преступай границу.
    Твой сын стрелял, насиловал и жёг.
    А ты смотрела телевизор.
    На Украине он понять всё мог.
    Мог сделать выбор.
    Он выбор сделал и погиб.
    Он в рай не попадёт. И не надейся.
    Он упустил тот шанс, тот миг.
    Твой молох когда уже наестся?
    Он пожирает собственных детей.
    А вы рабы ему детей растите.
    Он с каждым трупом ненасытней, злей.
    А вы рожаете, и отдаёте, и молчите.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4710

    22 бер. 2022
    Олександр
    Жить и любить
    Лучше Украины в мире нету
    Мы все едины как одна семья
    Без тебя как жить, совсем не знаю
    Будь счастлива, родная ты моя
    Наш народ силён, трудолюбивый
    И никогда его не победить
    Вопреки всему он есть сплочённым
    И пусть нас Бог от всех невзгод хранит
    Не стреляйте же вы друг у друга
    Жизнь в войне - это сорвана нить
    Наши дети устали, всё молвят:
    Мы хотим просто жить и любить...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4711

    22 бер. 2022
    Марта Тимофій
    "ВІЙНА триває вісім років!"
    Війна триває вісім років,
    Багато наших знищила вона.
    Війна триває вісім років,
    А я скажу, що Україна - ще жива!

    Нехай народ наш має силу!
    І всі страждання ми переживем.
    Нехай народ наш має силу!
    Бо Україну нашу - ми ще збережем.

    Ми українці - сильні люди!
    Хай "ворог" зрозуміє це.
    Ми українці - сильні люди!
    До перемоги "він" не доживе!

    Бо Україна - це держава мудра!
    Усі на світі добре знають це.
    Бо Україна - це держава мудра!
    Чужий на землю нашу не зайде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4712

    22 бер. 2022
    Кузьменко  Григорій Степанович
    Без назви
    На лань дивовижну, струнку, граціозну.
    Двоглавий Ефон нападає північний,
    Веде боротьбу на смерть грандіозну
    І діє підступно, відверто, цінічно.
    Печінку довбе у нестямі завзято
    І кров випиває гарячу що денно
    Йому ж помагають іуди домашні
    Будь прокляті всі казнокради до щенту.
    Залякує зброєю, руйнує кордони
    Стягає війська він у лютому сказі
    Весь люд заганяє у прірву безодні
    Чи вірити можна чумній цій заразі?!
    Ефір заливає брехнею він справно
    У вірності люду своєму клянеться
    І ворожі щурі сіють смерть тут безкарно
    За жирний маслак  між собою гризуться.
    Та люд наш завзятий, сталевий ні в року
    Дає по зубам цій нахабній потворі.
    Подохнуть нарешті  московськії блохи
    І сонце засяє у рідному домі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4713

    22 бер. 2022
    Сашко Матіюк
    Без назви
    Війна несе у собі стільки жаху,
    болю, кривди і нескінченних сліз.
    Та є у ній прекрасне щось - і це дитина,
    яка крізь страх цілує котика у ніс.

    Яка у сховищі тихесенько співає,
    воїнам канапки робить з усіма.
    Без дорослих кордон перетинає,
    біжить під «Градами» сама.

    Дитячі очі, які бачили війну,
    не сплутаєш ні з чим ніколи.
    «Чому вони на нас напали?»
    (копає дитина м'ячика на полі).

    На полі своєї країни, свого рідного міста,
    яке було тихе до приходу москалів.
    Діти гралися машинками, ляльками,
    сміялися й пускали на воду кораблі.

    «Бо хочуть знищити нас, дитино»
    (мовить батько і мати).
    А дитина вказує на ворожого злого танкіста:
    «Дивіться, вже прийшли нас вбивати!»

    Дитина заклякла на місці,
    а мати закрила собою її.
    Вони впали троє на землю,
    у батька вже кров на руці.

    Татко одразу загинув,
    пролунав постріл з літери Z.
    А ненька з дитиною лежали,
    поки йшов до них орк зі свинцем.

    У дитячих очах все одразу,
    пригадалося, наче уві сні.
    Теплий вечір, набережна міста,
    як дивиться концерт у татка на плечі.

    Орк підійшов і сказав:
    «Што хахли? Будєм стрєлять?»
    Дитина сказала: «Не треба,
    дайте ще друзів згадать».

    Мама благала: «Будь ласка
    відпустіть хоч дитину мою».
    А орк: «Зачєм ти мнє нада?»
    І вистрілив прямісінько в лоб.

    Дитина почала кричати:
    «За що ви вбили батьків?!».
    «Я ж вас спасаю, гадьониш!
    Вас от вас же саміх»

    Дитячі сльози впали
    на землю українську святу.
    В той день їх трьох поховали,
    без квітів, без домовин, у піску.

    Ті очі завжди пам'ятатимуть,
    країну прекрасну свою.
    І пригадають тобі, як забудеш,
    хто знищував її без жалю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4714

    22 бер. 2022
    Кирил
    Тривожні ночі
    Всі люди вночі сплять,
    А на них бомби зненацька летять.
    Вони мають спати
    А не свою смерть уявляти.
    Але тисячі людей гинуть від рук окупантів
    Бо немає у них інших талантів.
    Вони тільки і можуть вбивати
    Бо в іншому випадку прийдеться тікати.
    Росіяни- не мовчіть
    Виходьте на мітинги та просто кричіть!
    Якщо ви всі вийдете підтримати Україну
    То ми справді побачимо, що ви хочете добра та миру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4715

    22 бер. 2022
    Кирил
    Українські люди
    Хтось пише вірші, а хтось під обстрілами знімає новини,
    Але всі ми чекаємо мирні світлини.
    А хтось скидає бомби на пологові будинки
    І потім будуть відповідати за ці вчинки.
    Весь український народ діє
    І просто миру воліє.
    Всі ми зараз воюєм за нашу Україну на різних фронтах
    І для Росії це буде суцільний жах.
    Ми будемо битись за наше кожне місто та село
    Щоб до російського краху це призвело.
    А крах скоро буде
    І Росія такої поразки в історії ніколи не забуде.
    В Росії нічого не вийде зробити
    Бо Україну не зломити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4716

    22 бер. 2022
    Вишнева Любов
    З Бучі
    За вікном ще ледь-ледь світає.
    Я ж біжу до підвалу хутко.
    Бо над нами літак кружляє.
    Нам війну оголошує Путлер.
    Мамо люба, мені так страшно.
    Мене в ріг бараній скрутило.
    Я не можу ні їсти, ні спати.
    Бо навколо жахлива сила.
    Відбирає дома і рідних.
    Вилучає з історії навіть.
    І спокійна морда брехлива,
    Раком всіх непокірних ставить.
    Я боюся, за свого сина.
    Переймаюся за родину.
    Та чи може здорова людина,
    Зажадати знищить країну?
    Вже нема ні зв'язку, ні світла.
    Ми в холодній кімнаті ночуємо.
    І тримає мене лиш надія,
    Що нас скоро евакуюють.
    Мила, рідна, красива Буча...
    Біжимо до міської ради.
    А на вулицях мертві люди,
    Та літають над ними снаряди.
    Гинуть діти, отримують рани.
    Вже міста деякі у полоні.
    А він дивиться вперто з екрану:
    "Операція йде на кордоні".
    Більшість чує, та кліпа очами:
    Шо ви ниєте? Ми вас рятуєм!
    То є правда, з такими братами,
    Сиротою вже краще бути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4717

    22 бер. 2022
    Спащанська Н.
    Колиска
    Мами колискова
    Сплетена із снів,
    Ковдра "волошкова",
    Наче із ланів.
    Вкутані у пісню
    Ручки немовлят,
    У годину пізню-
    Захист від гранат.
    Мамина колиска-
    Світанковий рай,
    Пострілами блиска
    Знову рідний край...
    Намалює казку,
    Забере печаль,
    Подарує ласку,
    Заховає жаль.
    Хтось стріляє люто
    У будинок знов,
    Промайне спокута,
    Але ллється кров...
    Мами колискова
    Більше не звучить,
    Зірка світанкова
    В рай уже летить...
    #поезіянаталіїспащанської
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4718

    22 бер. 2022
    Зоя
    Ми поруч
    Ми поруч, крокуєм з тобою в строю:
    Жінка з дочкою і мати, й сестра.
    Ми поруч стіною води і вогню
    У полум'ї бою і зливі страждань.
    Ми поруч. Ми там, де не можна пройти
    Збудуємо міст і крилом змахнем.
    В оточенні ти, чи на передовій,
    Ми поруч з тобою, ми разом ідем.
    Ми видихаємо в небі з БПЛА,
    Ми з САУ на полі щосили кричим,
    Ми з ББМ супроводим твій танк,
    Ми "Стугна" й NLAW, ми твій Javelin.
    І в тихі хвилини короткого сну
    Огорнемо серце крилом теплоти.
    Ти з нами пройдеш крізь усю війну,
    Ми ті, кого ти обіцяв берегти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4719

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    БЕРИ ШИНЕЛЬ, ІДИ ДОДОМУ
    Ну що, свино-собачий хрін,
    Солдат фашистської росії,
    Напевно, ти вже зрозумів,
    Що ти ніяка не месія.

    Не вдома ти - на чужині.
    Жалю в нас ворогам немає
    І виживеш ти тут чи - ні,
    Здається,й сам Господь не знає.

    Тож, як в тій пісні, що колись
    Була мені й тобі відома,
    Допоки ще живий, спинись,
    Бери шинель, іди додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4720

    22 бер. 2022
    Максим
    Без назви
    борюся із злом як не справою, то словами.
    весь світ гарчить і б'ється з деспотом - хробаком.
    мою землю рятує? авжеж! безглуздям кривавим.
    ніколи наш дух не здасться в полон.

    ми вистояли війни, цькування культури, мови.
    і вистоєм сьогодні! роз'єднавши - об'єднали
    проти спільного ворога. ти чуєш? ми готові.
    за справедливість полягти. за світле лоно правди!

    "ти як?" - немов "я тебе люблю".
    молитва, щоб дух не розтанув.
    "боремось" ."живі". "тиша". боюсь
    слова ці почути востаннє..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4721

    22 бер. 2022
    Anastasiia Teteruk
    Слова для мами
    Мої вуста - твій ніжний гомін серед неквапливих літніх вечорів,
    Захований у серці, заплетений в волосся, що є твоїм продовженням в мені - і голос й очі, і здалось, на мить,
    Що ти і не далеко зовсім.
    Ти найрідніша, найсильніша серед всіх.
    Моя підтримка і опора, мисткиня найтеплішого у серці невгамовному.
    Ти є в мені - продовженням любові.

    13.08.2021
    Rzeszw
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4722

    22 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Сорок святих
    «Ой чом ти, буслю,
    Не вилітаєш,
    Чом дітям весни
    Не даєш?»

    Це співали колись в Україні
    на велике церковне свято,
    як тепло починало зимні
    дні наповнювати і радо

    відчинялися сонцю назустріч
    із рипінням затерплі вікна.
    Звичним циклом природний устрій
    лад наводив. Тепер каліка

    устрій цей, а «весна» зазвучало,
    як «війна», і до серця ближчим
    став той опір, віри кружало,
    подвиг в озері Севастійським!

    Ми долаємо злії незгоди.
    Десь далеко іще наш бусол.
    Святі воїни входять в воду,
    на морозі нічнім загуслу…

    22.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4723

    22 бер. 2022
    Городчук Наталія Євгеніївна
    І навесні калина зацвіте...
    Ми нашу землю не дозволим сплюндрувати.
    І ворога не пустим у жита.
    Не буде плакать син. Не буде плакать мати.
    У світі запанує доброта.

    Ми нашу землю не дозволим сплюндрувати.
    До смерті захищатимем своє.
    За тебе молимось, вкраїнський наш солдате.
    Хай Бог тобі життя й снагу дає.

    Ми нашу землю не дозволим сплюндрувати.
    І навесні калина зацвіте...
    І ластівка гніздо зів'є в піддашші хати.
    Стяг України майорітиме усе!
                                                    26.02.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4724

    22 бер. 2022
    Віктор Білик
    ПІСНЯ ПРО «ДЖАВЕЛІН»
    Зі сходу знов вдерлася люта орда,
    Та цих хижаків тут спіткала біда:
    Їх, мов сам Господь,  обертає на тлін
    «Джавелін».

    Все сунуть і сунуть, як та сарана,
    Але Батьківщина у нас же одна,
    Тому шле «вітання» їм навіть з руїн
    «Джавелін».

    Сплюндровані села та мирні міста,
    Та в нелюдів, що позабули Христа,
    Жим-жим, хоч бери та шукай вазелін.
    «Джавелін».

    Цареві холопи, куди вам у бій?
    Ви наче худоба йдете на забій,
    І вас аж в повітря здіймає з колін
    «Джавелін».

    Ану забирайтеся геть, вороги!
    Вас кличуть безмежні гектари тайги,
    Інакше у пекло надасть  вам трамплін
    «Джавелін».

    В серцях у «ординців» буяє вже страх.
    Всім тим, хто воює з тобою в руках,
    За мужність та стійкість глибокий уклін,
    «Джавелін».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4725

    22 бер. 2022
    Городчук Наталія Євгеніївна
    З полум'ям в душі
    Я плачу, молюся, пишу вірші...
    Лягає римами все те, що на душі.
    Мені всі кажуть: "Сильна!" Це не так.
    Я просто вільна, незалежна, наче птах.

    Я українка! В мене воля у крові.
    Живу на славній, героїчній я землі.
    Тут дух легенд і перемог давно вита.
    Я вільна, незалежна. Я така...

    Я плачу, молюся, пишу вірші.
    Війна скувала ланцюгом серце мені.
    Звичайна жінка. Я така, як всі.
    Хоча... Я сильна! З полум'ям в душі!
                                                 27.02.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4726

    22 бер. 2022
    Олег Поборець
    Стихійні будні
    Вся Україна спала ,
    похропувала кожний сон .
    Аж враз прийшов той Фараон-
    смердючий, затхлий, лисий той гном .
    Ти зібрався поставити нас на коліна?
    Ти знаєш, що незламний наш народ ?
    Та запхни собі це в рот ,
    ми -народ великої сили,
    ми - безбашені люди,
    ми- непохитні,як верблюди .

    Кров, біль іде з нами напролом,
    ми перетворимо це в сон,
    а ти залишеся в ньому-
    головний безхребетний ірод.

    Ті українці датують тобі
    понюхати того вітчаю .
    Ти піджмеш хвоста,
    буде видна лисана ота,
    а ми увійдемо, як творці нової волі,
    на тлі тираних рук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4727

    22 бер. 2022
    Юрій Глуховцев
    Встояти!
    Встояти, встояти, встояти!
    Не випускати синьо-жовтого із рук.
    Покаже час чого це буде стоїти,
    Коли пройдемо крізь пучину тяжких мук.

    Не дрогнути і не злякатись ворога,
    Який підступно суне просто звідусіль.
    Йому це вартувати буде дорого,
    Відчує на собі пекельний біль.

    Нас ворог хоче стерти, пам’яті позбавити,
    Лишити Батьківщини і батьків.
    Піти додому мусимо заставити,
    Ми не дамо йому тут правити ніким.

    Вистояти, витримати, здужати!
    Нас не зламає орків злих орда.
    Пекельному ви чорту злому служите,
    За нами ж Батьківщина вічно молода.

    Ви не будинки, душі наші нищите,
    Забрати хочете все те, що дороге.
    Та тільки лють вкраїнську ви підвищите,
    Ми на своїй землі і робимо благе.

    Боронимо ми рідні річки й селища,
    Міста наші фортецей стали нам.
    Запалим в душах ми священні вогнища,
    Й дамо ми вам, кацапи, по зубам.

    Не плакати, не скиглити і не жалітися,
    Сильнішими зробила нас війна!
    Нас ворог відучив уже сваритися,
    Заграла нації об'єднана струна.

    Ми впевнені, що ворога розіб'ємо!
    Не буде більш вторгатися до нас,
    За Перемогу, браття, скоро чарку вип'ємо,
    А ще за те, щоб здох той ПІДАРАС.

    За Україну, землю-нашу матінку,
    Ти бий, хлопаче, ворога сильніш.
    Не вийде зараз постояти в затінку,
    Зімкнемо всі ряди, а відпочинимо пізніш.

    За нами Україна, пам'ятаємо!
    І відступати нам нема куди.
    Наш прапор, хлопці, гордо розгортаємо
    І вибиваймо усю нечисть назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4728

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    ЙДИ НА*** РУСКІЙ КОРАБЕЛЬ
    Нас весна ощасливила снігом,
    Молоді і старі йдуть в солдати.
    Знов ось донечки мої побігли
    Від ракет у підвалі ховатись.

    В тім підвалі в лиху цю годину,
    Де вже вільного місця немає,
    Народилась в матусі дитина
    Й колискову підвал весь співає.

    Біль-печаль на людей тих полює,
    Та вони не вклякають від страху,
    А малеча кораблик малює
    І підписує знизу: "Йди на***"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4729

    22 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Невідомому хлопцеві з братської могили
    І скільки ще таких днів сонячних ти пропустиш,
    Скільки березневого запаху не втягнеш ніздрями,
    Ти скоро сам сонячним днем стати мусиш,
    Тебе скоро п'янкого в садку вдихнем зі слізьми ми
    ...
    Це така історія, яку би ти точно не хотів чути;
    Це щось таке, в чому би ти участі не хтів брати.
    Вибач, але за тебе вирішили раби з дитинства закуті,
    Раби з закритим ротом, щоб голосніше мовчати.
    .
    Мені важко писати далі, я тебе зовсім не знала:
    Може б ти й посміявся з цього  словесного поносу,
    А може б заплакав, щоб я плакати перестала,
    Бо ти хотів жити, а нині ростеш колоссям.
    .
    Цей шматочок землі був призначений не для цього,
    Ти мав змащувати тут зірочки велосипеда,
    Бо врешті літо і хочеться драйв відчути знову
    І спокою з книжечкою хочеться десь на пледі.
    .
    Мені жаль, хлопчику, мені дуже шкода, чуєш,
    Сірьожа? чи Саша? чи Ігор? чи Толя?
    Ці бідняки без роду, вони про все пожалкують -
    В них не було нічого, в тебе завжди була воля!
    .
    (с) Вероніка Мовчан
    @veronda.djokonda
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4730

    22 бер. 2022
    Олександр Ветраченко
    Без назви
    Кров'ю заквітла весна,
    Такою ще не була,
    Наша з тобою весела земля.
    Сльози мов ріки,
    Білії квіти,
    Пора зрозуміти,
    Пташки прилетіли на голії віти.
    Та на крові не раз,
    Межи збомблених трас,
    Повставала нова Україна щораз.
    Моя мрія мала,
    Щоб усім на вуста,
    Міцно радістю впало лиш слово весна.
    Коли прийде тепло,
    Ворогам всім назло,
    Не забудемо те що було,
    Переможимо ми всестороннєє зло!
    Моя мила любов,
    Червона мов кров,
    Та чорна від люті вічно і знов.
    Вільне небо всім нам,
    Серед поля і трав,
    Так Бог уві сні всьому людству сказав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4731

    22 бер. 2022
    Ярослава
    я пишу листи далеким знайомим
    Я пишу листи далеким знайомим.
    Далеким, слава Богу, ніким незавербованим.
    Я думаю, що насправді лежу в комі,
    але точно лежу в полі зору побудованих
    на паливі, яке ніколи не горіло.

    Як вони взнають про мою здатність згасати?
    Пограбовані не мають того тіла,
    у якого є грунт і крила, і відрізані п’яти.

    Мені не треба далеко ходити, спасибі.
    Принаймні я можу йти, куди захочу.
    Нотатки скажених ваш вибір до хлібу.
    Задубілість, зацькованість-злочин.

    На почин, весною, я чекаю,
    коли вкарбуються ті, що хотіли ревіти.
    На кінець, весною, я чекаю,
    коли ті, що прийшли, повертають в боліта.

    Я чекаю…. Все одно мої далекі знайомі
    не спішать відповідати.
    Я чекаю, бо мені не дуже відомо, що насправді
    нікого немає вдома.
    Пусто. І буде. Лягатиму спати.

    Не чекатиму. Не можу чомусь заснути.
    Ви хотіли ревіти?
    Не чекатиму. Зіпсований лютий.
    Незароджені квіти….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4732

    22 бер. 2022
    Grotath
    24.02
    Сьогодні зранку сонце не зійшло.
    Вночі у нього влучила ракета.
    Ударна хвиля світ весь обійшла,
    Зосталась в темряві ціла планета.

    Сьогодні зранку запалало все.
    Горіли зорі, падали на землю.
    До вечора їх вітер рознесе
    По всій країні. І залиє кров'ю.

    Сьогодні зранку спокій зовсім зник.
    Покрили землю зморшками окопи.
    І смерть крокує, і лунає крик,
    І постріли в околиці Європи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4733

    22 бер. 2022
    Таня Карбоницкая
    Счастье всегда бесценно!
    Боже, опять стреляют!.. Все в ожиданьи мира.
    Я зажигаю свечи в храме своей души.
    Светится слабый лучик солнечного эфира,
    Счастье всегда бесценно - спрячьте свои гроши!

    Боже, опять снаряды падают в бесконечность.
    Горечь, застывшей лавой тянет людей ко дну..
    Если мы не спасёмся, мы потеряем вечность,
    Счастье всегда бесценно - выключите войну!

    Боже, прости, помилуй... Сколько ещё осталось?...
    Снова наступит завтра, снова придёт рассвет.
    Нет, не ропщу я, Боже, и не давлю на жалость!
    Счастье всегда бесценно - пусть не погаснет свет!

    Боже... Прости, помилуй. Боже спаси от бури,
    Чтобы не гасли свечи в храмах людской души.
    Я умоляю, люди, будьте благоразумны!
    Счастье всегда бесценно - спрячьте свои гроши!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4734

    22 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Не судилося
    А нам би просто дихати весною,
    Дивитися стрімкий похід Дніпра,
    Радіти поглядом, і квітнути душею,
    Птахів чекать, й жаданого тепла...
    Та не судилося...тавруємось війною,
    Ніяких більше планів і бажань.
    Ідем на смерть зі зброєй, і без зброї.
    Ми захищаєм Україну без вагань!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4735

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    АСВАБАДІТЄЛІ
    Ген, їдуть рашисти на танках,
    Мов свастика, Z на броні.
    Над ними багряні серпанки,
    За ними - сліди вогняні.

    Укотре вже нас "визволяють"...
    По лікоть їх руки в крові.
    Все їдуть і їдуть, не знають,
    Що всі вони вже неживі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4736

    22 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Дети каменных джунглей
    Дети каменных джунглей бледны - их кожа совсем бела.
    Тепличные бабочки, комнатные цветы.
    Каждый из них на работе в коробке крутится, что юла…
    А выйдут под солнце и щурятся, как кроты.

    Дети каменных джунглей нежны, и психика их хрупка.
    Квартирные пленники, циники, простаки.
    Живут и воюют, глупые, от звонка до звонка,
    Чтоб после пытаться собрать себя, разорванных на куски.

    Дети каменных джунглей беззубы, зависимы от господ.
    Глупые дочки, маменькины сынки.
    Кто-то - из куколки в «бабочку», кто-то - пахать на завод.
    Но все они, окрылённые, ночами точат свои клинки.

    Дети каменных джунглей жестоки, их мысли - шипы и кровь.
    Дикие звери, не знавшие о добре.
    Будут друг друга жрать заживо, вновь и вновь,
    Играясь костями невинных на собственном алтаре.

    Дети каменных джунглей безвольны, их слово - покорный взгляд.
    Рабы той системы, что скинуть себя невмочь.
    Пятятся, точно раки, свободой своей назад.
    И прячутся, слабые, в темень, что дарит благая ночь.

    Дети каменных джунглей глупы и не выиграют в той войне.
    Злые, голодные, им никогда не понять -
    Свобода стремится вперёд на своём боевом коне,
    И нет в мире силы, способной её обуздать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4737

    22 бер. 2022
    Лариса Філоненко
    Мені ще так Вкраїна не боліла...
    Мені ще так Вкраїна не боліла...
    Так її рани в серці не пекли....
    Ще так я Бога щиро не молила
    За кожен клаптик рідної землі!

    Народе мій! Великий і красивий!
    Які сини ідуть сьогодні в бій!
    Як ангели – величні і всесилі.
    Спаси їх, Боже, в небі й на землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4739

    22 бер. 2022
    Таня Карбоницкая
    Ніколи знову...
    "Ніколи знову" - колись казали...
    Колись гадали, що все пройшло...
    "Ніколи знову!" - як грім лунало,
    А далі...далі і не пішло...

    Ніколи знову... Душа палає,
    Так, ніби сонце зайшло навік.
    Ніколи знову... Але я знаю,
    Що все минає, як талий сніг.

    Ніколи знову... Навіщо, люди?..
    Згадайте, всі ми - одна сім'я.
    На цьому світі, з усіх усюди
    Не має інших, є ти і я.

    Ніколи знову... А брат на брата
    Пішов, як ворог на ворога,
    Вчорашній хлопчик стає солдатом,
    Єднає мирних одна біда.

    Ніколи знову...  Я знаю, встоїм.
    За тихі ночі, за ясні дні
    Вчорашній хлопчик стає героєм,
    Щоб дати змогу прийти весні.

    Ніколи знову! Ніколи, чуєш?..
    Ти чуєш, ворог на цій землі,
    Кидай же зброю!.. З ким ти воюєш?...
    Тут всі єдині! Тут всі свої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4740

    22 бер. 2022
    Сергій Марііч
    КАЦАПАМ НА ЗГАДКУ!
    Дамо кацапам по зубах
    А потім під сраку
    Полетять вони в Дніпро
    Нагодують раків
    Нагодують і собак
    Своїми кістками
    Щоби знала вража сила
    Як нас зачіпати

    Браття Українці
    Нездоланна Сила
    Запануємо Ми браття
    По всій Україні

    Будем гнати взатриший
    Цю паскудну скверну
    Не зостанеться від них
    Ні духу ні пірья

    Називали Нас вони
    Своїми братами
    Плаче мати
    Плачуть діти
    Від їхньої  «шани»

    Запануємо Ми браття
    Від Сум і до Криму
    Від Одеси до Карпат
    Харків та Чернігів
    Любий Київ Ми з тобую
    В цю лиху годину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4742

    22 бер. 2022
    Сергій Марііч
    ЗА ЧЕМ  (Российским матерям)?
    Вы там забились по углам
    И тихо шепчетесь в подушку
    А ваши «мальчики» сейчас
    Гниют у нас здесь по опушкам
    И не дождется сына мать
    Залившись горькими слезами
    Зачем пошел он убивать?
    Зачем погиб он в Украине?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4743

    22 бер. 2022
    Марина Панарина
    Обращение к россиянам
    Люди услышьте! Люди очнитесь!
    Божьего гнева вы не боитесь?!
    Вы с автоматами, в танках, машинах..
    Наша страна вся в кровавых руинах!
    Бьют ваши грады, летят в нас ракеты...
    Стойте! Услышьте голос планеты!
    Там, где счастливые дети играли,
    Там, где заполненные шли магистрали,
    Там... В городах, сёлах, поселках
    От мирной жизни остались осколки...
    Столько убитых, раненых... Больно!
    Остановитесь! Хватит! Довольно!
    Горят дома, больницы, детсады!
    Как же ужасна ваша бравада.
    Вы же убийцы мирных людей!
    Ради чего? Земли и царей?
    Вам территория наша нужна?
    В чем виновата наша страна?
    В том, что свободна и ваша соседка?
    Вы так хотите закрыть ее в клетку,
    Вы так хотите лишить ее воли...
    Весь наш народ вам ответит: Нiколи!
    В каждом из нас - кровь козака,
    Мы победим орка-захватчика!
    Царь ведь промыл всем вам мозги.
    Вы навсегда теперь наши враги!
    Мы не простим смерть наших детей,
    Братьев, сестер, отцов, матерей...
    Праведный гнев наш будет таков,
    Что не останется таких уголков,
    Везде вас найдем и будем судить!
    Как вы могли свою совесть убить?
    Из зомбоящика льется враньё,
    Вам трезво мыслить, что не дано?
    Рвутся снаряды, дрожит вся земля...
    Люди вы или марионетки кремля?!
    Мы мирно жили, любили, мечтали...
    Танками вы нашу землю распяли!
    Все города наши в крови людской!
    Русский народ, ты глаза то открой!
    Осиротевшие дети все плачут...
    Это же - геноцид, не иначе!
    Сестры мои рожают в подвалах!
    И это не фильм идёт в кинозалах...
    Это реальность! Кровавая бойня!
    Вам, россияне, спится спокойно?!
    А мы не спим из-за ваших ракет!
    Каждый надеется встретить рассвет...
    И ночью и днём сирены ревут...
    Запомните, твари, вас тут не ждут!
    Вы к нам пришли, с этой войной!
    Орки, будет вам только сниться покой!
    Мы будем бить вас всегда и везде!
    Будите гнить в нашей земле!
    Наш человек - не боится врага!
    Наша победа, я верю - близка!
    Все мы - едины! И мы - победим!
    Украину, нашу Неньку, ни за что не отдадим!!!

    Слава - Украине!!! Героям - слава!!!
    5.03.2022. Десятый день войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4744

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    ПАЛЯНИЦЯ
    Розтане сніг, черешня розцвіте
    І заспіває дзвінко пташка божа,
    Коли навіки в небуття піде,
    Немов чума, уся орда ворожа.

    І хай що сморід, нам отой бридкий
    Не повністю розвіється від орків,
    Чийсь син чи батько (щастя, що живий),
    У полі повизбирує осколки.

    І чистої води десь з джерела,
    Напившись вволю, висіє пшеницю,
    Щоби вона крізь трупи проросла
    Тих, що не вимовляють "паляниця".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4745

    22 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Держись, Украинский Солдат!
    Воет сирена. Вот стерва. И где-то церковный гудит набат.
    Все как один, украинцы идут друг за другом в подвалы.
    Молятся, ждут, тихо шепчут - держись, Украинский Солдат!
    Русская мразь - уходи, мы тебя в наши земли не звали.

    Где-то бомбежка, и слышно - до рвоты хрипит автомат.
    В бомбоубежищах, Господи, как?? Но рождаются славные дети.
    Матери этих детей тихо шепчут - держись, Украинский Солдат!
    Разве есть что-то важней новой жизни на этой Планете?

    Раненой рысью визжат злые стаи ракет и над нами кружат.
    Им наплевать, что они сеют смерть, сеют боль и тупую разруху,
    День продержаться, да ночь простоять - ты держись, Украинский Солдат!
    Весь наш народ, целый мир знает точно - тебе нету равных по духу.

    Мы ещё долго не сможем оправиться от понесённых утрат.
    Будем срываться, бежать от любого неясного звука.
    Но никогда не изменим молитве - держись, Украинский Солдат!
    Мы - украинский народ, словно крылья, расправим над землями руки.

    Будем стоять до конца за свободу, не важно, кто стар, а кто млад.
    Встретим врага с гордо поднятым, яростным взглядом.
    Вспенится море, разверзнется небо - держись, Украинский Солдат!
    Наши молитвы, наш дух, наша выдержка крепкая рядом.

    К нам в Украину приходит весна, а не только убийственный Град.
    Солнце все так же рождается каждое новое утро.
    Знай, что мы верим в тебя, наш родной, Украинский Солдат!
    И ради мира стараемся действовать взросло и мудро.

    Нет у нас паники, страх перед вражьей ордой маловат.
    Грозный российский медведь оказался растерянным мишкой.
    Бей его, жги его, наш Украинский Солдат.
    Мы же накроем его напоследок, да цинковой крышкой.

    Киев, и Харьков, Херсон, Николаев, и Сумы под натиском орков стоят!
    Вся Украина стоит со щитом, пусть же русская кровь от глубокого ужаса стынет.
    Каждый из нас - это смелый, свободный, простой Украинский Солдат.
    Мы выстоим, выдержим, «Слава родной Украине»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4746

    22 бер. 2022
    Аврора Пікуля
    Дванадцятий день війни...
    Ще трішечки зимно, але вже весна,
    В повітрі лунають сирени.
    А потяги мчать, рятуя життя,
    Везуть людський скарб України.
    Палають оселі, у щем всі міста,
    Але це все можна відстроїть.
    Не можна вернути дитяче життя
    І віру у братність народів!
    Земля України прийняла тіла,
    Тепер вони в скронях надійних.
    Рашистів потворних собаче життя
    Нехай стане кормом для звірів голодних!
    Усю Україну застала біда,
    Але це не привід підкори.
    Сини України боронять життя
    Щодня, щосекунди - готові.
    Тож знай, що це - не остання весна,
    Ще будуть тисячі весен!
    Але не пробачим відняті життя,
    Бо нас, українців, рашисти не скорять!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4747

    22 бер. 2022
    Магдалена
    Ветер (пісня знеславлених росіян)
    В голове ветер - супергерой
    В голове ветер - всегда молодой
    Лучше мне было остаться с тобой,
    Но в голове ветер - супергерой.

    В голове ветер, над головою пули
    Друзья не дышат, наверно совсем уснули.
    Там за речкой - дадут позвонить маме,
    Если признаемся, что виноваты сами.
    Холодно ночью, в танке темно и тесно,
    А в военкомате нам пели другие песни.

    Вошли в деревню - цветами никто не встерчает.
    Поймали товарища и уже избивают.
    Первые выстрелы - захлебнулись братской кровью,
    Одинаково красной и отдающей солью.
    Не ели месяц, мы воры в чужой квартире.
    Как звери в лесах и нас убивают, как в тире.

    Бегу сдаваться, отошёл
    Только шагов на двадцать,
    Как в голове моей стало проясняться -
    Резкая боль, воздух холодный в ране.
    От выстрелов в спину мы чаще всего умираем.
    Бросили в поле, лежать одного в воронке,
    Мама не увидит даже похоронку.

    Не верьте ящику, мы не супергерои,
    В чужой земле остались перегноем.
    Вы постыдитесь рассказать о нас детям,
    А в пустых черепах действительно только ветер.

    В голове ветер - супергерой
    В голове ветер - всегда молодой
    Лучше мне было остаться с тобой,
    Но в голове ветер - супергерой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4748

    22 бер. 2022
    Ася Р.
    Зривається сніг.
    Зривається сніг, наче сльози. Весна
    В цьому році холодна.
    В дорозі — усі ми сьогодні в дорозі
    Кудись. Може, вниз до якоїсь безодні.

    Лиши хоч записку з адресами міст
    Й номерами машин.
    Напиши в ній про відчай і злість,
    А мені хоча б буде куди надсилати вірші.

    Чи ти їх читаєш? Чи очі закриті — ховай
    В них тепло, щоб не зникло нікуди,
    В них зелень усіх нерозквітнутих квітів,
    Які позривали й розсипали люди.

    Багато, багато людей на вокзалі з квитком
    За кордонну межу;
    На касі тобі не сказали —
    Що далі нічого немає. І я не скажу.

    Поїдемо разом. Візьми
    Мої руки й молись на удачу.
    Ми щось загубили цієї зими:
    Вже пізно шукати. Міняти тим паче.

    Рятуючи стомлене зламане тіло,
    Забудь про спасіння своєї душі.
    Ти інший, ніж той, кого я полюбила, коли
    Замість снігу ще йшли прохолодні осінні дощі.

    Тоді ти носив олімпійку, а зараз ідеш
    На війну з автоматом.
    Я б, може, пішла за тобою, та тільки
    Ніхто не навчив мене правильно зброю тримати.

    Ніхто не навчив заплітати з волосся
    Тугої коси.
    Ніхто не навчив. А мені довелося.
    Як можеш — то коси мої від ножів захисти.

    Сховай від людей, що говорять до мене
    Зрадливим, чужим, поневіреним словом —
    Не знають скорботи, знущаються з горя.
    Будь ласка, скажи, що це все — тимчасово.

    Як будуть стріляти —
    Приціл відведи.
    Клянусь, я хотіла б не знати
    Й не бачити, як поламались між нами останні мости.

    То спробуй знайти мене десь
    під уламками архітектури.
    Як дивно, що замість розбитих сердець
    Нас і досі хвилює розбита культура.

    Давай втечемо від цієї весни
    Й від нестриманих сліз.
    Що ще нам у жертву війні принести?
    Давай не зібравши валіз втечемо хоч кудись.

    І люди біжать. По руїнах
    І залишках власних історій.
    В діапазоні між страху й надії
    У відчаї з неба зриваються спалені зорі.

    Спіши. Із розвалених вулиць
    Звертається кров'ю розтрощений в крихти граніт.
    Ми звідти, куди не вернутись. Дороги забулись. Немає чого і по чому палить.

    Гори моє сонце вогнем, щоб не бачить
    Згорілого неба.
    На людній зупинці чекають останнього шанса на втечу —
    Я досі чекаю на тебе.

    Знов випаде сніг. І почнеться новий
    Нерозтрачений день.
    Я знов із тобою на "ви".
    Інші — зовсім чужі. Мені їх голоси відрізнити б від звуку сирен.

    Хто знає, коли ми побачимось знову —
    Чи ці передбачені дати?
    Я все пам'ятатиму — кожного слова.
    А ти обіцяй, що у мене залишиться, що пам'ятати.

    Я знову в дорозі,
    Аж доки скінчиться остання весна.
    Шукай мене потім у власних стривожених снах.
    Зривається сніг, наче сльози.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4749

    22 бер. 2022
    Уляна
    Летіли лелеки
    Ой летіли, летіли лелеки,
    Не близький  шлях здолали - далекий,
    Прилетіли  - не звити гнізда,
    Лихо справжнє - війна і біда.
    Приспів:
    Ой, лелеко, лелеко - пташа,
    Чом болить так у грудях душа,
    Люди виженуть з хати війну...
    Зустрічатимуть мирну весну.

    Ой  летіли, летіли  лелеки,
    Не вітають зелені смереки,
    Не чекають біленькі хатки,-
    Від пожарищ лиш чорні  латки.

    Приспів

    Ой летіли, летіли лелеки,
    Відчували страшну небезпеку,
    Прилетіли до рідного дому,
    І завмерли від вибухів грому.

    Приспів

    Каламутиться в річці вода,
    Не стрічає їх рідний газда.
    Не радіє їм рідне село,
    Як же звити пташині кубло?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4750

    22 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Тримайся, Україно
    Мила моя дівчинко,
    Солодка моя лялечко
    Від кінчика і до кінчика
    Кохаю тебе змалечку

    Тримайся, моя крихітко,
    Тендітна моя зоренько.
    Ти - ніжна душа підлітка.
    То - просто така доленька.

    І серце моє тьохкає
    За волю твою міцную.
    Ти чуєш? То море форкає,
    Бо любить тебе космічную.

    І скільки відвелось дихати,
    І серцю моєму битися,
    Чоло я прикрашу квітами
    І жовтими, і блакитними.

    І буду пліч-о-пліч, матінко,
    З тобою, та проти ворога,
    Бо ворог іде із затінку,
    І це йому буде дорого.

    І знай же, країно, серденько,
    Я - донька твоя з народження.
    З тобою крокую меленько
    У вільне від всіх походження.

    І Північ і Південь, ластівко,
    І Захід і Схід - єдині.
    Дай Боже всім миру і злагоди.
    Пишаюсь я жить в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4751

    22 бер. 2022
    Ася Р.
    Соняшники
    Через місяць проростуть соняшники.

    Попроростають всюди,
    крізь асфальтовані дороги
    крізь бетон
    крізь землю суху і зрошену кров'ю
    тих, хто по ній ходив, та не дійшов
    додому.

    Ваш дім далеко.
    А ви чомусь тут
    ходите й ходите.

    Налити б вам спирту, води й бензину
    змішати і підпалити.
    Щоб не лишилося ні могил, ні імен
    ні навіть спогаду про те
    Як горіли міста великі й малі
    горіли
    неопалимою купиною
    мости і ріки і навіть небо.

    А люди йшли
    босі йшли по цьому вогню
    й голими руками закривали приціли
    автоматів
    що були направлені прямо до них у серце
    одне єдине серце
    одне на всіх.

    Питалися: нащо?

    Ми ж самі здатні посадити квіти
    Ми ж самі здатні себе врятувати
    бо в нас є й голос і тіло і мрія
    І нам би кохатись в тих квітах
    до болю
    до крові
    до самої смерті.

    То нащо ж тоді ви приходите
    й топчете своїми ногами
    нас
    наші квіти
    наше кохання?
    Напевне, щоб нам не було
    чого класти на ваші могили.
    Тож ми обіцяємо, що могил не буде.

    Чи вас в дитинстві не вчили батьки
    що не можна ходити у гості
    з порожніми руками?

    Тож приходьте. Приходьте на нашу землю
    але не забудьте
    покласти до своїх кишень
    насіння.

    Хай після вас залишаться хоча б соняшники.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4752

    22 бер. 2022
    Ася Р.
    Коли буде війна.
    Коли буде війна — обіцяй дочекатись диму
    Й напиши вогнем на моїх долонях своє ім'я.
    Я за тріснутим склом не змогла пережити зиму —
    Мені страшно, коли під холодним снігом горить земля.

    Мені страшно, коли під ногами нема дороги
    І доводиться бігти по випаленій траві.
    Не дивися вниз на мої поранені босі ноги —
    Подивись мені краще в очі, допоки вони живі.

    Не питай мене, нащо я зараз не біля тебе:
    Я не буду смілива. Тож стань сміливішим за нас обох.
    І уверх не дивися. Там замість світанку червоне небо,
    На якому сльозами із нашої крові ридає бог.

    Він жорстокий. Тому що дозволив пеклу зійти нагору,
    А мені все одно без тебе так холодно, що болить.
    Забувай пережите й забруднене в сажі "вчора".
    Засинай. Бо від ночі до ранку зі мною лишилась мить.

    Не питай, чому бог не вберіг нас від цього пекла.
    Мовчки сам замість нього тепер бережи себе.
    Бережи мою зиму. З тобою й під снігом тепло.
    Не дивися на мене, кохання. І вір, що воно сліпе.

    Коли буде війна — обіцяй молитись, моя надія.
    Я молитви не знаю. Тільки Твоє ім'я.
    Хай пожежа світанку руки твої нагріє —
    І тоді вже до них своїми торкнуся я.

    Я боюся. Мені здається, я щось не встигла.
    Може, просто побачити змах твоїх обгорілих вій.
    Замість куль в автомат заряджай почорніле срібло —
    Свого хрестика знявши, візми замість нього мій.

    Коли буде весна — потім пам'ять світліша стане.
    Поки темно — безсонні ночі мені згадай.
    Засинай. Один під палаючими мостами.
    Як не буде, куди — озираючись, не тікай.

    Сніг. То мій березневий предвісник лиха.
    Я щоночі чекаю: до мене по ньому йди.
    Обіцяй, моя доля, що ранок настане тихо
    І, щоб нас не знайшли, замітай вогняні сліди.

    Просто йди. Наче нам обом немає, чого втрачати —
    Мы зустрінемось скоро десь на околиці наших міст;
    Наче люди справді ні в чому не винуваті
    Й кожен з них тут — лише тимчасовий примарний гість.

    Тільки вулиці вже залиті густою кров'ю —
    В ній поховані погляди, кроки і, може, чиїсь тіла.
    Кожен з нас — тогочасні сліпі і німі герої.
    Не питай ні про що. І себе бережи, коли буде така війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4753

    22 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Коралі
    Подивіться, люди Божі, на її коралі!!!
    Повна пазуха розкОші у нашої кралі!
    Тут корали червоніють!
    Мліють баламути!
     Смальти дрібки кам'яніють-щоб не було смути!
    Тут пацьорки кольорові, лускавки та перли!
    Як дивились злії очі, то мало не вмерли!
    Як дивились добрі очі - скарби розцвітали!!!
    І удень, і проти ночі  сонцем вигравали!!!
    Ці прикраси - праця баби...
    Вона їх надбала...
    Не продала ( були зваби)! На крам не зміняла!
    Ці прикраси в тяжку хвилю на світі тримали...
    Із німецької неволі у дім повертали...
    Не одна тут корівчина росла та продалась.
    Щоб дівчина-вкраїнка гордо красувалась!
    Щоб носила й цінувала, на перси щоб клала...
    Щоби донечці й невістці в спадок передала!
    То чи можна в таких скарбах красуню здолати?!!!!!
    Усе буде Україна! Геть, ворог, із хати!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4754

    22 бер. 2022
    Олександр Ветраченко
    Без назви
    Під вибухами смерті від ракет,
    Під пострілами клятих ворогів,
    Під ритмами наляканих сердець,
    Народжується наша воля слів.
    Кипить у серці наша вільна кров,
    Страхи перетворились вже в ненависть,
    І хочеться почути знов,
    І сміх дітей, і нашої свободи радість.
    Ми волю у крові окропимо,
    І ворогом удобримо ми землю,
    І Бога всі ми молимо,
    Щоб сили дав, щоб билися ми ревно.
    Коли усе закінчится? Ще мить!
    Бо миттю ми здобудем перемогу.
    Та все ще груди нам щемить,
    І біль, і страх, й молитва Богу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4755

    22 бер. 2022
    Олена
    Україно!
    Для кого писати вірші як не для тебе?
    Про сни і сирени, нечувані пеклу рани,
    Про калИнові березневі відтінки неба,
    І тривогу в повітрі, що мали б зайняти тюльпани.

    Ця війна ставить зброю прямо мені у ребра,
    Витісняючи жаль до чужинців із власних кордонів,
    Виявляється, що свободи й права не усім людям треба,
    Там, де кактуси зараз ніколи не було піонів.
    Олена Нечипорук
    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4756

    22 бер. 2022
    Олександр Ветраченко
    Без назви
    Як краще пояснити,
    Козаче серце сильно б'є!
    Не може москаляка зрозуміти,
    Як вільна то людина геть живе.

    Між нами величезна є різниця,
    Ні, прірва поміж нами є.
    Бо поки москаляка свого лупить міцно,
    Вільна кров вражину рве!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4757

    22 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Коли закінчиться війна?
    - Коли закінчиться війна? -
    Спитав у мене син молодший.
    - Тоді, синочку, як Вона
    об нас сталеві зуби сточить.
    Зламає ікла на містах,
    Що так безжально спопелила,
    На дітях, мамах і жінках,
    Та на стареньких, що убила.
    Тоді синочку, як з небес
    Повстануть діти-ангелята -
    Невинні жертви в цій війні.
    Жде ворогів за смерть розплата
    Потоки біженців сумних,
    Покинуті розбиті хати.
    Виття сирен, і плач малих,
    І у молитві вклякла мати:
    - Ви повертайтеся, сини,
    живими після перемоги!
    Закрити небо попрошу
    Для вас у Господа я в Бога!
    Ви повертайтеся, сини,
    Мої соколики рідненькі!
    Спаси, Господь, і Сохрани
    розтерзану Вкраїну-Неньку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4758

    22 бер. 2022
    Олександр Ветраченко
    Без назви
    Хотів би бути я японцем,
    Їсти рибу, школярку завести.
    Та народився українцем,
    Від цього вже нікуди не втекти.

    Не бути мені самураєм,
    І не складати хоку навесні.
    Шаблюкой ріжу люту зграю,
    А шо робити - кляті москалі.

    Не зроблю суші навіть,
    Саке не вип'ю я за гріш.
    Горілка настрій мій поправить,
    А сало зробить все смачніш.

    І вроджений козацькою душею,
    Відпущу вуса, заведу коня:
    "Эй, сучьи дети, русские,
    Бегите ка подальше от меня!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4759

    22 бер. 2022
    Уляна
    Козацький дух волі
    Рідні наші лицарі-соколи
    Люблять Україну, як ніколи.
    Дух свободи в серці воскреса,
    Бо за ними Бог і небеса.
    А над ними стяг, за ними люд -
    Звільнять Україну від приблуд.
    В соколів козацькі дужі крила,
    Воля їм наповнює вітрила.
    Поклив волі в генах, на роду
    Писано: "Здолай ярма біду!"
    Українці дійсно Божі люди,
    І козацький дух рабом повік не буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4760

    22 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Коралі
    Подивіться, люди Божі, на її коралі!!!
    Повна пазуха розкОші у нашої кралі!
    Тут корали червоніють!
    Мліють баламути!
     Смальти дрібки кам'яніють-щоб не було смути!
    Тут пацьорки кольорові, лускавки та перли!
    Як дивились злії очі, то мало не вмерли!
    Як дивились добрі очі - скарби розцвітали!!!
    І удень, і проти ночі  сонцем вигравали!!!
    Ці прикраси - праця баби...
    Вона їх надбала...
    Не продала ( були зваби)! На крам не зміняла!
    Ці прикраси в тяжку хвилю на світі тримали...
    Із німецької неволі у дім повертали...
    Не одна тут корівчина росла та продалась.
    Щоб дівчина-українка гордо красувалась!
    Щоб носила й цінувала, на перси щоб клала...
    Щоби донечці й невістці в спадок передала!
    То чи можна в таких скарбах красуню здолати?!!!!!
    Усе буде Україна! Геть, ворог, із хати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4761

    22 бер. 2022
    Валерій Болотов
    Все на свете на рассвете началось
    Все на свете на рассвете началось,
    Завертелось, закружилось, сорвалось.
    И никто со сна не разберет,
    Кто вперед бежит, а кто — наоборот.
    И поперла эта сволочь, как чума,
    С проклятого февральского утра —
    И давай неньку ріднесеньку давить,
    И попробуй их орду остановить.
    Их на горло, их на совесть не возьмешь,
    Красноречием назад не повернешь —
    Только пуля, Стингер, ПТУР или приклад!
    А для этой цели надобен солдат.
    А солдатом не рождается никто,
    А солдатами становятся потом,
    Когда пятиться уж некуда назад,
    Когда смерти ты глядишь глаза в глаза.
    И солдаты, оторвавшись от земли,
    В бой за Родину с готовностью пошли.
    И неведом козакам смертельный страх,
    Кто себя бросал под пули, кто под танк.
    У солдата на войне короткий век,
    А солдат — он тоже, братцы, человек,
    А солдата дома тоже кто-то ждет,
    А солдат возьмет с войны да не придет…
    День победы — он настанет, дайте срок!
    Супостат наказан будет, видит Бог.
    Только многих забрала себе война,
    И темнеют без хозяев ордена.
    Наше горе в душах мира пролегло,
    Скільки хлопчиків за неньку полегло!
    Это надо же — чтоб нам с тобою жить,
    Наших тысячи под землю положить!
    Это надо же рассудок потерять,
    Чтоб солдатским телом землю удобрять.
    Мы вовек должны такое не забыть
    И живых солдат ЦЕНИТЬ! БЕРЕЧЬ! ЛЮБИТЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4762

    22 бер. 2022
    Заладовська Софія
    Без назви
    Інше небо незалежної миті.
    Сонця обличчя Великодній  суд,
    Ангели миру,герої свободи
    руками бога меч України несуть.
    Собаки все нюхають смертями долі,твоїх українців ,моїх нечужих ,
    За межами болю на полі бою апостольський дух, України рук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4763

    22 бер. 2022
    Тульчій Анастасія
    Давай думати про Україну
    Давай сьогодні думати про Україну,
    Бо це наші родючі поля
    Давай сьогодні кохати єдину,
    Бо це наша рідна земля
    Давай сьогодні молити Бога,
    Бо у нас віра одна
    Давай сьогодні забудем образи,
    Бо любов єднає серця.

    Давай згадаємо нашу Одесу,
    Давай згадаємо наші моря,
    Давай зупинимо цю навалу,
    Бо це наша рідна земля.
    Давай швидше звільнимо Харків,
    Давай відбудуєм міста,
    Давай дамо відсіч цим оркам,
    Бо це наша рідна земля.
    Давай оберігати захід і захищати центр,
    Давай відстоємо Київ, Маріуполь, Миколаїв, Херсон, Чернігів, Дніпро,
    Давай звільнимо Суми,
    Нехай запанує добро

    Бо ми народ ми незламний
    У нас віра у світло є
    Ніхто нас не поранить,
    Нашу віру ніхто не вб'є

    І нікого війна не зламає,
    Бо сміливості у нас за краї
    Давай піднімемо прапор у небо,
    Бо найбільше нам миру треба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4764

    22 бер. 2022
    Рімма Петруня
    Коли закінчиться війна
    Од вічний бій:
    Добро чи зло,
    Життя чи смерть,
    Світло надій
    Чи фарисей?

    Самопожертва, мужність і відвага?
    Чи звірства й злочини ГУЛАГа?
    Благословенний захисник?
    Чи кров’ю кроплений м’ясник?
    Нестерпні втрати й біль?
    Чи біснувата ціль?
    Молитва й віра в перемогу?
    Чи богохульство в допомогу?
    Гнів праведний й невідворотна помста?
    Чи дії д’явола аж до погоста?

    То ж справедливість історична?
    Чи забаганка істерична?
    Світло чи тьма?
    Хай йде в віка
    Уся російськая орда!

    А наші янголи земні
    Непереможні, мов стальні
    Навіки славу здобули
    Бо всі незламними були:
    Хоробрі, відчайдушні й милі,
    Стійкі і сильні не по силі!
    Завзяті, дружні і безсилі
    До сліз дітей, жінок…
    Й немилі
    До ворога, страшного звіра
    В якого віра – це не віра!

    Коли закінчиться війна
    Й оплачуть всіх кого нема…
    Герої України!
    Вам пам'ять вже є вічна
    І наш уклін поплічний,
    Подяка, шана і любов!
    Безсмертя ваше без умов!

    А всім російським виродкам
    Лиш тлінність і ганьба!
    На матушкі-расєюшкі
    Й могилоньки нема!
    Так родіна-уродіна
    Шанує їх усіх:
    Спаливши в крематоріях
    І зсипавши у міх…

    Історія циклічна
    І війни будуть вічно
    Доки наш світ цинічно
    Примушує публічно
    (щоб зберегти обличчя
    агресора й своє)
    Повірити у те,
    Що право Сили сильних
    Є правом Сили правих,
    Й безсилля всіх безправних
    У їхній силі Права!
    Й тому вони без права
    На право Сили й Права!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4766

    22 бер. 2022
    Валерій Болотов
    НО ПОБЕДА БУДЕТ ЗА НАМИ
    Ах ты девица-раскрасавица!
    Автомат на груди — и в строй.
    Солнце ласково на ланитах играется,
    Так и рвется идти за тобой.
    А ребятам улыбки дарятся,
    Засмущав мужиков в строю,
    Даже некоторые оступаются,
    Не на свадьбу идут — на войну.
    Вдруг команда «Ложись!» прозвучала —
    Прямо в снег, прямо в грязь лицом.
    На войне это только начало,
    По-настоящему будет потом.
    Вы, сыны Украины и дочери,
    Свою неньку прикрыли собой,
    Сколько техники обесточили,
    Сколько гадов сравняли с землей!
    А рашисты, сволота земная,
    Подстрекают своих главарей,
    Нет, не армией — волчьей стаей
    Бомбят стариков и детей.
    Но победа будет за нами!
    Досчитаться придется не всех…
    Высоко мы поднимем знамя
    Над свободной Европой всей!
    Ах ты девица-раскрасавица,
    Только ты возвратись с войны —
    И еще столько тобой нарождается
    Светлой радостной детворы.
    Как и мы, они будут свободны
    И в решеньях своих вольны,
    Будут с нами отмечать ежегодно
    Окончанье проклятой войны.
    А пока что бомбежки, сирены,
    А пока слезы вдов, матерей
    И сотни, тысячи пленных
    Убийц на земле моей.
    Здравствуй, утро моей Украины,
    Люди, здравствуйте, здравствуйте все!
    Будем крепче мы и едины
    И дружбой сильнее втройне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4767

    22 бер. 2022
    красій юля
    Без назви
    розбитий вітраж більше ніколи не складеться докупи
    його скло заляпане кров‘ю
    і кінці настільки гострі
    що не візьмеш у долоні
    бо й себе заплямуєш кров‘ю

    розбитий вітраж буде тепер лежати
    скло під склом
    з паперовою табличкою
    «музейні експонати
    руками не чіпати»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4768

    22 бер. 2022
    Сергій
    Зродились ми великої години...
    Зродились ми великої години.
    Із канонад, з Гостомеля вогнів.
    Ми чуєм клич - "Повстань на захист України".
    Годує нас бажання вбивать проклятих москалів.

    І ось ми йдемо у бою життєвому.
    Зміїний острів, Одеса, Харків, Конотоп і Львів.
    Стиснемо зуби - бо плач не дав свободи ще нікому.
    І через море крові ми здобудемо свій світ.

    Не хочемо ми ні слави, ні заплати.
    Заплата нам - то радість боротьби.
    Солодше бо від куль у бою нам вмирати.
    Ніж жити другим сортом у країні москалів.

    Доволі нам руїни та незгоди.
    У бій піднявся Південь, Північ, Захід, Схід.
    Дніпро, Тернопіль, Чернівці, Запоріжжя і Донбас.
    Бо кров покликала на захист у важку годину.
    Бо кров покликала нас всіх до зброї враз.

    Велика правда - для нас всіх єдина.
    І клич наш гордий хай вітер степовий пронесе.
    Вітчизні ти будь вірний до загину.
    Бо Україна для нас вище понад все.

    Пройдуть віки, та не загине слава.
    Для усіх нас подвиг загиблих - то наказ.
    "Їб*ш русню з усього за державу.
    За Україну від Сяну по Кавказ".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4769

    22 бер. 2022
    красій юля
    Без назви
    «ви маленькі люди»

    маленькі люди
    не виходять проти танків
    з одними копійками в кишенях
    і цукеркою «дюшес»
    яка лежить там вже роки зо два

    маленькі люди
    падають слабко на коліна
    перед тими
    хто направляє на них палицю
    чи автомат

    маленькі люди
    не вміють кричати
    вони не вміють говорити
    мовчання - от що визначає
    маленьку людину

    маленькі люди не вміють боротися
    маленькі люди це ті
    хто нас називає
    маленькими
    людьми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4770

    22 бер. 2022
    красій юля
    Без назви
    скажи це скажи
    я хочу додому
    туди, де залишилася моя втома
    не застелене ліжко
    розкидані речі у шафі
    і пляма від чаю на робочому столі

    я хочу додому
    тут все чуже
    я хочу туди
    звідки раніше хотіла втекти

    (присвячено всім, кому довелося втекти з домівки)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4771

    22 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Пророцтво І
    Я знаю наперед, як далі буде.
    Як вийдуть росіяни на уклін
    І будуть нам казать:"Пробачте, люди!
    Та то не ми! Та то все, падла, він!"

    І попіл будуть сипати на тім'я,
    Вождя свого, навіки, проклинать...
    Та чи це верне мамі сина?
    Чи син воскресить з під завалів мать?

    Ми будем, сумно, посміхатись.
    Ми так втомились від російської брехні.
    Ми - маєм жить. Ви, росіяни - виживати
    Й прокляття на собі в віках нести.

    Ми розцвітем! Відродиться країна!
    І пісня наша полетить за небокрай.
    І буде колисати мати сина.
    Нарешті прийде в Україну рай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4772

    22 бер. 2022
    Валерій Болотов
    Россия-мать
    Россия-мать, какая же ты мать,
    Когда своих сынов ведешь на плаху,
    Когда украинский народ единым махом
    Решила за свободу наказать?!
    Твой долг — делить, распределять твой долг,
    Твой долг — вводить и разделять границы,
    И за тебя, и от тебя частицы
    Уходят в землю под могильный шелк.
    Россия-мать, я связан был судьбой,
    Ведь дети, внуки, правнуки с тобою,
    Но захлебнулся всласть слезою вдовьей,
    Я понял — нету Бога над тобой.
    Россия-мать, не трогай мой народ!
    Земля моя тебе ведь не подвластна,
    И ты поверь, что ты совсем напрасно
    Таможишь наши души, делишь флот.
    Не верю в окровавленное братство,
    Не верю в мир печальных бугорков!
    И это называется «любовь»?!
    А это просто завтрашнее рабство!
    Ты убиваешь, грабишь Харьков мой,
    Зверьем солдатским рушишь и взрываешь,
    Историю кровавую листаешь —
    И сотни тысяч мертвых за тобой.
    О, сколько стран тобой покорено!
    Донбасс и Крым в своих держишь лапищах,
    Кровавый пир ведешь на пепелищах,
    Но тебе мало, мало все равно!
    Когда нажрутся же российские иуды,
    Лопнут от яхт своих и от дворцов,
    Похеря память своих прадедов, отцов,
    По-человечески жить наконец-то будут?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4773

    22 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Мама
    Від вибухів летять шибки.
    Як землетрус - боїшся і ступати.
    Старенькій мамі хочеться води.
    І я іду ту воду набирати.

    Свистять ракети. Хата в нас дрізжить.
    І наче рветься коло хати.
    Старенькій мамі хочеться тепла.
    І я іду дрова собі рубати.

    Вже не лякають наступи орди.
    Розбили грядки - тре город саджати.
    Старенькій мамі хочеться весни,
    Щоб сонечко на призьбі зустрічати.

    З весною, вірю, прийде мир!
    Над хатой будуть ластівки кружляти....
    А поки дрова та відро води,
    Щоб мама не виходила із хати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4774

    22 бер. 2022
    Тетяна Романенко
    25-й день війни.
    Здіймаю погляд в синє березневе небо,
    Шукаю, Господи, Всевидячее око там.
    В душі темніша, слів нема, та їх уже й не треба
    Про те, що скоїться, давно сказав Ти Сам.

    Та, бодай серцем, подумки знов в Господа питаю:
    Де ж та Вселенськая Любов, в яку я вірю, знаю,
    Яка весь час жила в мені,
    Тепер я, майже вже, ії не відчуваю
    На 25-й день страшної і пекельної війни.

    Сліпі й глухі раби антихриста зростили у росії
    Всі вбиті ним і ті, хто захлинається в крові - повік будуть його клясти.
    Змирять себе і я уже не всилі - бо українці вільні,
    Мирні люди, ми на своїй землі - не треба нас пасти.

    Прийди, Спасителє, до нас на Україну
    Зі своїм військом Ангельским святим.
    Стань спереду із воїнами нашими у стрій єдиний,
    Аби нам рідну землю, рідну неньку і людей спасти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4775

    22 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Хата
    Знову вибухи. Тріщить моя хатина.
    По кутах щілини поповзли.
    У моєї хати, як в людини
    Вже з'явились шрами від війни.

    Стогне бідна.  Стукотять віконця.
    Наче плачуть бідні ті шибки.
    Так вона світилася на сонці...
    А тепер вже зморшки  від війни.

    Виглядає бідна ластів'яток.
    "Може мир вони під стрвху принесуть?
    Може все ж таки згадають хату?
    Може не злякаються війну?"

    Тисячі таких малих хатинок
    В Україні нині у журбі!
    Пам'ятками відчаю застигли
    І кричать у небо: "Ні - війні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4776

    22 бер. 2022
    Юджін Папуша
    ПИСЬМО ЭМИГРАНТА
    Прощай, покорная Россия,
    безбожный и нетрезвый край!
    В тебе мы досыта вкусили
    однопартийный нищий рай,
    в котором верили когда-то
    в победу сказочных идей...
    И были мы не раз распяты
    руками собственных вождей...

    Вожди всего наобещали,
    не поскупясь на ложь и лесть…
    Народ врагами застращали,
    родным пороком сделав месть -
    видать Россия обнищала,
    когда таким в ней место есть!
    Коль позабыто слово "честь",
    когда живому льют елей,
    стал Богом труп, а Храмом - мавзолей
    в Стране Партийного Порока,
    в Стране Расстрелянных и Слёз,
    в Стране, где нет уже ни капли сока
    в гортанях срезанных берез,
    где жизнь народа стала сроком,
    по воле мёртвого пророка,

    А на погосте - воет пёс...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4777

    22 бер. 2022
    Олександр Жилко
    Білий гнів
    з білого гніву ми чавили отруту
    ці стиглі плоди слабкості й втоми
    розривались між пальцями ніг
    як розривались серця закоханих
    у поемах про лицарів і хустинки

    згори у вогні тисячі сонць, ти
    безіменний пожирач наших надій
    хто білий гнів у нас породив
    хто прокльонами поезію отруїв
    ніби це більше не мова архангелів

    замість писати про світло і кров
    ніяковість розмов, залізність міст
    ми пишемо про помсту і гній
    про смерть щоденності і часів
    бо так захотів пожирач надій

    хай з люті вийде найкисліше вино
    найблювотніший з існуючих ядів
    і хай п'є безіменний пожирач надій
    хай горить у вогні тисячі сонць
    хай згорить у вогні білого гніву
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4778

    22 бер. 2022
    Євген
    УКРАЇНЦЯМ СЛАВА
    – Герої Українці, у Вас сталеві яйця!
    Під бомбами й ракетами б’єте орду.
    Вчите ви європейців рашистів не бояться.
    Вони сюди приперлись на свою біду.

    Не буду проклинати рашистів нерозумних.
    Їх прокляли матусі убитих діточок.
    Та як же мені гірко! Та як же мені сумно.
    Як жаль безвинно вбитих маляток-квіточок.

    Проснулися нарешті  Америка й Європа?
    – Нам знавіснілу стримать допоможіть орду!
    А ще закрийте  небо  нащадкам рібентропа.
    Щоб їх ракети й бомби нам не несли біду.

    Сьогодні разом з нами Петлюра і Мазепа,
    Бандера і Шухевич – вкраїнський родовід
    Не тільки Україну, боронять ще й  Європу.
    Боронять українці сьогодні вільний світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4779

    22 бер. 2022
    Світлана
    Проклятий ворог - зупинися!
    Проклятий ворог - зупинися!
    Ми знищимо тебе на нашій землі.
    Молитви - сильні - материнські,
    Благають Бога-захисти, допоможи.
    Дай Боже - сили, мужності,терпіння.
    Жахіття все - це зупинить.
    Не віриться, що знову пекло
    - Потрібно Україні пережить.
    Благаємо! О Боже-Україну збережи,
    Господи - помилуй нас.
    Вже восьмий ранок, і знову перекличка,
    Усім своїм знайомим, друзям і рідні',
    І телефон, одна надія, почути кращу звістку-ми в Перещепино, ми в Харкові,
    Ми в Києві, ми в Куп'янську, а ми в Пологах, ми в Дніпрі - ми всі живі..
    І ти радієш, зі сльозами на очах.
    Мої рідненькі, ви де, ви в укритті, чи ви в квартирі?
    - у відповідь, ми всі живі, а поряд з нами "АД" - житловий будинок розтрощили.
    Звірство заради влади та і все...
    Рідня питає в нас, а ви як? У вас тихо?
    А ми їм: тихо, та ми горою за нашу неньку стоїмо, зібрали волонтерську допомогу.
    З Молитвою до Бога,благословила я вже  сина, чоловіка та братів своїх,
    На добрі  волонтерські справи, бо в оборону міста Перещепине вони ідуть, заради Волі, Миру, нашої Держави.
    І біль, і сум за тих, хто заховався, втік, до іншої держави.
    Я  Українка - я  пишаюсь цим!!!
    Бо наш народ воює з русаками.
    Ми переможемо війну,
    І будуть українські паляниці,
    Зі смаком солодкої полуниці, що
    Продаються у крамниці біля Укрзалізниці.
    Зараз 6 ранку тиша, у нас всі сплять.
    А в телефоні смс... У нас спокійно.
    Затихло з половини ночі, ми живі,
    Вже не гатять!!!
    І хочеться сказати:
    Молімося за кожного солдата:
    Чийогось батька, сина, брата,
    Хай береже молитва їх єдина,
    Над нами Бог!
    За нами Україна.
    З нами правда,
    З нами Бог,
    З нами українська армія,
    Наш президент
    І непереможний український народ!!!

    Україна понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4780

    22 бер. 2022
    Наталія
    Привет Россия
    Привет, Россия
    Как дела?
    Как ночь?
    Сирен наших не слышали?
    А стонов?
    Как умирала маленькая дочь застывшая на папиных ладонях?
    Привет, Россия
    Как дела?
    Как день?
    Сирен наших не слышали?
    А свист ракет?
    Которые летят к нам
    с ваших рук
    И просто убивают все вокруг.
    Не слышали как плачут наши детки?
    Головками к родителям склонясь
    Они не знают что на этом свете
    Бывает страшная война.
    Россия спишь?
    А мы сидим в подвале
    Без света, без воды и без тепла
    Прижавшись к стенке крепкими руками
    Зубами выгрызем  свободу для себя.
    Россия спи, ведь спишь ты вечно
    Всегда глаза закрыты у тебя
    Тут сын твой умер, он ушол навечно
    А ты кричиш: "неправда, все брехня"!
    Россия спи, усни навечно
    Мы не забудем никогда
    Тот день когда тем раннем утром
    С бомбежкой в дом ты наш вошла.
    Мы не простим тех слез пролитых
    И смерти родненьких людей
    Зачем Россия?
    Для чего ты?
    Убила столько малышей.
    Желаю я тебе Россия
    Хоть на денёк попасть сюда
    Чтоб наша боль тебя пронзила
    И там осталась навсегда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4781

    22 бер. 2022
    Олена
    Моя Україна
    Моя Україна-рідна,єдина
    велика та щедра земля,
    від матері-доні,від батька -до сина
    широкі степи і поля.

    Моя Україна-червона калина
    гаряча хлібина,запашна,
    мирна,багата,велика родина
    нехай процвітає вона!

    Мою Україну вам не зламати
    ми носим її у серцях,
    про неї нам хочеться,завше співати
    оспівуєм її в піснях.

    Моя Україно,я вірю у тебе!
    Ти встоїш на своїх ногах,
    у тебе є Бог,у тебе є небо
    і сила твоя в молитвах.

    Хоч ворог на волю твою зазіхає
    тримайся,не падай,повір,
    Бог щохвилини тебе зберігає
    від злих ненаситних щурів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4782

    22 бер. 2022
    Жека ЗОЖ
    Лапті
    Лапті
    «Ісконно русскіє» - тільки лапті,
    Все інше вони вкрали в «братів».
    На розум, нажаль, вони не багаті..
    ..Я зараз говорю про москалів.

    Вкрали історію нашого краю:
    Це ж Київський князь Русь похрестив,
    Ще й Москви не було – я те знаю.
    То чому цьому вчать усіх москалів?

    Ну мови своєї, ми їх самі навчили,
    Створивши, так званий, «русскій язик»..
    Їх вчителі - в Могилянку ходили.
    Бо неграмотним був російський «мужик»

    А згадати про гідність мого народу?
    Вкрали, кацапи, у нас козаків!
    Наші предки, здобували свободу!
    Їхні ж предки, захищали царів!

    Отак прийде ідея, москалю-офіцеру,
    А потім кацапи збируться гурбой,
    І нахабно поцуплять Степана Бандеру,
    Заявивши, що то їх власний герой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4783

    22 бер. 2022
    Уляна
    Без назви
    Знов війна, руїна!
    Знов плаче, Вкраїна!
    Їі знов розп'яли.
    Знов крукам віддали.
    Смутки лихоліть.
    Віють із століть.
    Ми ж не каторжани.
    Полікуймо рани.
    Полікуймо серце -
    Совісті озерце.
    Ненці ми потрібні.
    Не зрадливі, гідні.
    Захистимо неньку -
    Знищім вороженька.
    Покаймося люди -
    І війни не буде.
    Щит святий небесний,
    Хай в душі воскресне.
    Воїнам підмога -
    В хаті  перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4784

    22 бер. 2022
    Євген
    Марш добровольчих батальйонів
    За колоною колона –
       Добровольчі батальйони
       Йдуть на схід Вітчизну рятувать.
       Не страшні нам "смерчі" й "гради",
       Начувайтесь, кляті гади!
       Подолаєм "раші" вражу рать!

       Син і батько разом стали,
       Щоб відбити злу навалу,
       Рідну землю й волю захистить.
       Окупантам скрутим роги!
       Доживем до перемоги!
       Будем в Україні вільній жить!

       За колоною колона –
       Добровольчі батальйони.
       Київ, Суми, Львів, Дніпро, Айдар,
       Рвуться в бій, аби здолати
       Московитів рать мордату.
       Вирішальний їм завдать удар.

       Наша кров недарма ллється.
       Ворогам іще гикнеться.
       Будуть знати, як із нами воювать!
       Начувайтеся, косапи!
       Відрубаєм вражі лапи!
       З нами Правда! Нас не подолать!

       За колоною колона –
       Добровольчі батальйони
       Йдуть за волю України воювать.
       Ми врятуєм рідну землю
       Від лихого "путінплем'я".
       З нами Бог! І нас не подолать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4785

    22 бер. 2022
    Олена Самчук
    Без назви
    До себе доню пригорну
    таку беззахисну, маленьку,
    щоб не боялась цю війну,
    я заспіваю їй тихенько.
    Я сина ніжно обійму
    всім серцем я його кохаю,
    не буде страшно вже йому
    в очах дитячих прочитаю.
    Навчу молитися обох
    й сама схилю свої коліна,
    Бог,збережи їх від тривог
    хай радісна їм буде кожна днина.
    Хай вже закінчиться війна
    з полекшенням вдихнуть хай люди,
    й настане сонячна весна
    і зігріва усіх, усюди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4786

    22 бер. 2022
    Яшкіна Юлія
    Той день
    Настане день,
    Закінчиться війна.
    І перемога буде наша.
    Підем співаючи пісень,
    Не знаючи страху і плачу.
    Підем додому, у рідну хату,
    Поцілівшу і похилу.
    Не буде більше болю і мішень,
    Не буде більше горя й жаху.
    І будем споминати це лишень,
    Як страшний сон,
    Як чорну птаху.

    Настане день,
    Закінчиться війна.
    І перемога буде наша.
    Підем співаючи пісень,
    На радість всім,
    На втіху страршим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4787

    22 бер. 2022
    Катерина Руда
    Синку спи
    Синку спи. Ховайся уві сні
    Біля серця мами, в тиші, в мирі.
    Зараз Україна у вогні
    Та вона відродиться, я вірю.

    Армія боронить спокій твій.
    День і ніч солдати на сторожі
    Аби ти в своїй країні мрій
    Був захищений від сил ворожих.

    Батьківщина не простить своїх катів.
    Кожен, хто хотів її скорити,
    Хутко перетвориться на гній
    А на гної гарно ростуть квіти.

    Сину, буде день, коли наш край
    Прожує і виплюне цю скруту.

    Ну а поки спи, відпочивай.
    Все минає. Мусить й це минути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4788

    22 бер. 2022
    Анна
    Мрія
    Пройде весна, як і пройде війна.
    Пройдуть і горе, смуток, лють,
    Та не забудуть вже ніколи ті серця,
    Що їм робила ворожнеча муть.

    Ми - то є нація, і ми один народ.
    У нас стріляють градами,
    але не зможуть вбити.
    Бо наша мрія є, вона одна:
    Це вільно незалежно жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4789

    22 бер. 2022
    Олена Самчук
    Президенту
    Ти син своєї батьківщини
    ти вірний, мужній, ти безстрашний,
    ти робиш все для України
    у добрий час та у час важкий.

    За тебе Богу помолюся
    й за всю великую родину,
    я ворога вже не боюся
    бо з нами Бог, і ти в цю днину.

    Тобі не треба від нас пошани
    лише скажу щире спасибі,
    ти хочеш, щоб усі погани
    зробили справедливий вибір.

    Я дякую і вірю в перемогу
    бо ти не кинув нас, і б'єшся,
    і вкотре дякую я Богу
    що борешся, що не здаєшся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4790

    22 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Мала бути весна...
    Мала бути весна...
    Мали бути усміхнені люди...
    Сонце мало би гріти у полі малі колоски...
    У садах білим цвітом розквітнути мало усюди...
    Повертатися з вирію мали би різні пташки...

    Та надворі війна...
    Скрізь блукають заплакані люди...
    Сонце в полі не гріє вже тих хто поліг у бою...
    У садах переламана гілка цвісти вже не буде...
    І пташки не впізнають напевно вже землю свою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4791

    22 бер. 2022
    Мар'яна
    Без назви
    Двадцять перше століття,
    Телефонний дзвінок,
    На світанні коханого голос...
    Ні, не звичне "люблю",
    Що лунало завжди,
    А тривожне - "війна розпочалась...
    Ти лише не хвилюйся, я тебе заберу.
    Візьми речі, швиденько збирайся".
    Я не хочу! "Чому? Не покину тебе!
    Нема часу, ти не вагайся!
    Це обов'язок мій, маю вас вберегти!"
    Часу обмаль, вже Київ бомбили.
    Ми зібрали життя у валізу одну,
    І всі мрій в ту мить розгубили...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4792

    22 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Первый день войны
    Первый день войны –
    Пять дней до весны…
    Птицы не летят…
    Словно мы не мы –
    Чёрные умы
    Родину бомбят.

    Верные сыны,
    Воины страны,
    Ангелам под стать.
    Просто пацаны –
    Первой седины
    Появилась прядь.

    Демоны сильны,
    Но обречены –
    Свет сильнее тьмы.
    Украина – мы!
    На исход зимы
    Первый день войны…

    24.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4793

    22 бер. 2022
    Зирянова Катерина
    Без назви
    Наш спокій з'їли трутні
    Бронежилет тепер замість сукні
    День народження та снігопади
    Змінили картинку на камуфляж та "гради"

    Тисячі вагонами їдуть у невідому далечінь
    Змінюється історія наших нових поколінь
    Вчора дивився схід ти сонця, тішили око хвилі
    Сьогодні ти самотній, у братській могилі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4794

    22 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Моя незламна Україно,
    Моя ти вічна нене,
    Як не змагалися "царчата та царі"
    забрать тебе у мене,

    В моїй душі, в моєму ДНК,
    Лише одна ти пишеш мою волю.
    Як вчила, матінко, мене
    Так у собі несу я твою долю.

    Усі твої страждання, біль,
    Я їх ніколи не зречуся.
    Хоч як би там старенький божевіль
    Історієй своєй не захлинувся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4795

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Дуже хочеться жити
    Дуже хочеться жити,
    Світу радіти та миру,
    Після війни не поїду
    Я в ніяку країну.
    Буду щаслива на рідній,
    Неньці моїй Україні.
    Лікувати пораненій
    Душу і землю єдину.
    Буду писати вірші,
    Буду студентів вчити,
    Будемо ми вже інші,
    Захищатись вміти
    Від ворога і супостата,
    Ракет, московитських танків.
    Від світового ката,
    Що б'є по мирним світанкам.
    Буду з малими моїми
    Гратися та сміятись.
    Справами дуже простими
    Буду щаслива займатись.
    Буду виводити формули
    І тестувати код.
    Буду без завойовників.
    Я, Україна, народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4797

    22 бер. 2022
    Зирянова Катерина
    Без назви
    Як раніше легко дихалось, ти тепер помітив?
    Височенні будинки, а біля них тендітні квартали квітів.
    І заливало світло ранком усі і всюди вікна.
    Тепер це смута й страх, і як же людям звикнуть?

    Здригаються будівлі, ревуть і стонуть люди у підвалах
    Протягуються криваві руки, що помирають у завалах
    Гарчять люті собаки, бринить у залі люстра
    А на столі удома, лишилась лиш капуста.

    Весь світ живе, а ти в пустій безодні
    Скажи, а щоб ти тут робив, якби ти знав, що вмреш сьогодні?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4799

    22 бер. 2022
    Зирянова Катерина
    Без назви
    Не знаємо скільки зустрінемо ще заходів сонця, але б'ємося
    Раніше боялись жити, але тепер не боїмося
    Лиш нависає невимовно-задушлива напруга
    Коли висить непрочитане твоє смс, у друга
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4800

    22 бер. 2022
    Елена Коваленко
    В моем городе...
    В моем городе много гостей,
    Харьков, Киев, Одесса...
    И напуганных много людей,
    Что бегут от головореза.
    Они спрашивают как пройти,
    Отогреться, поспать и после -
    Им в себя просто нужно прийти,
    Всем сейчас: и детям, и взрослым.
    Мы все знали: Луганск, Донецк.
    И бомбежки, и гнев, и страхи.
    Но сегодня совсем конец
    В Мариуполе и Волновахе.
    И привычны уже слова -
    Коридор, эвакуация.
    Украина моя жива!
    Моя Родина без оккупации!
    Даже там, где коварный враг
    Захватил города и села,
    И поставил фашистский свой флаг -
    Украинцы скандируют хором:
    Україна! Ми вільний народ!
    Нас не надо освобождать!
    Пусть домой этот сброд бредет,
    Что приехал нас убивать.
    Мы по русски, английски и на родном
    Говорим Европе и миру!
    Украина - наш общий любимый дом!
    Помоги защитить Украину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4801

    22 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Мрак
    Страна погрузилась во мрак –
    Во мраке орудует враг.
    Агрессора подлость страшна
    И даже во мраке видна!
    Коварный и бешенный зверь,
    Навек вне закона теперь,
    Ни совести и ни ума –
    Получит, вражина, сполна!
    Свети, Украина! Держись!
    Процесс неизбежен, как жизнь –
    Рассеется мрак без следа…
    Свобода и Жизнь навсегда!
    07.03.2022 г.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4802

    22 бер. 2022
    Женя Чучко
    Без назви
    Скільки нам ще потрібно Маріуполів
    Щоб заплатити ціну свободи?
    Скільки їм ще потрібно Кримів
    Щоб зрозуміти ціну життя?
    Тисячі життів, мільйони доль переплутаних,
    Атомні станції, металургійні заводи,
    Діти, що вже не відчують обіймів,
    Бо ненадійні були укриття…

    Вікна, з яких колись дивились вслід,
    З яких прощались, з яких кликали на обід,
    Вікна, в яких колись горіло ввечері світло,
    В яких можна було побачити маму,
    Вікна, з яких зустрічали раніше схід,
    На яких малював візерунки узимку лід
    Тепер розлетілись осколками у напрямку вітру
    І лишилась лише обвуглена чорна рама…

    Цівочка крові запеклась на обличчі дитини,
    Яка тепер має моторошні столітні очі
    Які дивились на те, як горить лікарня
    Які дивились на те, як горить рідне місто
    Які постаріли, бо не вронили жодної сльозини
    Коли потрібно було втікати з дому посеред ночі
    Тому що хтось абсолютно бездарно
    Вирішив побавитись у терористів

    Скільки ще Бердянськів, Щасть і Рубіжних
    Нам залишилось до перемоги?
    Скільки їм ще потрібно Херсонів
    Щоб зрозуміти, що наша держава
    Не побоїться рук забруднити ніжних
    Кров’ю тих, кого відправить туди, де немає бога
    І замість маршів співати їм похоронних
    Кричатиме Слава Україні! Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4803

    22 бер. 2022
    Женя Чучко
    Без назви
    Люди ховаються, втікають, люблять
    Міста не здаються, тримають, стоять
    Люди нескорені
    пускають корені
    Дітей не своїх голублять
    Ось така тепер благодать

    Люди звикають до бомб, до смерті
    Яка підійшла вже до них впритул
    Стоїть десь поряд
    Втупила погляд
    І очі свої уперті
    Направила на мету

    Смерть зараз ближче, ніж завжди
    І має насправді страшне обличчя
    Десь в Маріуполі
    В церковному куполі
    Кличе до себе правду
    Сотні дітей до себе кличе

    Знову лунає тривога в повітрі
    Всі в укритті - і люди, і страх
    В старому взутті
    Сидять в укритті
    Сумні, та від цього не менше світлі
    Ті, що правду мають в серцяхЖовто-блакитна найкраща земля
    Люди готові за неї вмирать
    Кожного дня
    Вмирає русня
    Кров’ю своєю кропить поля
    Ось така на війні благодать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4805

    22 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Бджоли
    Рій згуртовано працює,
    Бджілки мед додому носять –
    Праця й спокій превалює
    В, наче, видимім хаосі.
    Але, то все зовні –
    Вулики в них повні!
    Щось ведмедю закортіло
    Скуштувати, здуру,  меду,
    Що аж тіло засвербіло –
    Був «настроєн на пабеду».
    Посмоктавши лапу,
    Рушив до факапу.
    Що тут стало! Боже милий!
    Бджілки мирні розлютились
    Та в оту всю вражу силу
    Жалами стальними впились.
    Клишоногий в шоці
    (Це все без емоцій).
    Косолапе, непутяще,
    Ти б не знав мороки –
    Бджілки мирні та їх краще
    Не чіпати спокій!
    Не дивись зухвало,
    Бо при меді жало!!!

    Не чіпайте бджіл, бо буде біда!
    07.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4806

    22 бер. 2022
    Олена
    До Криму
    Я відвідала Крим десь за рік до розлуки
    І дивилась на Чорне мов би на рідний дім
    Сумувала й тягнулись до моречка руки,
    На побачення йшли ми лише в вихідні.

    На Ольшанському дули вітри нам у спини,
    Євпаторія сонцем осяяла Крим
    Там, де діти гуляли з Донецька й Волині,
    Кожне серце кричало: "Ти мій побратим!".

    З Криму везла додому не землю, а мушлі,
    Щоби сум чути без електричних дротів,
    І хоч ми у дорослих очах іще учні,
    Кожен з нас без війни ще б пожити хотів.

    Залишилась естетика миру в Вконтакті,
    Розлетілися діти і стали чужі,
    Пасадобль розбили заморські солдати,
    Розділили нас без металевих ножів.
    Олена Нечипорук
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4807

    22 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Наша зброя
    «Джавеліни», «Байрактари» –
    Вік би тих речей не знати,
    Та вони допомагають
    Ворога перемагати.
    Але краща наша зброя –
    Славні люди України!
    Ну а потім, як додаток, –
    «Байрактари», «Джавеліни»…
    16.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4809

    22 бер. 2022
    Підкалюк Діана
    Весняна лічилка
    Раз, два – твій усміх і очі
    палають так ясно, на серці тепло.
    Три, чотири - вибухатимуть ночі
    петардами, мінами, тіло звело.

    П‘ять, шість - щоденні «ти як?»
    зрівнялись уже зізнанням у коханні.
    Сім, вісім - ще ж зовсім юнак,
    а вже чутно крик у твоєму мовчанні.

    Спочатку світанки охоплює страх
    «живі? чи поспали? спокійно було?»
    Пізніше підходить туга у серцях
    за очима, обіймами, все загуло

    Загуло усе злістю, обуренням, плачем
    на фоні сирен кричить і наш дух:
    «Слава Україні!» і «Героям Слава!»
    Повстали ми, браття, переможемо й тут!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4810

    22 бер. 2022
    Оксана Гальченко
    Без назви
    ***
    Наші діти знають, як звучить сирена,
    Інгредієнти коктейлю Молотова.
    Для них слово «війна» майже буденне,
    А затишшя - на ціну золота.

    Наші діти ховаються у підвалах,
    І народжуються у бомбосховищах.
    Їхній жах - від ракетних ударів,
    Від пташиних, у небі, обрисів.

    Для дітей важливіші цінності-
    Чисте небо гад головою,
    Зрозуміти лише не можуть
    «Навіщо пішли війною?»

    Та при цьому вони посміхаються,
    По-дитячому світу радіють,
    Їхнє сяйво сердець зігріває,
    І дає Україні н а д і ю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4811

    22 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Воздушная тревога
    Воздушная тревога,
    Душевная тревога –
    Пронзённые мечты.
    Подвальными ночами
    Зажжёнными свечами
    Сожжённые мосты.
    Полна злобы и мести,
    Без совести и чести,
    Корява и больна,
    Как вор в душе возникла
    И даже в сон проникла
    Война…
    21.03.2022 г.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4813

    22 бер. 2022
    Коваленко Олена
    Молитва
    Ми молимось.
    Хто вміє та не вміє.
    Ми боремось.
    А ворог скаженіє.
    Ми віримо.
    В Добро та Україну.
    Ми виживемо,
    Ми разом, ми єдині.
    До неба очі разом піднімаємо.
    Ми молимось, ми захищаємо.
    Свою країну і життя.
    За волю, за любов, для майбуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4814

    22 бер. 2022
    Валентина Слободиська  (В.С.)
    Ми - непереможні! Народу України присвячується!
    Ми непереможні, бо Ми - Сильні!
    Нас не зламати, бо Ми – Вільні!
    Нас не залякати, бо Ми – Мужні!
    Нас не роз’єднати, бо Ми – Дружні!

    Мій любий, Народе, пишаюсь Тобою!
    Що СВІТ закриваєш від зла Собою!
    Ти мужньо стоїш від навали рашистів,
    Підступних, брехливих, сучасних фашистів!

    В руїнах міста, страждають діти!
    Це наше майбутнє, це наші Квіти!
    Мільйони людей з домівок «зірвали»,
    Ракети, «гради» на Захід погнали!

    Сьогодні і зараз йде Битва могутня!
    Канути в прірву, чи з Світлом…в Майбутнє!
    Що сталося з Людством? В чім Правди Сила?
    Очищення Серця!..Душа вибір зробила!

    Коріння Козацьке у Нас зростає!
    Розум та гумор завжди помагає!
    Пліч-о-пліч мужньо, в Єднанні Ми – Сила!
    З народами дружньо виборюєм Миру!

    Любов жива, бо в Серці – Вкраїна!
    З колін повстали, бо Ми – Родина!
    Щоб рідна Ненька розквітла знову,
    Здобудьмо, Народе, скоріш ПЕРЕМОГУ!!!
    В.С.        08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4815

    22 бер. 2022
    Аліна Амбросова
    Без назви
    Так, Тарасе, ми знову б’ємось,
    Знову за волю свою і свободу.
    Ми обіцяємо, що не здамось.
    Збережемо країну і наші кордони.

    Узялись за руки ми міцно, усі.
    Узялись за віру та зброю.
    Поки ворожі танки гудуть на землі,
    Від наших молитв на небі немає покою.

    Ми з вірою в серці ідем крізь війну,
    З надією на мирне небо.
    Стоїмо за своїх, за країну свою,
    Нам іншого зараз не треба.

    Сьогодні раби - не ми,
    Сьогодні ми - символ сили та волі
    По всьому світу на площах чути:
    «Слава Україні і Слава Героям»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4816

    22 бер. 2022
    Валентина Слободиська (В.С.)
    Я вдячна Господу за все! Волонтерам та усім небайдужім!
    Я вдячна Господу за все!
    Що в мене є і що нема!
    За те, що ранок настає,
    Що можу стать в пригоді я!

    Принести їжу, хто в нужді,
    Прикрити ковдрою дитя!
    Допомогти тим, хто в біді,
    Спасав від бомб своє Життя!

    Я подумки укрию тих,
    Хто потерпає від страху!
    Рашистів віджену від них,
    Душею ніжно обійму!

    Тримайтесь, друзі, потерпіть…
    За Вас молитви в Небо йдуть!
    Ще трошки…день…годину…мить…!
    Всім вихід з пастки віднайдуть!!!

    Я вдячна СВІТУ за Народ,
    Частиною якого є!
    Що Миру захища оплот,
    Що ворога сміливо б’є!

    Що в кожнім Серці запалав,
    Вогонь Братерства і Любові!
    Що найдорожче віддавав,
    Хоч говорив на іншій мові!

    Я вдячна ВСІМ, хто Об’єднавсь,
    Пліч-о-пліч захища Вкраїну!
    Хто мужньо встояв і не здавсь,
    За нашу Землю, що – Єдина!

    Тримаймось! Здужим! Розіб’єм!
    Навалу, зло,… що ВСЕ змінила,
    Міста і села відіб’єм!
    Господь із Нами! В Світлі - СИЛА!!!
    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4820

    22 бер. 2022
    Інна Приходько
    Домовленість зі Всевишнім
    Домовленість когось з нечистим
    Домовленість нечистого з кимось

    Якщо це відбувається на Землі постійно

    То чому би не домовитись зі Всевишнім?

    Господи, наші справи шляхетні
    Такі, яким ти завжди нас вчив

    Другого варіанту бути не може,
    Ніж захист  Богом даної Землі від темних сил

    Світла завжди більше, ніж темряви
    Перемога має бути на боці Добра

    Компромісу між тобою і ним бути не може
    Ти ж пам'ятаєш? Це ж точно твої слова

    Переможець залишиться тільки один
    Сподіваюсь, ти зробиш так, що це будеш Ти, а не він.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4821

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    Ти тільки захисти!
    Я зранку сповнена любові
    До всіх, хто разом з нами.
    Молюся, щоб не було крові,
    Щоб з мирними вітрами
    Ми жили і раділи світлу,
    Творили на Добро.
    Щоб не стріляли, не штормило
    Ні Буг наш, ні Дніпро!
    І серце просить, просить Миру -
    Я всю віддам Любов,
    Усі, що є у мене сили,
    Щоб зупинити кров.
    Щоб зло програло Добру битву
    Для Миру, для Життя.
    Почуй, о Боже, цю молитву.
    Не допусти вбиття
    Моєї рідної країни,
    І всіх захисників.
    Як крає серце за людину,
    За кожного із тих,
    Хто просто хоче вільно жити,
    Без нелюдів-катів.
    Я вмію, буду я любити!
    Ти тільки захисти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4822

    22 бер. 2022
    Тоня Корнута
    Без назви
    Її березень досі лютий
    Вона списала до крові історії цю сторінку
    Світ, захоплений нею, питає «Як ти?»,
    а як їй бути?
    Як не українкою.

    Він змінився за місяць, змужнів до самих інтонацій
    Він дізнався про себе – сильного, впертого.
    Він дізнався, як любить її, рано-вранці
    У четвер двадцять четвертого.

    Вони двоє страшенно, страшенно красиві у гніві
    Світ захоплений ними, стурбований ними. По вінця
    І лиш світло у темряві вказує їм Україну
    І любов серед страху вказує на українців.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4823

    22 бер. 2022
    Оксана
    Хочу жити в Україні
    Хочу жити в Україні!
    Щоби сад весь у калині,
    Щоби маки у долині,
    А ще - незабутки сині...

    Хочу щоб усі герої
    Країни жовто-голубої
    Були живі, живі й здорові
    І, щоб не було більше крові!

    Хочу, щоб всі міста і села,
    Моря, річки, степи, озера...
    Відбудувались, відновились...
    По українськи відродились...

    Щоб люди геть усі вернулись,
    Щоб всі страхи війни забулись,
    Щоб рідні,  близькі і сусіди
    Зустрілись, обнялись, всміхнулись.

    Щоби Оленки і Миколи
    Ходили в українські школи,
    В садочках- квітли матіоли...
    Щоб не було війни ніколи!

    Хочу, щоб швидше якомога
    Прийшла до всіх нас перемога!
    В нас є і віра, і надія
    На українців і на Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4825

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    І знову скинуть я змогла...
    Як часто нас прибивають до землі, обставини, події, незрозумілі негативні зміни. Але треба підніматись та йти далі, посміхаючись скрізь сльози.
    … Щоб не плакать, я сміялась.
    Леся Українка

    Мене прибили до землі.
    На плечі брили вклали.
    І не сказали – на коли
    Призначили цю кару.
    Мене прибили як траву
    Дощем із вітром, градом.
    Сама не знаю – чи живу
    Під цим каменепадом.
    Притихла, більше не горять
    Мої блискучі очі,
    І рани болісно ятрять,
    І сни – страшні, пророчі.
    Та прибивали вже не раз,
    Не раз я вже вставала,
    Рядок від Лесі – я щораз
    Співала – виживала.
    Порвали крила, і мені
    Згасили градом очі.
    Серед людської маячні
    Сама собі шепочу.
    Не плач. Із посмішкой вдихни
    Землі цілющу силу.
    До верху очі – пригорни
    До себе небо синє.
    Зелене листя зашумить,
    Трава запахне п'янко.
    Хоч серце все іще щемить -
    Сміюсь я на світанку.
    Вже гоїться моя душа
    І заживають крила,
    І знову скинуть я змогла
    Додолу важкі брили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4826

    22 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Скажіть, хоча б, у чому винні діти??
    Їм би сміятись і життю радіти!
    Босоніж бігати зеленою травою…
    Та довелось зустрітися з бідою.
    В них забирають іграшки і дім,
    Лишаючи спустошення і дим.
    Батьків у них безжально відбирають.
    І в них самих, ті нелюди, стріляють.
    В них відбирають руки, ноги, душі,
    Світ же ховається, вдає що все байдуже.
    Не тільки кулі убивати можуть,
    Німе мовчання, ваше, їх примножить.
    Ті тихі зорі, що на небі сяють -
    То їхні очі, що у вас питають:
    То скільки ще потрібно лити кров?
    Ми в світ прийшли, даруючи любов…
    Дитячій плач не чути не можливо!
    Він крає серце, вирива наживо.
    Душею довелось їм посивіти…
    Скажіть, лише, у чому винні діти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4827

    22 бер. 2022
    Артем
    Спасибо мама.
    Спасибо мама за то что родила и сына патриотом воспитала.да знаю мама вовсе не ждала что нападёт на нас собачья стая. Но мы же волки пусть побиты градом но мы свободны и свобода надо.И ни когда не станем на колени. лишь перед Богом и только лишь в молении.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4828

    22 бер. 2022
    Таранюк Костянтин Анатолійович
    Ответ Андрею Ткачеву (Баллада о двух солдатах)
    Зимой 22-го года, в канун весны
    В последних числах февраля
    Весь мир с экрана лицезрел урода
    Решившего что можно, что нельзя
    Поправ все принципы, договора, законы
    Тихонько, словно бы из подтишка
    Войну стыдливо называя по другому
    Направил в Украину русские войска
    Вначале движутся передовые части
    БРДМ ведь выдумали не за зря
    Горючка есть и даже есть запчасти
    От пуль, осколков - крепкая броня
    Их план таков - разведывать дорогу
    Прощупывать позиции врага
    За командира Иванов Серега
    Брат по оружию Бадоев Залимхан

    Потомок гордых воинов Кавказа
    Служащий по контракту в третий раз
    Теперь разведчик Псковского спецназа
    Спокойно проверял боезапас
    Им обещали легкую прогулку
    На Киев, трое суток и домой
    Приеду, маме подарю шкатулку
    Женюсь, из братьев я лишь холостой

    Ну а Серега Иванов, тот белой кости
    Отец и дед и прадед офицер
    Ввалившись в дом чужой незванным гостем
    Привычно мир разглядывал в прицел
    Его ждала военная карьера
    Здоровья хватит не на одну войну
    Для отставных российских офицеров
    Почет и слава, пенсия в Крыму

    В ютубе гражданин в обличии иерея
    Без тени совести на голубом глазу
    Призывы слал освободить скорее
    От нациков соседнюю страну
    Что, мол, зачем любовь и всепрощенье
    Что хватит нам подыгрывать врагу
    Что лучше нет чем русский и чеченец
    А всех других мы видели в гробу
    Забыв о том кому подвластно мщенье
    А "не убий" незыблемый закон
    Что в Библии все больше о прощеньи
    Что жизнь священна испокон веков

    Но прорвана граница, определены задачи
    Через Чернобыль шли сред девственных лесов
    Добрались к Буче и вот здесь иначе
    Качнулась чаша жизненных весов
    Ирония судьбы а может Богу
    Угодно было так создать сюжет
    Направить Залимхана и Серегу
    Туда, откуда выхода уж нет
    Лесной дорогой, в Киев прорываясь
    В ложбинке той где ехали они
    На укрепленную позицию нарвались
    Где ждали их защитники страны
    Среди бойцов тех (так только лишь в кино бывает!)
    Был Залимхан и тоже Иванов
    Вы скажете разказчик" заливает"
    Я сам там был, дать голову готов!
    Серега русский, его папа лет уже как тридцать
    Живет в Бердичеве, в отставке офицер
    Сынок родился там и по традиции
    Служить он тоже в армии хотел
    Присягу дал народу Украины
    Был в Иловайске, под Дебальцево горел
    Бог спас, вернул он маме сына
    Готовил он ему другой удел -
    Служить отчизне безотказно
    Отец - солдатам, Господу - слуга
    Февральским утром получив приказы
    Рванул в Гостомель задержать врага

    Бадоев Залимхан закончил школу
    Потом мехмат, он с цифрами на ты
    Во всех солидных Киевских "конторах"
    Покруче сисадмина не найти
    Но жизнь обычно вносит коррективы
    Войну никто не звал, она пришла сама
    Защитников любимой Украины
    На поле боя совесть позвала
    И бывший на гражданке программистом
    Сменивший мышь и "клаву" на АК
    Боец Бадоев все освоил быстро
    Стреляет метко, бьет наверняка

    Ударила противотанковая "Стугна"
    Прошила бронелист горящая стрела
    Укрытье от смертельного оружья
    Защита обеспечить не смогла
    Вскипела плоть и кровь во взрыва жаре
    Чеченца кровь и русского бойца
    Не думали не ждали не гадали
    Такого вот безславного конца
    Згорело, пресеклось их боевое братство
    Ну что ж, такой захватчиков удел
    В страну чужую нечего соваться
    Сидел бы дома, точно  уцелел
    Ответ агрессору звучит банально просто
    "Кто к нам с мечем, того и мы мечем"
    Что было в прошлом видимо не часто
    Интересует русских пацанов
    Читайте классиков, растите, развивайтесь,
    Учите языки, штудируйте матчасть
    Любите родину свою, соседей уважайте
    И больше не прийдется трупы в пластик класть

    Рыдает мать в далеком Гудермесе
    От горя черная Серегина жена
    Не приведет домой сынок невесту
    Накрылся Крым, пропали ордена
    А наши парни, по казацкому обычью
    Повыгоняли прочь всех басурман
    Полковник Иванов отправился в Бердичев
    На Теремки вернулся Залимхан
    Прикрыв свою страну от супостата
    Врагу внушили истину одну
    Чтоб даже в мыслях у российского солдата
    Не было впредь развязывать войну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4829

    22 бер. 2022
    Валентина Слободиська  (В.С.)
    Серце Матері!  Усім Матерям присвячується!
    Як серце Матері болить,
    Ми не дізнаємось ніколи!
    Душа з Душею говорить,
    А тіло крається від болю!

    Від смутку, відчаю, страху,
    Про це так просто не розкажеш!
    Малюєш в думках вже біду,
    І тим, хто поруч, не покажеш!

    Біль Серця за дитя своє,
    Яке в Любові виростало!
    І жити поштовх надає,
    Радіти кожен день давало!

    Перед очима…все життя!
    Від малюка…до Чоловіка!
    Гадалось, ...в Щасті майбуття,
    Як це було завжди…од віку!

    За мирні роки, без війни
    Душа відтанула, забула,
    Як йшли у бій сини Її,
    Яка ціна у Перемоги була!

    І знову бій! І знов Війна!
    Сирени без кінця лунають!
    Міста і села знов бомблять!
    А Матері синів… випроводжають!

    І Серце Матері болить!
    В надії, розпачі, бажанні!
    В молитві Серце…кожну мить!
    Душею, подумки… в Єднанні!

    Любов від Матері спасе!
    Дасть сили, захистить, зігріє!
    Тихенько… спокій надає,
    Крилами Ангелів…закриє!

    Велике СЕРЦЕ Матерів
    Вкраїну нашу ЗАХИЩАЄ!
    В ЛЮБОВ…перетвориться Біль!
    До ПЕРЕМОГИ закликає!!!
    В.С.   16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4830

    22 бер. 2022
    Валентина Слободиська (В.С.)
    Країна Світла! Усім, хто потерпає від бомбових нальотів!
    Ніч взимку враз УСЕ змінила!
    Став відлік часу… час Війни!
    Міста, що спали… розбомбили!
    Навала Зла… прихід Орди!

    Що, Нелюди, ви тут забули?
    Чи вам замало те, що є?
    Квітучу землю вщент розбили,
    Віднять схотіли… не своє!

    Ні совісті, ні серця ти не маєш!
    Zомбований роками… орок ти!
    На схованки людей ракети присилаєш!
    Без покарання, думав, залишишся ти?!

    Розстрілюєш цивільних без розбору!
    Домівки наші в злобі розбивав!
    Обстрілюєш «зелені» коридори,
    Жінкам і дітям вийти не давав!

    Вкраїна, моя рідна Україна!
    Ти стогнеш зараз, кров’ю витіка!
    В завалах діти, немовлята гинуть!
    А Небо поки вкрити чим… нема!

    Країни Світу, досить споглядати!
    Як нищать без жалю людей, міста!
    Вже час настав, і є… що Нам віддати!
    За СВІТЛО стати поруч… вже пора!

    Ми ж і для ВАС виборюємо МИРУ!
    Вселенське ЗЛО випалюєм ВОГНЕМ!
    Життям людей, стражданням України,
    Жертовно, мужньо… ми до Щастя йдем!

    Хоча Вкраїна стала попелищем,
    ЄДИНИМ став Великий мій НАРОД!
    Як це робив у скруті Він… одвічно,
    Коли на землю рідну…  нападав урод!

    Розквітнеш, неодмінно… моя НЕНЬКА!
    Красу Душі почнеш безмежну розкривать!
    Ти Прикладом стаєш для ВСІХ, Рідненька!
    Як треба ВОЛЮ та СВОБОДУ здобувать!!!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4831

    22 бер. 2022
    Олексій Юрін
    Ми переможемо
    На сході, де сонце вставало завжди,
    Все вкрилося ніччю ворожою,
    І стогне земля від тяжкої біди,
    Та вірю, що ми переможемо.

    До нашого краю диявол прийшов,
    З речами, на янгольські схожими,
    Куди не ступив би - там ріками кров,
    Та знаю, що ми переможемо.

    З війною прийшов, але просить про мир,
    І в пеклі зосталися, схоже, ми.
    Та з монстрами миру не буде, а ми...
    Я певен, що все ж переможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4832

    22 бер. 2022
    Інна
    Сила духу
    Не можу взяти зброю я до рук, але я маю силу-
    Це сила думки, що здолаєм всіх!
    Ніхто не подолає Україну!
    Ми українці - ми одна родина-
    Єдина та незламна нація - ми український дух!

    Єднаймось матері, жінки та сестри
    Відкрийте всю міць серця та душі-
    Це найпотужніша животворяща сила-
    Незримий захист рідної душі!
    Жінки, ми з вами армія духовна - вона попереду немов ментальний щит!
    Давайте подумки закриєм небо
    від пострілів, гармат та літаків,
    Ми силою любові до синів, чоловіків та батька
    Захистимо від нелюда їх всіх!
    Духовність та любов - це те, чим славиться моя країна- Україна!
    Бог з нами! Обіймаю всіх!
    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4834

    22 бер. 2022
    Перелітна Пташка
    ***
    Твій цілунок останній відбиває ще досі у скронях,
    Вже пройшло стільки днів, і здається, що ціле життя!
    Так морозно надворі, а лишився ще жар на долонях,
    І твій дотик навік закарбований в серцебиття.

    Ти сміявся так мало, але тепло дивилися очі
    То як зелень лугів, то як наче морська глибінь.
    Ти тонкими вустами обпікав мою душу щоночі,
    І щоразу – востаннє навздогін до палких шепотінь.

    Я не вірю в слова і що раптом ти став байдужим,
    Стільки рамок поставив, стільки щастя забрала війна.
    Рідний мій, любий, ласкавий і ніжний… друже,
    Хай би що ти казав – все одно я лишаюсь твоя.

    І тепер ось морозно, холодно, пусто надворі.
    Сум бере за старе, сигарета веде світлотінь.
    Ти далеко від мене і слова твої зараз суворі,
    А я далі щоночі шукаю тебе між своїх сновидінь.

    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4835

    22 бер. 2022
    Валентина Слободиська (В.С.)
    Я ще прийду у це життя! Усім ненародженим та загиблим малюкам під час війни!
    Хотів прийти у це Життя!
    Але… не зміг прийти
    Хотів чудове майбуття -
    Зустрів… «оскал» війни!

    Твій стукіт серця я Любив,
    Коли в утробі був!
    Життя, що Всесвіт дарував,
    В Душі я не забув!

    Я весь тремтів… бо не спалось!
    Ревли сирени знов!
    У гуркіт бомб… усе злилось,
    Змішались… цегла… кров!

    Твій відчай, неміч, страх і біль
    Ще…  відчуваю…я!
    Тепло, Любов ... долонь Твоїх,
    Що закрива дитя!

    Нас несли люди, дяка їм!
    Подалі від біди!
    … Я міг би стать синком Твоїм,
    Якби прийшов Сюди!

    Пробач, рідненька, не збулось,
    Як мріяли… в тиші!
    В тому провина не Твоя!
    І дуже жаль мені!

    Я ще прийду у Це життя,
    Пташок почую спів!
    Ще радість зможу дарувать,
    Побачить Сонця схід!

    Ще за руки удвох підем,
    Вздовж нових міст і сіл!
    У Душах Силу віднайдем,
    Згасити гніву Біль!

    Ми ще прийдем у Це життя!
    Усі, хто не прийшов!
    Хто полетіли в небуття,
    Хто захист не знайшов!

    Я з Неба бачу,… Мир іде!
    І … зчезне Зло… навік!
    І в радості буде Життя,
    У «Водолійний» вік!

    Відродимось ми, повстаєм,
    Прийдемо з Майбуття!
    В любові ... виростимо знов,
    Ці Паростки ...Життя!

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4837

    22 бер. 2022
    Той Самий Письменний
    25 день. Харків
    Мабуть, це просто везіння. Мабуть.
    Коли прилітає в сусіда по черзі,
    Який тут із самого-самого ранку,
    А потім у мить розривається навпіл.
    І все це заради медикаментів.

    Хтось розбігається вже по підвалах,
    Дехто доповнює список в серветку.
    "Людей покидає жорстока реальність" -
    Фіксує собі у нотатнику автор.
    Потім доповнює: "Тільки б не вмерти".

    Вдома, якщо він там є сьогодні,
    Чекають буханочку свіжої паляниці.
    Місце збору - приміщення коридору
    (Не зеленого, там хоч якогось),
    Аби якомога подалі від вікон.

    Буденність породжує ностальгію.
    Адаптація до ситуації майже успішна,
    Ще кілька етапів до повного розуміння.
    Залишитись самим собою - то необхідно.
    Залишатися сам на сам - божевілля.

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4838

    22 бер. 2022
    Олена Коваленко
    strong ukrainian coffee
    strong ukrainian coffee (Відгук на рецепт нової кави від Євгена Клопотенка  Рецепти Євгена Клопотенка  Олена Коваленко. 03.03.2022).
    Strong Ukrainian coffee -
    Кава міцна.
    З перцем вона трохи
    Та не видно дна
    Філіжанки під
    Гущею міцною
    Ллється кров і піт,
    Щоби ми з тобою
    Вільно пили каву
    В рідній Україні.
    Або замовляли
    В мандрах, на чужині.
    Смакували з сиром,
    пляцком, навіть з медом.
    Головне щоб з миром.
    Нам війни не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4839

    22 бер. 2022
    Юлія Гришко
    Незламний
    Твій особистий простір
    Заповнює порожнечу,
    Будуєш мости наосліп,
    Готуючи з пекла втечу.

    Здається, далеко вихід,
    Здається, що все пітьма,
    Немовби невидимий вихор
    Закинув тебе до дна.

    Гартуєш свій дух із криці,
    Плекаєш в душі тепло,
    Палає вогонь в зіницях -
    Тебе не здолає зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4840

    22 бер. 2022
    Сергій Куранов
    Мій друг поїхав на війну
    Героїчним тероборонцям присвячено…

    Мій друг поїхав на війну.
    Залишив мати та дружину,
    Ще ненароджену дитину…
    Мій друг поїхав на війну.

    Мій друг поїхав на війну.
    Прийшла туга. Спустіла хата.
    Отримавши звання СОЛДАТА,
    Мій друг поїхав на війну.

    Колись поїхав на війну
    Його дідусь та рідний тато –
    За рідну землю воювати,
    Щоб прикінчити ту війну.

    Мій друг поїхав на війну
    Не за платнею з орденами –
    За дім, родину, погляд мами
    Мій друг поїхав на війну.

    Мій друг поїхав на війну.
    І я зібрав свою валізу.
    На небі Бог, а Правда знизу –
    Я теж поїхав на війну.

    21.03.2022. Київ, війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4842

    22 бер. 2022
    Роман Зборовський
    "...декілька рядків"
    ... декілька рядків, напишу Богу!
    Господи, Даруй Нам, Перемогу!
    Подаруй безхмарне, мирне Небо
    Всім сьогодні, так, його нам треба!

    Запитаю... - Ні, скоріш, попрошу
    Хай спростить всім нам, щоденну ношу
    Поряд, щоб здорові... Мама й Тато
    Посмішок і Радості, багато!

    Як в підвал... то тільки за гостинцем...
    Поспіхом, так щоб об кут - мізинцем!
    За столом, вже гості зачекались
    Класно, що ми знову всі зібрались

    Із Франківська, Криму і Полтави..
    Друзі із далекої Оттави..
    З мегаполісів, чи із дрібних провінцій
    Не важливо... Всі Ми - Українці!

    "Ми є з України, Добрий вечір!
    Ось, візьміть гостинці... для малечі!!"
    Медики, Рятівники, Військові...
    Роблять все, щоб більш не лилось крові...

    Попрошу, Тебе, я ще Всевишній
    Рясно хай цвітуть, щороку, - вишні
    У садку, котрий там, біля хати
    Ми - Героїв... будем пам'ятати!

    Кораблі, ідуть нехай чимдалі.
    ...Матерів із дітьми, на вокзалі
    Стрінуть ті, хто їх же проводжали...
    ...як же Ми за Вами сумували.

    Господи, прошу, Тебе я знову...
    Дай Нам Сил, здобути перемогу!!!
    Хай дождеться Мати з фронту - Сина!
    І нехай, Все буде...Україна

    21.03.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4843

    22 бер. 2022
    Наталія Дорогі
    Без назви
    Розгрузка, бронік, Джевелін і Байрактар -
    Нові поняття у моєму світі...
    А десь лунає авіаудар,
    Там, де невинні помирають діти...

    Виття сирен свідомість прошиває
    І заклик прямувати в укриття,
    Та цього разу мимо пролітає,
    У бомбосховищі з'являється нове життя!

    Від люті в жилах закипає кров
    І сльози градом, й накривають "гради",
    А наші нищать орків знов і знов
    Із спалених колон формуючи паради!

    128-ма феєрверки запускає,
    "Азов" із люттю нищить БТРи,
    Тероборона на місцях удар тримає,
    В тилу про спокій дбають волонтери.

    Віками з себе кров не змити москалям -
    Їм в наших чорноземах вічно гнити!
    Хай Бог дарує сили і відвагу нам,
    Щоб нам разом цю Землю боронити!

    Бо в жилах наших предків кров тече,
    Які віками честь і славу проявляли.
    Відважні воїни і автоматом, і мечем
    Від ворога свій рідний край оберігали.

    Незламний дух, нескорені серця:
    На рівні ДНК жага до перемоги!
    Єднання всіх у найскрутніший час
    Велична Нація під захистом у Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4844

    22 бер. 2022
    Наталія Дорогі
    В єднанні сила!
    Тримайся, наш Нескорений Народе!
    Ти вистоїш в пекельному бою!
    В тобі - вся сила і могутність роду,
    Який всю міць тобі передає свою!

    Ти переможеш, адже точно знаєш,
    За що ведеш бої ти на своїй землі,
    Яку так відчайдушно захищаєш -
    Ніколи ти не зрадиш принципи свої.

    Ти чиниш неймовірний спротив,
    Ти неприступний, наче скеля кам'яна,
    В очах нападників - шалений подив,
    Як сильно нас об'єднує війна!

    Своїм єднанням наближаєш Перемогу,
    Своєю люттю знищуєш війська!
    Відкидуєш ти орків від порогу,
    Свої оберігаючи міста!

    Ми - надпотужна, нездоланна сила,
    Народ з мільйонами палаючих зіниць,
    Палких сердець, що б'ються в унісон щосили...
    Ми - Українці і в єднанні наша міць!
    (18-19.03.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4845

    22 бер. 2022
    Ірина
    Скажи, Україно, чи добре ти спала?
    '' Привіт, Україно, чи добре ти спала?''
    Європа у нашої неньки спитала.

    '' Чи можу на мить я заплющити очі?
    Сирени у нас, і тривоги щоночі''

    '' А ти чом, Європо, зніміло мовчала?
    Я ж небо закрити тебе слізно благала.

    Ракетами нас вбивали згори
    Під крики дорослих і дітвори.

    Так нищився нації нашої цвіт
    Із неба вбивав нас літак, вертоліт.

    Ракетами тіло рвали на шмаття
    Життя забирали так званії '' браття''.

    То ж діти були самогО сатани
    '' Мир руський'' в наш край принесли вони.

    З мечем завітали, від нього й лягли
    Виродки кляті '' вєлікай страни''.

    З нами є Бог, він нам сили дає
    З ним наша нація міцніш все стає.

    Чом, ти мовчиш? Ти й сама усе знала
    Коли нас вбивали, а ти добре спала?

    Ти й допомогаєш, за це я теж вдячна
    Та знала б, як в небо вдивлятися лячно.

    Вдивлятись й чекати кожную мить
    Звідки згори снаряд прилетить.

    Ми в світу благаєм:'' Закрийте нам небо! ''
    У цьому найбільша наразі потреба.

    Прикрийте згори, вас ми благаєм
    А знизу ми оркам й самі наваляєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4846

    22 бер. 2022
    Алла Демчишина
    НУ, ВОТ!
    Ну, вот ОНА, - ДОВЕРИЮ ОТПЛАТА,
    И – «русский меч», нависший над страной!
    И Украины «старший брат» когда-то, -
    «Кинжал» заносит за её спиной.

    А кто решил, что «русский брат» - всем старший?!
    … И – «КАПИТАН» у каждого «руля»?!
    Ослеплены политикой «монаршей»,
    Из года в год, - все лидеры Кремля…

    Оттуда им всегда и всё виднее:
    Куда войска их с танками пойдут,
    И – поводы находят «поумнее», -
    На деле – силой, свой ДИКТАТ несут.

    …По Будапешту танки разъезжали,
    По Сумгаиту, Праге и Баку,
    Когда от ДИКТАТУРЫ там устали,
    Вдруг, возразив кремлёвскому «курку».

    С КАКОЙ ТАКОЮ «братскою любовью»,
    ЧТО «ЗАЩИЩАЯ», танками прошлись:
    По Грузии, Чечне и Приднестровью?!...
    ТЕПЕРЬ – за Украину ПРИНЯЛИСЬ?!

    Тут повод ГЛАВНЫЙ: «ПРОТИВОБЭНДЭРСКИЙ»…
    Про ВЛАСОВЦЕВ, - удобней промолчать?...
    Чтоб ПРОИЗВОЛ кремлёвский ПРОИМПЕРСКИЙ,
    ПОБЛАГОРОДНЕЙ как-то величать…

    Чтоб, повиляв страницами историй,
    (А ТАМ у ВСЕХ: и - СЛАВА, и – ПОЗОР),
    ОПЯТЬ: ПОЙТИ В ЗАХВАТЫ ТЕРРИТОРИЙ,
    За Украиной – есть ещё ПРОСТОР…

    А Украина, в спину «получая»,
    Попав с Россией в КРЫМСКИЙ «ПЕРЕПЛЁТ»,
    Теперь уже КОНКРЕТНО ОЩУЩАЕТ,
    Что «БРАТ» - ВРАГА СТРАШНЕЕ У ВОРОТ!
    … НУ, ВОТ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4847

    22 бер. 2022
    Вероніка
    Слава Україні
    Наша люба Україна,
    Кращої в житті нема,
    Солов'їний і священний рідний край.
    Ти його не покидай,
    Борони, рятуй, люби,
    Не лишай свій край в біді.
    Подивись на небокрай -
    Україна - це наш рай!
    Це найкраще місце в світі,
    Де живуть дорослі й діти.
    Тут ми, дочки та сини,
    Об'єднались в боротьбі.
    Дружно рушили до бою,
    Визволяти нашу волю -
    Здобувати перемогу.
    Щиро молимось до Бога,
    Щоб він мир подарував,
    Швидко ворога прогнав.
    Щоб зберіг нас Бог живими,
    Дав нам спокій у країні.
    Обіймітеся, мої любі друзі,
    Ще побачимо калину, що цвіте у лузі.
    Будем вічно панувати в нашій ми країні,
    І щодня вітатися : "Слава Україні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4848

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    Коли...
    Коли зневіра переходить в гордість,
    А страх і смуток  в силу та любов
    ні жоден окупант, ні урядовець
    ніколи не одягне  вже тобі оков.

    Коли життя, що обірвалось о четвертій ранку,
    Знов застучить у грудях, і зігріє кров
    Ти зрозумієш- все лиш починалось
    І не одягнеш знов собі оков

    Коли подивися у очі тій дитині,
    Що без батьків лишилась, або  не прожила  життя
    « Все буде Україна» - стане мантрою на серці
    Заради цих дітей, заради волі, щастя та життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4849

    22 бер. 2022
    Ірина
    Путіну присвячується...
    Запамятай, маленьке лайно
    Ми нація вільна, ми сильна країна
    Щитом дружно станем, але не дамо
    Із неньки зробити ординцям руїну.

    В нас предки відважні були козаки
    Свобода і честь у серці палає
    Любов до Вкраїни, звитяга і міць
    Це те, що століттями нас всіх єднає.

    Ти нице створіння, дитя сатани
    І в пекло на тебе чекає дорога
    Про це українські і дочки, й сини
    Щодня, щохвилини просять у Бога.

    Ми мирний народ, ми не прагнем війни
    І в мирі бажаєм з сусідами жити
    Та раптом прийде до нас хтось з '' калашом''
    То ворога будем безжально губити.

    І '' градами'' нас тобі не злякать
    Бо правда і Бог, мов купол над нами
    Не страшно за волю свою помирать
    В домівці своїй страшно жити рабами.

    І в мирнеє небо злетить скоро сокіл
    Бо ми переможем на рідній землі
    Тебе ж, вражий сину, розвієм на попіл
    Або замуруєм в твоєму ж Кремлі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4850

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    Без назви
    Серед війни не втратити свободу
    Собою бути, духу не зломить.
    Як хочеш:  плач, кричи, молися богу,
    Але не псуй прокльонами душі.

    Ненависть, то не гріх, призирство ж б'є сильніше,
    Холодний розум- краще за усе.
    Але не псуй душі, молитвами зміни свої прокльони,
    Молись за хлопців наших : "Боже,  вбережи".

    Знов буде сонце, розійдуться хмари,
    Кінець настане будь-якій війні.
    Ми відбудуємо міста, зведемо нові храми,
    А поки  ти себе і душу бережи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4851

    22 бер. 2022
    Алла Демчишина
    ВІЙСЬКОВІ
    Всі, ризикуючи життям,
    Щоб ми були: живі, здорові,-
    З щасливим, мирним майбуттям,-
    Охороняють нас ВІЙСЬКОВІ.

    ЇХ доля мужня і важка,
    У боротьбі за мирні днини,-
    Державу боронять ВІЙСЬКА:
    Сини та доньки України.

    ВОНИ: сміливо йдуть у бій,
    Від ворогів нас захистили,
    Народ  відстоюючи свій:
    Всі УКРАЇНСЬКІ ЗБРОЙНІ СИЛИ.

    Завдячуємо ЇМ  життям,
    Що: не шкодують сил і крові,
    Стоять за мирне майбуття
    Держави нашої – ВІЙСЬКОВІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4852

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    В Острозі (коханому)
    Світанок зустрічаючи разом,
    Під старим дубом на якому мавки,
    Йдемо в майбутнє ми за кроком крок
    Тримаючись, як діти, за руки.

    Проходять ночі, і минають дні
    Сім років, наче день минули - не помітили.
    Світанки, гори, море, старий дуб
    І мавка з ліхтарем, що світить нам надією.

    Пройдуть роки, онуки наші тут,
    Стоятимуть під дубом і під мавками,
    Вони їм ліхтарем укажуть путь
    Якою будуть йти узявшись за руки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4853

    22 бер. 2022
    Юлія Гришко
    Колообіг
    Колообіг води в природі,
    Колообіг в природі сліз,
    Колообіг в природі крові,
    Колообіг життів під укіс.

    Колообіг в природі зброї,
    Колообіг в природі валют,
    Колообіг воєн і воїнів,
    Колообіг невільницьких пут.

    Колообіг зміниться в світі:
    Колообіг музики і пісень,
    Колообіг любові і квітів, -
    Україна наблизить цей день!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4854

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    Без назви
    Я иду. Мне в лицо сыпет снег.
    По дороге "в Молочный" которой я в детстве  бежала  с бидоном.
    Нет бидонов. И бабушки с дедушкой нет.
    Я сегодня впервые себя ощутила взрослой.

    Что стою в середине большого пути,
    Побокам от меня взрослый сын и родители-дети.
    Миллионы идей и десятки надежд впереди/позади,
    За спиной силууеты.
    Два.
    Чёрный и белый
    Как понять что ты вырос?
    Ведь  так же  горят фонари ,
    И снежинки  кружат,  так, как в пять и как в десять.
    И в наушниках "Torn"  много лет  на repeat
    Но в душе появляется  грусть о себе,
    И о тех кто ушёл  и с кем ты больше  не вместе...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4855

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    "Цукерка"
    Ми з мамою дивилися новини,
    й казали там, що ще війна триває.
    і от приблизно через дві години,
    почули ми, як хтось до нас гукає.

    Злякалась я, притиснулась до мами,
    Вона устигла швидко вазу взяти.
    За дверцями кидалися словами
    Й стояли два російськії солдати.

    Один низький, а інший геть високий
    Стояли й прикривались автоматом.
    І той, що був, здається, косоокий
    До нас заговорив, але не матом.

    - Не бойтесь нас, стрелять у вас не будем!
    І дуло пістолету враз відвів.
    - Нам хлеба бы, и ласку не забудем!
    Російською ввн мамі щось там плів.

    А грязюці форма, правою кульгає,
    Та в мами серце добре, зрозуміла.
    Повірила у те, що не вбиває
    І в хату провела, і відігріла.

    Дала мою цукерку, трішки сала.
    І хліба три шматочки відділила.
    А вазу знов на тумбочку поклала,
    Рушниці, щоб віддали попросила.

    - Да вы не бойтесь, мы ж пообещали,
    И Путина, как вы все, ненавидим.
    Нас с Вовкой на ученья отправляли,
    Мы вас с дочуркой точно не обидим!

    Брудні їх пальці рвали хліб щосили,
    Й до рота пхали швидко, посміхались.
    В матусі щось російською просили,
    А потім із-за столу підірвались.

    У мами очі бігали, мов коні,
    А руки затрусились, мов слабі.
    - Безсовісні, не кривдіть, прошу, доні!
    Поїли й забирайтеся собі.

    Той Вовка різко взяв мене за руку,
    А той косий стрільнув із автомата.
    Я знала, що тепер від цього звуку
    Не стало мами, як раніше брата.

    Я плачу, як же хочеться до мами,
    Аби вона взяла важчезну вазу.
    - Давай, Вован, стреляй, она не с нами!
    Стрелять в хохлов положено нам сразу!"

    І я тепер лежу від того "звуку"
    Й цукерка на столі також моя.
    Нехай візьмуть усі вже за науку:
    Не треба гріти вдома москаля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4856

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    Ведмежатко
    глянь, хоронить свого синочка
    українська заплакана мати,
    Ну, а поруч стоїть її дочка
    Та не може і слова сказати.

    а синочку було тільки сім.
    його ваші із танка убили.
    може, скажеш ти знову усім,
    що вони вас стріляти просили?

    А синочок любив шоколад
    і ведмедя ховав під подушку.
    якби ж знав, що названий наш "брат"
    до сердечка його всуне "пушку",

    він тоді б притулився до мами
    і до тата на фронт подзвонив.
    його більше немає із нами,
    він ведмедика свого згубив.

    він ведмедя згубив, а ви - совість,
    ніби в вас не буває синів.
    це не казка нова, і не повість:
    вам вже точно не бачити снів.

    глянь, синочка вона ховає,
    як ховала колись в животі,
    й уявляє, як син тримає
    ведмежатко вже на самоті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4857

    22 бер. 2022
    Дубанович Діана
    На межі відчаю
    На межі відчаю серед густого диму
    Думки часто сплітають билини
    Ми всі хотіли пережити зиму
    На жаль, вони не вИзнають провини

    Весна не стукала до кожного вікна
    Її випереджали кулі
    Ворожого артилерійського вогня
    Що пробивали рани вже минулі

    І коли б'є, вбиває зовсім поряд
    В повітрі застигає страх і жалість
    Приснилось пекло, аж поки чужий  погляд
    Не повертає у реальність
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4858

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    закінчиться і захочеш
    коли закінчиться війна,
    ти знову захочеш жити.
    тоді скажу тобі я, що вийшло
    в нас все пережити.

    і коли вибухів більше не буде,
    ти ввімкнеш "Бумбокс".
    я вивчу англійську,
    а ти повернешся у бокс.

    коли закінчиться війна,
    ти напишеш "нарешті!",
    сирени потухнуть і ми
    про це крикнемо решті.

    і міста наші тихо ковтнуть
    блокпости і розруху.
    ти мене пригорнеш,
    а я візьму тебе за руку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4859

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    березень
    мій березень десь там, де вулиці розбиті.
    й за нього я віддам усе-усе на світі.
    мій березень десь там, де є метро.
    і я продам усе, що лиш було.

    мій березень десь там, де ми гуляли.
    ракет ще не було, ми міцно спали.
    мій березень десь там, де є сирена.
    де я була закохана й шалена.

    мій березень заснув разом зі мною,
    бо в снах зима, бо там я ще з тобою.
    мій березень десь там, де є трамвай.
    я все за це віддам, лиш забирай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4860

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    новини від сина
    мені важко ділити це горе,
    мені важко ділити це лихо.
    я чекаю, коли син подзвоне:
    скаже: "Мамо, привіт. У нас тихо".

    чи поїв, чи замерз, чи відбився?
    чи поранений, може, в бою?
    мені б тільки аби він приснився,
    і сказав: "І я теж вас люблю!"

    телефон я стискаю в долонях,
    і мобільний напам'ять завчила.
    знову тиск "підлітає" у скронях
    "Ти дзвони!" - я лише попросила.

    я не можу й листа написати
    і від цього сивіють думки.
    "І не треба ж було відпускати
    з-під крила, від своєї руки!"

    мені важко дивитись новини,
    мені важко ховати цю втому.
    я рахую повільні години,
    як він скаже: " Я їду додому!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4861

    22 бер. 2022
    Марія Новикова
    -
    Вчора цілий вечір було сумно в хаті...
    Стиха розмовляли, схлипувала мати.
    Рюкзака збирала татові в дорогу,
    той на схід поїде, нашим на підмогу.
    А малий Іванко довго не вагався,
    зібрав свої речі, в "спецодяг" вдягся.
    Лише сонце вийшло освітить долину,
    вийшла проводжати батька вся родина.
    І малий Іванко протирає очі:
    "Я тез за Вклаїну воювоти хоцу!"
    Тато посміхнувся, погладив голівку,
    сльози навернулись та сказав він дзвінко:
    "Спершу ти повинен тут допомагати,
    поки я відсутній, ти чоловік в хаті"
    Хлопчик лиш зітхає, що має робити,-
    "Я усіх, хто в хаті, буду болонити!"
    Проясніли рідні, хоч сумна подія,
    знають, на майбутнє є у них надія!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4862

    22 бер. 2022
    Микола
    Байка
    З тайги у степ Ведмідь забрів
    У полі Зайця він зустрів
    Давай йому розповідати
    Пора життя зайців спасати
    У полі бджоли степові
    У них укуси больові
    Вони хотять усіх вас вбити
    Або у меді утопити
    Прийшов сюди тобі сказати
    Тебе йдемо ми захищати
    Вся тайгова дрібна звірина
    Спасать тебе сюди прилине
    А Заєць дивиться і дума
    Невже Ведмідь упав із дуба
    Хоче до темної тайги
    Приєднать вільнії степи
    Заєць йому відповідає
    У тебе розуму немає
    На вільний степ ти зазіхаєш
    Свободу тут не подолаєш
    Вітер по полю скрізь гуляє
    Легенько зелень колихає
    Пташки усякі тут співають
    Вранішнє сонце зустрічають
    Все навколо притихає
    Як соловей в садку співає
    А хлібороби та всі люди
    Волею дихають на повні груди
    Неподалік бджола літала
    З квітів нектар вона збирала
    Вона почула ту розмову
    І полетіла враз додому
    А невдовзі рій бджолиний
    На Ведмедя ввесь полинув
    У тайгу ледве добрався
    І у берлозі заховався
    Дрібнота ще опиралась
    Із своїм життям прощалась
    Бо воля степу дух завзятий
    ворогів перемога проклятих
    Усі знають що Росія
    Загарбать Україну мріє
    Ми ворога не боїмося
    І перемоги доб’ємося
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4863

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    Без назви
    Спи. Не тревожь себя на закате,
    Когда, в отраженье окна, начинают гореть фонари,
    Все то, что закончено было однажды,
    Нельзя повторить, что ты не говори.

    Молчи. Все в прошедшем окажется времени.
    И мы не в театре чтоб "выход на бис".
    Такая любовь (да и то не у всех) может встретиться только единожды
    И нам повезло, мы немногие из...

    Ты спи. Не тревожь себя старою сказкою,
    Принцессе не нужен дворец, выбор сделан - дракон,
    А звуки Шопена, сигары и запахи Азии,
    Споют колыбельную старой любви.

    Аккорд - ля минор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4864

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    вампірські очі
    а у війни цієї чорні вампірські очі
    і вона краде у нас життя чоловічі й жіночі.
    а у цієї війни у роті болото й табак
    і не знали, що в лютому стане усе "не так".

    вона валить ракетами, градами, ніби шалена,
    а москалі знову кажуть, що робить усе "Бандера"
    вона нищить домівки й стріляє в малих дітей
    ну, а ми росіян не маємо вже за людей.

    вона носить броню і стріляє із автомата
    і не треба казати, що "брат зазіхає на брата"!
    ця війна пояснила, що ми не були ріднею,
    плюндрували наш край, а ми їм закрили "ІКЕЮ".

    ця війна не хірург, та її нарекли "операція".
    вони тихі й слабкі, але назва у них "федерація".
    якби Путін лиш міг, то програв би росію у карти,
    ну, а наш президент нас нікому не може віддати.

    ця війна має очі, та люди сліпі, мов кроти,
    і не бачать, що їм телевізор заклеїв роти.
    ця війна в Україну стріля, заряджає гармати,
    але навіть від їхньої кулі, нам "ними" не стати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4865

    22 бер. 2022
    Тетяна Валіт
    Без назви
    Колись ми зупинимось на хвилину,
    Поглянем навколо - обійме нас страх:
    Знайомі обличчя  лише в телефонах,
    Життя в соцмережах і у фільтрах.
    І тисячі-тисяч однакових фото,
    І сотні думок, гарно якщо своїх.
    Усе зосередилось у телефонах.
    І навіть світанок і той через  фільтр.

    Постане питання: "А що буде далі"?
    І хтось скаже: "Досить, життя лиш одне"
    Погляне на небо без фотокамер,
    Поїде у подорож, знайде себе.
    І тисячі-тисяч свободных, сміливих
    Пройдуть свій окремий призначений шлях,
    І так, звісно будуть у них телефони,
    Але як додаток, а не життя.

    Коли ми зупинимось...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4866

    22 бер. 2022
    Юлія Гришко
    Міна
    Я стану травою
    На мінному полі,
    Всі муки і болі
    Забравши з собою.

    Я стану травою
    На мінному полі,
    Лиш вітер й тополі
    Говорять зі мною.

    Я стану травою,
    На ній - сині квіти,
    Немов мої очі,
    Немов мої діти.

    Я стану травою,
    Щоб ви могли жити,
    Щоб в вас народились
    І виросли діти.

    Я стану травою,
    Щоб в вас було море
    І небо над морем,
    Таке ж неозоре.

    Я стану травою:
    Від вибуху міни
    Залишиться тільки
    Звук мого імені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4867

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    упирі
    хто із вас не хотів воювати?
    хто в дітей не стріляв, упирі?
    як тим дітям прожити без мати?
    ну а вам без картопельки фрі.

    ви заплакані, вас "ущемляють",
    вас саджають в машини за спротив,
    ну а в нас по лікарнях стріляють,
    й не важливо чи "за" ми, чи "протів".

    Інстаграм вам закрили й Facebook,
    і за цукор не встигли побитись?
    в нас жінки взяли зброю до рук,
    в нас частіше почали молитись.

    ви спите у ночнушках й халатах
    і дітей відправляєте в школу.
    наші діти, на жаль, не в палатах
    а в підвалах чекають уколу.

    ви синів відправляли куди?
    "на ученья", чи все ж на убивство?
    наші люди дають їм води,
    а ви там мовчите. Чи не свинство?

    ви до нас кричите "что за дічь?"
    ви приїхали нас визволяти?
    ви збирайте цемент і кірпіч,
    бо міста наші вам будувати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4868

    22 бер. 2022
    Кидун Анна
    Без назви
    Ти кричиш мені: «Мы - братья!»
    Ти кажеш: «родила же нас одна земля»
    Тоді чому ж лежу в гірких сльозах я?
    І вся в крові полеглого дитя?
    Чому ж, коли мене без жалю гвалтували,
    Ти була першою серед усіх?
    Чому ж тоді, коли пішла я з хати,
    Твоя реакція була це сміх?
    Я знаю, це був сміх над моїм болем,
    Над правдою, яку боїшся ти.
    Та мої діти захистять неньку від бою,
    А твої цураються своєї же землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4869

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко (псевдонім VictoryЯ)
    Перемога за нами!
    Як же боляче, дуже... мамо...
    Схилилося небо у плачі,
    Винищувач над головами
    Випробує людей на вдачу.

    Як же боляче, дуже.. рідна...
    Дід пархатий паскудний гвалтує...
    А ти - так незламно і гідно
    Товчеш ту навалу лютую.

    Як же боляче, дуже.. мила...
    Синів твоїх вістки чекати.
    І в чорну родючу землю,
    Майбутнє твоє ховати...

    Але я не плачу, мамо...
    Так.. трішки..  коли геть тяжко...
    В залізо - сплела нестяму,
    Любов огорнула стягом..

    Я знаю, я вірю, люба...
    Що ніч вже штовхає ранок.
    І ніжна душа зашкорубла
    Ступить скоро - на мирний ганок.

    А поки йде довгий видих -
    Хапаю ковтки ріденькі...
    І небо, сумне та сиве
    За тебе молю, моя ненько!!!

    Волаю, прошу і благаю!!!
    Щоб сила вкраїнського духу
    Міцнилась від краю до краю!
    І певними були всі рухи!

    ... Як же тепло у тебе, мамо...
    Навіть бита, ти грієш серцем..
    Ангел мій, перемога за нами!
    Я купила підбори тобі. Замість берців...

    #перемога_за_нами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4871

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    плювати
    мені плювати на ваші крики,
    і на вашу Росію начхати.
    мені б тільки набити вам пики,
    запрягти вас поля нам орати.

    якщо чесно, мені вже байдУже,
    на ось це ваше " ми же нє зналі".
    я тобі вже не "брате", не "друже".
    забирайся, москалю, подалі.

    вас давно вже усі розкусили
    й не ліпіть мені нову лапшу.
    " біть нє может" - ось так говорили,
    або так ще " ой, я вас прашу".

    я не знаю, чи ви подуріли,
    чи вкусила вас муха цеце.
    ви Донбасу, чи Київ хотіли?
    а я - плюнути вам у лице.

    ваше горе мені по цимбалах,
    я скажу вам "нє может же быть!"
    як там кажуть у вас на каналах:
    "мы нацистов далжны істребіть"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4872

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    її назва на "У"
    з її очей тече кров гаряча,
    її хлопці тримають ще стрій.
    та російська залякана кляча
    знову суне свій згорблений рій.

    її руки ховають ще діток
    її воїни стали щитами.
    окупанти ж наставили кліток
    і торгують своїми рублями.

    її ноги стоять у Дніпрі,
    а легені пробиті, мов сито.
    москалюги, немов упирі,
    п'ють із вен її, хоч не налито.

    вже спідниця палає в колінах,
    і нитки з сорочок хтось виймає.
    їй не вперше тонути у війнах,
    але вперше когось посилає.

    із очей потекла люта кров,
    і щитом стали юні солдати.
    руский знову не слухає "слов",
    тільки преться дурний воювати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4873

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    вождь
    нам дістався скажений сусід,
    його кличуть, як Гітлера, "вождь"!
    як насцить їм у вуха, той дід,
    то вони будуть думать, що "дождь"

    й росіяни, як дикії мухи,
    будуть бігти до нас у атаку.
    як його вони цьомають в руки,
    то хай нас поцілують у СРАКУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4874

    22 бер. 2022
    Вероніка Кіліна
    Вы-трусливые, мы-Великие.
    А я думала, вы великие.
    А вы жалкие и убогие.
    Как один вы все безликие,
    Все бесправные, юродивые.

    Трусость въелась в вас, как ржавчина,
    Молча смотрите безропотно.
    А у нас сейчас рекой война.
    А у нас души черны от копоти.

    Что вам смерти? Что стенания?
    Что вам дети земли чужой.
    Нет у вас для нас сострадания.
    Нет страны кроме вас иной.

    Вы же русские, вы же гордые,
    Нищетой тыщу лет подпоясаны.
    Видно правда отродье Мордора.
    Так вы складно точите лясами.

    Отвратительны в людоедчестве,
    Нет для вашей злобы объяснения.
    Нет для вас у меня оправдания,
    Есть одно только к вам презрение.

    Отобрать, растоптать и выбросись,
    Дикари с деревянными палками.
    Что вы сами смогли-то выстроить?
    Не медведи, шакалы жалкие.

    А мы смело поднимем головы,
    А мы сможем под пулями выстоять.
    Мы до новой своей дойдём главы,
    Где мы - Великие, а вы не числитесь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4875

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко
    Мама й син
    Відлягло від душі... На пепелИщі новин
    Наче сонця пробилися промені -
    Бідна мати й її не звичайний син,
    Вийшли з Харкова, бомбами стомлені.

    Двадцять п'ять днів вагання і роздумів:
    Як? Куди? А що далі? Чому?
    Чи доїде з дитиною хворою?
    А не дай Боже, лИшить саму...

    Та в дорогу повели їх ангели
    І на всіх блокпостах берегли.
    І суворість мінялась на лагідність
    У очах наших захисників.

    - Може чаю гарячого, жіночко?
    Чи поїсти? Голодні, мабУть! -
    Все питав її воїн, чийсь синочка, -
    Бо ж нелегкий і довгий в вас путь!

    - Передам про вас далі! По рації! -
    На останок казали їм вслід,
    Жінці й сину, що в евакуацію
    Покидали палаючий схід...

    По дорогам, "їжами" натиканим,
    По вкраїнських селах пустих,
    В пошук місця безпечного й тихого
    Від війни бігла мати і син...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4876

    22 бер. 2022
    Діана Перейма
    Глухонімі
    ви не чуєте нас, затикаєте вуха,
    а ми чуємо гради і вибухів ряд.
    ви вклоняєтесь і вірите в вашого "друга",
    а ми знову від нього вхопили снаряд.

    президент ваш жадає усю Україну,
    а отримує тільки вагони солдат.
    я не хочу і чути про підлу людину,
    яка вдома сидить, але каже, що "брат".

    співчуваєте нам, а за спини смієтесь,
    наче Вовкині пси гарчите на людей.
    я не знаю, коли ви уже схаменетесь
    й перестанете мучити наших дітей.

    юний хлопець себе на мосту підриває,
    не бояться жінки і на танка піти.
    кожен з хлопців Зміїного вас посилає,
    корабель ваш покаже, куди вам іти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4877

    22 бер. 2022
    Дубанович Діана
    Від рідного
    Привіт, пишу тобі з укриття
    Ніч пройшла майже безшумно
    Нам дали новеньку форму й взуття
    І з братами тут зовсім не сумно

    Як ти? Поїла? Це не пусте!
    Бережи себе, чуєш? Треба триматись
    Я себе бережу і зроблю усе
    Щоб з тобою змогли ми зустрітись
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4879

    22 бер. 2022
    Олександра
    ніч віднині гучна
    ніч віднині гучна неспокійна смертна
    проблиски світла в підвалах в очах — надія
    втомлені руки плетуть ворогам тенета
    всиплемо їм добряче — скоро поспіє

    в полі гудуть трактори — врожаю бути!
    доки рашистська погань краде по селах
    дівчинці Олі не спиться без ляльки рути
    в діда Степана вирва натомість стелі

    мама не їде із Сум — не покине бабцю
    тут моя хата земля! тут моє нажите
    спати тепер в одній із підземних станцій
    і не тихіше сирени про себе вити

    виловити інтернет написати "як ти?"
    день чотирнадцятий — господи нас помилуй
    поїзд вивозить із пекла дітей на захід
    а сестра Леся з Гостомеля не устигла

    наші жінки народжують під удари —
    кожне маля закарбує одноголосно
    вітер весняний розносить ворожі хмари —
    ми за всіх помстимося!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4880

    22 бер. 2022
    Тетяна
    про почуття
    Вже двадцять днів я намагаюсь писати,
    Нічого не виходить з-під пера.
    Мені стільки всього є сказати,
    Це найпекельніша мя пора.

    Я ніколи не забуду той вечір,
    Я щаслива прийшла, усі сплять…
    П’ята година, мене трясуть за плечі,
    «Прокидайся, вставай, нас бомблять»

    Паніка, дим, документи,
    Ні, не страшно, це просто пи**ець.
    Перед очима несуться моменти,
    І здається, що то вже кінець.

    Вони прийшли казали «рятувати»,
    І підривають моє місто кожен день.
    Я так втомилась плакати й кричати,
    Я так втомилась почуватись мов мішень.

    Хочеться сказать їм на**й йдіть:
    Ідіть на**й як і ваш корабель.
    Поки ще живі - з***іть,
    З наших вод і наших земель.

    Вони нищать наших братів,
    І вбивають наших сестер.
    Хто жаліти їх хоч трохи хотів –
    Емпатію бомбами стер.

    Я ненавиджу телеграм відкривати,
    І кожні п’ять хвилин захжу
    Я просто маю «як ти?» спитати,
    Інакше жити спокійно не можу.

    Я неймовірно хочу їх обійняти,
    Усіх, хто далеко, десь там.
    Я не втомлюся кожного дня казати:
    Життя посміхнеться і нам.

    Як все скінчиться, уявляєш ці обійми?
    Ми біжим, сміємся, разом впали.
    Нам не страшні ніякі чортові війни,
    Вони старалися, та нас не зламали.

    Я обіцяю, ми переможем,
    Навіть привиди сьогодні за нас.
    Ми вистоїмо, ми зможем.
    Вже скоро настане наш час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4881

    22 бер. 2022
    Руслана Приходько
    Без назви
    1. Моя ти земле, рідна Україно!
    Пишаюсь тим, що українка я.
    Ти в нас незламна, Ти у нас єдина,
    І люди тут найкращі на Землі.

    Яке прекрасне слово Патріот
    У ньому стільки гордості і сили.
    У ньому віра, і надія, і оплот.
    Це слово в серці кожного віднині.

    Благаю, Боже, збережи її,
    Прекрасну вільну Україну!
    Нехай почують люди на Землі,
    Мир - найдорожче!!! Ні - війні!
    Захисники країни повертайтеся живі!

    2.
    Як це, коли ти не спиш ночами?
    Як це, коли ти не знаєш, що завтра?
    Як це, коли ти цілі не маєш?
    Як це, коли твої мрії марні?

    Все, що тобі здавалось прекрасним.
    Все, чого ти так сильно бажала,
    Просто все зникло, його розтоптали,
    Танком проїхались, все зруйнували.

    Кому, скажи Боже, прийшло на думку,
    Що можна народ так просто зламати?
    Народ, який виборов свою свободу,
    Роками відстоював своє право.

    Нікому, ніколи нас не здолати,
    Тому, що сьогодні ми всі єдині,
    Бо ми українці й для нас Альма-матер
    Є Україна - тепер і навіки!

    3.
    Настане новий день, і знову зійде Сонце!
    І знову моя Україна засяє в одвічній красі!
    Вітчизно моя, від болю як крається серце ,
    Що змушені ми боронити тебе на війні...
    Ми будемо жити, ми будем співати,
    Ми будем щасливо всміхатись.
    Бо ми українці, відважні і сильні,
    Любов'ю своєю багаті!
    Усі до одного, разом переможем,
    Зупинимо вражого ката!
    Народ сильний духом, народ український,
    у єдності нас не здолати!
    Моя Україно, ми - всі українці,
    Всю міць нашу й силу покажем,
    Щоб жодна вражина, ніколи у світі,
    не сміла в тобі сумніватись!

    4.
    То є велика сила - Україна! Народ наш український не здолати!
    Якою б не була та вража нечисть, вона не буде жити в нашій хаті.

    Від самої малечі всі ми разом сьогодні прагнем світу показати,
    Що наша доля - то є воля, нашу країну вам не відібрати!

    Кожного ранку всі ми молим Бога: Дай сили тим, хто там на полі битви,
    Дай їм наснаги, мужності, відваги, допоможи  живими тільки вийти.

    Допоможи всім тим, хто зараз в скруті, ховаються чи змушені тікати.
    Нехай як тяжко не було б сьогодні, настане завтра і прийде підмога.

    Тримайтесь, любі українці, нехай часи тривоги, страху ,болю
    Скоріше стануть лиш минулим і знову ми  радіти будем долі!

    5.
    Чому це з тобою, моя Україно?
    Чому ти сьогодні в боях і у крові?
    Чому діти плачуть, сини твої гинуть?
    Чому матері вже стомились від болю?

    Ще вчора чекали приходу весни.
    Ще вчора сміялись, ще вчора раділи,
    Ще вчора чарівні ми бачили сни.
    Сьогодні ж - бомблять нас. О, Боже, дай сили!

    Вставай, Україно! Вставай, наша Мати!
    Сини твої й доньки за тебе горою!
    За мрію дитини, за вільну країну,
    Встаємо сьогодні ми разом до бою!

    6.
    Україно моя! Ти сьогодні єдина!
    Єдина у прагненні волі і миру!
    Ти наша земля, усіма так любима,
    Пишаємось тим, що ми є українці!

    Ми віримо, впевнені - правда за нами!
    Не ми розпочали ганебну розправу.
    Ми хочемо миру, ми хочем свободи,
    Ми хочемо дітям найкращої долі!

    У краще майбутнє ми дивимось разом,
    Нарешті почули нас інші держави!
    Країна, яка так визнання чекала!
    Нарешті відомою світові стала!

    Солдати - надійний супротив держави!
    За вами країна, за вами і слава!
    За вами усі ми, а ви - наша сила,
    Ви все, що в нас є, і ми у вас вірим!

    А ворогу ось, що я хочу сказати -
    Збирайтесь додому, нема чого пхатись.
    Це наша країна, свята Батьківщина,
    Ніколи вона не впаде на коліна!

    Громадою встанем, ми встанем дворами,
    Пліч-о-пліч, за руки, всі разом, рядами!
    За нашу Вітчизну, за кожну дитину,
    За волю, за мир, за щасливу родину!

    Народ - це велика є сила у світі,
    А ми, українці - ми нація світла!
    В нас мова прекрасна, в нас вільна країна,
    І хто для нас ворог - нехай собі згине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4882

    22 бер. 2022
    Олег Крушельницкий
    НЕСКОРЕНІ
    Дим навкруги, не замерзла дорога...
    йдуть вояки наче лицарі Бога!
    Не у кольчугах с хрестами на спинах
    в бронежилетах в багні по коліна.

    Мовчки прямують без зайвого руху,
    личить мовчання козацькому духу.
    Тихо ступають у сутінках ночі,
    біль не заплющує стомленні очі.

    Гуркіт гармат майоріє у далях,
    вибух малює всю битву в деталях.
    Кулі шмигають немов навіжені,
    душу тривожать мов зливи вогненні.

    Хай тобі грець - чоловіча робота!
    Нищить війною їх землю бридота.
    Дихає темрява танковим чадом,
    ніч поглинає снаряд за снарядом.

    Битва кривава із присмаком пекла,
    їх не злякає ця січа запекла!
    Буде наснага на вдачу та й вміння,
    вже проростає козацьке насіння.

    Били Батия та орди фашистів…
    Разом здолаєм цю силу нечисту!
    Стій до кінця, якщо встати зуміла!
    Встань назавжди у віках Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4884

    22 бер. 2022
    Віталіна
    13 день війни..
    Немає слів таких, щоб підібрати,
    Щоб виразити горе все і біль
    Не можу я усім про це сказати
    Що хтось більше не вернеться у дім.
    Нема стільки сліз, щоб оплакати втрати
    Не маю безкінечності із сил...
    Щоб всіх хто кривду завдавав здолати
    І винищити всіх, хто смерті нам хотів!

    Народ наш жалістю пройнятий до кісток
    Він добрий, чуйний, та зробивши крок
    Щоби забрати те, чим так ми дорожили.
    Пробудиш силу, що здатна вбивати,
    Аби всіх нас від них захищати.
    Не буде милосердя та не закінчаться сили!
    Ви нас не здолали і не підкосили,
    Усі наші втрати, лиш додають сили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4885

    22 бер. 2022
    Марія
    (не)вільна
    Я почуваюся, мов собака на повідку.
    Він короткий, міцний, ніби створений для того, щоб пи**ить росню,
    Але не кацапа тримають — мене.
    І доки капсульована лють у моїх жилах тече,
    Їм в очі радо сцють,
    А вони то всьо приймають і п‘ють,
    Немов небесний нектар зійшов водопадом.
    Але ось вам правда, «брати»: ви досі лишаєтесь рабами.
    Рабами системи, режиму і влади.
    Але ви ж ту владу наче як не обирали.
    Та ось уже триває чотирнадцятий день і мені, чесно, по*уй.
    Кого ви обирали і що ховали в комори.
    Чи з Ікеї столи чи макфлурі в свої гуняві роти,
    Які окрім пи**іти більше не мають мети.
    Чому це я маю почуватись, мов пес на ланцюгу?
    Сидячи в своїй кімнаті, чому я дрижу?
    Це ж вам закрили очі, ватою заткнули вуха і сказали:
    «На лайно понюхай, тільки це не лайно, а пахне воно морем».
    І ви мов стадо мовили: «Пахне пречудово!»
    Висновок із цього маю ось такий
    (Промовлю ті слова, що класик заповів):
    «Кохайтеся, чорнобриві, та не з москалями,
    Бо москалі — чужі люде, роблять лихо з вами».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4886

    22 бер. 2022
    Марія
    Утома
    Знав би ти, як я втомилась.
    Перевіряти новини, погано спати,
    прислухаючись до можливої сирени.
    Знав би ти, як я втомилась.
    Відчувати вину, страх, смуток, бентегу,
    читаючи про нові смерті.
    Знав би ти у своєму бункері,
    Що тут я бункером називаю коридор
    між трьома стінами.
    Знав би ти, як утомлює
    Необхідність доводити світові,
    що між чорним і білим ми країною обираємо світле.
    Бажано нефільтроване.
    Хоча ніби сухий закон, але ми трошки.
    Безалкогольного.
    Знав би ти, як я втомилась.
    Писати друзям з надією, що отримаю відповідь.
    Обіймати кота після чергового сповіщення тривоги.
    Казати батькам, що я в нормі,
    хоча вони бачать — десь я їх «розводжу».
    Намагатися жити без віри, що виживу.
    Кричати «ми ще зустрінемось»,
    а подумки ридати «а що, як ні».
    Знав би ти, як я втомилась…
    Та мій монолог до тебе не встигне дійти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4887

    22 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Знаєш, війна перевернула усе.
    Те, як я бачу людей.
    Те, як я бачу себе.
    Незмінним лишилося тільки людське нутро,
    як його не крий.
    Ні краплі не змінився тільки мій кіт.
    Але і він часом турбується й стривожено нявка,
    Коли на вулиці чує звуки.
    Може від танка.
    Але артилерії далеко до Києва,
    Це напевно сирена.
    Чому я знаю різницю вибухів?
    Я просто хотіла жити під своїм знаменом.
    Я вивчила різницю градів, смерчу, ракет і ППО.
    Я знаю, навіщо пускають сигнальні вогні білого кольору.
    Але краще б я залишилася тою.
    Тою наївною собою. Можливо, часом дурною.
    Тепер ми всі аналітики, геополітики не словом, а зброєю.
    Кожний творить історію. Історію бою і перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4888

    22 бер. 2022
    Олександра
    вкинути трохи їжі в наплічник
    вкинути трохи їжі в наплічник
    поглянути у вікно
    щоб запам'ятати березу посеред дитячого майданчика
    лавочки під горіхом
    вікна будинків навпроти
    вцілілими
    вуличні коти налякані
    ховаються у коробках під стіною біля смітників
    доки не чути сирени можна спокійно дихати
    нагострений слух як лезо ріже від думки про обстріл
    зброя наводить жах
    холодить кров, вироджує страх
    діти в моїх обіймах кажуть "мамо не плач"
    все добре, ми живі
    лунає сирена. вокзал випльовує поїздів
    які не хочуть брати біженців, бо місць нема
    гупання у двері вагонів
    викрики відчаю та мольби чують лише пасажири
    дивляться мовчки і плачуть
    темрява ковтає людей
    ховає від ворога в електричці до Фастова
    не світіть телефонами! не світіть телефонами!
    я відчуваю, як смерть скрегоче за спиною
    вичікує на врожай
    зорі у клаптику незафарбованого вікна
    смиренні й непохитні
    єдині у кого переймаю спокій з вірою
    що наступний вагон поїзда до якого бігтиму брязне сходами
    і діти будуть в безпеці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4889

    22 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Я пам'ятаю той чудовий день
    Там було сонце. Холодно, бо грудень.
    Ти обіцяв мені тоді, що я лише твоя
    То чи спроможна це змінити ця страшна війна?

    Хіба під силу їй зламати обіцянку?
    Що була дана тої ночі, а може й на світанку.
    Ти пам'ятаєш? Ми говорили
    Про спогади, про нас, емоції і почуття
    Ти обіймав мене тоді щосили..
    І говорив, що любиш, нема вже вороття.

    А рівно о 4-й ранку
    Ти показав мені маяк посеред моря.
    Казав, мов у дитинстві ходив без перестанку
    Сюди дивитися, як у безкраї тоне остання та зоря

    "Ото вже сон!", - ти відповів
    і розсміявся цим ще не бадьорим сміхом.
    А я вже була у думках десь там, під яблуневим цвітом.
    Проте промовила крізь сновидіння: "Так, я знаю.
    Але ж хіба я винна,
    Що геть у сні з тобою я літаю?"

    Ти пам'ятаєш це? Як пролітали ночі,
    То тихі наче поле, то наче море неспокійні.
    Тому скажи мені
    Хіба могла б здолати нас війна?
    В нас сила честі, мужності і духу.
    Ми носим українські імена
    Тож не страшна нам ця розруха!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4890

    22 бер. 2022
    Юлія Гришко
    STOP RF!
    Мы вольный народ, потомки казачества,
    Мы не третий сорт, не низшего качества,
    Мы на своей земле, в своём доме,
    Мы не часть империи и не дикое поле.
    Запомните, ближние и дальние соседи,
    Что за наше сегодня вы завтра в ответе!

    На этой прекрасной планете
    Всем места хватает вдвойне,
    Но не будет места под солнцем
    Горьким слезам и жестокой войне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4891

    22 бер. 2022
    Дарина Грисюк
    у вас там рубль упав
    електричка напівпуста, але забита пилом та страхом.
    якби ми були у фільмі - це найвдаліший дубль.
    зате росіський воєнний корабль уже пішов на*уй,
    а за ним російський народ, економіка й рубль.

    пробачати буде за що, але ми ніяк не пробачим.
    наші діти і внуки писатимуть росія з малої.
    прощайтесь з синками, російські промиті мамаши.
    вони дохнуть тому, що не лишили нас всіх у покої.

    вони дохнуть і навіть не знають, за що тут воюють.
    вони дохнуть за кожну дитину, змордовану й вбиту.
    давайте, дівчатка, кажіть своїм хлопцям хай нас не жалкують,
    але потім самі не жалкуйте, що їх лишили під Києвом гнити.

    подохне кожен, хто ступив за наші кордони на танках.
    найсмішніше, що якщо не ми, то свої ж пульнуть вам між бровки.
    прощайся, солдатику, з будинком, коханням і мамкой,
    і не забудь подякувати за це своєму "нє ми єго вибралі" Вовкі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4892

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Ні краплі пекла я в душі не маю,
    Не в праві і тебе я проклинать,
    Та більшого лайна, ніж ти, не знаю.
    Навіщо ж народила тебе мать?

    Навіщо ж виріс ти таким уродом?
    Ні серця, ні душі, один лиш морок.
    За що знущаться над моїм народом?
    В наш світ вірвавсь, принісши горе.

    Шукаючи того, ким є ти сам -
    Фашистом, звірем і убивцей,
    Погубиш і себе, ти винен сам,
    Не вмреш героєм, бо ти - кровопивця!

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4893

    22 бер. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Нет слов, чтоб описать безбожие твое,
    Твое нутро прогнившее до дырок,
    Пришел ты убивать, насиловать и брать "своё",
    Калечить судьбы, не владея миром.

    А женщины у вас особый клан,
    Жестоких, бесноватых и тупых,
    Судьбою муж, иль сын! Тебе он дан,
    А ты на смерть, не бережа своих.

    Смеешься ты над горем остальных,
    А за душой твоею ни копейки,
    За что правительство свое благословишь?
    За что на смерть ты шлешь армейку?

    Он мародер, насильник и зверье,
    Но ты все ж хуже, хлопаешь в ладоши,
    Тому что люди на своей земле
    Так просто гибнут, ржешь как лошадь.

    Нам говорят - не хейтить русских,
    Но это малое, чем мы живем,
    В душе пожарища, разрухи,
    А Бог все видит, Мордор ждет!

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4896

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко ( VictoryЯ)
    Клята війна
    Мамо, ні, вже ніщо не болить...
    Не плач.. Бачиш зірочка сяє?
    Душа то моя в темнім небі тремтить
    І миру у Бога благає...

    Мамо, тільки не плач, вже не боляче...
    Вже зламане тільце заклякло...
    Життя моє - мирне і сонячне
    Забрала війна та проклята.

    Обіцяю прийти уві сні...Побач!
    Ти будеш мене цілувати!..
    Не встиг я пожити... Мамо, пробач!
    Вона не питає, та клята...

    Мамо, не плач, вже не страшно...
    Себе бережи і тата!
    Повернуся мирною пташкою,
    Щоб більш не прийшла ота клята!

    Не боляче, мамо...душа лиш тремтить...
    І я - не один. Нас багато...
    Благаємо Бога - її зупинить!
    Війну!! Ненажерливу й кляту!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4897

    22 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Дзвін Мазепи
    Вже задзвонив в Софії дзвін Мазепи,
    Звістив своїм небесним співом Київ
    Про силу й міць фортеці на Дніпрі!
    Ніякі "рашинские скрепи"
    Не вдержать стріли вогняні,
    Що вразять ворогів у дупи.
    Моторні наші ЗСУ нищівно палять
    Ворогів що в розпачі заклякли....
    Цих орд проклятих, що вбивають все живе
    Земля не носить наша,
    топлять води весняні, та дзвін гуде...
    Мазепа з неба посилає прокляття москалям
     що крові хочуть українців,
    Та їм не буде вороття
    Загинуть всі - у купі й поодинці,
    Очистить ненька землю від сміття,
    заліза смерті, що несуть чужинці...
    Набатів дзвін Мазепи вже не б'є
    Софія біла наче стовп для стягу,
    Небес блакить загорне в сонце золоте,
    Щоб кожен дав обітницю й присягу
    Столицю боронить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4898

    22 бер. 2022
    Даша
    відчуття
    закриті очі
    вдих та видих
    у грудях все земне тяжіння
    листки рослин
    ростуть угору
    даючи віру на спасіння
    воно мине та стане новим
    у сенсах всіх можливих млінь
    у нас є ми
    і це нас гріє
    до останніх потемнінь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4899

    22 бер. 2022
    Юлія Гришко
    Вибір, або Дикі лебеді vs Дикі пси
    Зграя диких лебедів чи зграя диких псів? -
    Вже час робити вибір, бо ворог знавіснів.
    За зло добром заплатиш чи, може, за зло злом?
    Чи (як альтернатива) добром із кулаком?

    Не час складати крила, а час йти напролом -
    Не місце дипломатії в війні добра зі злом.
    Пильнуй в обидва ока, дивись на всі боки,
    Нехай добро в спортзалі тренує кулаки.

    Розправ широкі плечі і голову здійми,
    Гадюка зла вже шкіриться - готуйся до війни.
    І дикі пси хай гавкають - твій караван іде,
    Не зраджуй диким лебедям ніколи і ніде.

    Доброго, як диких лебедів, політ веде увись,
    А дикі пси-шакали лиш дивляться униз:
    Приваблює їх падаль - пильнуй свій кожен крок,
    Остерігайся пащі - ще не настав твій строк.

    З тобою перемога, а над тобою Бог,
    І дух, душа і тіло єднають сили втрьох,
    Добро усе ж могутніш в запеклій цій війні -
    Й зійде на землю спокій під янголів пісні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4901

    22 бер. 2022
    Оксана Вілл
    13 день війни
    8 березня - 13 день війни…
    І весна зустрічає холодним дощем і снігом,
    І не квапляться з теплих країв повертатись птахи
    Де не змовкнуть сирени і вибухи за вікном.

    Так, сьогодні не хочеться свята,
    Довгих суконь, підборів і ресторанів.
    Але сильно так хочеться обійняти,
    Рідних, близьких… підтримати наших титанів.

    Тих хто на передовій з ранку й до ночі
    Змагається с ворогом за нашу свободу,
    За мирне небо, за  тихі і добрі ночі
    Вони наша гордість, сила і слава народу!

    І так, сьогодні можна без тюльпанів,
    Лиш повертайтеся скоріше
    Ви з перемогою святою
    До милих ваших, найрідніших.

    До матерів, дітей, коханих
    Які чекають вас сумлінно,
    З молитвою встають й лягають
    Все перед Богом на колінах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4902

    22 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    А душу не сховаєш в бомбосховище
    її навіть не покладеш у кишеню
    для власної зручності
    на неї ніколи не вдасться
    одягти бронежилет
    вона чомусь завжди відкрита вільна

    душу в бомбосховище не заховаєш
    вона всеодно полине на небо
    ні в чотирьох і ні в шести
    бетонних чи залізних стінах
    її від світу не сховаєш і броні
    вистачить лише на тіло

    а душа в бомбосховище не влізе
    вона занадто вільна і широка
    їй — твоїй
    багато тре’ свободи
    вона у тебе дуже неспокійна

    душу в бомбосховище не заховаєш
    бо від жодних ударів це її не врятує
    бо кожна що там по вулиці йде —
    будь-яка людина
    може завдати по ній нищівного удару

    а для душі бомбосховища не треба
    їй навіть лік щоб відновитись
    не потрібно
    і хай яка там буде небезпека —
    душа була і завжди буде вільна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4903

    22 бер. 2022
    Вікторія Яковчук
    Настане час
    Наказ вбивати лунає там, у Кремлі,
    На виконання тим, хто має вітер в голові.
    Знайте: настане час і дощ омиє наші землі,
    Проте ваші руки залишаться в крові.

    Настане час - ми відбудуємо міста,
    І стихне біль, що душу рве ночами.
    А ваша доля - нести провин хреста,
    Зачинені від світу сімома замками.

    Настане час - тут линутиме дитячий сміх,
    І сусід з сусідом перекинуться жартом.
    Москву ж накриє криваво-чорний сніг
    І стане питання: чи було воно того варто?

    Чи вартий страх перед наказом
    Аби до рук узяти зброю
    І вбивати, жалкуючи щоразу,
    Мирних, що не здавалися без бою?

    Настане час. Весна розквітне маком.
    Сіятимемо жито. Заговоримо на мові.
    Зшиємо країну стібочок за стібком, мов прапор,
    Доки ваша відчищатиметься від крові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4904

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Не знала я, що так люблю свій край
    Не знала я, що так люблю свій край.
    Гарячим серцем, вірною душею.
    Поля безкраї і зелений гай,
    Земля моя, захищена межею.
    Земля, що при народженні дана,
    Мої дитинства й юності простори.
    Хлібів розлогих срібна сивина,
    І безтурботне небо неозоре.
    Коріння роду у душі моїй
    І рушники весільні у світлиці.
    І трелі світанкові солов'їв,
    Мов спадщина духовної скарбниці.
    Ніхто не буде землю цю топтать,
    Це наше місце під промінням сонця.
    Не треба світу вперто так брехать,
    Що ви у цій війні як миротворці.
    Тріщать від льодоходів береги,
    Вже хазяйнує березень у долах.
    А ви прийшли до нас, як вороги,
    Та дух наш не зламати вам ніколи!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4905

    22 бер. 2022
    Віра Балацька-Полинцева
    Як в темряві сонця, так хочеться волі
    Як в темряві сонця, так хочеться волі.
    Свободи для нас не буває доволі.

    Не можна на душу накинути пута –
    Душа завмирає, як в кригу закута.

    Приборканий розум не рветься до бою,
    А тільки пригнічено скніє від болю.

    Лиш холод і камінь, і тіло у скруті.
    Морозом обпечено ноги не взуті.

    Повітря вдихнути в легені несила.
    Не пісня, а шепіт. Без вітру вітрила.

    Та серце не спить. Воно стукає в скроні.
    Хоч зимно, надія вже жевріє в схроні.

    Вогонь не згасити, як вітер повіє.
    І змучений мозок нараз зрозуміє,

    Що душу живу не запхнути в шпарину.
    Як крила обломить, в тенетах загине.

    Боятися досить і силі годити.
    Не в рабстві, достойно вартує лиш жити.

    Як в темряві сонця, так хочеться волі,
    Свободи для нас не буває доволі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4906

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Будять тишу удари дзвіниці
    Будять тишу удари дзвіниці.
    Для душі це тяжкий благовіст.
    І смертельні димлять блискавиці
    На долонях зруйнованих міст.
    На реальність крізь сльози дивлюся,
    І в перервах розірваних снів
    Я за сина ночами молюся,
    І за всіх України синів!
    Переглянуті цінності всує,
    Де родина і мир над усе.
    Хай як ворог не злиться й лютує,
    Сила духу всі біди знесе.
    Вояки захлинуться ворожі,
    Затріпоче схвильовано стяг.
    Наш народ цю чуму переможе
    І здобуде свободу в боях.
    Клич набатом звучить понад фронтом,
    Молитви на кону вівтаря.
    Над ранково-нічним горизонтом
    Підіймається правди зоря!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4907

    22 бер. 2022
    Вікторія Янковська
    Ти повернешся додому
    Ти повернешся додому,
    Я буду плакать від щастя.
    Ми не розкажем нікому,
    Про хрестик на твоєму зап’ясті.

    Про мою тиху Молитву,
    Яка сильніша за зброю.
    Про те дивовижне літо,
    Де я назавжди з тобою.

    Ти повернешся так скоро,
    Обіймеш і все як раніше.
    Ти мій дім і моя опора,
    Я щодня тебе ще сильніше!

    Ти повернешся, я знаю,
    Душею і серцем відчую
    Тебе я безмежно чекаю,
    Тебе безмежно  я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4908

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    В плямах червоних холодні сніги
    В плямах червоних холодні сніги,
    Купи розкиданих трупів і сталі,
    Дай іще, Боже, нам сили снаги,
    Протистоять цій ворожій навалі!
    В'ються дими, ніби гриви руді
    Понад моїм розтривоженим краєм,
    Ворог і друг пізнаються в біді,
    В милості Авель, і в збуренні Каїн.
    В спраглому серці надію ношу
    І шепочу безперервно молитву,
    Я на колінах у Бога прошу,
    Щоб загасив цю розпалену битву.
    І в коловерті чужої вини
    По безіменним фатальним стежинам,
    Стріти живими дітей із війни
    Дай іще сили батькам і дружинам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4909

    22 бер. 2022
    Вікторія Янковська
    Боже, бережи його
    Боже, бережи Його,
    Того, хто носить форму ЗСУ.
    Молю Тебе за кожного, за кожного,
    Хто захищає нас у цю війну.

    Хто недоспав, хто боронив,
    Хто постраждав від ворогів.
    Хто десь там тихо прошептав:
    «Прости, я ще не убивав».

    Хто вчора виніс на руках
    Дитя мале з-під обстрілів.
    Хто десь голодний по стежках
    Сліди шукає ворогів…

    Боже, тільки бережи Його,
    Того, хто носить форму ЗСУ.
    Душа болить за кожного, за кожного,
    Хто захищає нас у цю страшну війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4910

    22 бер. 2022
    Вікторія Янковська
    Моя Україна в вогні!
    Моя Україна в вогні!
    Моя Батьківщина - в біді!!!
    Росіяни скажіть ви мені,
    Як вам спиться у ці дні?

    Хай вам сняться крики дітей,
    Яких ви всі разом убили!
    Ні, не безсонних вам зичу ночей,
    А зі сном. Щоб ви в пеклі горіли!

    Хай вам сняться сльози дівчат,
    Хлопців, чиїх ви убили!
    Хай весь біль наша вривається в чат,
    Ненавидим так, як любили.

    Які ж ви як риби німі -
    Мурликаєте «пА русски»,
    А ми всюди бажані й свої,
    А ви всюди злочинці(!) в нагрузку.

    Хай вам сняться жовто-багряні сни,
    І такі, щоб правдиві-правдиві,
    Ми не в очікуванні весни,
    Ми живемо до ночі, можливо…

    Хай вам сняться запеклі бої,
    Які ведуться під Києвом, в Харкові, Сумах.
    Хай вам сняться Херсон, Миколаїв, Зміїний,
    У вогні. Щоб змогли ви повірить.

    Цього не скажуть по ваших ТВ,
    Та сліпий може дивом зцілитись.
    Це стосується, росіянин, тебе!
    Як ти можеш так помилитись???

    Везіть ваші танки і трупи назад!
    Росія - очнися і вийди!
    На площі, вулиці у містах,
    По-інакшому вже не вийде!

    Світе! Борися, як боремось ми на життя!
    Борись, щоб тебе почули!
    Нам все треба, крім укриття,
    Нам так треба це Мирне небо!!!!

    Світе! І ти, не мовчи, я прошу!
    Просить Українська Родина!
    Закрий наше небо від градів дощу,
    Закрий над Україною небо!

    НАТО, ми просимо вас!
    Безневинні люди вмирають!
    Наші люди прямо зараз горять!
    Горять живцем, росіяни вбивають!

    Закрийте це небо над нами тепер!
    Не тоді, коли буде так пізно…
    Ми одна з ваших дружніх «сестер»,
    По факту, по духу, по змісту…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4911

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Вкриває землю плахтою весна
    Вкриває землю плахтою весна,
    Лелек цибатих чути перегуки.
    Полям мрійливо сниться посівна,
    І сівача дбайливі теплі руки.
    Та сівачі віднині на війні,
    І руки їх тримають автомати,
    Щоб край свій захистити у борні,
    І ворог не зайшов у рідну хату.
    Щоб спіли абрикоси у саду,
    Заврунилися зеленню городи,
    Щоб відігнать непрохану орду,
    І мир прийшов скоріше до господи.
    Народжувались в щасті дітлахи,
    Долаючи життєві перепони.
    Тяжкі страждання, сльози і страхи
    Вернулися у лігво по закону.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4912

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Будинків зруйнованих вікна димлять
    Будинків зруйнованих вікна димлять,
    А разом із ними життєві надії.
    Тут лялька лежить, прикриваючи вії,
    Розкидані поспіхом іграшки сплять.
    Усе відбулось, як в химерному сні.
    Яка для малечі болюча утрата –
    Розтрощена в друзки дитяча кімната.
    І квіти примерзлі в журбі на вікні.
    Проблеми підкрались великі й малі.
    Дорослість завчасно лягла їм на плечі,
    До кого здійнять свої руки малечі,
    Щоб мир зберегли на стражденній землі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4913

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Гублюся у цифрах і датах
    Гублюся у цифрах і датах,
    Змішалось усе водночас.
    Я бачу свій захист в солдатах,
    Що стали стіною за нас.
    Що зло відбивають завзято
    В строю - сивочолі орли,
    А поруч хлоп’ята-орлята
    Руйнують мішень кабали.
    Спасибі вам, рідні герої!
    Сердець наших з вами биття!
    Хай Бог ваші сили потроїть
    І шанс подарує життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4915

    22 бер. 2022
    Саєнко Валентина Лазарівна
    Неправда серце рве моє
    Неправда серце рве моє,
    І давить груди.
    І мед отрутою стає
    В руках Іуди.
    Здолаєм сходинки круті
    І срібла дзвони.
    І для Іуд є у житті
    Свої закони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4916

    22 бер. 2022
    Олеандра
    За что?
    За что?
    За что?
    Крик горький неуместен.
    Зачем?
    Зачем?
    И здесь ответа нет.
    А Гитлер был, по крайней мере, честен.
    Не нес освободительно-защитнический бред.

    В остовах черных стен зияют злобно дыры.
    На улице тела – гниют, нельзя забрать.
    За что?
    Да чем же вам весна не угодила,
    чтоб так ее враньем и кровью заливать?

    И надпись с двух сторон белеет. «Дети». «Дети».
    Парит над ней «орел», сжимая в лапах смерть.
    Зачем?
    Остановись! Пожалуйста! В ответе
    за маленькую жизнь. Позволь ей уцелеть!

    Из-под закрытых глаз безмолвно льются слезы.
    Тела. Как много тел. Фрагменты. Без числа.
    За что?
    Нет сил кричать. Чудовище. О, Боже.
    Где же твоя душа? Она вообще была?

    Закапан кровью март. Уже идет на убыль.
    Зачем?
    Кроме вранья, что можешь ты сказать?
    Русскоязычным ведь всегда был Мариуполь…
    Ты от кого пришел его «освобождать?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4917

    22 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Україна повстає
    Повстаньмо, браття, на землі,
    Покажемо, хто тут на волі!
    На світі ми вже не одні,
    Ми доведемо нашій долі!

    Борітеся – поборете, ви – сила,
    Ви – неодмінна мужність.
    Розправимо широкі крила,
    Бо потрібна нам потужність.

    Вороги поляжуть головою,
    Залишаться лиш син і мати.
    І будемо, Україно, ми з тобою
    Кайдани, кордони ламати.

    Україна – велична, всесильна,
    Породження незламних козаків.
    І, безумовно, як небо, вільна,
    Навіть у часи лихих віків.

    Українці – нескорені і нездоланні,
    Воїни гідності, честі та правди.
    Зараз ми – у цілісності, єднанні
    Як нація, дамо собі у скруті ради.

    І на оновлених рідних просторах
    Ми відбудуєм ще кращу державу.
    Серед рівнин, річок, у горах
    Здобудемо світову добру славу.

    Я пишаюсь своїми братами,
    Україною як матір’ю ніжною.
    Я б’юся не лише словами,
    А мудрістю, чесністю книжною.

    Не вмирає душа наша, а лине
    Свою могутність віддавати.
    У простір квітучий, у море єдине,
    Щоб тебе від куль оберігати.

    Я вірю і знаю: ми зможемо все,
    І кара ворогів чекає без тями.
    Дух український вперед нас несе,
    Наповнюється чистими серцями.

    Омиєм водою цілющою життя
    Солдатів, що боронять світлий край.
    Ми впевнено крокуєм в майбуття,
    Тому ти, українцю, надії не втрачай!

    Буде так, як Шевченко казав нам,
    Порадами не нехтуйте його.
    А те, що залишилось синам,
    Збереже сонце й вічне тепло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4918

    22 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Коли закінчиться війна...
    - Коли закінчиться війна? -
    Спитав у мене син молодший.
    - Тоді, синочку, як Вона
    об нас сталеві зуби сточить.
    Зламає ікла на містах,
    Що так безжально спопелила,
    На дітях, мамах і жінках,
    Та на стареньких, що убила.
    Тоді синочку, як з небес
    Повстануть діти-ангелята -
    Невинні жертви в цій війні.
    Жде ворогів за смерть розплата
    Потоки біженців сумних,
    Покинуті розбиті хати.
    Виття сирен, і плач малих,
    І у молитві вклякла мати:
    - Ви повертайтеся, сини,
    живими після перемоги!
    Закрити небо попрошу
    Для вас у Господа я в Бога!
    Ви повертайтеся, сини,
    Мої соколики рідненькі!
    Спаси, Господь, і Сохрани
    розтерзану Вкраїну-Неньку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4919

    22 бер. 2022
    Маргарита
    Моя Україна
    Наша земля, наша Україна
    Яка ти красива, яка ти вільна.
    Не бійся, рідненька, не бійся моя
    Все буде вже скоро, перемога твоя.

    Ніхто і ніколи, нізащо всім ні!
    Не візьме твій клаптик так підло вночі!
    Нехай нападають, нехай помирають...
    А ми ж переможем, люди все знають!

    Ти непохитна була і будеш ..
    Ти уявляй куди ти прийдеш ..
    В чистеє небо, в обійми близьких
    А головне в руках то своїх..

    Не в чужих, не в паскудних, не в зрадних
    Не в брехливих, поганих
    Ти будеш в своїх, мила моя
    Заспокойся, бо перемога твоя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4920

    22 бер. 2022
    Євгенія
    Настане день!
    Настане день, скінчиться весь цей жах!
    Розквітнуть квіти на місцях пекельних згарищ.

    Настане мить, коли побачимо навпроти у очах,
    Лише луну із спогадів подібних явищ…

    Здійсниться мрія багатьох із нас,
    В якій, коханого цілуємо у рідні скроні.

    В якій від смутку і печалі,
    Мов стіни з цегли, боронять його долоні.

    Народяться сини, вірші, проекти та міста.
    Збудуються мости, зміцняться наші крила!

    Бо, як ніколи, зараз вже відомо кожному із нас:
    У єдності - є наша неймовірна сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4921

    22 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    У підвалах кричить немовля,
    А знадвору ягнячі обстріли
    Боротьба життя за життя
    Українські військові апостоли
    автоматним мечем сердець
    захищають сьогодні долею
    України безцінне буття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4922

    22 бер. 2022
    Зоя
    Розмова
    Серед бою - раптом - 120 хвилин тиші.
    Дзвінок з мобільного:
    "Мамо, як ти?" - "Сину!" -
    І тихе хлипання.

    Нехай говорить серце -
    Слова вже вичерпав.
    Душа у грудях терпне:
    Чи всі живі вони?

    По той бік тихий щебет
    І голос рідної:
    "Живі, все добре, терпим", -
    Усе півнатяком.

    Я знаю, там зморені
    І губи трусяться.
    Малеча вся горнеться
    Аби почутися.

    "Синочку, ми вітаємо
    З днем народження".
    Я знову стаю старшим,
    А так не хочеться.

    Вже рік минув? Точно?
    А відчувається,
    Що пережив сотню...
    Земля здригається.

    "Йдемо у бій, мамо", -
    Сказати хочеться,
    Але мовчу, не можу,
    Сльоза покотиться.

    Тримайся, рідна, трохи вже
    До перемоги нам.
    Удобрим землю орками,
    І я повернусь сам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4924

    22 бер. 2022
    Дудяк Євгенія
    Початок
    Був ще один чудовий день
    Мені здалося так спочатку
    А потім враз лиш звук сирен
    Оповістили про зачатки
    Чогось страшного не такого
    Що в нас було всі ці роки
    Чогось доволі не чужого
    Сказали нам про страх війни
    Що може статись нестерпиме
    Що все піде в один кінець
    Що нас теперь усі покинуть
    А нас чекає лишь борець
    Є час сховатися, даремно
    Мы всі чекали змін с тих пір
    Тепер чекаємо лиш певне
    Коли знов стихне звук чи дзвін
    Коли ми зможемо знов вийти
    із цих підвалів захисних
    Коли заявимо про себе
    Що ми живі, що цей час стих
    Мені так шкода тих що зараз
    Лишився там на самоті
    У когось вже немає тата
    А хтось лишився без сім'ї
    Я хочу вірити у те
    Що скоро буде як раніше
    А може краще як завжди
    Нам сподіватися на більше
    І всі ми маємо надію
    На кращий цей кінець війни
    Тому давайте не покинем
    Ми цих земель, тепер святих
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4925

    22 бер. 2022
    Семен
    Я вірю
    Я вірю в те, що буде завтра,
    Я знаю, що ми встоїмо.
    Паде до ніг тиран кривавий,
    Ми подолаємо це зло.

    І у скрутні часи, сильніші,
    Ми станем з вами ніж колись.
    Гірку історію час пише,
    Де наші сльози пролились.

    Тебе, я, Ненько, не покину,
    Всі негаразди – то пусте.
    Ми відбудуємо країну,
    Вона для нас – понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4926

    22 бер. 2022
    Семен
    Бункерній дурачок
    Значит, в бункере, сидел дурачок,
    Из дурдома сбежавший когда-то.
    Весь народ он себе подцепил на крючок,
    От чиновника и до солдата.

    То слюною он брызгал, то сказки писал,
    Запугавши всех граждан обманом.
    Много душ загубил, это всё отрицал,
    Называя себя чьим-то братом.

    Рассказал, что вокруг очень плохо живут,
    Запугал, чтобы улиц боялись.
    И наплёл, что других они тоже спасут,
    Но, в дурдоме, увы, просчитались.

    Помоги ты себе, мирных больше не тронь,
    И давай, на покой, тирания.
    Украина сильна, в её сердце огонь,
    Ну, а в бункере лишь истерия…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4927

    22 бер. 2022
    Наталія Чуйко
    Непереможні
    Колючий, лютневий, засмучений ранок
    Зустрів по-новому реальне буття.
    Війна… Не злякають ні «гради», ні танки,
    Ракети, націлені в наші життя.

    Сирени. Підвал або сховище інше.
    Неспокій в душі і в повітрі тривога,
    Чекання годинами, днями затишшя.
    Незламні міста, хоч місцями облога!

    Продовжують нелюди нищити школи,
    Садочки, будинки жилі і лікарні.
    Нальоти. Розруха. І горе довкола.
    Не вбить волелюбних, зусилля всі марні!

    Не переможете військо, не скориться народ!
    Хоробрі серця, що незламнії духом!
    Вказали орді від воріт - поворот!
    Про Ваш героїзм Земля повниться слухом!!!

    Єднається світ на підтримку Вкраїни,
    В народній війні об’єдналися люди,
    Боронячи неньку, свою Батьківщину!
    «Перемога за нами!!! – звучить звідусюди.

    березень 2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4928

    22 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    В той ранок почалась війна.
    Кричали люди. Падали ракети.
    І дим від чорного костра
    Крутив все ширші піруети.

    Сонце мов забувши ритуал
    Десь заховалось від багаття...
    Дивився здалеку шакал
    Якого не беруть прокляття.

    Гула сирена. Інтернет -
    Все свіжі видавав новини
    І кожен біг немов атлет
    Хто в укриття, а хто з країни.

    Ридали діти і бурчав живіт,
    А в роті як в пустелі сухо.
    Там на верху палкий наліт
    Тут під землею відбиває глухо.

    Трусились стіни не одну добу,
    Вже дні заходили у тижні.
    Родилися малята у грозу
    В отій старій бетонній вирві.

    Іде війна. Збирає свій врожай.
    Повір х**ло, заплатиш ти за нього,
    Скінчиться твій земельний рай
    І на Коцит пряма тобі дорога.

    Ти позбирай в полях своїх шулік,
    Стули роти облізлим злим собакам,
    Правдою народ свій накорми.
    Не піднімай ти шаблі над козаком.

    Ми похрестили в болотах Москву,
    Знайдем попа і разом відспіваєм.
    Залиш країну іроде, прошу
    Твій "русскій мір" у нас не проканає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4929

    22 бер. 2022
    Микола Слюсаревський
    НАВАЛА
    Зі сходу, зі сходу, зі сходу
    криваві убивці ідуть.
    На нашу і власну свободу
    новітні кайдани кують.

    Брехню їм у вуха вливали,
    щоб Путін як стадо їх пас.
    Бараноподібна навала
    націлила роги на нас.

    Од Гітлера землю очистив
    з російським наш страдник-солдат.
    А нині ще гірших фашистів
    колишній привів сюди брат!

    Забуто, забуто, забуто,
    як разом вривались в Берлін.
    В Росії ненавидять люто
    всіх нас, хто не йде на поклін.

    Зі сходу, зі сходу, зі сходу
    рашисти на танках повзуть.
    І нашу, і власну свободу
    в криваві обійми беруть.

    Та зась! Ми збудуєм державу
    без них, путенят, на віки.
    А їхні безмозкі орави
    залишать тут жовті кістки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4930

    22 бер. 2022
    Марія
    Для тебе
    Моє серце палає вогнем
    І душа розпадає на частки,
    Я тобі обіцяла любов
    А сама потрапила в пастку.

    Ти мої всі думки на стеклі
    Написав багряною кров’ю,
    І побачили всі на землі
    Скільки болю ношу я з собою.

    Моє серце твоє навіки
    Та навіщо ж у гру ти цю граєш?
    Моє серце замкнулось в собі,
    Але ж ти про це і не знаєш.

    Моїм страхам прийде кінець
    Я зустріну травень з тобою,
    І зітреш ти із серця мого
    Всі ті рани просочені кров‘ю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4932

    22 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Стара, незряча жінка ледве йшла
    За нею шлейфом залишилися тіла
    Когось шукала, поки не знайшла
    Хромає далі, робить злі діла.

    І хто погляне в очі їй — той мрець
    Не буде ні пощади, ні прощань..
    Її супутник давній — пекла жрець,
    Її сини — предвісники страждань.

    Іде потворно, нищить все навкруг
    Нема спасіння, сподівань нема,
    І вигляд її гірший суму чорних смуг
    Ім’я її страшніше ще — війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4933

    22 бер. 2022
    Дмитро
    В леденящую душу жару февраля
    В леденящую душу жару февраля
    Нас накрыло пассатами лопастей
    От фанкойлов осиного улья кремля,
    Да муссонами, склонными к робости.

    Ворот горло сожмет, и начнется подсчет
    Тел обугленных и недобитых...
    Мариуполь - роддом. Буча, Харьков - печёт.
    Разбиваем за битами биты.

    Сквозь обломки дорог вижу матери взгляд,
    Не испуганной, - просто уставшей...
    Два архангела в небе над нами парят,
    На начало резни опоздавши.

    Отражают в себе реки крови и слёз
    Синеву да раздолье пшеницы.
    Но смываем сережки российских берёз
    Мы хрустальным дождем с черепицы.

    https://www.youtube.com/watch?v=tSelEyIhfYY
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4934

    22 бер. 2022
    Анастасія Лактіонова
    Без назви
    Волны накатывают словами. Слова не складываются в море.
    Я просто хочу к маме. Я просыпаюсь со словом «вскоре».

    Рушатся все парадигмы. Словами рушат живое.
    Откуда в словах столько силы, чтобы стереть в людях людское?

    Моя филология прахом. Человек жрет пропаганду.
    Русский корабль, иди нахуй. Чёрный кулёк оккупанту.

    Вам не слова, вам — туши. Килограмм дешевле свинины.
    Залейте смолой себе уши. Наденьте сбрую на спины.

    Никогда мы не были родными. Никогда! Никогда не будем.
    Вы к нам столько лет с пулевыми. Мы вам этого не забудем.

    Мое море наполнит словами. Правда — всегда в сердцевине.
    Я вернусь и увижу маму. Слава моей Украине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4935

    22 бер. 2022
    Марія
    Яка ціна свободи України?
    Яка ціна свободи України?
    Можливо тисячі життів наших братів?
    Чи може хаос принесений в Батьківщину?
    А може є ціна наших життів?

    Навіщо ж тут ви?
    Нам ваш «мир» не треба!
    Не хочемо ми і таких братів!
    Лиш поверніть нам наше мирне небо.
    Жінки росії, заберіть своїх синів.

    А наші діти подорослішали разом,
    У них в очах вже не блистить життя.
    І ллються матерів сльозинки градом,
    В усіх у нас за це болять серця!

    НАС НЕ ЗЛЯКАТИ, НЕ ЗЛАМАТИ ВОЛІ!
    Не вистачить ні зброї, ні людей!
    У нас воюють не жаліючись на долю,
    То й перемогу буде наша в битві цій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4936

    22 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    кричать, що ми «брати» по крові
    Та чи було таке колись? напевно ні..
    Ми вслід за волею пішли, а їхні ролі,
    Сидіти тихо, в страху, в рабства заперті.

    Ми груддями, стінами, хоч на смерть!
    А їх лякають хлист та Автозак….
    Ми — боронимо, гоним русню геть!
    У них печаль — горючий санкцій смак.

    Ми не рідня, не друзі, не брати!
    Краще й сусідів помінять на раз!
    І шлях не спільний наш як не крути…
    То перемога, слава й честь чекає нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4937

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Йшов він на схід
    Йшов він на схід, а може на захід
    Щоб спинити загарбницькі руки.
    Покинувши дім, й свою рідную матір
    Він пішов воювати пішов він на муки.
    Мати сидить, і тихесенько плаче
    І карає за те злих окупантів.
    А чи чуєш ти російськая мати?
    Ти чуєш як рвуться гранати?
    Чи прокидаєшся ти, від обстрілів біля своєї хати ?
    Авжеж ти не чуєш, чи не так скажи?
    Ти пустила сина на чужую землю воювати
    Але син твій загарбник, і вмирають невинні солдати.
    Кожна третя мати чує "на жаль ми не встигли її врятувати".
    І голову схиливши низько, просить за свого солдата
    В молитві гірко сльози проливає і все ж карає за те окупанта.
    Не буде прощення ні одному ворожому солдату, за кожну втрату ви понесете розплату.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4938

    22 бер. 2022
    Тофан Андрій
    Росіє імені путіна...
    Росіє імені путіна,
    Імені смерті й брехні!
    Нас ти НЕ зробиш закутими!
    Поховаєш СЕБЕ на війні.

    Православна! Безправ'ям славна!
    Обирай: чи горіть, чи ґарєть!
    Терористко великодержавна,
    Геть!

    25.02.2022 р. © А. Тофан
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4939

    22 бер. 2022
    Ілля Козюра
    «Визволителям»
    Криваві і темні створіння
    Не треба нас тут визволяти
    В кармани запхайте насіння
    Щоб з користю відпочивати

    Нехай летять вам Іскандери
    Немов бумеранг до Самари
    Нехай «друга армія світу»
    Як руський корабль - йде на**й!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4940

    22 бер. 2022
    Сергій Коротков
    Русский военный корабль
    Русский военный корабль собран из скреп и лопат,
    Из камней мавзолея, из старых ракет и гранат,
    Из полицейских дубинок и бесконечной лжи,
    Из безграничной веры тех, кто пока что жив

    Русский военный корабль набрал экипаж мертвецов -
    Заградотряды дедов и айнзацгруппы отцов
    Он разбивает окна и он убивает людей,
    В ад отправляя живых ради умерших книжных идей

    Русский военный корабль топит жизни других,
    Топит любовь и радость, множит ряды могил
    Пушки смотрят на нас, и я точно знаю одно -
    Русский военный корабль должен пойти. На дно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4941

    22 бер. 2022
    Наталя Мрака
    Вигнанка
    Дівчинка з обпеченим крилом
    З мрією, що більше не літає..
    відсвистіло в вухах, відгуло
    та сирена знов наздоганяє.

    Тиша, що зірвалася на зойк.
    Березень почався не дощами.
    Гримали ракети у вікно.
    Дівчинка тулилася до мами.

    Місто – почорніле полотно,
    гнізда поруйновано лелечі.
    На вокзалі дивляться в вікно
    оченята і худенькі плечі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4942

    22 бер. 2022
    Світлана Голоско
    Без назви
    Привіт з України.
    Я хочу спати.
    У ліжку із вечора і до рання.
    Щоб не сирени,
    Не вибух чекати…
    Я хочу, щоб квітла нарешті весна.

    Не кров омивала брудні тротуари,
    Не діти вмирали в батьків на руках.
    Сьогодні у РАЦСі освідчувались пари,
    А завтра стояли хлопці в рядах…

    В метро серед люду, і страху, і шуму…
    З’явилась на світ новенька душа…
    Уранці зберуть перемог усіх в суму
    Й Героїв посмертно назвуть імена.

    На танк, на колону, і на автомати
    Під гімн України йшов мирний народ.
    Жінці надворі страшно бувати…
    Такі в вас «трофеї», русский народ?

    Весну в Україні,
    Свободу і миру
    Без путінських шавок на нашій землі
    Я хочу й щоб стіни
    Кремлівські могилой
    Для путіна стали в кровавій війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4943

    22 бер. 2022
    Світлана Голоско
    Без назви
    Знесете дах, я спатиму під небом.
    Романтику доповнить зорепад…
    Як мало, усвідомлюєш, що треба:
    Спокою, світла і – аби не град.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4945

    22 бер. 2022
    Марія
    Мої сини
    За для чого я вас народила
    І з турботою ніжно ростила?
    Щоби успіхам вашим раділа
    Батьківщину любити навчила

    На весіллі, щоб вашім співали
    Щоб онуків мені нарожали
    Щоб на блага землі працювали
    І не горя, не болю не знали

    Не для того, щоб ворог клятий
    Скоротив моїм синам вік
    Щоби стали на захист країни
    Дамо відсіч і ворог зник

    Ви Квіточки мої синочки
    Я Молитвою вас поливаю
    І Живим повернутись бажаю
    припини, тебе Боже благаю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4946

    22 бер. 2022
    надія
    ПРО ЩО ТИ ДУМАЄШ, "МІЙ БРАТ"?
    Ворожі танки сунуть, як орда,
    Про що тоді ти думаєш, "мій брат"?
    Чи не ганебна ця твоя хода,
    Друге наймення є для тебе - кат!

    Продавсь за гроші, с...чий сину,
    Забув рідню і совість, честь?
    Прийшов топтать мою країну?
    Ти став провісником нещасть.

    За що вбиваєш ти невинних,
    Як піднялась твоя рука?
    Ти сієш горе у родинах,
    Тече кровавих сліз ріка.

    Хто дав життя вам на цей світ,
    Жінки хіба вас народили?
    Не для життя, ви - пустоцвіт,
    У цім житті ви заблудились.

    Ми вірим в нашу перемогу,
    Сміливі воїни на стражі!
    Ще десь ви бачили відвагу,
    Таку, як мають бійці наші?!..

    Весна хоч трохи запізнилась,
    Відкрив вже очі синій цвіт.
    Відважним воїнам схилились,
    Таких не бачив іще світ!
    ----------------------------------
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    УКРАЇНА ПОНАД УСЕ!
    МИ ПЕРЕМОЖЕМО!!!

    ----------------------------------

    Прокидайся, козаченько,
    Годі тобі "спати",
    Визволяй Вкраїну - неньку,
    Ворог  б"є проклятий.

    Пошматована, у ранах,
    Кров тече, як річка.
    Це знущаються тирани,
    Зранені сердечка.

    Б"ються воїни завзято,
    Де береться сила?
    Ворог мріяв панувати,
    В чужій хаті сміло.

    Прокидайся, козаченько,
    Не час тобі "спати".
    Хоч ти в небі височенько,
    Чуєш, б"ють гармати?

    Проганяють цю с...олоту,
    Воїни сміливі.
    Хто посміє побороти,
    Чи така є сила?!

    Ви - відважні, ви - найкращі,
    Ви - непоборимі!
    Ви - живущі, невмирущі!
    Сини України!

    ------------------------------

    Я ПОВЕРНУСЯ, МАМО

    Присядьте, мамо, поряд мене...
    Яка квітуча ця весна!
    Та зрозумійте мене, нене,
    В моїй країні йде війна.

    Ви не хвилюйтеся за мене,
    В думках ви будете завжди.
    Пройде година ця шалена,
    Не плачте тільки, вірте й ждіть

    Там ваша віра допоможе,
    Мене триматиме в бою.
    Не зможе кат пройти ворожий,
    Країну захищу свою.

    Засумували ви ось знову,
    Картинка бою пролягла.
    Все ж заспокоїв поступово,
    Не буде плакать - присяглась.

    Та сльози градом все ж котились,
    Розмова довга ця була.
    У голові думки роїлись.
    Ця ніч була так замала...

    Пішов...
         надію, віру в бій  узяв.
    Хай обмине лиха година.
    Легенько матір він обняв...
    Чекає й досі  ненька сина...
    ----------------------------------
    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ

    Весь час страждаєш ти, Вкраїно,
    До тебе ласі вороги.
    Поставить хочуть на коліна,
    Народ узяти в ланцюги.

    Така страждальна в тебе доля,
    Споконвіків йде боротьба.
    Та ми все ж мріємо про волю,
    Хоч хочуть з нас зробить раба.

    Вже пролилися річки крові,
    У перемішку із слізьми,
    Щоб скинуть ті важкі окови,
    Щоб не топтали землю вороги.

    І хай лунає сміх дитячий,
    І світить сонце, як завжди.
    А матері нехай не плачуть,
    І згинуть ворога сліди...

    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ!ГЕРОЯМ СЛДАВА!

    ---------------------------------------------
    ЗА ВСЕ Й ЗА ВСІХ ПРИЙДЕ РОЗПЛАТА

    Закрили хмари горизонт,
    Похмуре стало сіре небо.
    Принишк на хвильку лише фронт,
    Птахів не чуть веселий щебет.

    На мить короткий відпочинок.
    Як стогне зранена земля!
    Та знов почнеться поєдинок:
    Війна проклята кружеля.

    Затихло все, вляглася тиша,
    Не чути пострілів гармат.
    І лиш туман ставав   густішим...
    Спочинь душею, МІЙ СОЛДАТ!

    Думки на хвильку полетіли,
    У рідний дім, оте  тепло,
    Край хати мрії там присіли...
    О! як же їм не повезло!

    Ніхто не хоче з них вмирати,
    Своїх дітей згадали  сміх.
    Не спить ночами сива матір...
    Прийде розплата за ВСЕ й ВСІХ!

    А поки йде війна кривава.
    Війна - розруха, сльози, гріх.
    А, МУЖНІ ВОЇНИ,  ВАМ - СЛАВА!
    За ВАС ми  молимось, за ВСІХ!!!

    Ворожі танки сунуть, як орда,
    Про що тоді ти думаєш, "мій брат"?
    Чи не ганебна ця твоя хода,
    Друге наймення є для тебе - кат!

    Продавсь за гроші, с...чий сину,
    Забув рідню і совість, честь?
    Прийшов топтать мою країну?
    Ти став провісником нещасть.

    За що вбиваєш ти невинних,
    Як піднялась твоя рука?
    Ти сієш горе у родинах,
    Тече кровавих сліз ріка.

    Хто дав життя вам на цей світ,
    Жінки хіба вас народили?
    Не для життя, ви - пустоцвіт,
    У цім житті ви заблудились.

    Ми вірим в нашу перемогу,
    Сміливі воїни на стражі!
    Ще десь ви бачили відвагу,
    Таку, як мають бійці наші?!..

    Весна хоч трохи запізнилась,
    Відкрив вже очі синій цвіт.
    Відважним воїнам схилились,
    Таких не бачив іще світ!
    ----------------------------------
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    УКРАЇНА ПОНАД УСЕ!
    МИ ПЕРЕМОЖЕМО!!!

    ----------------------------------

    Прокидайся, козаченько,
    Годі тобі "спати",
    Визволяй Вкраїну - неньку,
    Ворог  б"є проклятий.

    Пошматована, у ранах,
    Кров тече, як річка.
    Це знущаються тирани,
    Зранені сердечка.

    Б"ються воїни завзято,
    Де береться сила?
    Ворог мріяв панувати,
    В чужій хаті сміло.

    Прокидайся, козаченько,
    Не час тобі "спати".
    Хоч ти в небі височенько,
    Чуєш, б"ють гармати?

    Проганяють цю с...олоту,
    Воїни сміливі.
    Хто посміє побороти,
    Чи така є сила?!

    Ви - відважні, ви - найкращі,
    Ви - непоборимі!
    Ви - живущі, невмирущі!
    Сини України!

    ------------------------------

    Я ПОВЕРНУСЯ, МАМО

    Присядьте, мамо, поряд мене...
    Яка квітуча ця весна!
    Та зрозумійте мене, нене,
    В моїй країні йде війна.

    Ви не хвилюйтеся за мене,
    В думках ви будете завжди.
    Пройде година ця шалена,
    Не плачте тільки, вірте й ждіть

    Там ваша віра допоможе,
    Мене триматиме в бою.
    Не зможе кат пройти ворожий,
    Країну захищу свою.

    Засумували ви ось знову,
    Картинка бою пролягла.
    Все ж заспокоїв поступово,
    Не буде плакать - присяглась.

    Та сльози градом все ж котились,
    Розмова довга ця була.
    У голові думки роїлись.
    Ця ніч була так замала...

    Пішов...
         надію, віру в бій  узяв.
    Хай обмине лиха година.
    Легенько матір він обняв...
    Чекає й досі  ненька сина...
    ----------------------------------
    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ

    Весь час страждаєш ти, Вкраїно,
    До тебе ласі вороги.
    Поставить хочуть на коліна,
    Народ узяти в ланцюги.

    Така страждальна в тебе доля,
    Споконвіків йде боротьба.
    Та ми все ж мріємо про волю,
    Хоч хочуть з нас зробить раба.

    Вже пролилися річки крові,
    У перемішку із слізьми,
    Щоб скинуть ті важкі окови,
    Щоб не топтали землю вороги.

    І хай лунає сміх дитячий,
    І світить сонце, як завжди.
    А матері нехай не плачуть,
    І згинуть ворога сліди...

    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ!ГЕРОЯМ СЛДАВА!

    ---------------------------------------------
    ЗА ВСЕ Й ЗА ВСІХ ПРИЙДЕ РОЗПЛАТА

    Закрили хмари горизонт,
    Похмуре стало сіре небо.
    Принишк на хвильку лише фронт,
    Птахів не чуть веселий щебет.

    На мить короткий відпочинок.
    Як стогне зранена земля!
    Та знов почнеться поєдинок:
    Війна проклята кружеля.

    Затихло все, вляглася тиша,
    Не чути пострілів гармат.
    І лиш туман ставав   густішим...
    Спочинь душею, МІЙ СОЛДАТ!

    Думки на хвильку полетіли,
    У рідний дім, оте  тепло,
    Край хати мрії там присіли...
    О! як же їм не повезло!

    Ніхто не хоче з них вмирати,
    Своїх дітей згадали  сміх.
    Не спить ночами сива матір...
    Прийде розплата за ВСЕ й ВСІХ!

    А поки йде війна кривава.
    Війна - розруха, сльози, гріх.
    А, МУЖНІ ВОЇНИ,  ВАМ - СЛАВА!
    За ВАС ми  молимось, за ВСІХ!!!

    Ворожі танки сунуть, як орда,
    Про що тоді ти думаєш, "мій брат"?
    Чи не ганебна ця твоя хода,
    Друге наймення є для тебе - кат!

    Продавсь за гроші, с...чий сину,
    Забув рідню і совість, честь?
    Прийшов топтать мою країну?
    Ти став провісником нещасть.

    За що вбиваєш ти невинних,
    Як піднялась твоя рука?
    Ти сієш горе у родинах,
    Тече кровавих сліз ріка.

    Хто дав життя вам на цей світ,
    Жінки хіба вас народили?
    Не для життя, ви - пустоцвіт,
    У цім житті ви заблудились.

    Ми вірим в нашу перемогу,
    Сміливі воїни на стражі!
    Ще десь ви бачили відвагу,
    Таку, як мають бійці наші?!..

    Весна хоч трохи запізнилась,
    Відкрив вже очі синій цвіт.
    Відважним воїнам схилились,
    Таких не бачив іще світ!
    ----------------------------------
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    УКРАЇНА ПОНАД УСЕ!
    МИ ПЕРЕМОЖЕМО!!!

    ----------------------------------

    Прокидайся, козаченько,
    Годі тобі "спати",
    Визволяй Вкраїну - неньку,
    Ворог  б"є проклятий.

    Пошматована, у ранах,
    Кров тече, як річка.
    Це знущаються тирани,
    Зранені сердечка.

    Б"ються воїни завзято,
    Де береться сила?
    Ворог мріяв панувати,
    В чужій хаті сміло.

    Прокидайся, козаченько,
    Не час тобі "спати".
    Хоч ти в небі височенько,
    Чуєш, б"ють гармати?

    Проганяють цю с...олоту,
    Воїни сміливі.
    Хто посміє побороти,
    Чи така є сила?!

    Ви - відважні, ви - найкращі,
    Ви - непоборимі!
    Ви - живущі, невмирущі!
    Сини України!

    ------------------------------

    Я ПОВЕРНУСЯ, МАМО

    Присядьте, мамо, поряд мене...
    Яка квітуча ця весна!
    Та зрозумійте мене, нене,
    В моїй країні йде війна.

    Ви не хвилюйтеся за мене,
    В думках ви будете завжди.
    Пройде година ця шалена,
    Не плачте тільки, вірте й ждіть

    Там ваша віра допоможе,
    Мене триматиме в бою.
    Не зможе кат пройти ворожий,
    Країну захищу свою.

    Засумували ви ось знову,
    Картинка бою пролягла.
    Все ж заспокоїв поступово,
    Не буде плакать - присяглась.

    Та сльози градом все ж котились,
    Розмова довга ця була.
    У голові думки роїлись.
    Ця ніч була так замала...

    Пішов...
         надію, віру в бій  узяв.
    Хай обмине лиха година.
    Легенько матір він обняв...
    Чекає й досі  ненька сина...
    ----------------------------------
    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ

    Весь час страждаєш ти, Вкраїно,
    До тебе ласі вороги.
    Поставить хочуть на коліна,
    Народ узяти в ланцюги.

    Така страждальна в тебе доля,
    Споконвіків йде боротьба.
    Та ми все ж мріємо про волю,
    Хоч хочуть з нас зробить раба.

    Вже пролилися річки крові,
    У перемішку із слізьми,
    Щоб скинуть ті важкі окови,
    Щоб не топтали землю вороги.

    І хай лунає сміх дитячий,
    І світить сонце, як завжди.
    А матері нехай не плачуть,
    І згинуть ворога сліди...

    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ!ГЕРОЯМ СЛДАВА!

    ---------------------------------------------
    ЗА ВСЕ Й ЗА ВСІХ ПРИЙДЕ РОЗПЛАТА

    Закрили хмари горизонт,
    Похмуре стало сіре небо.
    Принишк на хвильку лише фронт,
    Птахів не чуть веселий щебет.

    На мить короткий відпочинок.
    Як стогне зранена земля!
    Та знов почнеться поєдинок:
    Війна проклята кружеля.

    Затихло все, вляглася тиша,
    Не чути пострілів гармат.
    І лиш туман ставав   густішим...
    Спочинь душею, МІЙ СОЛДАТ!

    Думки на хвильку полетіли,
    У рідний дім, оте  тепло,
    Край хати мрії там присіли...
    О! як же їм не повезло!

    Ніхто не хоче з них вмирати,
    Своїх дітей згадали  сміх.
    Не спить ночами сива матір...
    Прийде розплата за ВСЕ й ВСІХ!

    А поки йде війна кривава.
    Війна - розруха, сльози, гріх.
    А, МУЖНІ ВОЇНИ,  ВАМ - СЛАВА!
    За ВАС ми  молимось, за ВСІХ!!!

    Ворожі танки сунуть, як орда,
    Про що тоді ти думаєш, "мій брат"?
    Чи не ганебна ця твоя хода,
    Друге наймення є для тебе - кат!

    Продавсь за гроші, с...чий сину,
    Забув рідню і совість, честь?
    Прийшов топтать мою країну?
    Ти став провісником нещасть.

    За що вбиваєш ти невинних,
    Як піднялась твоя рука?
    Ти сієш горе у родинах,
    Тече кровавих сліз ріка.

    Хто дав життя вам на цей світ,
    Жінки хіба вас народили?
    Не для життя, ви - пустоцвіт,
    У цім житті ви заблудились.

    Ми вірим в нашу перемогу,
    Сміливі воїни на стражі!
    Ще десь ви бачили відвагу,
    Таку, як мають бійці наші?!..

    Весна хоч трохи запізнилась,
    Відкрив вже очі синій цвіт.
    Відважним воїнам схилились,
    Таких не бачив іще світ!
    ----------------------------------
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    УКРАЇНА ПОНАД УСЕ!
    МИ ПЕРЕМОЖЕМО!!!

    ----------------------------------

    Прокидайся, козаченько,
    Годі тобі "спати",
    Визволяй Вкраїну - неньку,
    Ворог  б"є проклятий.

    Пошматована, у ранах,
    Кров тече, як річка.
    Це знущаються тирани,
    Зранені сердечка.

    Б"ються воїни завзято,
    Де береться сила?
    Ворог мріяв панувати,
    В чужій хаті сміло.

    Прокидайся, козаченько,
    Не час тобі "спати".
    Хоч ти в небі височенько,
    Чуєш, б"ють гармати?

    Проганяють цю с...олоту,
    Воїни сміливі.
    Хто посміє побороти,
    Чи така є сила?!

    Ви - відважні, ви - найкращі,
    Ви - непоборимі!
    Ви - живущі, невмирущі!
    Сини України!

    ------------------------------

    Я ПОВЕРНУСЯ, МАМО

    Присядьте, мамо, поряд мене...
    Яка квітуча ця весна!
    Та зрозумійте мене, нене,
    В моїй країні йде війна.

    Ви не хвилюйтеся за мене,
    В думках ви будете завжди.
    Пройде година ця шалена,
    Не плачте тільки, вірте й ждіть

    Там ваша віра допоможе,
    Мене триматиме в бою.
    Не зможе кат пройти ворожий,
    Країну захищу свою.

    Засумували ви ось знову,
    Картинка бою пролягла.
    Все ж заспокоїв поступово,
    Не буде плакать - присяглась.

    Та сльози градом все ж котились,
    Розмова довга ця була.
    У голові думки роїлись.
    Ця ніч була так замала...

    Пішов...
         надію, віру в бій  узяв.
    Хай обмине лиха година.
    Легенько матір він обняв...
    Чекає й досі  ненька сина...
    ----------------------------------
    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ

    Весь час страждаєш ти, Вкраїно,
    До тебе ласі вороги.
    Поставить хочуть на коліна,
    Народ узяти в ланцюги.

    Така страждальна в тебе доля,
    Споконвіків йде боротьба.
    Та ми все ж мріємо про волю,
    Хоч хочуть з нас зробить раба.

    Вже пролилися річки крові,
    У перемішку із слізьми,
    Щоб скинуть ті важкі окови,
    Щоб не топтали землю вороги.

    І хай лунає сміх дитячий,
    І світить сонце, як завжди.
    А матері нехай не плачуть,
    І згинуть ворога сліди...

    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ!ГЕРОЯМ СЛДАВА!

    ---------------------------------------------
    ЗА ВСЕ Й ЗА ВСІХ ПРИЙДЕ РОЗПЛАТА

    Закрили хмари горизонт,
    Похмуре стало сіре небо.
    Принишк на хвильку лише фронт,
    Птахів не чуть веселий щебет.

    На мить короткий відпочинок.
    Як стогне зранена земля!
    Та знов почнеться поєдинок:
    Війна проклята кружеля.

    Затихло все, вляглася тиша,
    Не чути пострілів гармат.
    І лиш туман ставав   густішим...
    Спочинь душею, МІЙ СОЛДАТ!

    Думки на хвильку полетіли,
    У рідний дім, оте  тепло,
    Край хати мрії там присіли...
    О! як же їм не повезло!

    Ніхто не хоче з них вмирати,
    Своїх дітей згадали  сміх.
    Не спить ночами сива матір...
    Прийде розплата за ВСЕ й ВСІХ!

    А поки йде війна кривава.
    Війна - розруха, сльози, гріх.
    А, МУЖНІ ВОЇНИ,  ВАМ - СЛАВА!
    За ВАС ми  молимось, за ВСІХ!!!

    Ворожі танки сунуть, як орда,
    Про що тоді ти думаєш, "мій брат"?
    Чи не ганебна ця твоя хода,
    Друге наймення є для тебе - кат!

    Продавсь за гроші, с...чий сину,
    Забув рідню і совість, честь?
    Прийшов топтать мою країну?
    Ти став провісником нещасть.

    За що вбиваєш ти невинних,
    Як піднялась твоя рука?
    Ти сієш горе у родинах,
    Тече кровавих сліз ріка.

    Хто дав життя вам на цей світ,
    Жінки хіба вас народили?
    Не для життя, ви - пустоцвіт,
    У цім житті ви заблудились.

    Ми вірим в нашу перемогу,
    Сміливі воїни на стражі!
    Ще десь ви бачили відвагу,
    Таку, як мають бійці наші?!..

    Весна хоч трохи запізнилась,
    Відкрив вже очі синій цвіт.
    Відважним воїнам схилились,
    Таких не бачив іще світ!
    ----------------------------------
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    УКРАЇНА ПОНАД УСЕ!
    МИ ПЕРЕМОЖЕМО!!!

    ----------------------------------

    Прокидайся, козаченько,
    Годі тобі "спати",
    Визволяй Вкраїну - неньку,
    Ворог  б"є проклятий.

    Пошматована, у ранах,
    Кров тече, як річка.
    Це знущаються тирани,
    Зранені сердечка.

    Б"ються воїни завзято,
    Де береться сила?
    Ворог мріяв панувати,
    В чужій хаті сміло.

    Прокидайся, козаченько,
    Не час тобі "спати".
    Хоч ти в небі височенько,
    Чуєш, б"ють гармати?

    Проганяють цю с...олоту,
    Воїни сміливі.
    Хто посміє побороти,
    Чи така є сила?!

    Ви - відважні, ви - найкращі,
    Ви - непоборимі!
    Ви - живущі, невмирущі!
    Сини України!

    ------------------------------

    Я ПОВЕРНУСЯ, МАМО

    Присядьте, мамо, поряд мене...
    Яка квітуча ця весна!
    Та зрозумійте мене, нене,
    В моїй країні йде війна.

    Ви не хвилюйтеся за мене,
    В думках ви будете завжди.
    Пройде година ця шалена,
    Не плачте тільки, вірте й ждіть

    Там ваша віра допоможе,
    Мене триматиме в бою.
    Не зможе кат пройти ворожий,
    Країну захищу свою.

    Засумували ви ось знову,
    Картинка бою пролягла.
    Все ж заспокоїв поступово,
    Не буде плакать - присяглась.

    Та сльози градом все ж котились,
    Розмова довга ця була.
    У голові думки роїлись.
    Ця ніч була так замала...

    Пішов...
         надію, віру в бій  узяв.
    Хай обмине лиха година.
    Легенько матір він обняв...
    Чекає й досі  ненька сина...
    ----------------------------------
    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ

    Весь час страждаєш ти, Вкраїно,
    До тебе ласі вороги.
    Поставить хочуть на коліна,
    Народ узяти в ланцюги.

    Така страждальна в тебе доля,
    Споконвіків йде боротьба.
    Та ми все ж мріємо про волю,
    Хоч хочуть з нас зробить раба.

    Вже пролилися річки крові,
    У перемішку із слізьми,
    Щоб скинуть ті важкі окови,
    Щоб не топтали землю вороги.

    І хай лунає сміх дитячий,
    І світить сонце, як завжди.
    А матері нехай не плачуть,
    І згинуть ворога сліди...

    БОЖЕ, ХРАНИ УКРАЇНУ!ГЕРОЯМ СЛДАВА!

    ---------------------------------------------
    ЗА ВСЕ Й ЗА ВСІХ ПРИЙДЕ РОЗПЛАТА

    Закрили хмари горизонт,
    Похмуре стало сіре небо.
    Принишк на хвильку лише фронт,
    Птахів не чуть веселий щебет.

    На мить короткий відпочинок.
    Як стогне зранена земля!
    Та знов почнеться поєдинок:
    Війна проклята кружеля.

    Затихло все, вляглася тиша,
    Не чути пострілів гармат.
    І лиш туман ставав   густішим...
    Спочинь душею, МІЙ СОЛДАТ!

    Думки на хвильку полетіли,
    У рідний дім, оте  тепло,
    Край хати мрії там присіли...
    О! як же їм не повезло!

    Ніхто не хоче з них вмирати,
    Своїх дітей згадали  сміх.
    Не спить ночами сива матір...
    Прийде розплата за ВСЕ й ВСІХ!

    А поки йде війна кривава.
    Війна - розруха, сльози, гріх.
    А, МУЖНІ ВОЇНИ,  ВАМ - СЛАВА!
    За ВАС ми  молимось, за ВСІХ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4948

    22 бер. 2022
    Світлана Голоско
    Маріуполю
    Вітер гуляє в розбитому домі.
    Ще день, і зародиться в пустці весна.
    Місто живе, та лежить, ніби в комі.
    Єдиний пульсатор - сирени, стрільба.

    Ніхто не збирає на вулицях трупи.
    Життя завмирає на посвисті куль.
    Вдих-видих тихенько, аби не почути,
    Тисячі й більше. На вході патруль…

    Під куполом того, що звалося містом,
    Під надписом «ДІТИ» - під приціл вогню
    Вони записали історію змістом.
    Історію, а не московську брехню.

    В щоденнім двобої лікар зі смертю,
    ДСНС із вогнем під ризик розрух.
    Майданчик дитячий очікує жертву
    На мінному полі рашиських «заслуг».

    Тепло колись висушить горе і сльози,
    Омиє травнева гроза увесь бруд.
    Настигнуть й терору найтяжчі прогнози.
    І кожен пристане на страшний суд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4949

    22 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Віра у перемогу!
    Жили у мирі, дуже славно,
    І планували наперед.
    Нещадний ворог безпідставно
    Зробив жорстокий пірует-

    Уліз до нашої святині,
    Немов підступна та змія,
    Та нероздільні ми, єдині,
    Бо Україна-це сім'я!

    Кмітливі ,сильні, відчайдушні,-
    Бо з роду мужніх козаків.
    Часи настали дуже слушні,
    Щоб покосить тих"будяків".

    Здолаєм, сумнівів немає,
    У закапелок їх запхнем!
    Хай Україна процвітає!
    Ми нездоланні,ми живем!

       Спащанська Н.//20.03.2022
    #поезіянаталіїспащанської
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4950

    22 бер. 2022
    Юлія Сміян
    Зупиніть війну
    Я не хочу війни. Зупиніть, я зійду на пероні.
    Де до болю знайомі місця, де країна моя.
    Я не хочу ховати від куль своїх сина і доню.
    Може хтось завинив цій війні, але точно не я.

    Зупиніть цю війну. Вже загинули сильні і мужні.
    Батьківщина моя в жертву своїх дітей принесла.
    І летять як птахи, душі їх молоді й відчайдушні.
    Робить з діток невинних, святих янголят ця весна.

    Нам не треба війни. Кулі спрагло вкорочують віку.
    Ворог жадібно прагне і нашої крові і сліз.
    Дайте мирного неба шматочок і рідну домівку
    І щоб поруч всі вільні й живі і волошки, щоб скрізь.

    Зупиніть цю війну. Скоро стане вже зовсім запізно.
    Не пробачим віками спаплюжені долі й життя.
    Не забудем скривавлені руки і звуки заліза,
    І не приймем ніколи ворожого вже каяття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4951

    22 бер. 2022
    Катя
    Без назви
    вдома лишились книги, лишились мої листи
    вдома лишилось стільки ніжності і теплоти
    вдома багато любові, чаю і ковдр, вина
    там вистачає всього, там тільки нас нема
    вдома лишилось стільки добрих і теплих снів
    вдома лишились знімки найкращих моїх часів
    фотки з старих альбомів, диски старих пісень
    Боже, в моєму домі був такий гарний день
    Боже, ти знаєш, вдома була така тиха ніч
    тепло стелилась ковдра, втома спадала з пліч
    міцно стискались руки, сипався лунко сміх
    вдома в маленькій кухні місце було для всіх
    Боже, дійду до неба, витерплю дощ і грім
    і попрошу у тебе щоб ти повернув мій дім

    27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4954

    22 бер. 2022
    Анастасія Василенко
    Звонок
    Я сегодня впервые услышала друга
    За этот месяц проклятый в крови.
    Я пол жизни была его лучшей подругой
    Первое, что услышала: "Прошу, не реви.

    Мне в колени осколки попали.
    Всё нормально. В будущем буду ходить.
    Нас девятого с неба атаковали.
    Выжило пятеро... из тридцати.

    Я сейчас в госпитале. Завтра выписка.
    Солнце, так хочется тебя обнять.
    Я пока где-то тут, под Хмельницким.
    Через неделю снова смогу стрелять"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4955

    22 бер. 2022
    Мирослава Ярошенко
    Колискова ворожому солдату
    Перший день весни - 22.
    Шостий день війни.
    Вкотре снігом іскриться свіжа трава.
    Спи, імперський солдате, засни.

    Хай насняться тобі муки пекла,
    Бо ти віриш у бога. Лиш свого.
    Спи, бо мати твоя не завмерла,
    Чекаючи тебе, синка, живого.

    Спи, бо брат твій у далекім Сибіру
    Підіймає стакан за "пабєду".
    Спи, бо "дочь алігарха" Іра
    У Монако уже "нє паєдєт".

    Спи, бо предки твого власного дому
    Підкидатимуть дров у багаття.
    Спи, бо друзі твої, такі ж невідомі,
    Давно вже і міцно сплять.

    Настала весна. Вона вкриє тебе ковдрою.
    Тебе, командира і танк, що вже мирно спить.
    Спи, проросте твоє серце квітками блакитною й жовтою.
    Спи, і твій подвиг ганебний пробачать за кілька століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4956

    22 бер. 2022
    Оксана Сьомик
    Хай згинуть вороги!
    Дивлюся в очі сірі:
    В них бачу сизий ліс.
    А в ньому хижі звірі,
    Он вовк ягня поніс.

    В них бачу відблиск зброї
    І хрестик-оберіг.
    Козак по правді й волі
    Там не один поліг.

    Там мати, сива з горя,
    Лиш шапку пригорта,
    Лихого вороного
    Ніхто не розпряга.

    Там характерник Доля
    (за батька в нього дуб),
    Руками ловить кулі -
    Дістать його забудь!

    Я бачу давні днини
    У сірих і сумних,
    Лиш гляне він на мене -
    І я ні в сих ні в тих...

    Хоч як би не любити
    Вже очі ці ясні,
    Їх поклик - славні битви!
    Хай згинуть вороги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4957

    22 бер. 2022
    Катерина Старокольцева-Скрипник
    Пали скільки хочеш, люба
    Пали скільки хочеш, люба
    Літай дешевими літаками
    Молися, поводься грубо
    Війна все одно настане

    Атеїсти фаталізуються
    Війна відкине все зайве
    Почуття кристалізуються
    Головного не скажеш словами:

    Хоч кричатимеш в небо питання,
    Але знайдеш всі сенси в простому
    Згадаєш забуті кохання.
    Вбереш все, щоб згадати потому

    Закони військового часу
    Ракета чи чайник зкипає?
    В підвали по третьому разу
    Всередині знов калатає

    Пали, пий свої пігулки
    Танцюй чи ридай даремно
    Коли танки руйнують провулки,
    Де гуляла малою. Дотепно

    Тепер виглядають речі,
    Ось ті, що висять у шафі
    Які зараз в моді плечі?
    Ті, що несуть труп Каддафі

    Прокльони лунають церквами
    Смерть прилітає в панельки,
    Найкраще зізнання в коханні
    Питання: Ви як, рідненькі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4958

    22 бер. 2022
    Краснікова Вікторія
    Не хилися, Україно!
    Не хилися, Україно,
    Буде з нами мир.
    Не стрибай у відчай-хмари
    Пострілів вогнів.

    Розбуди у своїх грудях
    Промені життя.
    Нехай виє ворог наш,
    А не твоє буття.

    Не хилися, Україно,
    Чи забула ти,
    Як раніше твердо рвала
    Ворогів щити?

    Волю, як ти здобувала,
    Погорів дотла,
    Щоб ніколи не спіткала
    Та страшна зима.

    Не хилися, Україно,
    Вистоїш і тут!
    Сильна, гарна, мужня, вільна
    Без кайдан і смут.

    Ти змінила лють на світло,
    Горе - на любов.
    Боронися, Україно
    І розквітнем знов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4959

    22 бер. 2022
    Гонтарук Ірина
    Матусь,  сирена
    Матусь,  сирена,  ви сховались?
    Тут дуже страшно нас бомблять.
    Вони, тварюки, не спитались,
    Чи дійсно треба  нас "спасать".

    Матусь,  ти як?  А як там тато?
    Я так хвилююсь, геть не сплю.
    Вас міцно хочу обійняти,
    Я дуже сильно вас люблю.

    Матусь, там тихо? Вам щось треба?
    Так рада чути вас,  моїх.
    Щоночі я молюсь до неба,
    Щоб знов почути вас, живих.

    Матусь,  ти віриш?  Переможем?
    Я вже втомилась від війни
    Та вірю в ЗСУ,  ми зможем!
    Я хочу мирної весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4962

    22 бер. 2022
    Юрий
    Уклон нескоренным
    УКЛІН НЕСКОРЕНИМ
    Дрес-код твій нині камуфляж,
    Боєць, за Україну нездоланну !
    В очах твоїх сміливости жага.
    Ти ворога пізнаєш у туманах...
    Ти не простиш собі, як куля омине
    Диявола кремлівської породи.
    У генах з прадідів любов живе
    І дух витає птицею свободи ...
    В очах твоїх саме життя землі -
    Змішалось - цвіт калини й неба.
    Ти, уцілій, Бог просить, уцілій -
    То воля звище і молитов потреба.
    Красивий й мужній на цілий світ
    Командос український, наш Герою,
    Ти бачиш перемогу у миттєвім сні ,
    До рамена кохану пригортаєш ....
    Дрес-код твій нині камуфляж,
    Боєць, за Україну нездоланну !
    Вклоняється, Тобі  - народ й земля,
    Нескореним навіки вічні - СЛАВА !
    Цiнуэмо кожне життя Украiнця !
    Борiмося до кiнця бо ми Украiнцi!

    НЕХАЙ ГОСПОДЬ БЕРЕЖЕ КОЖНОГО !
    ВИ НАЙКРАЩІ В УСЬОМУ СВІТІ !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4963

    22 бер. 2022
    Гонтарук Ірина
    Коли ж ти вже,  іроде,  здохнеш?
    Сьогодні ти кинув у Харків.
    Учора здригалася Буча.
    Коли ж ти вже іроде здохнеш,
    Ти морда проклята і суча?

    Ти б'єш у лікарні й будинки,
    Де люди жили й не тужили.
    А потім прийшли рятувати,
    Та скільки натомість убили?!

    Ти брешеш про те що фашисти.
    Кричиш, що стріляємо в себе.
    Коли ж ти назавжди замовкнеш?
    Нам краще жилося без тебе!

    Із нами тепер цілий світ,
    Твої ж вояки помирають.
    Тобі наплювати на них,
    Вони правди теж бо не знають.

    Не знають, що кинув як фарш,
    Вбивати невинний народ.
    Даремно прийшли ви сюди,
    Коли ж ти вже здохнеш,  урод?

    Напав не на тих, ти затям!
    Своє "паляниця" врятує.
    Народ тут єдиний завжди!
    Своє не віддасть й відвоює!

    Даремно сюди завітав,
    Тікай доки можеш, тварино!
    Тут військо з народом разом!
    Тут слава тобі, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4965

    22 бер. 2022
    Паталаха Всеволод
    Украине
    Они пришли к Тебе с гвоздями
    И, как положено, с крестом
    (Его принес Гундяев). Злобно
    Снаряды Твой гвоздили дом.

    На танках – орки с «калашами» -
    Цвет мордопьянства, скот скотом.
    К Тебе, прикрывшись их телами,
    Подкрался Путин с молотком.

    - Сестричка, - рек, - гуманность с нами!
    Как распинать тебя? Гвоздями?
    Веревкой? Выбор за тобой!

    Но сабля ввысь взметнулась в длани –
    Завыл от боли русский Каин,
    Планету тешит скрепный вой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4969

    22 бер. 2022
    Христина
    2022
    Ну що Росіє , взяли що хотіли ?
    Чи в вашій волі, і без боїв усе позабирать ?
    Ви думали , що в Україні , вас з хлібом й сіллю будуть зустрічать?
    Подумали , що вас чекають, із радістю приймуть сюди ?
    І як  здійснилось?Чи може все ж це, були  лише думки …
    Ми стали разом боронити , за те, що стали наші ще діди .
    Доприкладу ,УПА узяти , які боролось ще тоді.
    А знаєте , а ми продовжим !
    Бо в жилах наших , кров лежить   ,яка  змогла ,
    Змогла усьому світу доказати, що ми не ті, які колись були .
    Докажем ще раз , якщо комусь не зрозуміло ,
    Проте , москалики скажіть, а що діти ,діти,
     що зробили ,яких уже нажаль нема в живих .

    Так звісно ми будем кричати, коли без стуку входять у наш дім,
    коли вбивають тих , у кого навіть ще нема гріхів .
    Скажіть ви чули плач?
    Той гіркий клач тих  матерів ,
    Які ще вчора на руках тримали ,діток свої   ,і ніби ще й живих
    І от скажіть ,і  чого ви  добились?
    Тепер весь світ уже кричить ,
    що рускій мір це не спасіння
    А просто вбивство ,тих хто за волю свою ж стоїть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4971

    22 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Дивлюсь я в зеркальце своє
    Питання задаю собі одне
    Чи є в мені якийся страх
    Так я боюсь, але за Вас

    За діток наших, матерів,
    Хто у підвалах просидів,
    Тих, хто в окопах захища,
    За тих хто всим допомага

    Немає страху вже в мені
    Змінив житя я до і пі...
    Я маю ненавість в собі
    Щоб зміг помститися тобі

    За всі міста що знищів ти,
    За всіх дітей що вбили ви,
    За сльози наших матерів-
    Ти щоб в аду завжди горів
    ТаТо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4972

    22 бер. 2022
    Yehor "Kobzar" Voloshyn
    Ти на Чужій Території
    Чого ти хочеш,
    Нащо ти прийшов?
    Тобі сказали тут yаціоналісти, бандерівці, aашисти?
    Тому ти і зайшов.
    ****
    Ви прийшли у мій Дім
    Вбивати мій народ
    Але запам'ятай назавжди
    Фашистом виявився ти!
    ****
    А ми живемо собі спокійно
    І нікого не чіпаємо,
    Ми не чекали тут непрошених гостей
    Бо хто прийде до нас з війною, того ми і вбиваємо.
    ****
    Ти хотів нас захопити та пам'ятай
    Ми цінуємо свої Корні
    І завжди будемо боротися за свободу не знаючи втоми
    03.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4973

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    ПОВІТРЯНА ТРИВОГА
    Весна, ніби вже, та безбожно
    Зі сходу снігами мете
    І сьому добу вже тривожно
    Сирена гуде і гуде.

    Я вже не біжу до підвалу,
    Втомився спускатись туди,
    Хоч може так статись - в завалах
    Розстанусь з життям назавжди.

    Та й пес мій на це не зважає,
    А ходить собі королем,
    Спокійний такий, може знає,
    Що ми з ним удвох не помрем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4974

    22 бер. 2022
    Олег Гнатюк
    ЗАСПІВ МУЖНІХ
    Де порох на вустах,
    де шал завзяття в бою ¬–
    тримаємо удар
    на скровлених стежках!
    І не скінчаться враз
    для ворога набої,
    хоч і збирає страх
    годиноньки лихої,
    бо мир до нас прийде
    по муках і сльозах!

    Всі знали, куди йдуть,
    що буде нас чекати.
    Від мам, дітей, дружин –
    на небезпечний фронт.
    Приклали до грудей
    холодні автомати,
    і той, хто йшов вперед,
    щоб інших прикривати,
    посмертно для Вкраїни
    героєм вічним став!

    За ніччю тане день,
    ясніє перемога.
    І зуби ворогів
    безсило лиш скриплять.
    Ми в наступ ідемо
    з молитвою до Бога.
    У пекло чи у рай –
    лишень одна дорога,
    і ціль у нас одна –
    звільнити рідний край!

    Не просимо в рідні
    утіхи чи відради.
    Прокльони ворогів
    не зупиняють нас.
    Хтось вибрав інший шлях –
    лукавства, блуду, зради.
    А ми щитом життя
    перекриваєм «Ґради»!
    І клич до боротьби –
    осяє майбуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4977

    22 бер. 2022
    Аліна
    ***
    Така та доля в України,
    Загарбник хоче права.
    Із вільними зробить руїну -
    В крові його забавах.
    Та бачить Бог сльозу дитини,
    Він чує землі стогін…
    Настане скоро тая днина,
    Почуєм перемоги дзвони!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4979

    22 бер. 2022
    Bogdan Kzmnk
    …Закляття гідності
    Почуй голос милосердний
    Почуй серце, що під ковдрою жалю
    Знайти всередині зусилля, відчути покій від вогню
    Як час ішов, так біль проходить
    Як мете і ллє з небес,
    Де попіл впав на поранене віконня
    Знайдемо час, знайдемо й силу,
    Подарувати чисту гідність
    Кожному, хто не просив її від нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4980

    22 бер. 2022
    Аліна
    ***
    Отак бува і враз війна,
    У тиху нашу Україну.
    Залізла руская свиня,
    Розпорошили нам країну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4981

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Початок
    На годиннику - два... ще не ранок,
    На дворі глибока ніч.
    Лунає сигнал тривоги,
    Україно, Ти вже не спиш!
    Тиху темряву пронизує постріл,
    Країна з ворогом - віч-на-віч,
    Темне небо висвітлює вибух,
    Україно, Ти знов не спиш!
    Молим Бога, щоб все закінчилося,
    Щоб не було вже більше смертей,
    За надійними мужніми спинами,
    Бережемо маленьких дітей.
    У небес ми благаємо захисту
    Для солдат, що в окопах, в боях,
    Окупантам бажаємо смерті,
    А росії - падіння та крах!
    На годиннику - час перемоги,
    Світе, що ж ти так довго мовчиш?!
    Ми сильніші за біль, за страждання,
    Україно, Ти вистоїш!
    Ти - встоїш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4982

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Війна це страшно
    Неймовірно, до болю.
    Це розпач та хаос,
    Це битва за долю.
    Війна це сльози
    Дітей й матерів,
    Це битва за життя,
    Це битва за мир!
    Вчора дитина, лягаючи в ліжко,
    Просить:
    - Погладь й обійми міцно-міцно.
    Не можу заснути.
    Питаю:
    - Болить?
    - Ні, Гімн в голові я співаю в цю мить.
    Пишаюся ним, пишаюсь солдатами -
    Ви просто герої! Пишаюся нацією!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4983

    22 бер. 2022
    В'ячеслав Шинкар
    На чиїй ти, Боже, стороні?
    Налетіли воронами орки,
    Гатять по усім живім з гармат.
    Боже, глянь, як чорні ті осколки
    Посікли ще не розквітлий сад.

    Подивися на оті заграви,
    Що по небу, мов пролита кров,
    На дітей, які в сирих підвалах
    На бетонний моляться покров.

    Господи, чому не допоможеш,
    Де ті білі ангели твої?
    Ти не хочеш цього чи не можеш,
    Що мовчиш у царстві там своїм?

    Глянь, вони все йдуть і йдуть, криваві
    І кінця не видно цій війні.
    Ти скажи нам, українцям, прямо
    На чиїй ти, Боже, стороні?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4984

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Дорога ціна
    Зараз, мабуть, не час,
    Всі слова недоречні.
    У країні війна!
    Зараз тільки журба,
    Біль, страх смерті.
    Це все сука - вона!
    Зараз все через призму
    Сліз та гніву,
    Про неї - війна!
    Кожен крок як у прірву,
    І ненависті сповнені
    Від цього лайна!
    Втрати, крики,
    Голоднії діти,
    Тварі творять....Війна!
    Незалежність та цілісність,
    Єдність наша, щоб вижити,
    Дорога ціна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4985

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Тобі
    Тримай мене за руку, прошу,
    Дивися прямо, не відводь очей,
    І обіцяй зустріти весну й літо,
    Без звуків вибухів, і цих страшних ночей.

    Тримай мене за руку дуже міцно
    І обіцяй, що буде добре все.
    Нечутно буде літаків гудіння,
    І новий ранок тишу принесе.

    Тримай мене вдихаючи надію,
    Вдихай життя у кожен серця стук.
    І бережи мене і славну Україну!
    Залежить доля від сталевих рук.

    Тримай, молю тебе, благаю, сподіваюсь,
    І всім Святим за тебе помолюсь,
    Єдине, що прошу, тримай й тримайся,
    Живим й здоровим щоб ти повернувсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4986

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Холод розуму
    Я не можу писати вірші
    Бо серце моє лиш мовчить
    Мовчить, бо тривога в тиші
    Що сирени не змовкнуть всю ніч

    Я не можу дивитись на зорі
    Бо боюся, що знов прилетить
    Бо дивлюся у очі долі
    І ціную кожну лиш мить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4987

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко / VictoryЯ/
    Без назви

    Рифмы не клеятся. Мысли не вяжутся.
    Господи!!!!! Как допустил?????
    Скажи мне, что сон. И все только кажется.
    Как ты войну к нам впустил???

    Ночи без сна. Страна вся в подвалах.
    Сводки, каналы, посты...
    - Мама, мне страшно! Боюсь! Там стреляют?
    - Так, доця. Наші "брати"...

    Мою Україну, чарівну дівчину
    Лапав зі сходу сусід.
    Хитро, підступно чіпляв непохитну,
    Підлий і чокнутий дід.

    Рідна моя, як могла боронилась,
    Відсіч давала щораз.
    Поки старе зовсім з розуму збилось, -
    Віддало військовий наказ!

    Дату обрало шизофренічне,
    І точно, як Гітлер, вночі,
    Кодло своє, сміття біологічне
    Погнало у дім дівочий!

    Дух український моєї Вітчизни
    Силиться з кожним часом.
    З кожним ударом навали російської
    В жилах кипить наша кров!

    Рідна, зберися! Рідна, єднайся!
    Мій неймовірний народ!
    Душа так болить і серденько крається,
    Та знищений буде урод!

    Русский солдат, даже не представляешь,
    Как ненавижу тебя!
    Фантазии дьявола ты исполняешь,
    Что бьешь нас "по-русски"- любя!!!

    Дети мои не простят вашим детям!
    Нелюди вы! Ждёт вас ад!
    Нет вам прощенья на всем белом свете!
    Вам - Люцифер кровный брат!

    Люба моя, світла,  рідна країна!
    Вистоїм! Духом кріпись!
    І цю навалу дурної скотини
    Ми розіб'єм на друзки!!!

    Кожен - кріпися! Кожен - єднайся!
    Вся Україна в вогні!
    Хай руський содат із життям попрощається
    На рідній нашій землі!

    З любов'ю! Ваша! До мізку кісток українка © VictoryЯ
    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4988

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко/VictoryЯ/
    Буде небо
    #буде_небо

    Буде - небо. Буде, люба.
    Тихе та блакитне.
    Будуть квіти. Будуть люди.
    Світлі та тендітні.

    Воно є вже зараз, мила.
    Там, де ти не бачиш.
    Підбери останні сили,
    Поки десь херячить...

    В тобі - небо, моя рідна.
    Бережи це свято.
    І не дай пітьмі поглинуть
    Чистих душ багаття.

    Із тобою - небо, вірна.
    Крила простягає.
    Дуже скоро стане мирним.
    Лиш тримайсь, благаю!

    Моїм харків'янкам, що залишилися в місті.
    Обіймаю вас серцем.
    Кожній вклоняюся до землі.
    Ваша VictoryЯ .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4991

    22 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Нас підло бомблять уночі
    Ці орки мають на меті
    Щоб знищить все навколо нас
    Щоб з кожним днем було все менше нас

    Ми зрозуміли за ці дні
    Що нам допомагають тільки ті
    Хто має честь, сміливість, волю
    Це кожен Українець, хто тримає зброю

    Ні, ми не будемо просити
    Своїм чолом підлогу бити
    Ми горді, вільні, незалежні
    За нашу землю ми готові вмерти

    Але сценарій буде інший
    Якщо не буде зброї більше
    То орку кожному в уста
    Дамо землі, щоб удавився сам
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4992

    22 бер. 2022
    Анастасія-Устина
    Без назви
    Утриматись,
    лицем в пітьму не впасти
    Утриматись,
    серед сирен і млості
    серед ненависті
    і посмішок багнетних
    Любов утримати
    І серце
    Не проклясти
    Утриматись
    Хоча б іще до завтра

    Любов свою
    Утримати
    Одну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4994

    22 бер. 2022
    Вікторія Омельченко/VictoryЯ/
    Поплачем потом
    Хватит себя жалеть!
    Знаю, что до смерти страшно!!!
    Но путинский загнанный зверь
    До всрачки боится отважных!

    Хватит уже рыдать!
    Рідна моя Україна!
    Волю в кулак надо сжать!
    Знищити хвору тварину!

    Мы отрыдаем! Потом!
    В День Перемоги своєї!
    А зараз всі ми в унісон
    Кричим - ИдиНаХ&й - рассєї!

    Кричим не словами - свинцом!
    Руками, умом, головою!
    Давайте поплачем потом...
    А сейчас - оружие к бою!!!!!

    © VictoryЯ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4995

    22 бер. 2022
    калерія
    молчание ягнят
    следы от удушья на горле – страшно?
    страшнее, чем предсмертные крики детей и взрывы гранат?
    я не знаю, каково тебе.
    я могу дышать /дымом/
    и петь /погребальные
    /я не могу судить.

    но уверена:

    молчание – удел ягнят

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4996

    22 бер. 2022
    Анна
    А ви... мовчіть собі, мовчіть
    Людство рухалось у Тартар,
    Котилося спіраллю вниз:
    Вбивали нелюди безкарно,
    Поки найбільший серед них давав накази і дививсь.

    Росія - нечестива дівка,
    Себе сама втоптала у лайно.
    Твій цар - ***ло, народ твій - бидло!
    Ти Каїна злощаснеє ребро...

    Ви зазіхнули на священне й віковічне,
    На Україну кропленую кров'ю і слізьми,
    На нашу мову й непохитну
    Любов до волі на своїй землі.

    Горять міста, зникають села,
    Вмирають діти, їх батьки.
    У 21-ому столітті, у Європі
    Ми грієм сніг, щоб не померти без води.

    Розбомблені садки і пологові,
    Із-під завалів носять тут майбутніх мам,
    У бомбосховищах і у метро тут родять,
    Доки з небес летить смертельний град.

    Рашисти ви, цурається весь світ вас.
    За нами ж правда! З нами сила!
    А ви... терпіть собі та гнийте,
    А ви... мовчіть собі, мовчіть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4997

    22 бер. 2022
    калерія
    напугана
    знаешь я совсем немного напугана
    я совсем недолго рассматривала свои руки осознавая что ими должна за две минуты собрать вещи на неизвестное количество времени
    я совсем не плакала оставляя свою душу там где бомбят
    я совсем не молилась надрывно громко не кричала от счастья что кусочки воссоединили
    я была тихой
    я знала, что дети спят
    знаешь я совсем немного порезалась
    эта картошка старая странная я не совсем понимаю как мне с нею управиться
    я совсем немного сошла с ума когда под взрывами бормотала любимой кошке ты не одна ты не одна я не одна
    мы справимся справимся справимся
    знаешь я совсем немного похолодела
    когда ладошка размером с один мой палец крепко схватила
    и спросила, почему стреляют
    и попадут ли в нас
    я почти задохнулась, осознавая,
    как абсурдно звучит каждая из моих взрослых серьёзных фраз
    знаешь я совсем немного была не в себе
    проезжая сквозь столбы чёрного дыма
    я готовилась к праздникам; я была не готова к такой весне
    я надеялась, что чёрный ветер взорвётся пылью где-то там, далеко, мимо
    я совсем немного заплакала, потому что не пойду в театр
    знаешь, у меня билет на балет
    и я долго этого ждала
    знаешь, он по моей любимой книжке
    сейчас вокруг тоже какой-то спектакль
    я его не понимаю
    я его не выбирала
    знаешь я совсем немного онемела и задрожали руки
    я знаю о чем писать но я не знаю хватит ли у меня на это сил
    я знаю о чем писать но это лишний удар ножом по сердцу о котором никто не просил
    я знаю и я хочу писать
    военная хроника юности
    по дороге мы объясняем, что автоматы у дядь не игрушечные
    детям, которым расти и расти и расти
    объясняем мы, которые, в сущности, тоже совсем не выросли
    я, если быть точнее
    всё так же испуганно жмусь к маме и ломаю драму
    я едва ли смогу выстрелить
    я едва ли успею спрятаться
    по условиям комендантского часа в такое время нельзя ходить
    беспомощность круг за кругом слои наручников
    готовить еду
    сидеть с детьми
    писать
    дурью маяться
    знаешь, я совсем немного не хочу воевать
    если честно, мои принципы стоят не на этом
    мне плевать, гражданство какой страны висит на мне
    свобода и воля – это краски, объятья, куплеты
    знаешь, моя жизнь мало подчиняется флагам
    моим глазам не особо важно, какие там нарисовали цвета
    я готова называть себя кем угодно
    только бы никогда не услышать  'бомбят. есть жертвы. берите еду и воду, бегите сюда'
    знаешь, я совсем немного разочарована
    пустой жестокостью происходящего
    знаешь, я надеюсь не услышать сегодня ночью ни звука
    резкого, неожиданного, дробящего
    знаешь, я совсем немного расцвела – цветы во время чумы –
    когда каждый час получала и отправляла
    'где вы? как вы? мы рядом. мы.'
    знаешь, я смогла забрать самое ценное
    я надеюсь, что моей кошке не холодно, кручу кольца, обнимаю мать
    мне тепло, есть вода и еда, относительная безопасность
    я мечусь в почти бредовом: 'идти или не идти воевать?'
    знаешь, я почти презираю себя за нарушение принципов
    слёзы, объятья крепче необходимого, в тон сиренам пронзительный вой
    я обещаю себе быть сильнее
    надеясь, что это не понадобиться
    надеюсь, что скоро уйду
    уеду
    домой
    дом – там где тепло и безопасно
    дом – там где все части души находятся рядом
    там где руки по шерсти, а не по металлу
    там, где по облакам, а не дыму, взглядом
    где банальностям есть место
    где всегда есть место переночевать
    где нет ярко-алого выбора, где все вместе
    где игрушка и кошка рядом; тепло; выключай, будем спать
    выключай?
    будем спать?
    будем? спать?

    знаешь, я совсем немного напугана
    губы совсем немного обкусаны и в крови
    знаешь, я напугана лишь немного –
    я знаю, что мы через это пройдём
    ведь мы сильные
    ведь мы должны пройти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4998

    22 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    ПАЛЯНИЦЯ
    Розтане сніг, черешня розцвіте
    І заспіває дзвінко пташка божа,
    Коли навіки в небуття піде,
    Немов чума, уся орда ворожа.

    І хай що сморід той такий бридкий
    Не повністю розвіється від орків,
    Чийсь син чи батько (щастя, що живий),
    У полі повизбирує осколки.

    І чистої води десь з джерела,
    Напившись вволю, висіє пшеницю,
    Щоби вона крізь орків проросла
    Тих, що не вимовляють "паляниця".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4999

    22 бер. 2022
    калерія
    где ты, бог?
    война съедает мой слог.

    где ты, бог?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5005

    22 бер. 2022
    калерія
    наші могили
    ти стріляєш, щоб впевнитися, чи дійсно ми такі різні по крові?
    ми, скалічені ворожістю й помстою діти?
    дивися, різниця в тому, что в тебе прапор, а в мене – калина

    ми люди, але не рідні.

    але ми люди, тож зрештою

    на наших могилах
    проростають квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5009

    22 бер. 2022
    Кирилюк Вікторія
    Вже догорає день
    Вже догорає день. Чи не згоріти нам?
    Як сонце, що, тікаючи з небес,
    Пуска багаття по стінам.
    Червоне дійство. Поряд десь.
    Ми сидимо під тінню.
    Напівзруйнована оселя.
    Всюди рослини. Нема стелі.
    «Щоб бачити зірки»,
    Ті теж згорають.
    «Ти плачеш?»,
    Сльози в нас гіркі,
    Але, "ти знаєш" те, чого і люди не всі знають.
    Зірки віки палають і чекають.
    Коли прийде вже час?
    Яскравий спалах. Уявляєш,
    Щось у мільйон разів гарніше,
    Ніж те, що будь-коли було у нас?
    Це диво!»
    Тиша.
    Ти мовчиш. Природа – не мовчить.
    А сонце все продовжує свій шлях.
    Нам слів бракує, що за мить!
    Проріха у стіні, фантомний дах.
    «У нас нема нічого»,
    «В нас все є».
    Ти щось співаєш ні до кого.
    А сонце меншим все стає.
    «Це ж зірка - так? Чому ж вона
    Не спалахне, як інші, і не пада,
    А в води сині лиш пірна.
    А потім, трохи згодом, знову вирина?
    Це сумно». «Що? Чому?»
    «Ти уявляєш, скільки болю, помсти, зради
    Воно побачило, та освіщало цю пітьму.
    Була б я сонцем, спалахнула б радо».

    Ми сидимо. Останні полум’яні язики
    З-під небосхилу визирають.
    «Ти плачеш?»
    Шум ріки.
    «Мені здається, я згораю».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5011

    22 бер. 2022
    Анна
    Україна в моєму
    Я на колінах кожну ніч благаю Бога,
    Щоб весь нарешті цей скінчився жах;
    Відкрилась кожному додому вільна дорога;
    Над головою – цілий і надійних дах.

    Хай небо наше буде тихим й мирним.
    На свято Пасхи – вся родина за столом!
    За тижні ці кожен з нас став сильним…
    До перемоги рухаємось напролом!

    Я знаю. Вірю! Ми непереможні!
    Нікому не зламати український дух!
    Не налякають новини нас тривожні!
    Як птиця Фенікс ми відродимся з розрух!

    Все буде так, як мріємо ми з вами!
    Бо правда з нами і за нами перемога!
    Так важко передати тугу всю словами…
    …Я на колінах кожну ніч благаю Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5018

    22 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Приміть моє замовлення, будь ласка:
    На мирне небо, капці, цукор, чай,
    На тиху ніч, тепло сердець і каски,
    Багато броників живим, а мертвим - рай.

    Ще запишіть собі: нам треба дощик,
    Щоб соняшники файно проросли.
    Води, тепленьких ковдр і трохи дощок
    Забити вікна, бо ми щось не запасли.

    Пакетів для сміття, його багато -
    Сусід своє прибрать не захотів...
    Ще треба мрію, море сну і шоколаду,
    І безліч теплих обіймабельних котів.

    Шкарпеток, влучних пострілів, любові.
    І щоб корабль отой куди іде - дійшов.
    Щоб рідні всі були мені здорові.
    Весни. І щоб не проливали нашу кров.

    ...додайте до замовлення ще кави,
    Букет ромашок й жодної тривоги!
    Щасливу посмішку, життя усім тривале.
    Так, кави вдвічі більше.
    Перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5019

    22 бер. 2022
    Паталаха Всеволод
    Новое платье Войны
    В день весенний приятна работа,
    Но директор зовет в кабинет:
    - Извини... Тут такая забота ...
    И на Путина смотрит портрет.

    - Пшик заказов. Лишь санкции. В кассе
    Рассчитают. Вакансии нет.
    - А полставки? На четверть согласен!
    - Извини!.. Взгляд уперся в портрет.

    Путин взглядом пронзил ядовитым.
    - Прочь! Уволен! - желает сказать.
    - А кредит? А коллекторы с битой?
    А семья? Но молчать так молчать ...

    - Ты домой? Петр подбросит машиной.
    - Нет, не надо.
                           На сердце смола ...
    В дом хозяйкой Война с Украиной
    В Безработицы платье вошла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5023

    22 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Ні, вам не зломить його ніколи
    В крові заклали ДНК до перемоги
    У небі бомблять літаки
    А гради б'ють всі школи, дитсадки

    А в чергу став старий дідусь
    Під градом бомб і свисту куль
    Він не боявся, не ховався
    На палицю свою він трохи опиравсь

    Онуків дуже любить він
    Тому переживає, що купити їм
    Він чергу свою відстояв
    Купив канфет та бублик взяв

    Під взриви бомб і свисту куль
    Іде по вулиці дідусь
    Онуку він пообіцяв
    Щоб діда з бубликом чекав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5024

    22 бер. 2022
    Юлія
    Країна
    Я буду з тобою завжди
    Обійматиму, лікуватиму рани
    Вчитимемо разом молитви
    Поки сонце, в тумані, не встане

    Я читатиму тобі книжки
    Від історичних до колискових
    Поки ти терпиш бої
    Сльози ковтаєш солоні

    Я писатиму безліч віршів
    На твоїй прекрасній мові
    Щоб вогник надії горів
    Грів коханням в кожнім слові

    Я знаю, тобі як і мені болить
    Від втрат, руїн й знущання
    Ну як цю війну назвать?
    Брехні парад, окупаційні змагання?

    Знаєш, в тебе є мужні герої
    Народ об'єднався, щоб тебе захистити
    На жаль, не обходиться без зброї
    Ми ж хотіли мирно жити

    Знаєш ти будеш ще усміхатись
    Вільно дихати, співати пісні
    Говорити, жити і не боятись...
    Бачити кольорові сни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5025

    22 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Чи має хтось страшніший гріх
    Хто так вбиває діточок малих
    Чи є та кара на землі
    Щоб їм заплющіть очі всі

    Так кара є, вона чека
    Але якою бути їй вона не зна
    Бо в перше бачить на землі
    Коли прокинувсь демон воплоті

    Але цей демон і не знав
    Коли межу перетинав
    Що на дорозі козаки
    Зустрінуть вас без голови.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5026

    22 бер. 2022
    Валерія
    Свеча правды
    Разбитое стекло,
    поломка в механизмах:
    бушует в сетях зло -
    величие федерализма.

    Горит во тьме свеча -
    луч света для невинных,
    но нет для москвича
    светлее злых дорог пустынных.

    Весь мир сломили катаклизмы:
    цунами "доллар", извержение "правда".
    Кипели от надлома механизмы -
    никто больше не рад большому брату.

    Горит свеча, а воск не убавляет.
    Стоит за правду, глупых просвещая,
    и воину во тьме бросая свет,
    что б с ним во тьме была частичка рая.

    Мы воинам своим напишем "Слава"
    на руинах злого механизма.
    Свеча, гори, дари им веру неустанно
    за веру в Бога и свободу Украины!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5027

    22 бер. 2022
    Тетяна
    3.3.2022
    закрий штори, вимкни світло -
    в тебе вже напевно є улюблена стіна.
    тобі вже не сумно, тобі вже не страшно,
    хоч десь в центрі серця вирує війна.

    який зараз день і якому я місті?
    оновлення стрічки - умовний рефлекс.
    кожен день, наче вічність, і ця ніч ненависна,
    бо щоранку «ти як?» може піти до небес.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5031

    22 бер. 2022
    Кузьмов Олександр
    Піднімемось з колін
    Піднімемось з колін

    Вся Україна на колінах.
    Та ні, ніхто Нас не поставив.
    Це люди моляться за Мир,
    Всі разом, бо об’єднує Нас ціль.

    Ми хочем: щоб не було смерті,
    Щоб всі близькі були живі.
    Тому що доля в людства вперта -
    Ми об’єднуємось тільки в тяжкі дні.
    Сьогодні, ми є приклад в світі;
    Наш Дух і Воля, як взірець для всіх;
    Наша мета - зробити добрим світ.

    Ми Українці, наша Нація по всій планеті;
    Ніколи, ми, не зазіхали на чуже.
    Та вчили нас батьки, маленьких діток,
    Боротись, вірити, терпіти та чесно відстоювать своє.

    Я вірю, небо чує всі молитви!
    Я впевнений, піднімемся з колін!
    Я бачу, йдуть до нас хороші тижні,
    За ними місяці, роки, віки!

                                   О. Кузьмов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5032

    22 бер. 2022
    В'ячеслав Шинкар
    РАБИ
    Живуть вже віками в неволі,
    Бездушні, жорстокі, тупі.
    Такою вже, мабуть, є доля
    Всіх паталогічних рабів.

    Та скоро ще гірше їм буде,
    Їм правду замінить брехня.
    І знову ГУЛАГи замутить
    Для них по Сибіру гебня.

    Їх зоною стане весь простір
    В колючих високих дротах.
    В їх мізках розпухне короста,
    У душах засяде в них страх.

    А поки що зранку до ночі,
    Придурки, бояришник п'ють
    І наче ті зомбі, бурмочуть,
    Що світ в порошок весь зітруть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5033

    22 бер. 2022
    Галина Брагіна
    Народу слава
    Дай Бог народу сили і терпіння,
    Щоб підкорить вершину не одну.
    Нас не здолать, не вирвати з корінням.
    Ми потом засівали борозну.

    В боях кровавих землю захищали
    І Перемогу несли журавлі,
    А матері синочків зустрічали.
    Верталися додому трударі.

    Щоб розцвітала рідна Україна,
    Ми знову сієм, зводимо мости.
    В буремні дні не впали на коліна.
    Нам жити в щасті, в радості цвісти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5034

    22 бер. 2022
    ПаПа
    ***
    Вокруг война, взрывают города
    Мне друг звонит спросить, ну как дела,
    И что-то дернулось внутри
    Так подло он меня спросил

    А он спросил, ну где ж асфальт
    5 тисяч километров, что ложила власть
    Я понял друг мой просто мразь
    Как мог ему я доверять

    Он не сказал мой друг держись
    Он не сказал, что берегите жизнь
    Он не спросил, ну как семья
    Он сука продан был всегда

    Теперь послушай бывший друг
    Ты предал свой ближайший круг
    Нет больше друга у меня
    Ты оказался хуже, чем змея

    Ты яд не сразу весь пустил
    Ты сука потихонечку давил
    Теперь запомни все слова
    Пошел ты на**й навсегда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5035

    22 бер. 2022
    Василь Головецький
    Мамо, я убитий в Ірпені!
    Мамо, я убитий в Ірпені
    У бою під обстрілом ворожим,
    І тому прости, прости мені,
    Що уже приїхати не зможу!

    Я б тобі картоплю посадив
    І малинку у садку хорошу,
    Хату б із тобою нарядив
    На Великдень – але вже не зможу!

    Жаль, додому привести не встиг
    Дівчину свою, на тебе схожу,
    Щоб онуків мала ти малих…
    Ти пробач – тепер уже не зможу!

    Тут, в могилі братській, – всі свої,
    Я лежу скраєчку насторожі.
    Якщо вийде, мамо, то приїдь,
    Бо до тебе я уже – не зможу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5036

    22 бер. 2022
    Галина
    Люблю Україну
    Люблю Україну й «курли» журавлине,
    Квітучі сади і поля, і місячні ночі
    весняно – дівочі.
    Чи є де така ще земля?

    Вона, ніби мати, і щедра й багата:
    Всім хліб і до хліба дає.
    Вгорі – жайворонок – її охоронець,
    А в лузі зозуля кує.

    Люблю рідну мову і цвіт калиновий,
    Люблю, як дзвенять солов’ї,
    Зорю світанкову, сорочку-обнову,
    Що вишила мати мені.

    І хочу, щоб з нами народи єднались,
    І світле знайшли майбуття,
    Міцніла держава, гордилась синами,
    Щоб жить без війни все життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5037

    22 бер. 2022
    Сельдін Ігор
    Моя дочь пошла сегодня в школу...
    Моя дочь пошла сегодня в школу
    В чужой стране, не зная языка...
    Не потому, что было по-приколу,
    А все из-за соседа - мудака!

    Который, совершенно без причины,
    Ракетами ударил по домам...
    С лица земли стереть чтоб Украину
    И чтоб упали все к его ногам.

    Как крыса. Очень нагло. Среди ночи.
    Совсем без объявления войны.
    До боли уж знакомый чей-то почерк -
    Входить с ножом к соседям со спины.

    Не ждали здесь его и его свиту.
    Достойный подготовили приём.
    И те войска, что он считал «элитой»,
    Отлично удобряют чернозём.

    За нами правда, мы - хранимы Богом!
    Врагов мы уничтожим до конца!
    Победа близко! Нам ещё немного
    И дочь обнимет своего отца!

    Играть х**лу недолго в серп и молот,
    Ни у кого б не дрогнула рука.
    А дочь моя чуть-чуть походит в школу
    В чужой стране, не зная языка...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5039

    22 бер. 2022
    Тетяна Шарапова
    Без назви
    Я не знаю тепер чи є шанси дожити до завтра,
    Я не знаю тепер чи це завтра до мене прийде.
    Ця війна зруйнувала усі наші плани.
    І нема вже нічого, крім мирних загиблих людей.

    Я не знаю чи зможу я вийти з квартири,
    Щоб пройтись в магазин, взяти хліба та молока.
    Окупанти гатять по моєму чудовому місту
    І руйнують усе, що давало мені сенс життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5040

    22 бер. 2022
    Любов Щур
    Війна
    І знов повітряна тривога,
    Біжать всі люди в укриття.
    Одна надія нам на Бога,
    Закрити ж небо не хотять!
    Бояться ж, мабуть, що почнеться
    Війна ще третя світова...
    Коли ж той ворог захлинеться
    Людськими жертвами сповна?
    Ті кляті орки  не жаліють
    Малих дітей і матерів.
    Усе загарбають Київ мріють,
    Скидають бомби з кораблів.
    Міста руйнують і рівняють,
    І зносять все з лиця землі..
    Їм байдуже, що помирають
    Маленькі діти, їх батьки...
    Нема нічого в них  "святого",
    "Асвабаждать" вони прийшли...
    Хоча "питається" від кого?
    Багато смерть свою знайшли.
    "Царя" бояться розгнівити,
    Що дав для них чіткий наказ,
    Щоб мирних жителів бомбити...
    Із "градів" палять раз у раз.
    Зухвало брешуть, що не знали,
    Що на війну вони ідуть,
    Коли в полон їх хлопці брали,
    Пускають гіркую сльозу.
    Відразу ж просять матерів,
    Щоб ті, забрали їх додому
    Своїх "улюблених" синів.
    Жаліються на сильну втому.
    Приходить пізнє каяття...
    Та віри їм нема  й не буде,
    Бо всі загублені життя
    Вам Україна не забуде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5044

    22 бер. 2022
    Галина
    Без названия
    Мы уже отличаем звуки ПВО от автоматных зарядов;
    Мы уже знаем, где прятаться от смертоносных снарядов,
    Мы вспоминаем все школьные уроки НВП,
    Мы уже все готовы бежать из домов налегке.
    Мы, женщины, просим мужчин, остановите, наконец-то, войну;
    Мы очень боимся, чтобы наши мужья не старели в плену;
    Мы просим Всевышнего уберечь наших малых детей;
    Мы молим властьимущих избежать этих страшных смертей!
    Мы искренне верим, что завтра проснемся от этого жуткого сна;
    Мы искренне верим, что кончится эта безумная дура война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5045

    22 бер. 2022
    Клим
    Без назви
    У ці важкі для нас часи
    Я закликаю всіх триматись
    Розум і спокій зберегти,
    Ти - найсильніша,рідна мати
    Відважні воїни твої
    Ворожі війська зупинили
    Усі разом,старі й малі
    Ми об'єднались,ми єдині.
    Щоб не було,ми не здамося
    Не втечемо,бо це наш дім
    Цього "непроханого гостя"
    Уже ласують хробаки
    За нами правда,українці!
    За нами правда,з нами Бог
    Переживемо всі ці злидні
    І переможем,знов і знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5046

    22 бер. 2022
    Сергей
    Флажок
    В ЕЕ ГЛАЗАХ ЗАСТЫЛО ИЗУМЛЕНЬЕ
    А НА ЩЕКЕ СОЛЕНАЯ СЛЕЗА
    ОНА  СТОЯЛА И ЖДАЛА ОТМЩЕНЬЯ
    ВОЗМЕЗДИЯ ЖДАЛА,  ОБИДЫ ЗА.

    А ОН СМЕЯЛСЯ И ГРОЗИЛ ПРИКЛАДОМ
    ГРЕМЯ БРОНЕЙ ТОПТАЛ ЕЕ ФЛАЖОК
    ОНА СПРОСИЛА: "НУ ЧЕГО ВАМ НАДО?"
    ОН РАЗВЕРНУЛСЯ И СПУСТИЛ КУРОК.

    В ЕЕ ГЛАЗАХ ЗАСТЫЛО ИЗУМЛЕНЬЕ
    ТУТ КТО-ТО ПОДОШЕЛ И ПОДНЯЛ ФЛАГ
    И ПОДНЯЛОСЬ КРОВАВОЕ ОТМЩЕНЬЕ
    И ПОБЕЖАЛ ЖЕСТОКИЙ, ЛЖИВЫЙ ВРАГ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5048

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    под пулями не пишутся стихи...
    под пулями не пишутся стихи
    в мерцании ракет и звезд нечетком.
    под пулями стираются грехи,
    по вырванным в бою трофейным четкам.
    прости меня, прошу, моя страна,
    что в горле ком, когда всего нужнее
    сказать: мы знаем, не твоя вина,
    что есть на свете люди, ада злее.
    попы кадилом машут, верят в русь,
    и кришнаиты бьют в свои там-тамы.
    как здорово, что смерти не боюсь, -
    сказал поэт, что знал похлеще драмы.
    чем больше я живу, тем все сильней
    плюю в лицо, кто тешится о братстве.
    и в небо ухожу - оно синей,
    чем взгляд солдата, павшего в луганске.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5052

    22 бер. 2022
    Леліовська Д. О. та Ожигін Н. В.
    Страшні звуки
    Я дуже боюсь сирени,
    Гірше тільки ракети звук,
    5 секунд і горить знамено,
    А навколо тіла без рук

    Всі ми згадуєм життєві барви,
    І вояка, що пильнує радар,
    Тепло мріє про каву із джезви,
    Теж турецьку, як наш байрактар

    Вороги нас усіх втягнули,
    До жахливої, смертної гри.
    Але вмить, як роса на сонці, -
    Позникають усі вони

    Коли трапиться часом ромашка,
    На нашім дівочім шляху,
    Ми подякуєм, що то не розтяжка,
    І поворожимо на війну

    І не буде тремтіти мати,
    І під сонцем усі заживем,
    І настане для всіх час розплати,
    Хто прийшов до нас в гості з мечем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5054

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    мой враг, что убеждал меня, что друг...
    мой враг, что убеждал меня, что друг,
    прорвал сегодня сектор обороны.
    сказал: так нужно, ибо там для двух
    нет мест, как для каабы и иконы.
    остаться должен то ли друг, то ль враг.
    и не иначе. боливар тяжел, мол.
    и я обязан выбрать свой госсзнак,
    из двух сторон одну назвавши домом.
    друзья всегда умеют убеждать -
    особенно под дулом автомата:
    продать свои отечество и мать,
    но посулить достойную зарплату.
    коту под хвост все эти восемь лет.
    горит огнем оплот земного рая.
    поможет лишь петля и табурет,
    где говорят: друзей не выбирают.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5055

    22 бер. 2022
    Олександр
    Сироти
    Двійнята плачуть у роддомі,
    Бо народилися в війну.
    Їм все-одно, що там на дворі,
    Їм, сиротам, вже все-одно.

    Вони - з народження незламні,
    Як той народ, що за вікном.
    Вони - безстрашні Українці,
    Що посилають корабель.
    Вони - як волонтери вічні,
    Що возять одяг для дітей.
    Вони - як той народ в Бердянську,
    Що голіруч іде на танк.
    Вони - з народження вже знають,
    Що янгол Києва - літак,
    Вони - як хлопці на границі,
    Що повертаються в Війну.
    Вони безсмертні, сильні, вічні,
    Як їх батьки, яких нема.
    Вони - вже точно знають хто такі фашисти,
    Бо з перших їх хвилин обстрілювали Бабин Яр.

    Ці діти - символи незламності країни,
    А їхні сльози, сльози матерів.
    То ж повернем собі, свою країну!
    Герої не вмирають, вмирають вороги!

                    Кузьмов О.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5056

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    мне подарила родина войну...
    мне подарила родина войну,
    а раньше были голод и больницы.
    а где-то фриц в берлинскую весну
    жрет стейк и фройляйн бьет по ягодицам.

    поэт писал о тряске двадцать шесть
    лет жизни, у меня их - двадцать девять.
    не думаю, что смогут мне зачесть
    три года сверх и что-то с ними сделать.

    мне надоело вздрагивать в ночи,
    хвататься за таблетки, автомат ли,
    а может быть, хватать во тьме ключи,
    купив какой-то пресный суп с томатом,

    поскольку снова голод на безнал.
    страна мне подарила только боль, но
    к тому ж - молчанье. ибо - трибунал.
    молчать!.. молчать, пока не скажут "вольно!".

    и я грызу и грыз рябой кулак,
    я не скулил - я скалился и злился,
    что кто-то получает просто так,
    а я, поди, неправильно молился.

    ведь кто-то должен спину гнуть в стране,
    что требует всегда разрыв аорты.
    а мир глядит, как мы горим в огне
    и смотрит, как мы бьем воландеморта.

    за спинами за нашими стоит
    и подстрекает - бей сильнее, справа!
    а в это время пули, как магнит,
    как гвозди проникают не в варавву.

    да, чувствовать себя всегда другим,
    мессией местным, уличным бродягой,
    чтоб кто-нибудь и именем твоим
    воспользовался, сбив величье флага.

    корабль русский, видно, нам с тобой
    одним путем. ведь я - наемник бога.
    и сделав все в стране очередной,
    я понимаю - вечна лишь дорога,

    а пункты - суета. так, значит, бей,
    расхлебывай заваренную кашу.
    и подкорми одесских голубей:
    последний символ мира в жизни нашей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5059

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    если ты захотел убежать из насиженных мест...
    если ты захотел убежать из насиженных мест
    и, вперед выдвигаясь, покинуть обыденный ряд -
    не забудь, что Мессию в конце ожидает свой крест,
    а тирана в конце ожидает свой бункерный яд.

    длинен путь или краток окажется в царстве теней
    и на сколько в итоге взойти ни придется вершин -
    от креста не уйти на высокой голгофе своей
    и не выплеснуть яд ни в лицо, ни в цветочный кувшин.

    все уже решено, если ты на величия путь
    заступил, ты заплатишь сполна и за тьму, и за свет.
    жизнь нужна для того, чтобы к смертному ложу прильнуть,
    как к родной колыбели, в которых различия нет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5060

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    а я солдат российских войск...
    а я солдат российских войск.
    и я уже давно не знаю
    войны благопристойных свойств,
    где честь важней законов стаи.

    мне говорят, я – террорист,
    что я попрал людское всуе.
    а я на деле белый лист.
    мне восемнадцать. я воюю.

    так говорили мне: "внемли,
    что запад - это горсть уродов.
    клеймо преступника Земли
    беспечней, чем врага народа".

    и я воюю за страну,
    в которой ничего не значу.
    и, оказавшись лишь в плену,
    я понимаю все и плачу

    и украинский постовой,
    должно быть, верит в горе это.
    звонит родителям домой,
    что я живой и что приеду.

    но с трубки той, как будто в рог,
    я слышу вой и холод дивный -
    как буд-то лучше бы я сдох,
    чем предал родину, скотина.

    и я живу в таком аду,
    как все вы, братья по россии,
    в неописуемо бреду
    твердя одно свое "спасибо",

    что я не нужен никому:
    ни родине, ни маме с папой.
    как жить мне дальше одному –
    не знаю. может, дальше падать.

    но я отныне не солдат.
    не знаю, ниже мне ли выше.
    но я зарыл свой автомат.
    мне восемнадцать. и я выжил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5069

    22 бер. 2022
    Віта Дженжера
    Росіянину
    Колишній друже, Бог вже не з тобою,
    Більш ні про що у нього не проси -
    Він тут, з моїм народом і зі мною
    І чує лише наші голоси.

    Нікчемний "брате", відтепер ти – вбивця,
    Байдужістю й мовчанням окропив
    Свої гармати, що летять в столицю.
    Міста і села ти в страху втопив.

    Ти не хотів? Не знав? А кров вже ллється...
    Ти кат мого народу! І тепер
    Біль українців твоїм дітям не минеться...
    Більш не молись - для Бога ти помер!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5071

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    уж эти ваши пьяные слова...
    уж эти ваши пьяные слова...
    беспечность, солнце, хохот по аллеям.
    ничто не возвратится сызнова.
    война нас всех соделала взрослее.

    и смех наш нынче словно в рыбьем рту
    подвешен на блесну - театр кукол.
    а тело рвется тросом на борту -
    подобно островному телу Кука.

    не горе пусть и не вполне февраль,
    но вязнут танки в нашем черноземе.
    и дохнет гниль, вовсю вмерзая в сталь,
    и молится семья в соседнем доме.

    там каравай и там хлопочет Мать.
    а к караваю - лишь вода осталась.
    позволь, господь, нам лучшего не знать -
    не трожь лишь землю, что роднёй втопталась.

    и я, хромая, в дом свой захожу.
    бросаю сумку, падаю в постель и
    бегу по сну, как струйка по ножу,
    как вправду тень по детской колыбели.

    и кажется, что все приснилось мне.
    день тишины, как будто век в беззвучье.
    закат в окне - как озеро в огне,
    и я был там...
    но, видимо, живучий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5077

    22 бер. 2022
    Наталія
    Київ у вогні
    Незламний Київ
    Палає полум'ям пекельним.
    Та не здає позицій,
    Атаки відбиває москалів.
    А байрактари,
    У цій безжальній каруселі,
    Щитом стоять
    Для міст навколишніх і сіл.
    Всі воїни-
    Герої в нашім часі,
    Бої ведуть з москорською ордою.
    Мов ангели,
    Мов обереги наші,
    Душею й тілом
    За правду,честь і волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5078

    22 бер. 2022
    Наталія Мельник
    Тиша
    І настала тиша. Тиша перед боєм,
    Що бринить немов натягнута струна.
    Я Тебе не лишу. В вічність із собою
    Кров’ю вписані збираєш імена.

    Все тепер простіше. Зброя та набої,
    Щоб воздати ворогам сповна.
    Ти щодня сильніша. Час летить стрілою,
    Тиша розляглася, мов пітьма.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5079

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    день девятнадцать. новости: война...
    день девятнадцать. новости: война.
    на стенах рисовать кресты: позёрство,
    как и судить, чья главная вина,
    что ты играть сел с дьяволом в напёрстки.
    ты далеко. я здесь. но дальше, чем
    планетный шар, не выбраться обоим.
    набей какой-то символ на плече,
    чтоб после его принтить на обоях,
    где снова не с тобою мы живем,
    едим попкорн и смотрим телевизор.
    да бог бы с ним. здесь "грады" день за днем,
    разбит проезд, хотя открыта виза.
    мне думать в полусмерти ль о тебе?
    но да. выходит думать. о тебе. да.
    что: ночь с тобой, забывши о стрельбе,
    иль завтрашняя общая победа?
    так нео выбирал: зион ли, ты
    (прости, не ты, а тринити, конечно).
    и что он выбрал? что бабью - цветы,
    а детям - смерть - неистова, безгрешна.
    кто скажет: зуд в штанах, кто - пубертат -
    мол, нет любви в разумном лексиконе.
    но если нет, зачем чертил солдат
    два буквы на коре, как на иконе?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5080

    22 бер. 2022
    Ольга Рішко
    Скажи мені
    Скажи мені, скажи російська мамо
    Що робить син твій на моїй землі?
    Чи ти хотіла б, щоб тобі так само
    Привезли сина мертвого в труні?
    А чи хотіла б ти, щоб твоя донька
    Вагітною боролась за життя?
    Мерзли народженому внукові долоньки.
    Коли тікала мама з ним під укриття!

    Скажи мені, скажи російська сестро
    Чого твій брат палить мою землю?
    Як хочете оцей тягар понести?
    Чого продали совість ви свою?
    А чи хотіла б ти, щоб твій племінник.
    Ніколи тата не побачив вже живим?
    Житиме з тим що він помер розбійник.
    І вже ніколи не промовить з ним!

    Скажи мені, скажи російська дочко
    Чом українських дочок, вбиває тато твій?
    Чи ти хотіла б одягнути їх сорочку?
    І не розцвівши полягти в землі сирій?
    Запам'ятай, що гріх на тобі ляже!
    За вчинки тата вбивці ти відповіси!
    Кожна російська дочка дітям своїм скаже.
    Про діда вбивцю, і про ці часи!

    Скажи мені скажи російська жінко,
    Навіщо ти народжуєш синів?
    Для того, щоб по тому проклинала дзвінко?
    Як згадувати будеш цих часів.
    Ви гордими були завжди що: Вы не победимы....
    І гімн ваш каже що: Союз ваш нерушим..
    А я кажу тобі що, ЩЕ НЕ ВМЕРЛА УКРАЇНА.
    В моєму серці український гімн!

    Ви засягнули на творіння Боже!
    Вбиваєте Всевишнього Любов!
    За вбивство Вам Господь не допоможе!
    На Ваших дітях заплямована, невинна кров!
    Благаю, Боже, Господи Єдиний!
    Від злого ворога Ти нашу землю захисти!
    Убережи нам, Боже, Україну!
    А ворогові розум просвіти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5081

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    мальчики с глазами цвета синь...
    мальчики с глазами цвета синь.
    им дадут и лишний апельсин,
    выцепят на празднике из всех,
    посулив пред взрослыми успех.

    мальчики с глазами цвета синь.
    их девчонки пьют как кофеин.
    любят их держать и предавать
    и в сырую землю выливать.

    мальчиков с глазами цвета синь
    ставит в первый ряд майорский сын.
    и летит душа их, прощена,
    передать, что на земле война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5082

    22 бер. 2022
    Вікторія Сосонна
    Кривавий слід
    Чому на світі важко жити?
    Чому доводиться Христа молить?
    Чому судилось нам тужити,
    Та й проклинати кожну мить?

    Чому, не можу зрозуміти,
    Ми смерть чекаймо звідусіль?
    Та починаєм сльози лити,
    Коли прийде той Ізраїль.

    Ми захлинаємось у тяготах і смутку,
    І просимо спасіння у Христа,
    А як чекаєш ти від долі подарунків,
    То зрозумієш згодом, що наївним став.

    О, як картаю зараз я себе,
    Що темний бік лише відкрила,
    Та зрозумійте ж, що для мене
    Відкриті очі – це мов крила.

    Коли не дивишся на світ
    Через рожеві окуляри
    І відчуваєш на душі кривавий слід,
    І бачиш всі ті темні хмари…

    Сказати можеш, що у муці
    Ти не сховався у кущі
    І вижив навіть у багнюці
    З кривавим слідом у душі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5083

    22 бер. 2022
    Ярослав (Барвінок)
    Стратегія багнета
    В усі часи холодна сталь рубала й убивала,
    Не знала жалю, і виривати душі добре дбала!
    Блискуча форма, зміст простий, як те орало,
    Знаряддя гостре й чесне, вірно слугувало.

    У чому винен ти, багнете, хіба з відчаю,
    Навіщо убиваєш, ріжеш, я тебе питаю?
    Що у душі закаленій зчорнілій ти ховаєш,
    А може сіромаха серця взагалі не маєш?

    "Чим заслужив такі слова жорстокі від поета,
    І де моя вина, чим я збентежив ніжного естета?
    Ніхто мене ніколи не питає, кого колоти й бити,
    Проста історія сонета, це - лиш "стратегія багнета."

    Рука солдата направляє - я б'ю, і промаху немає,
    Ні я - ні він, ціна - життя, а іншого шляху немає!
    Або червового валета, монета, вино і сигарета,
    Або не камені портрета - така "стратегія багнета!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5084

    22 бер. 2022
    Вікторія Сосонна
    Рашистам
    Сколько гнева в ваших глазах,
    Сколько ярости кроется в лицах.
    Ни искорки жалости нету в сердцах,
    В них коварность и подлость таится.

    В вашем голосе легкая дрожь,
    Но ни капли тепла и смирения.
    Вашим именем названа ложь.
    Ваша сущность – одно лишь презрение.

    Я хотела бы вам рассказать,
    Как мелочны ваши мечты.
    Я хотела бы вам показать
    Сущность иной красоты.

    Вы не знаете, что есть любовь.
    Вы знаете, лишь как нарушить
    Тишины сладкой мир и покой.
    Научитесь ее просто слушать!

    Милые люди, я всё это вижу.
    Так позвольте сейчас мне сказать:
    Я так сильно вас ненавижу,
    Что готова сейчас жизнь отдать!

    Я хотела бы вам рассказать,
    Как мелочны ваши мечты.
    Я хотела бы вам показать
    Сущность иной красоты...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5085

    22 бер. 2022
    Александр Щедринский
    внутри меня давно гремят снаряды...
    внутри меня давно гремят снаряды,
    прокладывают гусеницы путь.
    кричат народы, шествуют парады,
    и движется то ль туча, то ли путч.
    нутром я чую бритую россию,
    что прячет арматуру за спиной.
    и сбитый голубь в небе синем-синем -
    последний голубь участи иной.
    бегут обрезы стройными рядами,
    тела ложатся в кожанках своих.
    и цепь на шее с желтыми зубами -
    как перекличка с выстрелом под дых.
    я вижу разновекторные флаги,
    знамена, крышевавшие лотки.
    обилие нацбанковской бумаги,
    что комнатным бухгалтерам с руки.
    внутри меня полито "жигулевским",
    рвет русский брат зеленое сукно,
    и полумесяц над звездой кремлевской
    горит и льется веною в окно.
    я вижу, как съедают утром птицы
    остатки пробудившихся солдат.
    а тот, кому пора сейчас родиться,
    с пеленок направляется в штрафбат.
    а за окном плывет страна большая:
    мороженое, девки, кабаки.
    машины и игрушки из китая,
    без памяти иваны-дураки.
    и как мне примирить мой бой в грудине
    и эту идиллическую гнусь?
    дай им, господь, не как на украине,
    чтоб сохранить языческую русь -
    коль в этом суть и больше нет греха в них.
    ведь грех в упор не видишь, как страну.
    укрой их, боже, царскими мехами,
    коль так сподручней им идти ко дну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5086

    22 бер. 2022
    Нечай Ольга
    «Ще трохи…»
    Ще трохи, і Бандера встане
    На стогін болісних сердець
    Шухевич з Мельником повстануть
    На клич страшної букви «Зет»
    Орда тривожить наших предків.
    Повстанських дочок і синів
    Не візьмуть хижі кулемети
    І танки нам теж не страшні.
    Ми — горда нація свавільних,
    Незламних духом і єством
    Людей, благословенних Богом,
    Котрі придушують терор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5087

    22 бер. 2022
    Вікторія Сосонна
    Сусідам, ласим до нашесть
    Ослепшие по чьей-то прихоти,
    Ставшие тенью под Великим надзором,
    Неспешные толпы скитаются нехотя,
    Ноги волоча в ожидании приговора.

    Плетутся и дремлют в кромешной тьме,
    Не видя ни искорки, не слыша ни звука.
    Рабы на собственной кровавой земле,
    Что давно примирились со "святыми" муками.

    Сомнений не ведая, не зная заботы,
    Клянутся в верности кукловоду.
    Гордые тем, что они в полной жопе
    И не могут жить по-другому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5088

    22 бер. 2022
    Ольга Рішко
    Зажурилась моя Україна!
    Зажурилась моя Україна!
    Потремтіла за землю свою,
    За розбиті будови, руїни
    За Синів, що померли в бою.
    За дітей, що сирОти лишились
    І за жінку, що стала вдова,
    За похованих в братських могилах
    Не одна там лягла голова!

    Зажурилась моя Україна!
    Що руйнує її саме брат
    Хай закінчиться зброя і міна
    Хай не вистачить в нього гранат.
    Хай іде він до себе, додому
    І дорогу забуде сюди.
    І нехай Бог пошле йому втому,
    Щоб він сили не мав більше йти!

    Зажурилась моя Україна!
    Що така нас зустріла весна
    Не одна розділилась родина
    Чи зустрінуться рідні, Бог зна!
    Чи затихне тривожна сирена,
    Від вогню чи розквітнуть поля
    І  ростиме травичка зелена
    Оживе нам родюча земля!

    Україно моя не журися!
    Ми здолаємо ворога, знай!
    Лиш до Бога всім серцем молися
    І надію свою не втрачай!
    Як євреї Христа розпинали
    Він просив, ти їх Боже прости.
    Так, на нас ці російські напали,
    Бо не знають, що роблять вони!

    Не журися моя Україно!
    Ще лунатиме пісня твоя
    Зацвіте незабаром калина,
    І чекає політ журавля.
    Українці, як маємо змогу
    Ми смиряймо гордині свої
    Не Україну славімо, а БОГА
    Тоді й Бог нам прославить її!!!

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5089

    22 бер. 2022
    Нечай Ольга
    «І все не те, і все не так»
    І все не те, і все не так
    Не знаю я, що буде завтра
    Калина плаче
    Кедр зів‘яв
    Стопталася земля, козаче
    Кляну усе в ненасті час
    Молюся, вірю, сподіваюсь
    «Як карта ляже»
    «Крий капкан!»
    Я «без надії сподіваюсь»
    Де батько наш?!
    Де Прометей?!
    Нам визволителів не треба!
    Сам диявол нас би пожалів,
    Та Богу все ж ми більше треба!
    Смерть нам усім вже не страшна,
    Пройшли агонії пекельні
    Крокує ненависті час
    А з ним і сила нескінченна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5090

    22 бер. 2022
    Ольга Рішко
    Без назви
    Якби Ви бачили мій Тату, що зараз робиться у нас!
    Яка біда велика нашу землю оповила,
    Бездушний путін, дав на армію наказ
    Щоб Україну нашу неньку захопила!

    Невже для цього воювали наші прадіди?
    І чесно захищали армію радянську?
    Щоб зараз ворог заподіяв нам біди,
    Зробив війну, цю між народом братську?

    Якби Ви бачили мій Тату, стріляють пулі по місцях!
    В яких Ви, за життя своє ходили!
    І від вогню, не виживе там навіть птах.
    Вчора воєнний стан оголосили!

    Вмирають люди, сплять у підвалах, у метро
    Бідний народ наш захищається, як може.
    А він погрожує, що випустить ядро!
    Якщо з Європи хтось нам допоможе!

    Якби Ви бачили мій Тату, який страх діти огорнув!
    Марічка внучка Ваша, цілий день учора плаче.
    Надіємось, щоб Бог молитви всі почув.
    Й обов'язково, рідні рідних всіх побачать!

    Що буде завтра, або за годину взагалі
    Ніхто не знає і не може знати!
    Чи буде тиша на моїй землі?
    Чи далі в нас москаль буде стріляти?

    Наш Дід колись казав "заключат мир, а мира ніт"!
    Бо розумів святе письмо і Боже слово.
    Лише для галочки йдуть "нечестиві на совіт"
    А там насправді, все вже заплановано й готово!

    Напевно Ви спитали б, мама як?
    За Вами плаче як завжди, без перестанку.
    Зараз живеться їй, зовсім не так
    Із сумом та журбою прокидається щоранку!

    Так Бог велів мій рідний Тату, що це усе
    Побачити очима не дожили!
    Яка є Божа воля, лиш так воно буде.
    Ви спіть спокійно, спочивайте з миром!

    А ми ще доки живемо на світі цім.
    Маєм можливість помолитись нині!
    Дай Боже сили Україні, й нам усім.
    Слава Богу!!! Слава нашій Україні!

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5091

    22 бер. 2022
    Віталій Пригорницький
    Коли закінчиться війна
    - Коли закінчиться війна?
    - Не знаю, синку,
    Бо в сьогоденні їй ціна
    На цьому ринку
    Дорожче золота й валют –
    Ціна висока,
    За око «око» не дають,
    А два-три ока.

    - Коли закінчиться війна?
    - Не знаю, доню,
    Бо навіть в юних сивина
    Блищить на скронях,
    Бо ворог наш не той, що був,
    З німецьких ставень –
    Його вважав ріднею люд
    Ще донедавна.

    - Коли закінчиться війна?
    - Ой, не питайте,
    І в ній прихованих принад
    Ви не шукайте!
    Я не пророк, та бачить Бог,
    Бажаю тільки,
    Щоб обірвався цей урок
    І щез навіки!

    28-07-2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5092

    22 бер. 2022
    Олександр Сабадаш
    Соняшник
    Яким буде нове слово у новому світі?
    Де останні ями від бомб будуть зариті
    У світі, де правда, де воля, де шана
    У світі, де не буде мордора-мокшани...
    Яким же у світі найперше слово те буде?
    Чи зна його небо, скажіть мені, люди?
    Не знають його навіть крапки в вірші...
    Але є одна квітка й вона наче щит -
    Соняшник росте!
    В ранкову зорю
    Слово вже звучить те
    Українською!
    Бердянськ, Волноваха, Херсон, Буча, Харків
    Тернопіль, Ірпінь, Львів, Чернігів, Фастів
    Одеса, Дніпро, Васильків і Вільшани
    А ще там не буде мордора-мокшани...
    Це слово - всі ті, кого не встиг тут згадати,
    Всі ті, хто на варті, всі сестри і брати,
    Всі мертві і живі на всі осяжні часи
    Ми тут, ми назавжди!
    Івано-Франківськ, Маріуполь, Каховка,
    Гребінка, Луганськ, Вугледар, Щебітовка,
    Ізюм, Іловайськ, Калуш, Бровари, Броди...
    І так, тут не буде мокшана-мордори!

    Рости, Соняшник!
    Борони як щит
    Золотий нектар
    Влучай в ціль, байрактар!
    Соняшник, росте
    Боронить зорю
    Слово вже звучить те
    Українською!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5093

    22 бер. 2022
    Юлія Герман
    Без назви
    Я писатиму нові вірші
    Про щасливе і добре майбутнє,
    Я писатиму нові вірші,
    Про той час, де не буде війни.
    Я писатиму про все добро,
    Я писатиму про незабуте,
    Я писатиму, що б не було,
    Щоб змогли всі навколо відчути.
    Як боліло нам, як нам пекло,
    Як хотілось кричати від жаху,
    Коли кожен кому допекло
    Йшов, боровся і слав русню (мат).
    Я писатиму про героїзм,
    Про людей що крізь кулі і страхи
    Голіруч зупиняли рашизм,
    Хтось із них живе в небі вже птахом.
    А когось не торкнулась війна,
    А когось не піддали тортурам,
    І живуть в цілій купі багна,
    Ті, що вірять кремлівським натурам.
    Але світ не пробачить усіх,
    Хто байдужо стояв при дорозі,
    Зрадив друзів і рідних своїх,
    Хоч і допомогти був у змозі.
    Але так навіть краще для нас,
    Бо тепер усі скинули маски
    І ми знаємо хто (мат)
    А хто вірив в брехливії казки.
    Вільні люди у всьому такі,
    Вільні серцем, і духом, і словом
    Вільні люди назавжди живі
    І щасливі й наповнені світлом.
    Після ночі вертається день,
    І добро завжди зло переможе
    Ми співатимем гучно пісень
    І ніхто зупинить нас не зможе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5094

    22 бер. 2022
    Василь Листопад
    За Вільну Україну
    Я бачу очі залиті гнівом,
    Вони повні надії.
    Я відчуваю як біліють пальці,
    Я чую власні мрії.

    Я чую шум, сирени,
    Тримаю сина,
    І важко відпустити,
    Вже чоловічу руку дитини.

    Бо сьогодні почалась війна,
    Сьогодні не можу мовчати,
    І тонуть плани загарбника,
    В моєму вирії тривожних думок.

    Думок про довгі гудки в телефоні,
    Думок про повідомлення без відповіді,
    Спогадів про те, коли востаннє бачились,
    І що не встиг тобі сказати.

    Але я не боюсь, я бачив окупанта!
    Птаха з обрізаними крилами!
    Гранати він кидав в ув’язнених моїх поетів!
    Тупим ножем він вирізав їх з пам’яті моєй.

    Мам, ми переможемо, я знаю!
    Бо вирізав ті імена він назавжди,
    Сторіччями викарбовував їх на моєму тілі,
    Шрами, які сьогодні зажили.

    І не болять,
    Я все ще пам’ятаю,
    Я пам’ятаю голод, табори і запах крові,
    Я пам’ятаю втрати, розстріли, колючий дріт.

    Але всі ангели сьогодні тут зі мною,
    Тримають оборону за життя,
    Несуть душу окупанта, не у пекло,
    А в пустоту! У руське забуття!

    Коли ми переможемо
    Я міцно обійму родину,
    Особисто скажу, як сильно їх люблю,
    Скажу, що ви в безпеці.
    Ми в вільній Україні!

    А поки що, заряджений патрон
    І міцний стрій, й готовність захищати.
    Плечима даними батьками,
    Ні клаптику країни не віддам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5095

    22 бер. 2022
    Наталія
    Там тиша і спокій...(в пам'ять загиблих дітей)
    Там тиша і спокій,
    І небо рожеве,
    Малі янголятка
    Леліють квітки.
    А поле навколо
    Яскраво зелене,
    Сміються,танцюють
    Малі діточки.
    Там леви блукають,
    Оскалу не мають
    І чудернацькі
    Літають птахи.
    Журби там не знають,
    На маму чекають,
    Із крилами білими,
    Ті діточки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5096

    22 бер. 2022
    Богданова Анастасія
    Без назви
    Я прокинулась ще спозарання.
    Від удару трусилась земля.
    Десь у небі, немов на прощання,
    Ще виднілось крило журавля.

    І так гучно лунали сирени...
    "Доню, швидше, біжим у метро!"
    Не забуть той жахливої сцени -
    Мамин плач, і поблідле чоло

    "Що кидати в рюкзак? Що робити?
    Як покинути дім і кота?"
    І здавалось, що якоїсь миті
    Прилетить щось до мго вікна.

    Так ми бігли в метро, під сирени.
    В мами брат на руках, в мене кіт.
    Проклинаючи всі ці системи,
    Пригинаючись коло воріт

    Як спустились в метро - стало серце.
    Скільки люду, а скільки дітей!
    Скільки сліз проливалося, Боже,
    Через сотні невинних смертей...

    День минув, а за ним минув другий.
    Ми забули про сонце й про сон.
    Лиш читали й читали новини,
    Хто помер, хто потрапив в полон.

    Раптом сонце з'явилось на сходах,
    І тягнуло великий пакет.
    То не сонце, то ядерно-жовтий,
    Волонтера яскравий жилет!

    Ось тоді я повірила в диво,
    І у те що, лиш дайте нам час,
    ЗСУ знов очистять кордони!
    І що єдність врятує всіх нас!

    Волонтер підійшов до малого
    В літачок спритно склавши папір
    "На, тримай друже, він не звичайний,
    Він чарівний, ти просто повір"

    "Так я знаю! Я виросту й також
    Хочу мати літак і радар!
    Щоби танки ворожі збивати,
    Як в новинах збивав Байрактар!"

    Поєднались усі терикони
    Від Одеси до західних гір.
    Нам сусіди відкрили кордони
    І впустили наш люд у свій двір.

    Ми відчули всім серцем підтримку
    Від усіх небайдужих країн.
    Бо за нас поєдналась Європа
    І стоїть з нами серед руїн!

    Увесь світ нині - наша родина!
    Прапори на тайм-сквері висять!
    Тепер кожна свідома людина
    Знає, що в Україні бомблять...

    ЗСУ все знімає тік-токи,
    Щоби ворог побачив, що ми
    Нездоланні, не те що ті орки!
    І що ми зостаємось людьми!

    А як стане комусь трохи лячно,
    Коли паніка давить мов звір,
    Заспокійливе стало інакшим -
    "Арестович виходить в ефір!"

    І традиції нині інакші:
    Перевір перед сном інстаграм,
    Напиши, що живий своїм друзям,
    Обнови лист "тривожних програм".

    Навіть в бункері люди співають
    І сміються з безглуздих новин:
    "У рашистів танк вкрали цигани!
    Значить скоро вкрадуть ще один!"

    Наш народ є сильнішим ніж будь-хто!
    Ми - мистецтво! Ми - сила! Ми - лють!
    Наші хлопці збиваючи танки
    На ворожі могили плюють!

    Тож уся Україна чекає
    Коли вранці прокинемось ми,
    А Зеленський в новинах віщає
    І говорить " Ми перемогли!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5097

    22 бер. 2022
    Олена
    В 11 день войны
    В 11 день войны
    Мы собраны в кулак -
    Любовью к Родине мы соединены.

    Мы пережили множество атак,
    На слух определяем ВСУ стреляет
    Или враг.

    И продолжаем жить:
    Смеяться, обнимать, любить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5098

    22 бер. 2022
    Валерія
    Гостомелю...
    Мою душу переповнюють чуття.
    Вони про дім, вони всі про Гостомель.
    Вони про хмару димну з аеродрому,
    Про дірки в стінах дому
    І Домівки, що не мають дах.
    Вони про мешканців в підвалах
    Без їжі та води, і світла, і тепла.
    Вони про те, що там наче спинилося життя.
    Вирує тільки дим, звук вибухів,
    А на околицях лиш пустота.
    Обличчя нашого Гостомеля
    Згримасилось в суцільний біль та жах.
    Проте Гостомель Наш!
    І був, і є, і буде нашим!
    Ніякий московит, кадирівець чи інший окупант
    Не забере ні клаптику землі цієї нашої
    Бо янголи оберігають нас -
    Ті хлопці та дівчата,
    Що гідно клали свої дні за нас
    І нині міцно всіх обороняють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5099

    22 бер. 2022
    Христина
    Ви усі могли...
    Як жити далі?
    Як тепер існувати?
    Коли усе навколо
    змушує лише кричати, благати:
    "Не треба йти далі,
    російський солдате!
    Не треба вбивати,
    звільняти не треба!
    Ти лиш подивись,
    на твоїх руках кров сотень синів,
    Синів українського неба..."
    І тих, хто не вмер ще,
    але прагне так дико
    Помститись за рідних,
    за втрачені долі.
    Хоч якось спинити
    ті викрики болю...
    Усі вони краще поляжуть у полі,
    Ніж будуть окуті,
    як ви, у неволі.

    Як жити тепер?
    Вам є що сказати?
    Які аргументи на те, щоб вбивати?
    Вбивати серця і душі наші...
    А? Бо мертві вже ваші?
    Мертві!!!
    Нема вам прощення, нема і жалю.
    Усе, що пов'язане з вами палю.

    Як жити далі?
    Як загоїти рани?
    Російський солдате, ти хочеш сказати,
    що вас ввели у оману?
    Не вірю! Ти міг би не слухатись,
    Міг не стріляти!
    Зробити свій вибір...
    Дитину рідненьку оберігати,
    Їй книгу читати,
    І берегти свою мати...
    Тепер лише смерть вам буде шептати!!!
    Ви усі могли...
    Ви усі могли...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5100

    22 бер. 2022
    Христина
    Є у мене кумири
    Є у мене кумири...
    Це солдати України.
    Їх історії іноді заходить в мінори,
    І стають порожніми квартири,
    Щось раптово обривається,
    як на аркуші пунктири.
    А вони ж не за себе....
    Вони за шум дітвори у дворі,
    І за клекіт лелек на зорі,
    За героїчні миті історії,
    За щасливі життя траєкторії.

    Є у мене кумири...
    Вони не у книгах, і не у кіно.
    Вони не пишуть сонети,
    і не рахують монети.
    Тут зовсім інші сюжети.
    Вони стережуть наше небо від ракети,
    Підривають з собою мости,
    А моє серце від цього в колючі дроти,
    А очі у сльози, і.... шум пустоти.

    А мої кумири не плачуть.
    Вони знають, що вони для нас багато значать.
    Вони безстрашні, і такі, щоб боротись
    крізь біль.
    Бо у них є велика ціль.
    Вони знають для чого і за кого,
    Їм  не треба нічого чужого.
    І своє не здадуть ніколи,
    Бо це Великі Люди Великої Волі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5101

    22 бер. 2022
    Ярослав (Барвінок)
    "Ніхто"...
    Ми не пройдем парадним строєм, і не блиснемо одностроєм,
    Життя кладем - хоч не назвуть героєм, лишаємось на своєм!
    Нас не пізнають ні в обличчя, ні ім'я, ми лише тіні, ми - "ніхто",
    Адже тримають клятва вічна й мантра: час покаже, хто є хто!

    Наш бій безликий, а зброя часто - ми самі, та страх чи відає "ніхто"?
    Не може убоятись той, що не існує - як зникнем, а дізнається чи хто?
    Постилий ворог, дані взяті, навколо лише тьма, було таке разів за сто,
    Завдання виконать за будь-що, і начхати чи війна, чи мир, або АТО!

    Перед тінями перешкод нема - хоч рівчаки, хоч стіни чи броня,
    І сумнів відпаде, що поговірка "один не воїн в полі" - це дурня.
    Ми всюди і ніде, за рогом, деінде, обличчя-маски, всі й "ніхто",
    Душа кипить, чекає бою, здолаємо усіх, подайте ворогів хоч сто!

    Що маємо, крім Батьківщини, пісень, дитячий сміх, і степу аромат?
    Що скаже безіменний батько, син, коханий чоловік, онук і брат?
    Ми не пройдем парадним строєм, і не блиснемо одностроєм,
    Життя кладем - хоч не назвуть героєм, лишаємось на своєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5102

    22 бер. 2022
    Іван Сенін
    Непрощена неділя
    Пантеон збирає команду
    із нових невідомих бійців.
    Вільних місць до біса замало
    та для всіх одна спільна ціль.

    Вже немає вівторків й субот,
    є лиш пам'ять - є до і є після.
    Є історії різкий поворот,
    і ніколи не прощене вбивство.

    Синьо-жовтий залитий кров'ю.
    Ні жалю, ні страху перепони
    вже не спинять рішучого кроку -
    розгортається червоно-чорний.

    Їх ніхто не кликав сюди,
    по**й, що б не було напророчено.
    Усім, хто напав на наш дім -
    ніякого на**й прощення.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5103

    22 бер. 2022
    Оксана Пономаренко
    Груз двісті
    Знову сирени у нас заволали,
    Знову війни пронизливий крик
    Я знову сьогодні ночую в підвалі
    «Ти як там?» - нічого, потроху вже звик.

    А як закінчиться тривога у місті,
    Піду подивлюся я стрічку новин -
    Учора живі ще, сьогодні - груз двісті
    Не буде жалю вам, ні домовин.

    Прийшли на цю землю когось визволяти
    А завтра у вас закінчиться життя
    Нам прикро, нам шкода, та ні, нам начхати
    За наших дітей вам нема каяття.

    Складіть усі зброю, вертайтесь в расєю
    Вас там не чекають, там й тут вам не раді
    Ви думали хто ви, бляха - месія?
    Рятуєте люд від нацистів при владі?

    Я вас розчарую, ви гості незвані,
    Погані для вас в Україні є вісті,
    Не будете ви війни ветерани
    Учора живі, сьогодні - груз двісті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5104

    22 бер. 2022
    Сонцеясна
    Україна в тобі
    І навіть якщо буду тільки я,
    То Україна буде квітнути в мені.
    І якщо залишиться лише одна людина -
    Палка українська душа,
    То моя барвінкова не помре.
    Вона житиме в її серці,
    а потім в серцях її дітей, і в серцях їх дітей.
    І вона відродиться, як той фенікс,
    Вона палатиме, променітиме
    І породжуватиме нові покоління,
    Творитиме нову історію,
    Дбатиме про майбутніх нащадків
    І житиме, житиме, ж и т и м е.
    Бо Україна -  це кожен з нас,
    Це ти і я, це ми з тобою.
    Україна - це люди,
    Палкі й свідомі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5105

    22 бер. 2022
    Оксана Пономаренко
    Сон
    Короче, сниться мені сон
    Що вся русня здалась в полон.
    І плачуть всі - «Та мы не знали,
    Нас на учения послали»

    А путін? путіна нема
    Якась відкрилася тюрьма,
    Десь в Закарпатті за горами,
    Сидить тусується з рабами.

    Та тих я маю на увазі
    В яких відбувся здвиг по фазі.
    Щось за пташок там затирали,
    Лабораторії шукали.

    Знайшли лише одну дорогу -
    На зустріч вирушили с Богом.
    На місті «славного» кремля
    Соняшникові вже поля.

    Чи взяли Україну в НАТО?
    Там суперечок ще багато,
    Зеленський каже - «Вже не треба
    Ми пам’ятаємо про небо».

    Відкрився в нас новий базар
    Що зветься гордо - «Байрактар»
    Багато там товару з сходу
    На різний смак, все для народу.

    Пропагандистів вже немає,
    А може є, та ми не знаєм.
    Сусіди ті пішли до біса
    Бо опустилася завіса.

    Це не реальність поки, сон
    Де вся русня здалась в полон…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5106

    22 бер. 2022
    Наталія
    Захисниця
    Зав'язує берці
    Дівча яснооке.
    В руках замість квітів
    Трима автомат.
    Іде захищати
    Свою Україну,
    Від ворога-вбивці,
    Ні кроку назад!
    За мирнеє небо,
    За мову ласкаву -
    Іде в боротьбу
    І стрАху нема.
    За маму і тата,
    За рідную хату -
    Боротися буде,
    За мир до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5107

    22 бер. 2022
    Христина
    Моя весна 2022
    Моя весна уже не та.
    Не бачу я квітучих віт і теплого проміння сонця,
    І не співають мамині уста,
    І ранком не виглядаю з віконця.

    Моя весна тепер гірка,
    Від болю, розпачу, неправди.
    І іноді тремтить рука.
    І я шукаю мить розради.

    Моя весна тепер, як смерть.
    В повітрі так багато горя,
    Його панує тут ущерть,
    Але рятує запах моря.

    Моя весна... я б не хотіла віддавати це.
    І не хотіла для людей я шкоди,
    Але з'явилось тут війни лице,
    І змушені ми битись за свободу.

    Моя весна, чи хочу я війни ти знаєш.
    Але ми надто сильно віримо в добро, щоб відступити.
    І може ти тепер не всіх впізнаєш,
    Та цей народ ніхто не зможе підкорити.

    Моя весна в моїй країні,
    Ти забираєш в мене сили.
    Але, мабуть, ми нашу Україну
    Ніколи ще так сильно не любили.

    Моя весна, тепер любов ота велика,
    Що народилася в серцях,
    Звучить як наймайстерніший музика,
    Так дивовижно, як високі хвилі в озерцях.

    Моя весна.... люблю тебе, люблю я Україну!
    Люблю людей, що не ховають душу.
    І так, як от писав про це Тичина,
    Я заклик цей ніколи не порушу!

    Уся історія - це боротьба.
    І нам її не соромно вести,
    Бо ми за правду і свободу, за любов без каяття.
    Моя весна, хто як не ми зуміє у майбутнє це внести!

    У нас немає шансу на поразку,
    Моя весна, є тільки лиш одна дорога.
    Вона веде у нашу спільну казку.
    Ми свято віримо, що буде Перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5108

    22 бер. 2022
    Надія
    Без назви
    Ми українці - сильний духом народ,
    Народ, який голими руками зупиняє танки
    Не боїться ворога, а сміливо дає йому відсіч!
    Народ, який довів всій Європі, що Україну єдина і мужня.
    І в неї такі сміливі захисники.
    Ми обов'язково вистоїмо,
    І не віддамо свої землі чужинцям,
    Які нагло вдерлися на нашу землю.
    Ми ніколи не складемо зброю!
    Правда за нами!
    Слава Україні і її героям!
    Смерть ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5109

    22 бер. 2022
    Сонцеясна
    Маріонетки
    Ви чули?
    Вони своїх же убивають
    Не те, що мирних мешканців не їхньої землі.
    Їх очі кров'ю чорною налиті,
    А мізки затуманені гріхом.
    Вони ідуть, ідеєю сподвигнуті,
    Із пут звільняти гноблений народ.
    Вони тупі чи повністю промиті:
    Второпать істину їм дзуськи.
    Це мій народ! Земля козацька!
    Тут українці топчуть ряст.
    А кожен покидьок руснявий
    Тут гибель знайде, як ступне!
    Молити і благати я не буду
    І мізки розтуманювать не стану.
    Нехай самі очуняють, як зможуть.
    Що на моїй землі нема нацистів,
    Що маріонетки лиш вони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5110

    22 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Живий
    Головне, ти живий... Спи маленький, я ніжно тебе обіймаю!
    Головне, ми разОм! Змилосердився хтось в небесах...
    Сльози ллються і ллються, я навіть вже їх не втираю.
    Ми в безпеці з тобою! Позаду жахіття і страх!

    Хмуриш брівки в вісні... Знову сняться, напевно, гармати...
    Рученятка стискаєш... Ти ж мамин малий оберіг!
    Ти тепер головний! Аж поки не вернеться тато...
    Вже трава зеленіє, а вчора іще лежав сніг...

    Ти відважний, наш син! Хоробрий і дуже сміливий!
    Коли виростеш — я тобі все про цей день розповім!
    Як ховались від куль, що літали суцільною зливою,
    Що немов паперовий, умить розвалився наш дім...

    Як ти мужньо тримався й цим давав мамі надію!
    Стукіт твого сердечка гучніший за звуки сирен.
    У віконницях чорних вітрисько все віяв і віяв...
    Я тебе загортала в вцілілий цупкий гобелен...

    Ніч завдовжки в життя... я стала на вічність старіша.
    Я молилася Богу за тебе, кохане дитя!
    Лише стукіт сердечка твого, вселяв віру і тішив,
    Не одну ще сторінку напишемо книги життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5111

    22 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Дитя маленьке зирить в очі смерті
    Під вибухи не пишуться сонети,
    Коли невинну кров ллють через край,
    Кругом руїни й діток силуети,
    Та й сонце спало вже по небокрай.

    На немовля мале здійнявши руку,
    Загарбника кривавий силует,
    Навіщо дітям дали страшну муку,
    Розіпнувши тишу вистрілом ракет.

    Дитя маленьке зирить в очі смерті,
    Тай вже немає звідки брати сліз,
    Загиблі янголи у серцях, їх не стерти,
    І не загоїти нічим в душі поріз…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5112

    22 бер. 2022
    Анна
    Відбудуймо Україну
    Відбудуймо Україну
    Станьмо ми на захист,
    Слава нації єдині!
    Слава Україні!

    Слава нашому то Богу.
    За славу і силу!
    Слава нашим то солдатам,
    За захист єдиний.

    Українці ми народ
    Станьмо то великий.
    Знає то Європа вже,
    Нас то навіки.

    Вся Європа стане з нами,
    Й заговорить світ.
    Мама плаче за синами
    Бо вже не побаче їх.

    Дякуємо ми тим хлопцям,
    Що нас захищають.
    Будьте ви такі молодці.
    І хай вас Ангел оберігає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5113

    22 бер. 2022
    Вадим
    Кудись поділось співчуття
    Кудись поділось співчуття і втома
    залишилася лють на цьому місці
    лиш нерви заспокоює груз двісті
    а ще русні могила невідома

    Рука невпинно тисне на гачок
    по ворогу десь гримнула гармата
    ми добре всі навчились воювати
    у дуже стислий і короткий строк

    Горять у небі руські літаки
    палають танки, нищаться гармати
    і кацапня навчилася тікати
    працюють добре наші вояки

    Полон і смерть чекає москаля
    ми будем бити їх і шматувати
    за батьком стане син, за сином мати
    тут наша поховає їх земля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5114

    22 бер. 2022
    Анна
    Вся Європа уже знає
    Вся Європа уже знає
    Де та Україна,
    Не мішають уже нас,
    З тими  москалями

    Кажуть ой та де,
    То найкращі сильні люди
    А москаль то што такоє?

    Допомогу дали нам таку то велику
    Дякуємо ми то вам
    За таку доброту.

    За горою в нас стоять
    За плечами сильними
    Ми то бачим і радієм
    Кажем ми вам дякую.
    Вірять в нас то цілий світ
    Всі зірки, футбол, актори.

    Щей кричать Вперед Україно!
    Не здавайся!
    На кордоні кажуть так,
    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5115

    22 бер. 2022
    Вікторія Сосонна
    Посівна
    Дивись, почалась посівна,
    Весна в Україні омріяна.
    Кров'ю напоєна наша земля,
    Уламками танків засіяна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5116

    22 бер. 2022
    Анна
    Син загинув
    Скільки болю,
    Скільки сліз,
    Пролилось на цій війні.
    Мама плаче,
    Син загинув.

    Вже не створить він сім'ї,
    Вже не буде діточок,
    Вже не буде внуків в нього.
    Я надіюся і вірю,
    Що до Раю він попав.

    Бо відав життя то своє,
    За жінок та за дітей.

    Мама плаче, син загинув
    Так такий то страшний біль
    Ніби кулі то попали,
    В мамине то серце.

    Мама плаче і горює
    Просить Бога і молю.
    Захисти ти мого сина!
    Що загинув на війні.

    Бог сказав:
    - Захищу я воїнів світла,
    Що загинули за життя
    І прийму їх до себе,
    Обніму та пригорну…
    І до Раю їх впущу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5117

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Війна
    15 діб, а ніби ціла вічність
    так тягнуться хвилини майбуття
    той день коли все зупинилось
    бо на порозі з'явилася
    війна.
    палаючі будівлі, вий сирен
    і люди вибігають хто куди
    ще декілька годин до цього
    не знали й не чекали ми біди
    там чутно вибухи, ракети і "спасіння"
    а тут народження маленького життя
    там вони звідусіль кричать нам що не винні
    ми - тут, за перемогу до кінця
    тепер між нами сотні кілометрів
    і серце розривається аж вкрай
    коли ми переможемо, повір
    я повернусь і обійму!
    лиш почекай
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5118

    22 бер. 2022
    Ярослав (Барвінок)
    Козацька люлька
    Не раз тонув в багнюці, не раз в окопі спав,
    Та люльку вересову в похід не забував.
    Не раз горів в машинах, і дірки зашивав,
    Та люлечку щасливу я все ж не забував.

    Прийшла від прапрадіду, то справний був козак,
    Він мав гуруш турецький і старий сагайдак.
    А ще була в йо люлька, що вдачу приносила,
    З біди, халепи, смерті, щоразу виносила.

    У люльці вересовій й тепер завзята сила,
    І лютім ворогові військовий дух відбила!
    Гей скільки би те стерво, москаль свинцю давав,
    Ви ж знаєте, що люльку я в бій не забував.

    Не любить вража мати мій гіркий тютюнець,
    Колись наступить либонь лихій Війні кінець,
    Війна - паскудна тітка, авжеж і хай їй грець,
    Давно відлив їй кулю, щоб гепнути в вінець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5119

    22 бер. 2022
    Анна
    Україно тримайся!
    Україно ти тримайся
    Мужньо стій та не впади.
    На колінах не схиляйся!
    Перед ворогом ти!

    Тільки встань ти на коліна,
    Перед Богом, і моли!
    Щоб дала нам Божа Матір,
    Сили, мужності й доброти.

    Ворог він такий підступний,
    Ще братами нас зове,
    Ой ви брати то не ті,
    Шо іде на бойню всі.

    Вас то влада посилає,
    А сама штанці сідає,
    Та сміється,
    І не плаче.
    За своїм народом
    Скаче.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5120

    22 бер. 2022
    Іван Кузьмиич
    Без назви
    Ніколи вже не станете нам браття
    хоч і ніколи ними не були
    ви як були, так і залишитесь кацапи
    путінські хвойди підлі тварі брехуни
    вас ненавидить ненька Україна.
    З вами весь світ не хоче вже дружить.
    там де прийшла "единая рассия".
    Із русскім міром там вже скрізь смердить.
    Ви слуги сатани, кати прокляті.
    Немає слів, як вас іще назвать.
    А ваш царьок - то пацієнт шестой палати.
    Що тільки й знає як вбивати і брехать.
    Чому сюди прийшли?
    Що тут шукали?
    Бандерівців, нацистів. Що, знайшли?
    Хіба сказать "спасибі вам", що об'єднали
    Всю Україну лиш за кілька днів війни.
    Та не пробачимо ми вам ніколи.
    Ні каплі крові наших вояків.
    Ні навіть вікон вибитих у школах.
    І сліз дітей батьків та матерів.
    А свою мову як ви сплюндрували.
    Там слів уже нема лиш мат та перемат
    Навіть якби ви отче наш читали.
    То навіть там вставляли б те своє **ать та бл*дь.
    Якби Тургенєв  Пушкін чи Некрасов.
    Почули як ваш син із мамкой розмовля.
    То би вони в гробах перевернулись.
    А їхні кості там згоріли від стида.
    І в мене також були друзі у Росії.
    Спілкуючись, вітались ми "Прівєт, братан".
    Та за той час, відколи в нас війна почалась,
    Ніяке чмо не подзвонило й не спитало
    "Вань, ну как ти там".
    Я ж їм кричав!
    Синів своїх ховайте.
    Нізащо не пускайте на війну.
    Та видно, Путін сильно налякав їх.
    Бо в відповідь почув лиш тишину.
    Куди ж ви язики свої сховали?
    Чи ж встидно вам за те, що москалі?
    Де там ви очі свої знов повитріщали.
    Чуєте лиш Скабєєвой брехні.
    А з зомбоящика несуть вам знову в вуха.
    Що там "хахли самі сєбя бомбят".
    Ну і звичайно, що "америкосів пєндоси.
    Вновь на Расєю матку будут нападать".
    Убогі розумом нещасні та безправні.
    Та підніміть ви накінець сраки свої.
    Тут ваші діти теж брехнею обдовбанні.
    Стають міндобривом для нашої землі.
    Ви опустились нижче папуасів.
    Фашисти нелюди, ви - справжні дикарі
    невже ваші мозги не розуміють.
    Що скоро втопитесь у власному гімні.
    Ви ж на світанку нам у спину ніж встромили.
    Як же ви будете з цим жить на цій Землі.
    І я вам відповім. Як наші хлопці з острова Зміїний.
    Пішли ви на*уй, рускі кораблі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5121

    22 бер. 2022
    Гордій Андрусів
    Без назви
    Розпечені сфери мов міни підводні,
    в досвітньому небі десь над головою —
    це час заговорює саме сьогодні,
    це час заговорює саме зі мною.

    Я чую тремтіння повітря нічного.
    Відстежую всі твої радіохвилі.
    Усе, що я мав у собі людського,
    лишив в Маріуполі, в братській могилі.

    Уся ця любов, що носив із собою,
    і моє терпіння, яке не поверну,
    тепер відіб'ються у кожнім набої,
    що прийде по душу твою мізерну.

    Країна, якій іще довго боліти,
    в пташиному крикові чути сирени,
    запитує в тебе чи ти теж помітив,
    що не так з кольорами на твоїх знаменах?

    Я знаю усіх тих, хто звідси поїхав,
    притисши до тіла поношене рам'я,
    кому так пече їх провина і втіха,
    й болить, як ночами формується пам'ять.

    Це небо, якому стояти в жалобі,
    повниться вагою здогадок і марень,
    і чорні птахи опадають за обрій
    розжареним попелом шкіл та лікарень.

    Холоне повітря ночей березневих,
    І час зупиняється, ніби серце.
    Спитаю в братів у сорочках сталевих,
    Що всі ми колись пригадаєм про все це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5122

    22 бер. 2022
    Гордій Андрусів
    Все це тепер залишиться з тобою.
    Службові собаки. Сльози.
    Молодий прикордонник,
    який сказав "тримайся за автомат"
    і повів тебе через натовп,
    немов переводячи через ріку
    у потойбіччя.

    Пхаєш руку в кишеню,
    шукаєш срібні монети,
    заплатити за перехід.

    Але знаходиш лиш крихти печива,
    купленого на заправці,
    стару польську сім-карту
    і закордонний паспорт країни,
    яку залишаєш по цю сторону кордону,
    по цю сторону життя.

    Проходиш повз втомлених людей, вантажівки,
    приміщення для обшуків,
    проходиш повз флагшток,
    боячись глянути вгору.

    Декларувати нІчого.
    Отже, зелений коридор.
    Знову.
    Втім, цього разу без стрілянини.

    Найбільше боїшся питання "яка тривалість візиту?"
    Тривалість візиту? Десь сто тисяч життів.
    Стільки часу попереду, щоб з'ясувати відповідь.

    Ніхто нічого не питає.
    Всім усе зрозуміло.

    Усе це тепер залишиться з тобою.
    Тепер це твоя пам'ять, випалена кумулятивними снарядами сумління.
    Прибери уламки розпачу. Відкинь фрагменти сподівань.
    Червоний дощ поступово стихає.
    Приходить світанок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5123

    22 бер. 2022
    Тетяна Грицан
    Я тут
    Я тут. Насилу час єднаю
    Із пройденими вежами, що впали колись тут –
    На задвірках часу.
    Я тут. Плекайте гори гномів,
    Торгуйте ногавицями
    На спомин
    Зайду до храму голубів.
    Я тут. Прийми мене, Всеношна.
    Зроби із мене крихти Спасу…
    Я тут, аби назавжди статися в прийдешнім.
    Аби прийти, і час до часу,
    Я тут, в обіймах полудневих,
    У чистих водах голубів.
    Я тут, прийми мене, народе,
    Стою, чекаю – час наспів.
    Я тут. Чого мені так гірко,
    Неначе весь тягар припав і піт?
    А  на чолі одвірки печалі, болю, плачу, бід…
    Я тут. Не запозичу більше
    Твоїх нехитрих усмішок гаю…
    Я тут, я трохи зігнута неначе,
    А вже на гілках вишні видивом стою.
    Я тут, прийми мене Отчизно,
    Сховай, обласкай, відпусти.
    Я тут, я стала трохи вище,
    А все-таки я – ще дітвак,
    З тобою в поле зранку вийду.
    Я проростаю в нім любистком,
    На крилах Янголом молю:
    Не пустоцвітом будь, не кладовищем,
    А стань апартаментами в Раю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5124

    22 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Колискова
    Спи мій янгОле, спи,
    Спи на моїм плечі!
    Най же тобі насняться сни
    Під мерехтіння свічі!

    Спи мій янголе, спи,
    Доки тече Дніпро!
    Най же тобі насняться сни
    На спОкій і на добро!

    Спи мій янголе, спи,
    Доки ти спиш, ростеш!
    Най же тобі насняться сни
    Без вибухів і пожеж!

    Спи мій янголе, спи,
    Доки довкруг війна!
    Най же тобі насниться мир,
    Най же прийдЕ весна!

    Виростеш ти і стане мені,
    Легше, що ти не страждаєш!
    Най же про цю війну уві сні,
    Ніколи ти вже не згадаєш!...

    Най же тобі у вишневім саду,
    Дарують зорю світанкову!
    А я вже в душі усі сили знайду,
    Щоб забути про цю колискову...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5125

    22 бер. 2022
    Анастасія Вініченко
    До тебе хочу, рідний, до нестями...
    До тебе хочу, рідний, до нестями...
    До твоїх глибочезних, синіх віч.
    Ті кілометри й болі поміж нами
    Вже не лишили жодних протиріч.

    Я знаю, тобі боляче нестерпно,
    Купаєшся в багрянці крові й сліз.
    Повір, до перемоги недалеко.
    Ти рідний, завше, хрест важкезний ніс.

    Тобі болять на тілі рвані рани,
    Тобі з грудей сирена голос рве.
    Тебе нікому не закуть в кайдани,
    Твій брат Дніпро з глибин землі реве.

    Мій любий, як тебе не вистачає!
    Поділ старий від мене обійми.
    Поштовій площі передай вітання,
    Майдан до себе ніжно пригорни.

    Ти мені рідний, ти настільки мій,
    Що ту любов до тебе не спалити!
    Ти лиш тримайся! Ти лише зумій!
    Бо як тебе, мій Київ, не любити...

    21.03.22.
    Йшов 26 день війни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5126

    22 бер. 2022
    Ярина Сеник
    Потойбічність
    Після найтемнішої ночі завжди настає світанок
    Хоч ми ніколи не забудем той пекельний ранок
    Лютий на календарі
    Люта ненависть в душі

    Прокинутись в холодному поту
    Від вибухів, сирен і страху
    Відчути на смак справжню війну
    Боятись залишитись без даху

    Дитячий крик. Перелякані очі.
    Ще ніколи не були такими довгими ночі
    Каремат в метро замінив рідне ліжко
    Хтось втікає потягом, а хтось просто пішки

    Хвилини тягнуться як вічність
    Настала ніби потойбічність
    Ми вчора були ще частиною Європи
    Сьогодні сидимо зі зброєю в окопі

    Хіба так повинно бути у світі?
    Скільки ще нам від страху тремтіти?

    Бог нам дав важке випробування
    Таке виснажливе потужне змагання
    Він просто знає, що ми переможемо
    Бо ми сильні! Бо ми зможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5127

    22 бер. 2022
    Марина Стоянова
    Давно колись мама мені казала...
    Давно колись мама мені казала,
    Неначе ронИла на землю слова:
    "Я, доню, життя прожила
    Та й взнала:

    Від чогось сивіє у всіх голова.
    Не бУло ще того, щоб покоління
    Якесь-то й щасливо жило цілий вік,
    Бо знайдеться той, хто штовхне на коліна
    Під регіт безумців, катів і базік..."

    Хилила голову сумно мати,
    Й вслухалась тривожно у співи весни,
    Як знала, що дітям її простувати
    Гіркими від солі стежками війни...

    Та ми на коліна ніколи не станем -
    Це буде наш досвід, це буде наш ґарт,
    Станцює злий ворог останній свій танець
    Під звук канонади скажених гармат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5128

    22 бер. 2022
    Полiна Костанда
    Привези мне с войны айфон
    Привези мне с войны айфон,
    Я его покажу друзьям,
    И скажу: мой с войны мне привез,
    Отобрал его у хохлов.
    Я поставлю красивый фон,
    Мы теперь не князьки - князья!
    От восторга не хватит слез,
    И от счастья не хватит слов.

    Плазму мне с войны привези,
    Не хочу ее брать в кредит,
    Там фашисты - убей их всех,
    И, получше что-то выбирай…
    Мы так долго жили в грязи,
    А теперь, лишь стоит убить,
    Можно брать себе для потех
    Телевизор, их дом, их край…

    И колечко мне привези,
    Ничего, если с трупа снял,
    Они нелюди, им поделом,
    А я - с радостью поношу…
    Ты там сильно не тормози,
    И смотри, чтоб брюлик сиял!
    Будь попроще, лицо кирпичом,
    Я потом спасибо скажу!

    Привези мне еще один Крым,
    И еще Луганск и Донбасс,
    Чтобы мы орали толпой:
    «Путин - лучший из всех президент»!
    Посмеюсь с европейских грымз:
    Мы - величественней всех рас!
    И устроим мы радостный вой!
    Будем счастливы в этот момент!!!

    Привези мне с войны айфон.
    Не себя, а айфон привези.
    Мне плевать, что у вас там боль,
    Мне плевать, что смерть и война.
    Мы забыли про гору Афон,
    Мы навек увязли в грязи…
    Нам досталась скупая роль -
    Быть зловонными сгустками дна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5129

    22 бер. 2022
    Іванна Гонак
    Прощання
    Сирени п'ять разів на день!
    У когось ранок починається з відбою
    А серце просить джазових пісень!
    І я так хочу просинатися з тобою...

    Сплелося все у вихорі війни:
    Сум'яття рішень, наслідки і прийняття
    Тривога, страх й любов, заплутані у сни
    Жахливі зміни світу й нашого життя

    Безглуздість вража, ница і нещадна
    Надії сотень, що везеш у броніках з собою
    І безнадія мого почуття безладна
    Із гніву штормом і готовністю до бою.

    Хиткі стосунки на межах війни
    Кожна зустріч – остання, мов каяття...
    Твої майлстоуни, як вони
    Втраплять без призначення в небуття?

    Тобі вдавалося раніш
    Війну й безпеку сплутати з любов'ю
    Щасливі спогади мені залиш
    Сьогодні я прощаюся з тобою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5130

    22 бер. 2022
    Богдан Кириєнко
    Погляньте!
    Погляньте на цей спалах в небесах,
    На цю червоно-вогняну заграву!
    Літак підбитий врізнобіч упав -
    Не долетів завойовник незграбний!

    Та хто ж вам, враже плем'я, наказав
    Країну неприборкану зайняти?
    Нам Бог цю землю в спадок передав,
    А заздрість ваша хоче відібрати.

    Чи чули ви? "Хто в руки меч візьме,
    Той сам від зброї власної погине!"
    А ви, немов не знаючи про те,
    Порушили кордони України!

    Тепер же наш народ безжальним став.
    І знову, знову ваша в тім провина!
    Нам Бог цю землю в спадок передав!
    Не вам, а тільки нам, і нашим дітям!

    З вас кожному, хто проти нас повстав,
    Нагадуємо ми у цю годину:
    "Хто межі стародавні зруйнував -
    Не буде Бог до нього милостивим!"

    Не буде тут спокою ворогам!
    Не буде спокою в чужій країні!
    Нам Бог цю землю в спадок передав -
    Хіба не захистить Він Україну?

    Народе мій, не бійся, й не страшись!
    Хоч нас лякає чорне сьогодення -
    Помилує нас Бог, і захистить,
    Як будемо до ближніх милосердні.

    Хоч ворог сіє паніку і страх -
    Творцю довіримо всі наші болі!
    Нам Бог цей Край у спадок передав!
    Хай буде в нім гармонія, і воля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5131

    22 бер. 2022
    Полiна Костанда
    Украденные жизни
    Они совсем не хотели умирать, вот так вот, нелепо, внезапно,
    Но враг ворвался в их дом, и просто отобрал у них жизнь…
    А ведь еще совсем недавно каждый из них верил: будет завтра,
    И, казалось, карусель их дней будет еще долго всех кружить.

    Они были обычными людьми, со своими привычками и укладом,
    Кто-то любил своего кота, а кто-то громко очень в душе петь.
    От них не осталось и теней после пущенных ракеты или «града».
    А ведь могли еще так много подумать, сделать и успеть…

    Они не были совсем прекрасны или безупречны.
    Они были, как мы все - со своими скелетами в шкафу.
    Но ни один не заслужил, чтоб его жизнь украли при встрече,
    Чтобы жирным маркером войны перечеркнуть его строфу.

    И тут одинаково больно - младенец, или ветхая старушка,
    Их жизни украдены у них, и этого ничем не оправдать.
    А тот, кому их отнесли - играет в них наскучившей игрушкой.
    Пока их близкие у стен разрушенных пытаются рыдать.

    Однажды будет новый день, и будут новые в нем люди.
    Родятся, выживут, еще возьмутся где-нибудь они.
    Но вряд ли кто-нибудь из них на миг когда-нибудь забудет.
    Как легко и просто крали жизни в эти горячечные дни…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5132

    22 бер. 2022
    Марічка Гірна
    Без назви
    Потріскана від нервів шкіра на руках,
    Та в когось ракета влучає в дах.
    Рулетка емоцій: сум, злість, страх,
    Відчай.

    Лягаю спати, а мозку байдуже -
    Нагадує місто, де крові калюжі.
    Нагадує рідних, яких люблю дуже
    Міцно.

    Мені так болить, але всім болить.
    Маленький хлопчик в бомбосховищі спить.
    Мовчки лежу, а в мені хтось кричить.
    Стихнеш?

    Зранку несвідомо гортаю новини
    УВАГА сирени, три мертві людини,
    5 лям допомоги, русня щохвилини
    Дихне.

    Вдень треба поїсти, спитатися "шо ти",
    Сісти за ноут імітувати роботу.
    Не думати нашо я тут і ще доки
    Втікаю.

    Бо ввечері далі ще буде війна.
    І послані на**й російські судна.
    І роздуми в ліжку отак допізна.
    Буває.

    Та війни на щастя тривають не вічно.
    Я ще розпакую тривожний наплічник.
    Та ці от емоції - то не публічне,
    Каюсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5133

    22 бер. 2022
    Виктория Моргуненко
    Сум
    Читая сводки новостей,
    я узнаю про смерть детей.
    Двух ангелочков навсегда
    сегодня вновь взяла война.
    Вчера погибли восемнадцать,
    а раньше десять и двенадцать.
    Так выросло число смертей
    и безутешный матерей,
    которым впредь уж не дано
    своих детей сводить в кино,
    читать им сказки на ночь глядя
    как засыпает их дитя.
    И вот сегодня их уж сто.
    Вы мне скажите, сможет КТО,
    эту войну остановить,
    врага на подступах разбить?
    Чтоб детский смех услышать вновь,
    задача есть у нас с тобой:
    врага сегодня победить,
    Мир Украине подарить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5134

    22 бер. 2022
    Наталія
    Війна
    Війна - це коли ти вивчив усе:
    Які є танки, бомби, ракети та міни,
    Це коли люди, що в сховищі із тобою
    Стають близькими та рідними!

    Війна - це коли закупаєш провізію
    І під сирени біжиш в пункти збору…
    Це коли серце болить від Маріуполя і до Львова
    І все згодиться за зброю

    Війна - це коли ти молишся за військових
    Коли любимі міста стають попелищем
    Це коли кожного дня - за щастя,
    зранку прокинутися у тиші!

    Війна - це коли ти щоденно молишся,
    По вуха в новинах, і нема інших тем
    Це коли усі ті хто проти нас із тобою
    - Йдуть в напрямку… за кораблем!!!

    Війна - це протитанкові їжаки,
    Коктейлі
    Набої
    Джгути
    Та
    Уколи
    Це вміти зустріти ворога так,
    як йому навіть й не снилось ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5135

    22 бер. 2022
    Nyta
    Говорили вони...
    Буцімто вибухи не лякають людей,
    Говорили вони...
    Дивились на нас, обзивали, раділи
    І знов говорили вони,
    Буцімто ми їхні "брати"
    і пращури наші були неподільні
    Україно!
    Чому наразі палають будівлі наших сімей?
    Чому чути крики вічних дітей?
    Ми українці, ми хочемо жити,
    Радіти, сміятись, дивитись на небо,
    Яке не палає вогнем.
    Жити без страху, таки сподіваюсь.
    Не чути гули сирен.
    Не називайте "братами",
    ми різні
    повірте вже в це....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5136

    22 бер. 2022
    Марина Бережнюк
    Той зловещий рассвет…
    Тот зловещий рассвет, в феврале, накануне весны,
    Будет помнить, уверена, каждый…
    Как проснулась страна - вся страна - от войны
    И мы вмиг на жизнь стали старше…

    Для нас время - больше не дни и часы,
    Изменилось понятие «завтра»,
    Секундами мира ведём отсчёт, секундами тишины…
    Сводкой жертв/разрушений и сводкой побед -
    мы ведём наш отсчёт день десятый...

    Мы придумали новый, столь честный язык любви
    И звучит он до боли просто:
    - «как ты?»
    - «у вас тихо?»,
    - «хватает воды и еды?»
    Ждём два слова - «в сети»,
    и ещё - «тихо, спим», прекратили греметь снаряды…

    А от вас нам не нужно ни мнений, ни взвешенных слов,
    Время вышло, молчание - больше не золото, даже не платина!
    Видим всех, к чьей душе долетел таки правды зов,
    Что свобода - есть МЫ, — украинский народ,
    и у нас никогда, никому, ни за что,
    не отнять ее!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5137

    22 бер. 2022
    Марина Стоянова
    Стара ненажера
    Зазирає у душу
    Своїми пустими зіницями,
    Посміхається хижо,
    Коли від жахУ стигне кров,
    Ще й стоїть непорушно,
    Коли все здається дрібницями,
    Крім вогню,
    Що палає над хижами
    Та над банями світлих церков...

    Вона звірські калічить душі
    І нещадно калічить тіла.
    Коли ж тебе врешті придушать
    Стара ненажера війна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5138

    22 бер. 2022
    Наталія Кобко
    Шостий день
    Я тобі розповім про «мир»
    6-й день вже в кожному домі,
    І про карту моєї землі
    Що складається із руїн та окопів

    І про тих хто навчився молитись під обстрілом,
    Та Забув про невіру та грішність,
    Це триває лиш 6-й день
    А здається немов цілу вічність…

    І про тих хто тримає небо
    Попри все, нам над головами
    6-й день, як невимовно кортить
    - у спокій
    - у тишу
    - до мами

    Нам принесли цей «мир» люб’язно
    Разом з смертю, й кривавими ріками
    Сьогодні весна, і на полях зовсім скоро
    Вороги проростатимуть квітами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5139

    22 бер. 2022
    Галина Федькова
    Україна в огні
    Проходять дні, минають ночі,
    А серце відповіді хоче:
    Чому сплюндрована Вкраїна?
    І чим вона вам завинила?

    Чим діти оркам не вгодили?
    Чому жінок безвинних вбили?
    Чому зруйновані міста?
    Чому горять ліси, поля?

    Мабуть, тому що воля в нас,
    Що правда наша без прикрас.
    Що нарід наш такий крутий,
    Що за свободу йдемо в бій.

    Народ наш працьовитий, сильний,
    Ми в НАТО рухаємось повільно,
    Під жовтим та блакитним стягом
    Здобули перемог чимало.

    Ми пам'ятатимемо Харків,
    І Маріуполь не пробачим,
    В руїнах Суми не забудем,
    Усі місця, де гинуть люди.

    Воєнний березень у нас,
    Але настане скоро час,
    Коли закінчиться війна,
    Коли відступить ця орда.

    Ми поженем її степами,
    Ще безнасінними полями,
    Тих орків викинемо геть,
    І в небі розіб'ємо вщерть.

    І побудуємо державу,
    Собі на радість, всім на славу,
    Щоби нащадки гордість мали,
    Щоби Вкраїни не цурались.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5140

    22 бер. 2022
    Антон Власенко
    Я люблю тебе, Україно!
    Я люблю тебе, Україно,
    Твою мову і пісню люблю!
    Я люблю тебе без причини,
    На частини тебе не ділю.

    Люблю тебе кожної миті
    В розмаїтті весни і краси.
    Люблю маки червоні у житі,
    Пташині в парку голоси.

    Вийду у яр по надвечір
    Послухаю вітру розмову...
    А він до мене мов шепче:
    Люби Україну знову і знову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5141

    22 бер. 2022
    Олександр Єсенін
    Анубіс
    Чорний собака
    Слухає тишу
    Лютневі ночі.

    Невже чує
    Тривожний гул
    Наближення війни?

    На горизонті тліє
    Жовта заграва теплиць.
    Собаку звуть Анубіс.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5142

    22 бер. 2022
    Богдан Кириєнко
    Не бійтесь, маріупольці!
    Не бійтесь, маріупольці -
    Погляньте в небеса! -
    Побачать ваші вулиці
    Спасителя Христа!

    Він сходить з неба поспіхом
    Із воїнством Своїм,
    Щоб зупинити обстріли,
    Щоб дарувати мир,

    Несе з Собою зцілення
    Для розумів, сердець,
    Для вас, містяни - звільнення,
    Для ворога - кінець!

    Месія Сам озброївся,
    Щоб захистити вас!
    Виходьте з бомбосховища,
    Новий зустріти час!

    Не бійтесь, маріупольці -
    Вернуться добрі дні!
    Хай спини не сутуляться!
    Хай буде мир душі!

    Не бійтесь! Не лякайтеся!
    Гроза страшна мине!
    Нехай вас, що б не сталося,
    Всіх віра береже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5143

    22 бер. 2022
    Любов Новоград
    Молюсь за тебе мій солдат!
    Молюсь за тебе мій солдат
    Мій рідний хлопчику, козак!
    За Україну - нашу мати!
    За українців, за народ!
    За світле небо, за свободу,
    За мир і спокій,
    Лиш тривога.
    Всі в укриття.
    Нестерпний біль.
    За що ми мусимо страждати,
    За що, життя свої віддати?
    Не зрозуміло, мабуть, всім.
    Але кати, як люті звірі,
    Хапають тих, хто ще не вмер...
    І налітають, невмирущі?
    Яка стратегія у вас?
    Навіщо нищити бездарно,
    Те, що і так ти не зростив!
    Навіщо прийшов ти воювати,
    З своїм сусідом, чи не так?
    Навіщо кривду посівати
    Й самому в бої пропадати!
    Війна. Кроваве пролиття.
    А все даремно? Все даремно.
    Не хочу ворогу я смерті,
    Нікому їй не побажать.
    Я хочу миру для України,
    Я на планеті хочу мир!!!
    І сила думки не згасає.
    Прошу я в небесах одне
    Щоб розум дав нечистій силі,
    Щоб совість поселилась в ній,
    Щоб зрозуміли, що зробили
    І що накоїли вони!??
    Я хочу розуму, напевно.
    Не розуміє він мене,
    І розум в нього другорядне.
    І взагалі його нема.
    І що робити? Що казати?
    Не чує він, чи вже глухий?
    Молюсь за тебе мирний житель,
    Молюсь за тебе я, солдат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5144

    22 бер. 2022
    Яна Ловчинська
    За Україну
    Десь прочитала у фейсбуці:
    "Я ще ніколи так не молилася,
    я ще ніколи так ненавиділа...".

    Я ще ніколи так не молилася,
    до мурашок на шкірі,
    до стоячого дибки волосся по тілу.

    Не за себе, не за родину,
    за рідную землю —
    за Україну.

    Тепер як ніколи я відчуваю себе Україною.
    Крихтою хліба, землею і небом.
    Я Україна, я з нею єдина.

    Не страшно вмирати за Батьківщину!
    Сором забути, що Ти - Україна!

    Забули, а може не знали,
    що козаків народила моя рідна Земля.

    У білій сорочці, а може без неї,
    в червоних штанях з шаблею
    проти пістоля захищали вони Україну.

    Не хочу й не можу ненавидіти,
    не хочу витрачати сили.
    Відтепер я завжди буду молитися
    як ніколи до цього, до...

    За свою Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5145

    22 бер. 2022
    Ганна Пилипенко
    Я мрію…
    Я мрію, аби у моїй Україні був лише спокій та мир.
    Я мрію про єдність у межах кордонів - Карпати, Дунай, Синевир.
    Я мрію про зоряну нічку спокійну у ліжечку біля вікна.
    Я мрію ніколи не знати й не бачити, що таке справжня війна.
    У мрії цієї, на жаль превеликий, занадто велика ціна.
    Але з нами правда, і з нами весь світ, і ворог заплатить сповна
    за сльози нещасних родин і за біль, за те, що розгнівали Бога,
    Бо лиходіїв карає історія. Вільним - лише перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5146

    22 бер. 2022
    Катерина Зеленько
    Слава Україні!
    Слава Україні! І Героям Слава!
    Вже не просто пара слів - серця крик запеклий!
    Гинуть наші воріженьки, як роса на сонці.
    Будуть гинути і далі у нашй сторонці.
    Скільки буде литись кров, гадки я не маю…
    Знаю точно: з нами Всі, Українці - завжди!
    Незалежність і свобода. Сила й правда. Воля!
    Та за що ж нам, моя ненько, така тяжка доля?
    Скільки вже було на світі війн, тортур кривавих…
    Знову хочуть московити полягти степами.
    Моя Ненько, ти не бійся! Головне - тримайся!
    Про своє майбутнє ти навть не майся!
    Захищаєм тебе ми кров‘ю, словом, болем.
    Зробим все, щоб в Україні більш не знали горя.
    Будуть в світі добре знати, хто це Українці!
    Заживем ми в ріднім краї, вільні, молодії!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5147

    22 бер. 2022
    Tina
    L'altricialit
    Oui
    Je suis
    Malpolie
    Un enfant terrible
    Sans la terre
     la guerre
    Drle emml fibre
    Dans l'air
    Solitaire
    Indique  libre
    Vent
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5148

    22 бер. 2022
    Полiна Костанда
    Белка в колесе
    Раненая белка восприятия
    Мечется по колесу войны.
    Хочется улыбок и объятий,
    Хочется цветные видеть сны.
    Хочется в кого-нибудь влюбится,
    И смотреть, как началась весна.
    Хочется дышать и просто длиться,
    Только всюду только лишь война…

    Белка восприятия запыхалась,
    Ей бы отдышаться пару дней.
    Но пока не видно вовсе выхода:
    Не выходит на войне быть вне…
    Мы внутри войны своими клетками,
    Мы внутри  в ней каждым волоском,
    Этого не загасить таблетками -
    Непроглоченный тревоги ком…

    Каждый звук - сплошное напряжение,
    Даже тишина ею звучит.
    Нити дней звенят от натяжения:
    Мы преображаемся как вид.
    Начинаем чувствовать возможности
    С каждым поворотом колеса,
    И, рискуя всякой осторожностью,
    Мы читаем судьбы по глазам.

    Мы считаем жизнь теперь минутами,
    Каждый вдох - как букву бытия,
    Мы снимаем все, что было путами,
    Мы не чувствуем уже края.
    Грани стерлись, нет ни сна, ни времени,
    Видно только лишь на ход вперед,
    Мы спешим - без страха и без стремени -
    Новый колеса наш поворот.

    Белкой восприятия мы мечемся
    В проклятом военном колесе,
    Изнутри почти уже мы светимся,
    И сгораем заживо мы все.
    Кажется, осталось лишь усилие,
    Кажется, всего один бросок,
    Чтобы оборвалось все насилие,
    Чтоб остановилось колесо…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5149

    22 бер. 2022
    Зеновій Курдина
    Як ніколи холодна весна!
    Як ніколи холодна весна!
    Щоночі, до 22-ого, мінуси.
    Як ніколи тривожна вона!
    Щодня помирають діти.

    Як ніколи гаряча весна!
    Знов фронт, знову війна.
    Як ніколи неспокійна вона,
    На війні неначе ми всі.

    Як ніколи кривава весна!
    Вкриють влітку маки поля.
    Але від того болюча вона,
    Що багато людей вмира.

    Як ніколи тривожна весна!
    Бо триває народна війна.
    І тому переможе вона,
    Що народ ще ніхто не здола.

    Як ніколи холодна весна!
    Неначе вона теж на війні.
    І що буде довгождане тепло
    У цьому впевнені усі.

    Як ніколи тепла весна!
    Коли буде перемога у війні.
    Наснаги і надії цих днів
    Втілюватимемо ми і наші діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5150

    22 бер. 2022
    Тетяна Горбова
    25 день війни
    Все поділяється тепер на "до" і "після",
    І тиждень починається в четвер,
    А "Байрактар" найкраща в світі пісня,
    І всі живі, хто за Вітчизну вмер!!!
    То молимося Богу всі натхненно,
    То посилаєм рускій корабель.
    Ми всі єдині, жодного окремо,
    Бо поклик крові чуємо тепер!

    До Перемоги разом! Ми - це сила!
    Ми міць і сталь,
    І Віра - наші крила!
    В серцях не тільки мука і печаль!
    Там є любов! Безмежна і столика!
    Там лють і ненависть! Клекочуть через край!
    Тому не йди до нас, рашисте! Не чіпай!
    Бо навіть в жінці сила, вовча дика,
    Прокинеться у битві! Так і знай!
    Хоч вміємо любити і творити!
    Але коли ридають наші діти,
    Коли хоронить мати свого сина,
    І кров'ю рідних повниться земля,
    Коли без матері лишається дитина,
    То ми, жінки, ми можем озвіріти...
    Ми роздеремо, розіпнемо москаля...
    І будемо боротися до згину,
    Ми міць і сталь, ми вільні і єдині!
    Наш прапор незнищенний, жовто-синій!
    По всьому світі колір його лине!
    Ми є народ - найкращий - з України!
    /25 день війни
    /21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5158

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    Присяга ворогам
    Ми.
    Чорні від болю і чорні від люті,
    Все ще живі і усе ще не скуті.
    Повні надії, не схильні до прощень.
    Ви - безнадійні. А в нас - найдорожче.

    Ви.
    Розпач прислали своїми ракетами.
    Підло напали, не здатні до злету ви.
    Холод, розпуку, страхи переможемо.
    День чотирнадцятий. Чуєте? Зможемо!

    Ми.
    Вперто вгриземося в землю зубами.
    Нам вона - мати, а вам вона - камінь,
    Пастка, могила. А ми до нестями
    Молимось, б'ємся. Не будем рабами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5160

    22 бер. 2022
    Анастасія Вініченко
    24 лютого
    Тієї ночі спала від утоми,
    Збирала сумку в танцювальний зал.
    А у повітрі — всі війни симптоми
    Кружляли в відображенні дзеркал.

    Мій сон розбився об дзвінок у двері,
    І ноги підкосилися умить.
    І кров , що хлинула  до сонних ще артерій
    Із розумінням всіх оцих жахіть.

    Руками, що скував нервовий тремор
    Я подзвонила хлопцеві, батькам...
    Сміливість не гартує жоден тренер,
    А страх в цей час проріс у всіх кістках.

    Хвилина. Вибух. Небо огорнуло
    Яскраве світло. Вікна затрусились.
    Істерика по нервах полоснула,
    А мої дУмки всім святим молились.

    Я згадую прабабчині слова,
    Коли вона про мир завжди казала...
    А хто ж подумать міг? Я не могла...
    Та доля, схоже,плани свої мала...

    22.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5161

    22 бер. 2022
    Олена
    Поле
    Як тихо плакало дитя
    Шукає маму серед поля
    Так пахне волею неволя
    І небо мирне - укриття

    Ці руки тягнуться до долу
    Спідниця з вітром в унісон
    Дихання стихло, очі білі
    Навколо поле - полігон

    Чужий схопив дитину в руки
    Військовий плаче, як дитя
    Віддасть малечу на поруки
    Щоб зберегти йому життя

    Бо від війни нема рятунку
    Куди тікати серед мін
    Чужа домівка - порятунок
    Чужа країна - в серці грім
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5162

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    ЩО КАЖЕ БОГ МАТЕРІ ДВОХ ДІТЕЙ
    Пограйся з сином. Повтори цифри чи літери.
    Прочитай книжку про славних воїв.
    Говори: ще трохи - і тато приїде.
    А на День Перемоги візьме на Парад Героїв.

    Обійми донечку. Назви красунею.
    Скажи, що вона найдорожча татова зіронька.
    А потім вночі поплач, накрившись подушкою.
    І знайди сили, щоб щиро вірити.

    А зранку працюй. І якщо руки опустяться,
    бо ти в безпеці, та й робиш мало,
    Згадай, що ти - точка відліку, що діти - ваше майбутнє.
    Звісно, що він захищає і вас, і Державу.

    Тільки я не дам обітниць усе і всіх вберегти.
    Тебе чекає горе, і щастя також чекає.
    Раджу тобі: ненавидячи ворогів, своїх люби. Своє люби!
    Ну а я буду поруч. Обіцяю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5163

    22 бер. 2022
    Оксана
    Це моя війна
    Так,
    це моя війна,
    Я
    "не міняю шапки",
    Так,
    це моя війна,
    генетично моя війна.

    Я залишаюсь тут,
    Хоч хотілось згребти всіх в охапку,
    І тікати на всіх парах,
    є місця, де нас дійсно ждуть.

    Але тут йде моя війна,
    Мою землю терзають гради,
    І вбивають малих дітей,
    Лиш за те,
    що вони живуть.

    Ви говорите про любов?
    Так,
    уміти любити треба,
    Повернувши сторицею гнів,
    Назад, тим,
    хто його несуть.

    І закінчиться ця війна,
    Бо ніщо,
    не триває вічно,
    І відчує уся земля, України нескорений дух,

    Бо триває священна війна,
    У серцях, не одне сторіччя,
    За мій давній славетний край,
    За місця,
    де закопаний пуп.
    05.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5164

    22 бер. 2022
    Алла Смулка
    Без назви
    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли у ніч вриваються сирени;
    Коли вдає дурного полонений:
    "Я йшов вбивати вас? Та ні, не знав!"

    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли від міст лишаються руїни,
    А "рускій брат" не визнає провини,
    Бо "Україна б'є себе сама".

    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли слова лишаються словами;
    Коли ридають безутішні мами,
    Бо їх синів на світі вже нема...

    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли усі гуртуються до бою,
    І незнайомець каже: "Я з тобою!",
    Кидає в танки "смузі" із вікна.

    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли відкрито вказують на двері,
    І ти одна у замкнутій печері
    З палаючим реактором край дна.

    Тепер я знаю, що таке війна:
    Коли вмирає без води дитина...
    Коли ридає ціла Україна,
    А на очах у свідків - пелена...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5165

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    "Господи, ми ще живі!"
    "Господи, ми ще живі!" - перше, про що нині думаєш вранці.
    Потім відшукуєш у телефоні
    Всіх тих, із ким пов'язала доля:
    - Як?
    - Як?
    - Як?
    - Як?..
    +
    +
    +
    +...
    І нарешті вдихаєш.

    Страх від сирен. Страх від мовчання і від невідомості.
    Праця.
    Потім відшукуєш у телефоні
    Все, що послала сьогодні доля:
    Що?
    Що?
    Що?..
    Молишся.
    Молишся.
    Молишся.
    І нарешті вдихаєш.

    Мрієш про сон. Сон не приходить, приходить неспокій. Доки?!
    Потім відшукуєш у телефоні
    Всіх тих, із ким пов'язала доля:
    - Як?
    - Як?
    ?
    ?
    Плачеш. І молишся. Дихаєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5166

    22 бер. 2022
    Олена
    Я повернулася додому
    Сьогодні я приїхала додому
    Як безліч днів цього чекала
    А стіни стали геть холодні
    Від сліз я землю цілувала

    Кому розкажеш, як все було
    Домівки кулями порвало
    Дахи горіли як солома
    Навколо смерть підстерігала

    Як кожен день молила бога
    Аби ті орки обминали
    Вони з домів робили попіл
    А люди в погребі ховались

    Дідусь з бабусею молились
    Коли дітей в свій путь віддали
    І повернулись до домівок
    В які життя свої поклали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5167

    22 бер. 2022
    Ксеня Кисиличин
    Без назви
    Наловлю риби до маскувальної сітки,
    у касці зварю юшку на дикому вогні.
    Перш ніж ми навчились літати,
    нас довго вчили падати.
    Очі мої бачать по-різному,
    і поки одне з них спить,
    я бажань загадаю на кожну зірку,
    їх падає з неба безліч:
    на подвір'ї мій танк присипляє
    гусей і курей у місячнім блиску.
    Перемога зайшла у ворота, на запах юшки прийшла.
    Цвіркун літньої ночі заспіває ніжну сирену
    про те, як петрів батіг проганяє нечисть з землі.
    Спокійно воді і землі пастись в полі
    й збирати у пазуху вічність,
    і засинати без страху вогню
    під мирними хмарами-вівцями.
    Лиш у пса сни неспокійні, він має пам'ять
    й любові ще повне серце.
    Я коли засинаю, своє відкладаю,
    ховаю від мух і від мук.

    Дерева гнуться від кожного вітру
    і в тіні своїй бережуть
    стогін війни, яким говорять
    тепер краєвиди всіх міст.
    Написана мова їм сходить з чола,
    і в немічнім шелесті трав
    уже зараз вчуваю ту юшку і рибу,
    і сон гусей і танків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5168

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    Сьогодні уранці ми народили страх
    Сьогодні уранці ми народили страх.
    І вже таких страхів є 18 в черзі.
    За кожну сльозину,
    за кожну дитину,
    за кожну провину
    горіти вам в пеклі, тварюки, на всіх вогнях!
    І це лиш одне із тисяч подібних тверджень.

    Сьогодні уранці ми народили біль.
    І вже таких болів є 18. Цілих!
    І кожна сльозина,
    і кожна дитина -
    то ваша провина!
    І всі ми все зробим, щоб вигнати вас звідусіль!
    І це лиш одна із тисяч озвучених цілей.

    Сьогодні уранці ми народили гнів.
    І вже таких гнівів є 18. Годі!
    За кожну сльозину,
    за кожну дитину
    відплата - частина
    того, що ми знімемо з ваших дурних голів,
    того, що чекає мерзенну орду на сході.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5169

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    Кожен вечір - неділя Прощена
    Кожен вечір - неділя Прощена:
    ті, кого обіймала мало,
    ті, кому мало йшло "ціную",
    ті міста, де ще не ходила,
    ті слова, що їх не списала...
    Ви... Пробачите?

    Кожен ранок - неділя Вербна:
    ті, кого обіймала мало,
    ті, кому мало йшло "ціную",
    ті міста, де ще не ходила,
    ті слова, що їх не списала...
    Всі... Тримаймося!

    І чекаємо всі Великодня - Перемоги:
    ті, кого обіймала мало,
    ті, кому мало йшло "ціную",
    ті міста, де ще не ходила,
    ті слова, що їх не списала...
    Ми... Відбудуємось!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5170

    22 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Їй було чотирнадцять
    Чотирнадцять!!! Дитина!
    Чиста, ніжна, тендітна
    як на яблуні цвіт
    Кимось мріяла стати
    може в ляльки ще грала...
    Найдорожча, найкраща
    для родини й батьків

    Їй було чотирнадцять
    Нецілована, юна...
    Ні клясти не уміла
    Не точила ножі...
    москалі згвалтували
    і її і матусю...
    це не люди й не звірі
    це потвори чужі

    А сестру її рідну
    тій що було сімнадцять
    десь забрали з собою
    теж згубили дитя...
    Як простити їм, Боже!
    Як загоїти рану?
    І чи має потвора право ця на життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5171

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    УКРАЇНЦІ
    Ці люди навчили мене:
    ... любити, коли зненавиділи ворогів;
    ... чекати, коли кинулися в борню;
    ... думати, коли запалали почуттями;
    ... цінувати, коли віддавали останнє;
    ... молитися, коли зробили лайку символом;
    ... жити, коли вмирали від зброї ворогів.
    Я частина цього народу!
    Частина дива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5172

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    МОЛИТВА ЗА ЗСУ
    Господи, храни їх усіх,
    Дай ангелів їм - по троє!
    У небі чи на землі,
    На воді, під водою.
    Дай сили рукам й думкам,
    прости за страхи й тривоги.
    Ти є відаєш добре сам:
    Ми віримо їм як Богу.
    У їхніх серцях вогонь -
    Твій, Господи, невгасимий!
    Візьми їх між двох долонь,
    і нас - їхнє місце сили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5173

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    Ніч для молитви, день для праці
    Ніч для молитви, день для праці.
    Сон не приходить - заблудився.
    Скільки лишилося нам стацій,
    щоб передохли всі убивці?
    Щоб повинищувать поріддя,
    котре прийшло до нас по жертви,
    марили хлібом, та залізо
    наше горлянки їм роздерло.
    Думали рвати ще й добити
    нашу інакшість, нашу добрість.
    Ми, звісно, будем сльози лити -
    спершу розтерши їх на добриво.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5174

    22 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Ви кажете, що тут нема війни,
    Ви кажете, прийшли до нас із миром.
    Хтось через вас немає більш рідні,
    У інших замість дому тепер діри.

    Ви кажете, що ви рятівники,
    Проте ми не просили нам спасати.
    В нас тече кров незламних козаків,
    А ви не знаєте, за що вам тут вмирати.

    Во кажете, не в силах щось змінити,
    Мовчазні співучасники війни.
    Через ваш страх гинуть маленькі діти,
    Але вам все одно — ви ж не вони.

    Ви кажете, що скоро все скінчиться,
    Настане спокій, прийде «русскій мир»
    Не відстоїм свободу, так помстимся,
    Перетворивши вас усіх на пил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5175

    22 бер. 2022
    Надія Сеньовська
    УКРАЇНСЬКОМУ НАРОДОВІ
    Господь любить тебе,
    та брат не любить тебе.
    Убити тебе
    прийшов на твою землю.
    Господь любить тебе -
    сусід не любить тебе.
    Він мучить тебе,
    хоче стерти, напевно.
    Господь любить тебе,
    та друг не любить тебе.
    І він краде
    дітей, історію краю.
    Любити учив Господь
    І брата, й сусіда, й друга.
    Тобі не треба уже:
    зі сходу їх в тебе немає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5176

    22 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Я все життя боялась павуків,
    Моїм жахіттям були вони.
    Сьогодні один рік за п’ять років:
    У нас війна. І я боюсь війни.

    Ще вчора хотіла нове взуття,
    У п‘ятницю келих вина із сиром.
    Всього за мить змінилося життя
    Тепер одного хочу — хочу миру.

    Я мріяла про Європу і Штати,
    Про Рим, Париж чи лазурні води.
    Але Україна — мій дім, моя мати,
    І зараз всі мрії мої про свободу.

    Я пишалась не тими людьми,
    Тікають і мовчать мої «кумири».
    Герої ті — хто, залишились на війні:
    Наш президент і збройні сили України.

    Я не ходила до церкви щодня,
    Але вірила в Бога і Біблію.
    Хай цим словам буде Бог суддя:
    Україна — віднині моя релігія.

    06.03. 22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5177

    22 бер. 2022
    Полiна Костанда
    Сирены
    Мне снова слышатся сирены в тишине,
    И я хватаю за руку ребенка,
    Гадая, обо мне, не обо мне
    Колоколам звучать сегодня звонко.

    «Уже во Львове, я смогла уснуть!»-
    Мне пишет моя старая подруга.
    Я ей завидую, но только лишь чуть-чуть,
    Ведь вырвалась из проклятого круга.

    Сама я не решаюсь убежать,
    Я так устала в эти годы бегать,
    И непонятно, где есть больший ад:
    В убежище, или в таком побеге.

    Друзья молчат уже четвертый день,
    Надеемся, что просто нет там света,
    Что выживут и Марик, и Ирпень,
    И новые дома построят летом.

    Уже нет сил ни плакать, ни кричать,
    И кажется, все это бесполезно,
    На лицах всех - тревожная печать,
    И волосы пучками просто лезут.

    «Ты будешь лысой» - говорит мне муж,
    Я отвечаю: «да, возможно, буду».
    Урву свой гребаный счастливый жизни куш,
    И это все когда-нибудь забуду…

    Ну а пока - сирены за окном,
    Теперь уже они на самом деле.
    Забудусь я тревожным, хрупким сном,
    Пока душа еще томится в этом теле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5178

    22 бер. 2022
    Ірина Максименко
    Без назви
    Ти залишайся на зв’язку, будь-ласка,
    Пиши мені із приводу чи без.
    Чути твій голос зараз ніби казка,
    І кожне повідомлення - то дар небес.

    Ти бережи себе рідний, благаю,
    Своїми силами, моїми молитвами.
    Я кожним сантиметром відчуваю,
    Як тобі важко, як болить тобі.

    Не переймайся за мене, чуєш?
    Я гідно тримаюсь заради тебе.
    Серце моє пліч-о-пліч з твоїм воює
    За спокій, свободу, за мирне небо.

    Повертайся живим. Обіцяй мені.
    Час і кохання лікують всі рани.
    Знай: я не віддам тебе цій війні,
    Вона лишиться в спогадах і шрамах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5179

    22 бер. 2022
    Олена
    Чи знаєш ти
    Чи знаєш ти, як попіл щебетав
    Тріщали стіни й вікна гомоніли
    Кричить будинок - біжи в підвал!
    Я тебе прошу без зупину!

    Чого чекаєш?
    Як тебе спасти?
    Чому не йдеш - бери життя у руки
    Тебе візьмуть ті люди під арешт
    Відчуєш тихий грім розлуки

    Куди ти йдеш
    Покинь той ніж і камінь
    Хіба не бачиш зброї у руках
    Цей біль в очах мене ще більше ранить
    Сказав підірваний той дах

    Він з нами ляже -
    То стіни гомоніли
    Покине все - життя і волі дух
    Але ніколи не пустить Україну
    На попіл днів, ночей, розрух
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5180

    22 бер. 2022
    Bondarenko.inna.v@gmail.com
    Біль щоденного прокидання в світі де йде війна
    Так хочеться впасти в кому, бо несила терпіти біль
    Біль щоденного прокидання в світі, де йде війна
    У світі, де горе й страждання - можлива норма буття
    У світі, де у все навколо вплелася кривава війна
    Я не хочу гоїти рану неоціненого людського життя
    В світі, де я борюся за право мати мирне спокійне життя
    Ломить тіло, зривають сльози, відчуття, що не буде кінця
    Все життя попереднє минуло - неоцінене до кінця
    Як я хочу прокинутись в світі, де закінчилася війна
    Обійняти, почати цінити тих і те, що буденним було
    І з новими знаннями про горе, будувати далі життя…

    Київ, 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5181

    22 бер. 2022
    Артур Захарко (втрачений камінь)
    Незалежність
    Серед криків розпачу та страху
    Я скжу: «Дякувати Богу, що все склалось саме так».
    Багато хто залишився без даху,
    А Україна вже почла терапію, щоб здолати русскій рак.

    «Какая разніца» залишилось позаду,
    Його розбили не бандерівці й Азов, а дикий русскій мір,
    Насєлєніє з народження, що має ваду,
    Невинних кров’ю, те що живиться споконвіків, мов той вампір.

    Злягають патріоти за свою домівку,
    Бо захистити їхній дід домівку ту не зміг, не захотів.
    Бо ворог тут утримував і тил й верхівку,
    «Время наступать» - сатана диктатору нашепотів.

    На цій війні ми не лише втрачаємо,
    На цій війні руйнується минуле і кується майбуття.
    Думками й діями самі ми небо закриваємо,
    Ми бачимо свої помилки і щиро просимо у Бога каяття.

    І лиш тепер ми стали чітко розуміти,
    Що ми за Батьківщину не готові як діди вмирати.
    За неї ми готові наче Фенікс вічно жити!
    Знищити, спалити і прах ворожий із багном змішати.

    У внуків буде дійсно Незалежна Україна.
    Та, про яку ми мріяли і про яку ми чули врші і пісн.
    А честь яка припала нам, що домовина
    Буде з ворогом всередині навік забита саме в наші дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5182

    22 бер. 2022
    Julia Mars
    Наяву
    Прийша вона і я не знала
    Як лють кипить поміж зірок
    Як ніч смиренна раптом стала
    Заклятим ворогом думок

    Мов сон що калатає серце
    Ти прокидаєшся в пітьмі
    І розумієш, всюди мертве
    Наяву, не уві сні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5183

    22 бер. 2022
    Аліна Володимирівна Площик
    Так хочеться
    Так хочеться мирних світанків
    Та тихих ночей за вікном!
    Не бачити більше тих танків,
    Що їдуть до нас знову і знов...

    Так хочеться миру на світі
    Та співу пташок навесні!
    Сльозами гіркими омиті
    Обличчя дітей в дні війни...

    Так хочеться жити в країні
    Без вою сирен та гармат!
    Та що ж розказати дитині,
    В якої батьків вбив снаряд?

    Війна - це дорослих забава,
    Що, втративши душу свою,
    Кроваві вчиняють розправи,
    Над мирним народом в бою.

    Настане той день, та година
    До нас перемога прийде!
    Та скільки народу ще згине,
    Не знає ніхто і ніде...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5184

    22 бер. 2022
    Маріанна
    Немає дому
    "У мене немає дому"-
    Думала тільки слова,
    А дому і справді нема.

    Розбила ракета втому
    Тікати куди? - Війна
    І схлипує серце - вина

    Чому скрізь так повно грому?
    Напевне уже німа.
    Чи встояла наша стіна?

    Опора усьому злому.
    Не бачила ще весна
    Полишена майже всіма

    Такої уже судоми.
    А більше і слів нема.
    Чи справді назавжди німа?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5185

    22 бер. 2022
    Юрій Г. Чук
    Заздравна російська
    Ой, возрадуйся, земле російська,
    прославляючи велич в піснях,
    що для мирних людей твоє військо
    сіє горе, нещастя і страх.

    Що твої бойові офіцери,
    здобуваючи честь на броні,
    заслужили звання мародера,
    з унітазами вже на коні.

    А пілоти, заслужені аси,
    ветерани повітряних сил,
    на лікарні скидають фугаси
    і театри стирають на пил.

    Заспівай оду артилеристам,
    тим, що кличуть «богами війни»,
    що розорюють вулиці міста,
    рвуть будинки без краплі вини.

    Торжествуй! Ти російський народе,
    став вершителем долі людей,
    увібравши фашистську породу,
    ти вбиваєш з «гуманних ідей».

    Та затихнуть лукаві фанфари,
    відгукнеться росії війна –
    змінять сон дітовбивцям кошмари
    у кривавих потоках лайна.

    Ще ніхто не досяг недосяжне,
    ще ніхто світу не поборов.
    Скільки б ви не молили присяжних,
    вам ніколи не змити цю кров!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5186

    22 бер. 2022
    Аліна Володимирівна Площик
    Усе мине
    Весна іде, ступає тихо і, ніби, ще її нема.
    Ще не щебече птаха в лісі, знов сніг розсипала зима...
    Мені здається, я прокинусь і все мене, і знов життя
    Загуркотить в містах великих, заграє барвами буття.
    Та ні, стискає душу туга, бо то - не мариво, не сон.
    Людей могили сповивають і забирають у полон.
    Ніхто не плаче, просто виє, безсилля - лютий ворог, кат.
    Застиглі сльози, страх та горе - в обличчях діток-немовлят.
    Прошу, благаю небеса про порятунок і про мир.
    Молитва, віра й каяття - тепер духовний орієнтир.
    Незламна воля, дух, надія все переможе, тільки мрій,
    Думки притягують події, із відчаєм ведем двобій...
    Прийде тепло, прилине літо та залуна дитячий сміх.
    Усе мине та не забути нам цих годин і днів гірких.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5187

    22 бер. 2022
    Ніна Давидовна
    Без назви
    Додому, додому в дорогу знайому
    де сонце в країні сія
    де квітами пахне і пахне полями
    це все наша рідна земля.
    Ізюм і Одеса, Тернопіль і Харків
    це дружба вкраїнських братів.
    Ніколи, ніколи не буде Вкраїна
    рабою російських катів.
    Хотіли Вкраїну штиками скорити
    ми не здалися йому
    карлик московський із царського трону
    біжить прямиком у тюрму.
    Хотів він поласувать українським салом
    ми заллєм йому горлянку топленним металом,
    і наїсться досхоча аж до самого плеча
    і ніколи не підійме на Вкраїну вже меча.
    За сльози наших матерів, за наших сестер і братів
    ми прокляли його!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5188

    22 бер. 2022
    Наталія Чуй
    Закрийте небо над Украіною!
    Щодня Україна витребує з НАТО
    Закрити нам небо, дорогу до смерті.
    Не чують у блоці. Вимог забагато?!
    Гримить, щосекунди є шанси померти.

    Закрийте нам небо! Спасете невинних!
    Не досить страждань, катування і муки?
    Заради добра ще зробити повинні,
    Не заплямуєте душі і руки!

    А поки «вершителі» долі у думах -
    Ревуть літаки, розкидаючи бомби.
    Херсон, Маріуполь, Харків і Суми,
    Стоять попри все, сталеві немовби!

    Рід козаків ворожбит не зламає!
    Загартувався в боях за Вітчизну.
    Не втратив він честь і достоїнство має!
    Закрийте нам небо, поки не пізно!

    березень 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5189

    22 бер. 2022
    Ян Ждан
    Закрийте небо
    ..благаємо, закрийте небо..!
      Лиш Боже, Ти, не закривай..!
      Здається більшого й не треба,
      Щоб Ти з небес кохав наш край..!

      22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5190

    22 бер. 2022
    Богдан
    "ЗНАЙ СВОЄ"
    Забути все — звичайно я не можу,
    Який там сон, вже очі, мов стіна.
    Щоранку прокидаюся, не хочу,
    Прозріння каже: «досі йде війна».
    Тримайся, вистоїш, я знаю,
    Нехай, що кажуть, вірю все одно.
    Я вірю у незламність мого краю,
    У сильний дух, хоробрість і любов.
    Часом бува, даєш ти слабину,
    Пусте, однак усi ми люди.
    А потім знов, як в сиву давнину,
    Даємо відсіч, як васали люті.
    Ми не забули тих, хто переміг,
    Хоробрий, козаки, король Данило.
    А є хтось, хто не знає «Заповіт»?
    Чи переломний час доби «Руїни»?
    А скільки років утискали нас вони,
    Диктатори, магнати, польська шляхта.
    Та не вдалося тим, не бути їм згори,
    Запам’ятайте це навіки, браття.
    І з цими впораємось ми,
    Бо ми у світі нація єдина.
    Пройдуть роки, пройдуть віки,
    Завжди тут буде Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5191

    22 бер. 2022
    Богдан Шестіпалов
    "КРОВОПИВЦЯ"
    Жив собі один чувак,
    Все було нормально.
    Раз, два, три і так і сяк,
    Гра пішла, буквально.
    Стало Вові нудно жити,
    Всюди ніс пихає.
    Треба кровушки попити,
    Бо вже сил немає.
    Треба брати у союз свій,
    Сашу, що страждає.
    Він забув, що він є мій,
    І в боргах літає.
    Почалися брудні ігри,
    Весь народ бунтує.
    Позбігались, наче тигри,
    Він “страну” рятує.
    Стало Вові дуже страшно,
    І сховався в бункер.
    Все ще дума це реально,
    А в очах вже “умер”.
    Скільки можна? Не набридло?
    Вийди, не ганьбися.
    Не веди себе, як бидло,
    Краще застрелися.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5192

    22 бер. 2022
    Богдан Шестіпалов
    "ЗНАЙ СВОЄ"
    Забути все — звичайно я не можу,
    Який там сон, вже очі, мов стіна.
    Щоранку прокидаюся, не хочу,
    Прозріння каже: «досі йде війна».

    Тримайся, вистоїш, я знаю,
    Нехай, що кажуть, вірю все одно.
    Я вірю у незламність мого краю,
    У сильний дух, хоробрість і любов.

    Часом бува, даєш ти слабину,
    Пусте, однак усi ми люди.
    А потім знов, як в сиву давнину,
    Даємо відсіч, як васали люті.

    Ми не забули тих, хто переміг,
    Хоробрий, козаки, король Данило.
    А є хтось, хто не знає «Заповіт»?
    Чи переломний час доби «Руїни»?

    А скільки років утискали нас вони,
    Диктатори, магнати, польська шляхта.
    Та не вдалося тим, не бути їм згори,
    Запам’ятайте це навіки, браття.

    І з цими впораємось ми,
    Бо ми у світі нація єдина.
    Пройдуть роки, пройдуть віки,
    Завжди тут буде Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5193

    22 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Доброго вечора! Ми з України!
    Доброго вечора! Ми з України!
    Там, де неба безмежна блакить.
    Там, де серце моєї країни
    Обливається кров’ю й кипить.
    Там, де ворог прийшов підступно,
    Відкриваючи навстіж двері,
    Увірвався вогнем без стуку,
    Тихим вибухом ночі шаленим.
    І за мить все стало чорним!
    Темно стало усім від страху,
    І по небу стрімко неслися
    Літаки наче хижі птахи,
    І не знали ми, що робити,
    Чи ховатися, чи тікати!
    На поріг наш ступило лихо,
    І почало права качати,
    Було страшно! Як в пеклі жарко!
    Ворог вщент нас хотів розбити.
    Він не знав! Мій народ без волі
    Краще вмре ніж так буде жити.
    Він не знав. Ми з України!
    Всі разом підем воювати.
    Будем битися і молитись.
    І його всі гуртом проклинати.
    Він не знав! Нас не скорити.
    До сьогодні й самі не знали.
    Що так сильно здатні любити.
    Що так люто разом повстали!

    Там історія сьогодення
    Кров’ю пишеться на папері.
    Там ціною життя своєго
    До свободи відкриють двері.
    І тримаються міцно стіни
    Де народ мій стоїть пліч-о-пліч.
    Доброго вечора! Ми з України!
    Най спокійною буде ця ніч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5194

    22 бер. 2022
    Юрій
    Коли закінчиться війна
    В той день, коли закінчиться війна,
    коли замовкнуть ненаситні гради,
    хрестів наліпки знімуться з вікна,
    загляне сонце до оселі раде.

    Я вийду в сад, черешню обійму,
    он джмелик цвіт захоплено цілує.
    І я на мить забуду про війну,
    почувши солов’їне: - Алілуя!

    Здається, що нічого не було,
    жахливий сон, або дурне видіння.
    Та хижий звір вчинив Планеті зло
    і залишив тавро на покоління.

    Так хочеться, щоб з виляском війни
    у безвість Лети канула біда вся.
    І не ятрила часточка вини,
    що ти живий, а дехто не діждався.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5195

    22 бер. 2022
    Марина
    Без назви
    Напиши мені, поки тихо.
    У душі зачаївся страх.
    Нашу землю спіткало лихо.
    Від новин скоро з'їде дах.

    Коли битимуть вкотре гради,
    Коли вибух розіб'є вікно,
    Я пробачу тобі всі зради
    І усе, що було давно.

    І коли я собі не вірю,
    Крізь міста мене обійми.
    Подаруй мені трохи миру,
    Трохи сонця серед пітьми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5196

    22 бер. 2022
    Горішний Василь
    Люстерко
    В маленькій кімнатці з холодними стінами,
    Без вікон, без світла, із входом одним,
    Забившись у кут, трясучИ колінами,
    Сидить лисий путлер і х*й би там з ним.

    Покинувши кремль прихопив він дві речі
    Народ свій тим часом лишив на поталу
    Ніхто не відмінить маразми старечі
    На «чудськіє» землі, у гори Уралу

    У правій руці «ядерний чємоданчік»
    З обіймів весь шлях він його не втрачав
    І дивне люстерко наш «хворєнький мальчік»
    Завбачливо також в кишені тримав.

    «Правєрів на яд» і прийнявши «пайочєк»,
    Ручних дуполизів подалі пославши,
    В люстерко дивився наш славний «х*йочек»
    І з трепетом в голосі йому промовлявши.

    ***

    -«Свєт мой зєркальце скажи, да всю правду пакажи.
    Кто у мірє всєх страшнєй, кто жуть наводіт на людєй?»

    - «Ти стрьомний, Вова, спору нєт, імєєш СтоПітсот ракєт
    Будь Пітєр, Валгаград, Тамбов - візьдє нашол сібє рабов
    Тібя баїтса русскій люд, нє кушаєт заморскіх блюд,
    Но сколька нє сіді на бомбє, єсть чєл страшнєй для тваїх зомбі»

    - «Да кто пасмєл, может піндос? Ілі с Європи кто падрос?
    Кто там сєчас владєєт Епл? я всєх там прєвращю на пєпєл.»

    - «Ні НАТА нам, ні Штати нє страшни,
    как аказалась там всє ссикуни.
    В кашмарах всєх вєлікаросав,
    прапага*донов і проста х*єсосав
    Прівєтам пріміком із прошлай ери,
    пєрєд глазамі фіґура Бандери»

    ***

    «поважне ху*ло» раптом зблідло в лиці
    «Апять етат нАцик, да как он дастал»
    Прийнявши таблетки (шкода що не всі)
    «Да сколька ж он рускіх младєнцав сажрал?»

    Заверещавши, кулачками погамселив двері,
    Вщипнувшись всоте переконався, що не в сні
    Придумав врешті як покласти край Бандері -
    І попросив прямий зв’язок та прямо до Чечні

    - «КадировДон, Рамзанчик, братка виручай
    Нацисти апять всєх нас хатят парабатіть
    Но ми ж дабро, а Маларосія-наш край
    Рускаєзичних всєх наш долг асвабадіть.

    Твая же цель такой сібє Степан Бандера
    Он нам апасєн і мисліт прям такі хітро
    С мєня лімон но на кану твая карьєра
    Предпалагаймає убєжищє - Адєскає мєтро»

    - «Мой бєлий ґаспадін, мая всьо панімать
    Больше нє абсіратса, нє скуліть, нє нить
    Ведь я за бабкі ваша с*чка, ваша бл*дь
    Хоть страшна очєнь, мєня хатят тут бріть»

    Той самий Дон який усе ж спочатку Ган
    Хлоп не простий, принаймні він так міркував
    Сконструювавши у довбешці геніальний план
    Своїм V-осточним чітко по поличках розкидАв

    Мовляв, тому, хто вождя нацизму обезглавить
    І зітре з історії Землі криваву пляму
    Винагорода буде «ні дабавіть, ні убавіть»
    На карту зразу ж упаде чверть ляма.

    І хоч для них здається це «льогкімі дєньгамі»
    Хай наше миролюбство не вводить у оману
    «Дамой» відправишся кривавим орігамі
    Останками порадуєш «любіму» маму

    Бо шлондроДиров і х*йло прорахувались
    Прорахувався вусатий бєларуский під*рас,
    Шукаючи Бандеру вони одного «апасалісь»
    Насправді часточка Степана в кожному із нас

    Бандери, Стуса, Українки, Курбаса, Довженка,
    Франка, Багряного, Костенко, Чорновола,
    Маланюка, Олеся, Куліша, Шевченка,
    Зерова, Підмогильного, Петлюри, Хвильового.

    Насправді список цей є довшим, ніж здається
    Та кожне прізвище-грудка землі в яму імперії
    Їх слово й діло крізь час і простір рветься
    За нами і над нами легіон - Небесна кавалерія

    ***

    - «Так свєт мой зєркальце скажи, мнє всю правду раскажи.
    Бандери нєт уже пол вєка. Страшнєй чєм я, нєт чєлавєка?»

    - «Ти дійсно виродок і фрік.
    Маю надію не протягнеш ти і рік.
    Для тебе Вова новий звіт.
    Ти не вселяєш страху на демократичний світ.
    Така гуляє думка на просторах інтернету.
    Для всіх ти шимпанзе з гранатометом.
    Будь прОкляте оте число
    Коли вродилося таке ху*ло
    Остання рабовласницька республіка впаде
    А твоя доля вже зачекалася тебе
    В сирому сховищі в обіймах у холери
    Й найважливіше! Тобі вітання від Бандери!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5197

    22 бер. 2022
    Горішний Василь
    Як тобі спиться
    Як тобі спиться
    Юний убивце?
    Безсоння не мучить?
    Душа не болить вся?

    Серце не крається?
    Спрага не мучить?
    Як тобі спиться?
    Що тобі сниться?

    «Красная площадь»?
    Кривава столиця?
    Чи жертва остання?
    Гидкий дітовбивце.

    Невинне дівчатко
    Душа її птиця
    Що вже не ридає
    І не тремтить вся

    Чуєш? Не чуєш?
    Як кущ ворушиться
    Ти більш не прокинешся
    Небес гнів звершиться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5198

    22 бер. 2022
    Горішний Василь
    Зажурилась…
    Зажурилась Україна
    Ворог стука‘ в двері
    Не журися Україно
    Сідай до вечері,

    Над тобою п‘ред ворогом
    Сини твої й доньки
    За тобою під віконцем
    Гілля калиноньки

    Не дозволять тобі діти
    Матінко журитись
    Не дозволять злому роду
    З криниці напитись

    Бо у сина в руці правій
    Гострая шаблюка
    Так і згниє безголова
    Чужацька зміюка

    А у доньки хрест на шиї
    На вустах молитва
    Нас Господь благословляє
    Буде славна битва

    Буде бій, який розбудить
    Гетьманського духа
    Не страшна нам смерть в бою
    Не страшна розруха

    Ще раз кров’ю посмакує
    Козацька булАва
    Слава неньці-Україні
    Всім героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5199

    22 бер. 2022
    Володимир Гулько
    Україна
    Україна рідна мати,
    Що нічим не передати
    Можна тільки лиш відчути
    Всю любов і так збагнути,
    Що Вона є все для Тебе
    Та лелека, що у небі
    Сонця схід і дивний захід
    Смак кохання, що так вабить
    Україна - це Свобода
    Посмішки жінок та врода
    Генетична вишиванка
    Борщ, вареники, сметанка
    Все тут рідне як і мова
    Сміх дитячий, колискова
    Ти в душі моїй завжди
    Боже Правий збережи
    21.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5200

    22 бер. 2022
    Світлана Дячук
    Нездоланні
    Поставити на коліна величніший народ?
    Нічого не вийде падло, нічого - злий урод
    Народ, що викликає повагу й сильну лють
    (Історію хто вчив, то ті мене поймуть)
    Народ в якого пісня і воля над усе
    Народ, що Батьківщину ненькою зове
    Ми Україну-неньку навік захистимо
    А ворогів в земельку сиру положимо
    Ви знищили будівлі, усе розрушили
    Та головного так і не усвідомили
    Що ми непереможні, ми - бійці
    Народжені ми вільними, ми  - українці!
    Ми об'єдналися і разом мов стальний кулак
    Наб'ємо тобі пику наш кровавий брат
    Надеремо дупу так, щоб аж пекло
    За дітей страждання відправим вас у пекло
    А коли все стихне, закінчиться війна
    Країну відбудуємо і тоді вона
    Осяється, розквітне, одягнеться в нове
    Найкращу вишиванку, коралі одягне
    І заспіває пісню гучну, як сама доля
    "Ще не вмерла України
    Ні слава, ні воля"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5201

    22 бер. 2022
    Сід
    С а л ю т и
    Син просить, щоб автомата
    купили на день народження.
    Тремчу, але погоджуюсь,
    ми - солдати.
    Лиш по яку сторону?
    Вибір за кожним.

    24 - 02 - 22
    лютий вогонь запалили в печі.
    Там ще багато десятиліть
    гартуватимемо мечі.

    * * *

    Буває, живеш, в вус не дуєш:
    діти, дружина, робота...
    Ходить життя по натоптаному,
    Грає ті ж самі ноти...

    А потім вибухне раптом ранок
    сиренами, димом і страхом.
    "Господи, що з нами буде?" -
          Літаки
                  бомбардують
                                над дахом.

    Поцілуєш мовчки дружину,
    обіймеш доцю і сина.
    "Господи, збережи їх, благаю!"

                               А я йду карати винних.

    "Сльози в очах?" - то від гніву, товаришу.
    Я очима незадовго стрілятиму.
    А поки що, дай-но набоїв!
    Хочеться погуляти!

    Ох! Погуляємо-потанцюємо!
    Відправимо чортів в їхнє пекло.
    І не кричіть "Ні - війні!"
    Тільки й війна тут коректна.

    Так, мої руки тремтять,
    Перекосило обличчя!
    Праведний гнів, як бензин -

          Підпалимо
                  ворога
                      ницого!

    *  *  *

    Через багато-багато років,
    коли підростуть наші діти
    у світлий день перемоги

           салюти
                    в небі
                          гримітимуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5202

    22 бер. 2022
    Аліна Кувалдіна
    ***
    в неї тепер під шкірою - сотні міст, тисячі сіл, десятки доріг
    де люди вдягають чорне або камуфляж - кажуть, прийшла війна
    кожна зморшка її нова - верхівка братських могил
    а хребет відтепер - обеліск, вкритий відбитками лиць
    що життя своє віддали, щоб лишилась жива

    у впадині між грудьми - біженців табори
    волосся сплелось в сітки - ніби маскує своїх
    кожен звук переходить в крик і сиреною в ній звучить
    розривається і кипить в її голові

    і мине хай і тисячі днів, поля соняхів змінить пил
    і між теплих безпечних стін хтось візьме її руки
    запитає, чому вони гарячі, як у вогні
    вона вкаже на точки руки:

    бо тут - Харків
    а тут - Маріуполь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5203

    22 бер. 2022
    Сід
    Г а р м о н і я
    Очі розбігаються від "новин",
    "цікаві", як по сучасних мірках:
    розбомблена Україна, мертві на вулицях.
    Покази Балєнсіага, де мішок із сміттям виносять моделі.
    Тарас з "Антитіл" замість гітари -
    із автоматом наперевіс.
    Сезонні розпродажі, весняні sales...

    я дивлюсь на екран,
    я всміхаюся гірко.

    Ховаюся під повіками, вдихаю і видихаю:
    Воронка новин засмоктала у хаос подій.
    Згадую про роботу, лиш - не зосередитись.
    Переживань та тривог в голові - рій.

    Все пройде, і війна врешті скінчиться миром.
    Зима знову перетвориться в вЕсну
    Помруть ті, кому дзвін пробив.

    Кому час підійшов -

    воскреснуть.

    * *  *

    Очі відкриєм, візьмемось до діла.
    Світ не змінити, сидячи на дивані.
    Підгорнемо рукава і почнемо сміло

    пожинати те,
    що давно
    дозріло.

    Гармонія... це не тільки тиша, не тільки спокій.
    Це - стояти з Богом, за правду, за істину.
    Комусь - точне слово, комусь влучний постріл.

    Хтось вбиває,

    а хтось
    місить
    тісто.

    Гармонія... коли знаєш, що на власному місці.
    Стисни зуби, солдате, згадай, за кого воюєш.
    Поети вже гострять пера, щоб славити у віках.

    І ім'я твоє

    нащадки
    не вимовлять
    всує.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5204

    22 бер. 2022
    Вікторіанської
    Спогад
    Уста у колір вишень в червні
    співають жайворонком дітям колискову.
    Від музики поснули арки древні,
    плющем зодягнені у сукні смарагдові.

    Волосся в колір сонця в липні
    палітрою розкинулось на плечах.
    Ти кажеш - наша молодість невсипна,
    загублена в буденних прозаїчних рчах.

    Небо у серпні в твоїх очах тоне,
    розповідаючи мені про миті,
    коли ще було теплим Чорне море,
    коли не було осені, лиш літо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5205

    22 бер. 2022
    Аліна Кувалдіна
    ***
    ніби скинула шкіру
    нова не виросла
    дотики всі як опіки
    хочеться бути маленькою
    вміщатись комусь у долоні
    ховатись у когось в кишені
    щоб хтось мене звідси виніс
    в якийсь паралельний вимір
    де діють закони правди
    де діють закони честі

    незахищеність
    як самознищення
    кожну секунду трощить
    кістки
    і кладе у горло
    аби не могла кричати
    щоб не лякала прохожих
    своїм загостреним страхом
    і надірваним голосом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5206

    22 бер. 2022
    Аеліта
    Ти чула? ВІЙНА!
    За чверть сьома ранку.
    "Ти чула? Війна!"
    І в груди у мить залетіла тривога.
    На сході все лізуть ворожі війська.
    Я ще молода, помирать не готова.
    За вікнами ще тихо, під ковдрою ще ніжаться коти,
    У шафі висить на четверте березня весільна сукня.
    Не хвилюйся, рідна, вже не треба нікуди іти...
    Ти не винна, ти нічого не зробила,
    як і твОї земляки.
    Страх і дим, ракети, танки й кулемети
    Подарунки від лукавої весни.

    Полиці в крамницях порожні, порожні кармани батьків,
    Немає ні мізків, ні совісті,
    Немає сердець у "братів".
    Жартуєте, люди? Це наша земля!
    Чи можна назвати вас так після вбивств?
    Сьогодні палають наші міста!
    Зруйновані школи, дитячі сади...
    У клумбах, де скоро побачили б квіти,
    розкидані трупи, вже тисячі їх.
    Ми вас не чекали і ніц не просили.
    Тож геть звідси, поки можете, йдіть!

    Ви, мабуть, забули, так я нагадаю.
    Україна - земля козаків.
    На наших полях їх могили,
    віками на варті їх душі стоять.
    Дух український нічим не згасили,
    Нащадки росли під народні пісні.
    Тут турки були, і монголи й татари,
    Поляки на захід завжди зазіхали
    Ми ж, українці, лиш жити хотіли,
    ходити під небом, в якому лелеки
    Лежати в колисці безкраїх степів,
    Вишень біля хати улітку зривати.
    Розправити крила... Зрізали нам їх.

    Героїв народжують тут матері.
    Тож низько вклонімось й помолимось разом.
    Вони, відчайдушні й незламні - наш щит у війні,
    ми ж будемо їх оберегом.
    Ще трохи і першим, що вранці почуємо
    "Я вдома. Все добре. Перемогли!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5207

    22 бер. 2022
    Маріанна Пасько
    Без назви
    І зійде сонце, відігріє землю,
    І паростки проб'ються до небес,
    Засяють квіти там, де було темно,
    Ми станемо дотичні до чудес.
    І сяєво від Бога - сонце й небо,
    Що гріє душу, сил дає, щоб йти.
    З теплом розіллється пташиний щебет.
    Весні осанна! Встелять пелюстки
    Всі квіти світу тим, хто, як титани,
    Тримали небо, близили тепло.
    І зійде сонце, і весна настане,
    Й життя розквітне, перемігши зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5208

    22 бер. 2022
    Марта Яворська
    Засинаю
    Засинаю під твої пісн
    Просинаюсь під звуки сирени
    Чи їм свї кордони тісн
    Чом завжди їм потрібні проблеми

    Засинаю із комом у горлі
    Просинаюсь під «знову тривога»
    І не знаю який день сьогодні
    Атеїсти повірили в Бога

    Засинаю й не можу я спати
    І прокинутись важко, та треба
    Я лиш мрію тебе обійняти
    І хоч трошечки мирного неба

    Щоб заснути могла я спокійно
    Щоб проснутись було не страшно
    Щоб лише від грози гриміло
    Щоб над нами літали пташки

    І нехай я засну під новини
    По яких сповіщають тривогу
    Та я точно проснусь за годину
    Щоби випити в честь перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5209

    22 бер. 2022
    Ольга
    Моя батьківщина
    Україно! Рідна ненько!
    Моя батьківщина!
    За що тебе сплюндрувала
    російська ордина?
    Чому прийшли в наші села
    міста і будинки
    на вулиці наші рідні
    та сільські хатинки?
    Руйнувати нашу землю
    людей убивати
    знущатися над жінками
    у дітей стріляти.
    А що діти вам зробили
    і люди невинні?
    Та вам прощення не буде
    навіть в домовині.
    Ви згорите в пеклі темнім
    прокляті батьками
    матерями і жінками
    сестрами й братами.
    Не віддамо нашу землю
    ні крихти малої
    забирайтесь з України
    до росії злої.
    Україна наша вільна
    велика, єдина
    а воїни мужні, сильні
    ворог наш загине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5210

    22 бер. 2022
    Юля День
    24 лютого
    Хоч я не сплю, давно не хочу спати
    Я вже не сплю — я просто бачу сон,
    Я тільки мрію, хочу точно знати,
    Як ворог нам здається у полон.

    Як ворог каже: «ми ж так не хотіли,
    Ми люди теж, нам також жити треба,
    Ми раптом випадково залетіли,
    Як грім страшний у ваше мирне небо.»

    Горять їх танки, з ними їхня зброя,
    Когось живим ми повернемо згодом,
    Життя так понівечено війною,
    Й залишимося мирним ми народом.

    Чи так буває? Чи так може бути?
    Не знаю, але хочу дуже знову,
    Дізнатися і взавтра вже почути,
    Що ми живемо в мирі та в любові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5211

    22 бер. 2022
    Орест Бурст
    Без назви
    війна сьогодні - це війна за завтра
    у просторі думок життя живе в підвалах
    сьогодні ця країна - молитовна мантра
    і вибух болю у розбитих вікнах і дзеркалах

    не залишай нас господи у темряві і тиші
    лишай нас вірними горни нас ближче
    наша перемога навесні звучить сильніше
    і наш вогонь до себе ворога накличе

    війна сьогодні - це війна за поклик
    війна за сльози, стійкість на варті
    поки ми дихаємо і видихаємо поки
    війна сьогодні це війна за завтра
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5212

    22 бер. 2022
    Олеся Омельченко
    Людино...
    Розкриває високе призначення
    Людини з великої літери,
    її силу духу і невичерпну енергію.
    У такому слабесенькому фізичному тілі
    духовна сила не має меж.
    У вірші і застереження також від атомної війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5213

    22 бер. 2022
    Орест Бурст
    Без назви
    Місто Марії, віра з тобою
    серце з тобою, з тобою гаряче повітря
    місто Марії освячене господньою рукою
    підіймає багряні хвилі

    чуєш, Маріє, ми поруч ми разом
    в твоїх дворах прощаємось з сином
    в твоїх церквах благаємо спасіння
    віддаєм чесну клятву
    стаємо на варту
    там у найтемніших місцях
    найтемнішої години
    ми оплакуємо
    твою найболючішу жертву
    там серед глухого гніву
    ми чуємо твій голос
    незламний і відвертий
    загартований ворожою кров’ю
    місто Марії, ти місто вічного болю
    пробачити його не можна
    не можна рукою затулити
    ми разом з тобою, Маріє,
    стаємо до бою
    щоб сонце твоє
    залишалось світити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5214

    22 бер. 2022
    Юля День
    Росіянцям
    Я нічого з вами не ділю й не поділяю,
    Навіки щиро вас всім серцем зневажаю.

    Ви глухі, ви сліпі, безтолкові,
    Де ті влучні слова в моїй мові?
    Забули репресії, голод і Крути,
    Війну тепер точно не вийде забути,

    А вам ще у танках, ви бісові діти,
    І десь в туалетах у баби горіти.
    Цигани і фермери візьмуть всі танки,
    Весь світ ми одягнемо у вишиванки.

    А вас поїдять вороння і собаки,
    Нехай відморозить у полі вам сраки.
    І щоб прикидатись глухими, сліпими,
    Ви просто вродилися надто тупими.

    В шерстяні хустки там жінок одягайте,
    І всю самогонку до дна випивайте.
    Щоб світ став вам кращий і трохи забути,
    Щоб наших прокльонів ночами не чути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5215

    22 бер. 2022
    Олеся Омельченко
    Людино...
    Людино...
    Таке важке залізо, таке гостре,
    Такий руйнівний хаос ядерного випромінювання.
    Така ти величезна і божественна духом, Людино,
    Й така слабесенька тілом...
    Думка сягає інших світів, інших Галактик,
    Де так тепло і холодно одночасно,
    Як спекотним літом стрибнути у крижану воду.
    Загострюються всі чуття.
    Багатомірність Всесвіту –
    Фантастично-казково-багатогранна.
    А ти така велична духом, Людино,
    І така слабесенька тілом..,
    Наче крихітний ельф у пилку сонячної ромашки.
    Але у слабкості схована
    така вируюча неприборкана сила,
    Що куди там, гігантам-зіркам,
    Які полум’ям дихають!
    Залізо таке важке падає і розтрощує,
    Й кров струменить по траві переляканій,
    І вогонь на попіл тіло твоє, Людино, спалює...
    Але є сильніша субстанція - твій Дух,
    Твоя Мрія і Віра, волею зібрані
    У неосяжний вулкан
    Безсмертного мислення.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5216

    22 бер. 2022
    Оксана Дацюк
    Нескорені
    Стискає горло і трима щосили
    Вампір проклятий смокче нашу кров
    Куди ж ви дивитеся, вищі сили?
    Історія повторюється знов і знов.
    Де громи над Кремлем, де блискавиця?
    Такого звіра, як витримує земля?
    Невже спокійно можна так дивитись,
    Що ця гидота з нами витворя?
    Земля російська наче двері пекла,
    Що випускає на цей світ потвор.
    А ми роками це поріддя терпим,
    Що льє на нашу землю кров.
    Скажу вам люди добрі - все це кара,
    Бо Україну ви не берегли,
    За те, що величали ката
    І серцем до Росії прагнули.
    За те, що не любили неньку,
    І мову ви спаплюжили,
    Традиції забули помаленьку,
    А гідність за рублі ви продали.
    Тож  перестаньте землю шматувати
    Це є кому робити і без вас
    Тепер нам сили треба об'єднати,
    Тепер для єдності найвищий час!
    Не очорняйте тих, хто є при владі,
    Для цього ще знайдеться час.
    Не наступаймо більше на ці граблі,
    Бо так і не буде добра у нас!
    Лиш рух у напрямку одному,
    Щоб Україну витягти з руїн,
    Щоб вигнати цю нечисть з дому,
    Відвоювати нам свій рідний дім.
    Бо ми походим з роду нескорених,
    Ніхто нас не поставить на коліна.
    Ще трішки і мине цей час шалений.
    Все буде мир! Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5217

    22 бер. 2022
    Юля День
    Без назви
    За день на сотню років постаріла,
    Нам гнів і відчай душу огортають,
    Моя найкраща, сильна Україно,
    Але вони, невігласи, не знають,
    За нами Бог, за нами світ цілий,
    І гідність автоматом не здолати,
    Який нікчемний, недолугий і дурний
    Сюди приплентався ти, путінський солдате,
    Ганебне слово ставлю у рядок,
    Аж гидко стало й соромно за себе,
    Не треба тих заїжджених казок,
    Що нас від нас порятувати треба.
    Не треба вас вже тут і більш ніде,
    Ви матерям своїм осточортіли,
    Хоч так не було, але так буде,
    Але чого, зізнайтесь, ви хотіли?

    З Тобою я так сильно постаріла,
    Нам гнів із люттю мову відбирають,
    Моя побита і найкраща Україно,
    Ми будемо — вони ж навік сконають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5218

    22 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Якби Бог плакав
    скільки б тоді тривали дощі на цій землі?
    скільки діб чи може років
    його сльози зцілювали падали долілиць?
    чи йому болить, що деякі з його творінь
    не заслужили родитися на цій Землі?
    люцифер теж хотів
    правити цим світом
    бути вищим за своїх братів
    навіть він був кращим від москалів
    може це він почав цю війну
    може він
    але навіть люцифер донатить гроші для ЗСУ
    насилає санкції на русню
    нашіптує брендам іти від них
    навіть він
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5219

    22 бер. 2022
    Юля День
    Без назви
    Щовесни мені сняться кошмари,
    Я з цим поки життя все живу,
    Та на серці залишаться шрами,
    Бо цьогоріч вони наяву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5220

    22 бер. 2022
    Юлія День
    Без назви
    Ну що росія, зуби поломила?
    Нормальне слово я не доберу.
    Є в українців нездоланна сила,
    Стояти міцно й залишатись на плаву.

    У нас є те, чого не відібрати,
    Свобода, воля, гідність й сильний гарт,
    Ми перенесли такий біль і втрати!
    Ми ранені і гнівні не на жарт.

    Ми вистоїмо, хто, як тільки зможе,
    Хоча терпіння вже добралося вінця,
    І Україна точно переможе,
    Бо ми сильніші від початку до кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5222

    22 бер. 2022
    streychik
    Залишайтеся живими
    Чому все пішло не так? Чому я нічого не можу згадати?
    Ховаюсь від страху у темній кімнаті, сльози з лиця витираю своєї ж мати.
    Простягую руку спасіння туди, де колись яскраво світило сонце.
    Зі мною щось не так? Куди ж ви зникли наші янголи-охоронці?
    Пам'ять оживає в кімнаті, де стіни пофарбовані людською кров'ю -
    А для тих сук, здається все лиш всього-на-всього грою?
    При світлі місяця так хочеться вірити в диво! Але де ж воно? Чому та потвора ще ціла?!
    Чому ж іскра наших матерів в очах від скорботи зотліла?!
    Я вірю, що наші переконання, зусилля та віра - не є чимось потворним...
    Хоч і світанок перед сходом сонця завжди найтемніший,
    Віра у краще майбутнє запам'ятається вам у НАШ синьо-жовтий!
    Якщо і прийдеться розбити ноги у ріки нашої чистої крові,
    То вам здасться раєм чорнозем наш жертовний.
    Під обстріли гармат і звуки сирен, що так ріжуть вуха,
    Душі дітей, що під завалами, ніколи не пробачать вам тварям розруху!
    Благаю, повертайтесь живими ті, хто може ще стояти,
    Молюся, щоб кожна українська душа сьогодні і завтра з новим сонцем ще змогла що плекати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5223

    22 бер. 2022
    Юлія Кругляк
    Ми все відбудуємо
    Ми все відбудуємо,
    Загоїмо рани міст...
    Закриєм, заллєм, задуємо,
    В руїнах відновимо тиск.

    Земля від бруду очиститься
    І скрізь проросте трава,
    Де ворог хотів причаїтися
    Та доля його знайшла.

    Ми все... чуєш... все відбудуємо,
    Очистим Дніпро і Гай.
    Всі рани твої загоїмо,
    Тримайся, лиш, рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5224

    22 бер. 2022
    Сашко Негрич
    Без назви
    Куди ступаєш, клятий окупанте?
    Куди несеш ти сльози і плачі?
    Хіба не чуєш - б'ють уже куранти
    І відраховують твої останні дні?

    Куди ти рвешся, темний супостате?
    Твоя рука несе лише пітьму.
    Прийшов сюди вбивати й руйнувати,
    Та знай: тебе до скону не прийму.

    Ступив на мою землю ти даремно -
    Тобі про це кричали звідусіль.
    Чи ж не казав тобі ніхто, що то нечемно,
    Коли невинним причиняєш біль?

    Коли під гаслом бравого солдата
    Випалюєш своє ім'я лукаве?
    Винищуєш дитину, маму й тата?
    Навколо сієш жах і зло криваве?

    Як не казав тобі ніхто, то ми розкажем.
    За Україну-неньку гідно стоїмо.
    Як треба буде - ми усі поляжем,
    Та рідний край у твої лапи не здамо.

    Ми ж знаєм про любов, надію, віру.
    Ми - вільні, наче в небі журавлі.
    Ми проженем твою навалу сіру
    Туди, куди поплили кораблі.

    Бо ж українці - то незламна сила.
    А ти - то прозомбоване лайно.
    Повір: буде земля тобі немила.
    Від наших рук, повір, підеш на дно.

    Тож поживи ще трохи, окупанте.
    Не допоможуть тобі сльози і плачі.
    Ти винен сам, що б'ють уже куранти
    І відраховують твої останні дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5225

    22 бер. 2022
    Марія Діброва
    "Коли відчуєш, що здаєшся"
    Коли відчуєш, що здаєшся,
    ти лиш згадай - життя одне.
    І вмить надія повернеться
    і тугу в віру оберне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5226

    22 бер. 2022
    Олександр Жиго
    Я не пробачу
    Де ви йдете - там небо плаче,
    Ви Сатані лише сім'я,
    Я не пробачу, не пробачу,
    Як зможе Бог - не зможу я.
    Всесвітнє Пекло ваша мрія,
    За вами ходить тільки гнів,
    Я вже ненавидіти вмію,
    Чого ніколи не умів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5227

    22 бер. 2022
    Євгенія
    Страшний день
    Який сьогодні страшний день
    Війна
    Ще вчора ти співав пісень
    Сьогодні вибухи, стрільба

    Ще вчора їв ти борщ і хліб
    Дружину й доньку обнімав
    Сьогодні страшний, страшний день
    Не сам ти, бо іде війна

    Ти з автоматом, волонтер,
    Військовий, кухар, під дощем
    Все робиш, щоб наступний день
    Хоч був, для всіх своїх, чужих дітей

    Всі мрії, вся любов і біль
    Надії, сподівання, гнів
    Злилось все, страшно
    Новий день, під звук сирен

    Пліч-о-пліч разом батько й син,
    Сусід, безхатько й сивий дід
    Ідуть стіною, як один
    Незламні, сильні, вольові

    Запам’ятай, на віки ворог мій
    Ти, батько твій і син
    Не буде вороття назад
    Не брат мені ти й не сусід

    Ти ворог, окупант, фашист
    Москаль, кацап, паскудний глист
    Тобі не стане новий день
    Ти відспівав своїх пісень

    Ми нашу землю не здамо
    Тобі пощади не дамо
    У пекло йди і пам’ятай
    Росія - ти паскудний край

    Вся нація твоя - гівно
    Весь світ дізнався хто є хто
    Дорогу нашим перейшли
    Тут і поляжете бомжі

    А український наш народ
    За свою землю, дай нам бог
    Помре, якщо прийшов наш час
    За батьківщину, за Донбас

    За Крим, за Харків, за Луганськ
    За Маріуполь, за Ірпінь
    За Бучу, Суми, Васильків
    Бориспіль, Димер, Київ мій

    За батьківщину, за свій дім
    Ми українці - скажем всім
    Ми вдома, на своїй землі
    Ми разом, всюди, назавжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5228

    22 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Сестра Европи
    В болоті війн втопилася расея,
    З багна її історії виходять бульбашки
    А нашій України Одіссея
    До щастя гідного розпочинає йти.
    Земля героїв буде сестрою Європи,
    В народів Заходу нас прихистять брати,
    Вже після Перемоги закопаємо окопи
    Коли Орду відкинемо за край землі,
    Змастимо зброю та нагостримо її
    Щоб східний варвар смажився у пеклі
    Мільйони років...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5229

    22 бер. 2022
    Людмила Бойко
    Гортаю стрічку новинну
    Гортаю стрічку новинну
    І не можу спинити сльози.
    Плачу, бо гинуть невинні
    В ці дні страхітливо-морозні...

    Пульсує ненависть у скронях,
    Закипає у грудях лють...
    Та пам’ять про наших героїв
    Мільйони сердець збережуть.

    І скільки б років не минуло,
    Що б там хто не хотів довести,
    Ми ніколи цих сліз не забудем
    І не пробачим цієї весни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5230

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    **
    Дай сил для Света и Любви,
    Когда взрываются снаряды,
    Когда военный ужас рядом,
    Когда страна моя в крови.

    Дай сил для будущего жить,
    И восстанавливать руины,
    Дай Бог, чтоб были мы едины,
    Единых нас не победить.

    Единых нас не на словах,
    Единых нас в мельчайшем деле,
    Единых даже на пределе
    Душевных сил, сквозь боль и страх.

    Дай сил для Света и Любви,
    Без них война непобедима,
    Дай сил, чтоб стали мы едины
    По Духу, а не по крови.

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5231

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    Стреляют. Небо громыхает,
    И сердце съёжилось в груди,
    Лишь украинский дух крепчает,
    И Вера в то, что впереди

    Победа ждёт понад усе,
    Велика наша перемога,
    И день и ночь мы просим Бога
    О белой мирной полосе,

    И каждый день за пядью пядь
    За нашу землю платит ворог,
    И мы скорбим... нам не обнять
    Того, кто был безумно дорог.

    Пусть вздрогнет мир. Сегодня мы,
    А завтра могут быть другие,
    Не зарекайтесь от войны,
    Не притворяйтесь, что слепые.

    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5232

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    "Мирного неба над мирной землёй", —
    Только об этом сегодня молитва,
    Чтобы закончилась страшная битва,
    И наступил долгожданный покой.

    Мирного неба на долгую жизнь
    Нашим потомкам, их детям и внукам,
    Чтобы назло всем врагам и разлукам,
    Стёрлось из памяти слово - "фашизм".

    Мирного неба, рідна Земля,
    Синього неба  від краю до краю,
    Вірю у тебе, пишаюсь, кохаю,
    Живучи тут, а не десь, іздаля.

    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5233

    22 бер. 2022
    Євгенія Бубновська
    Україна назавжди
    Весь світ вже знає Україну
    І знає, що у нас війна
    Весь світ говорить, домоможем
    Але по факту, все сама

    Просили небо нам закрити
    Уберегти наш дім від них
    Просили НАТО підключити
    І об’єднати нас з ЄС

    На них ви санкції наклали
    Підкинули нам ще грошей
    Надали зброї, хто що може
    Прийняли біженців усіх

    І ось вже майже 20 днів
    Ми ворога самі молотим
    А він скидає на по бомбі
    На кожне місто, кожен дім

    Закрийте Небо, вас благаєм
    Убережіть наших дітей
    Цю паскудь разом подолаєм
    Якщо всі разом підем в бій

    Вони дитинство в нас забрали
    І старість мирну і сім’ю
    Вони цю відстань подолали
    Щоб стерти націю мою

    Ми українці, ми щасливі
    Ми тут, ми своїй землі
    Ми душу й тіло тут залишим
    Ми не відступим, не здамось
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5234

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    **
    1-го марта в Харькове ждали весну,
    Но получили снаряды на площадь Свободы,
    "Что же вы сделали с городом нашим, уроды?" -
    Кажется, это - кошмар и я скоро проснусь.

    Только реальны обломки, кошмар наяву,
    Люди не спали под залпы российских орудий,
    "Что же вы сделали, с "миром" пришедшие люди?" -
    Выжгли бетон, а не только под снегом траву.

    Харьков воскреснет как Феникс и станет сильней,
    Мы восстановим разбитые парки и скверы,
    "Что же вы сделали, братья одной с нами Веры?" -
    Стали врагами за 5 оглушительных  дней.

    1-го марта в Харькове ждали весну,
    Но оккупанты решили поспорить с природой,
    "Что же вы сделали с городом нашим, уроды?"
    Вы между нами на годы  воздвигли стену.

    01.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5235

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    **
    У войны не женское лицо,
    У войны лица и вовсе нету,
    У войны гранатное кольцо,
    Танки, истребители, ракеты.

    У войны погибшие сыны,
    Дочери, от мала до велика,
    У войны кошмары, а не сны,
    Те, в которых боль и много крика.

    У войны всегда есть командир,
    У войны всегда есть "нужный" повод,
    Но войну всегда венчает МИР,
    Даже если мир потом расколот.

    02.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5236

    22 бер. 2022
    Євгенія Бубновська
    Перегній
    Я вірю в вільну Україну
    І в сили наших ЗСУ
    Молюсь за нашу спільну мрію
    І без молитви не засну.

    Благаю Небо нас почути
    Звільнити нас від москалів
    Хай згине ворог наш проклятий
    Про жаль і прощення не мрій

    Ми кров’ю, потом і сльозами
    Зламаєм, змиєм і заб’єм
    Ступив кацап, так будеш вбитий
    Тебе додому не вернем.

    Згадаєм все тобі, паскудо
    Голодомор і кобзарів
    Забудеш рідну руську мову,
    І ад тобі, як рідний дім.

    Ваш руській мір нам всім до сраки
    Про жаль і прощення не мрій
    На нас напали - ви кацапи
    Тепер з вас буде перегній

    Так знай тобі тепер в неволі
    Гріхи кацапські відмивать
    Твоє ми тіло поховаєм,
    і відспіваєм прийде час

    Всі разом Слава Україні!
    Смерть ворогам, Господь за нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5237

    22 бер. 2022
    Оксана Дацюк
    Не люди
    Невже так мало там в Московії людей?
    Невже так мало тих, хто має серце?
    Невже для того ви плекаєте дітей,
    Щоб змалку взути їх в армійські берці?
    Невже ви чисто там усі дурні,
    Глухі, сліпі і пришелепкуваті?
    Чи вам так зручно жити у пітьмі
    І на руках носити свого ката?
    Вас цілий нарід зомбі без душі,
    Без цінностей, без розуму ясного.
    Ви не достойні жити на землі,
    Коли нема нічого вже святого.
    Коли ви топите в крові дітей,
    Коли міста, як факели палають,
    Як дихаєте ви, їсте, спите,
    В той час, коли дітей ваших вбивають?
    Ви ж добре знаєте,що робиться у нас
    Й кому синів своїх даєте на поталу,
    Це визнати прийшов найвищий час,
    Бо не для того їх ви годували!
    Живіть собі, любіть чи не любіть,
    Миріться, бийтеся, не наша справа.
    Лиш мій народ у спокої лишіть,
    На нашу землю в вас немає права!
    Якщо вам зручно жити у лайні,
    Живіть, лиш на чуже не зазіхайте
    І навіть не дивіться у наш бік,
    Тим більше братом нас не називайте.
    Бо всі, хто прийде з наміром до нас
    Святу цю землю берцями топтати,
    До того прийде його смертний час
    І хробаків він буде годувати!
    Бо не буде тут правити орда,
    Бо тут наш дім і наші володіння.
    Кому не ясно, це лиш їх вина
    І їхнього здичілого правління.
    Бо в нас герої всі: старі й малі,
    Бронею стала повністю країна.
    З вогнем у серці, вірою в душі:
    Героям слава! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5238

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    *
    Я вірю крізь сльози, що скоро скінчиться війна,
    Я вірю крізь відгук ракет, що закінчиться морок,
    Моя Україно, ти Духом козацьким сильна,
    Мою Україну не знищить ні відчай, ні ворог!

    02.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5239

    22 бер. 2022
    Віталія Гук
    Бо ми - не ти
    Залиште нас, брати, нам остогидлі,
    Наш курінь вже ніколи вас не прийме,
    Бо крила наші вирощені в битві,
    І зляжемо у ній ми також крильми.

    Герої не зчищають під п’ятою
    З чужих кордонів нею збитий пил,
    То ви ідете пити з поля бою,
    А ми - понести квіти до могил.

    Пробачте нам природжену незламність,
    Обплескану всіма навіки смерть,
    І, дулом передавши привітання
    З пробудженням, підіть нарешті геть!

    Співаючи про людяність балади,
    Звільни від доброти своєї, брат,
    Бо ми не ти, і нас тобою стати
    Не змусить ні кийок, ні автомат.

    Ні ночі безутішні по підвалах,
    Ні місто, що тепер не видно з круч,
    Бо ми один за одного вставали,
    Бо ми на танки бігли голіруч.

    Бо навіть, як останній наш під вражим,
    Нещадним тиском впаде побратим,
    Озветься рід, і мертві слово скажуть,
    І мертві стануть вартою над ним.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5240

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    Как никогда сегодня дорог хлеб,
    Как никогда сегодня сладок воздух,
    Как никогда в душе важнее Свет,
    Как никогда, быть может слишком поздно.

    Как никогда сегодня слово МИР
    Мы произносим громче чем молитву,
    И верим в шелест белоснежных крыл,
    И в то, что мы покончим с этой битвой.

    03.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5241

    22 бер. 2022
    Артем
    Дзвінок У
    Ти дзвониш на передову солдату.
    Питаєш як він, чи живий.
    За голос цей готова все віддати,
    Як він за кожного життя своє.

    Чекаєш ти дзвінок цей кожен день.
    Тремтячим голосом завжди відповідаєш.
    У кожного там друг стоїть чи брат.
    За ким ти ніч яку вже геть не засинаєш.

    Ти дзвониш, щоб почути хоч на мить,
    Той голос втомлений та дужий.
    І після кожного: «Я тут» Мовчиш.
    Бо розривають сльози душу, що так сильно тужить.

    Дзвони, пиши - не забувай солдата.
    Твоя підтримка дуже дорога.
    І на кінець не забувай йому сказати:
    «Мій любий друже, брате, дякую за мир!»

    Війна скінчиться, стихнуть залпи градів.
    Скінчиться клятая русня.
    Зустріне на порозі сина мати.
    Під мирним небом з Ним зустрінеться Вона
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5242

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    Нет оправдания войне,
    Есть оправдание защите,
    Когда страна горит в огне,
    Когда свирепствует мучитель.

    Нет оправдания смертям
    Живущих мирно, мирно спящих,
    Когда весь мир летит к чертям,
    А в переписке сто "входящих".

    Нет оправдания тому,
    Кто роет братские могилы,
    Кричу, пока не гаснут силы:
    "Долой войну, долой войну!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5243

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    Я любила сидеть у окна, но теперь я боюсь,
    Потому что опасны и окна, и стены и двери,
    Я мечтаю о мире, и тихо о мире молюсь,
    Посылая в Гиену бездушного страшного зверя.

    Всё что раньше казалось обычным, бесценно теперь,
    Даже самая мелочь - спокойная ночь без обстрелов,
    Только Вера спасает от тьмы ежедневных потерь,
    Потому что без Веры не может ни слабый, ни смелый.

    Всё должно быть иначе, когда завершится война,
    Всё должно быть иначе, и в это "иначе" я верю,
    А иначе зачем нам война в испытанье дана?
    Чтоб для мира открыть навсегда своё сердце и двери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5244

    22 бер. 2022
    Артем Маткаримов
    Після розмови
    Після розмови…
    А світ інший мені абсолютно байдужий коли я живу в цьому.
    Забила на тодішні проблеми і теперішню втому.
    Прокидаюся зранку і дякую Богу.
    Що жива і прокинулась в цілому домі…

    Все інше мені абсолютно байдуже.
    Аби тільки всі були цілі й здорові.
    Не вмирали аби мирні люди.
    Щоб швидше вже зсохлися ці ріки крові.

    Не цікаво, що думають інші про мене.
    Я зовсім змінила всі цілі для себе.
    Раніше хотіла айфон й лабутени,
    Тепер же у мене геть інші потреби.

    Я хочу над нами мирного неба.
    Спокою й щастя - більше не треба.
    В думках моїх звузились всякі кордони.
    Тепер там - родина, Дніпро й терикони.

    А світ мені інший абсолютно байдужий.
    Народ мій живе і буде - бо дужий.
    Я народилась і виросла тут, я - жива.
    Моя Україна у мене одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5245

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    Я - женщина, и я боюсь войны,
    Наверное, не воин я по духу,
    Когда летит не знаю что над ухом
    И по ночам уже не снятся сны.

    Я - женщина, и я боюсь войны,
    Наверное, таких, как я, немало,
    Я - женщина, о мире я мечтала,
    В котором войны все обречены.

    Я - женщина, и я боюсь войны,
    Наверное, бояться неизбежно,
    Но в сердце есть и Вера, и Надежда,
    А значит дни мои не так черны.

    Я - женщина, и я боюсь войны,
    Я думаю, боятся и мужчины,
    Для страха одинаковы причины,
    Перед войной все наги и равны.

    Я - женщина, и я боюсь войны,
    Я жить хочу в согласии и мире,
    И пусть звучит в космическом эфире:
    "Нам войны и страданья не нужны".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5246

    22 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    Русский корабль иди...
    На змеином острове, где построек остовы,
    стали грудой осыпи, и прахом,
    Прозвучало просто так, без словесной россыпи,
    про корабль России, что пошёл на*…

    Эту фразу звучную, и совсем ненаучную,
    Понимает мозг любой одним махом,
    Отвечать так мог только тот, кто себя не бережёт,
    Жизнь свою в час лихой послав на х…

    И совсем не потому, что «не горю и не тону»,
    Так сказал солдат врагу своему просто,
    Что вообще терять тому, жизнь когда лишь на кону,
    Что для пушек двух кораблей маленький остров.

    Героизм? Да какое там… Это в фильмах, где по сто грамм,
    Наливали чего-то там, для поднятия духа бойцам, во что было,
    Тут немного иначе брат, остров голый и автомат,
    И желание, что б Родина не забыла.

    Да послали… и был обстрел. Бой, кто выжил, тот уцелел,
    Плен, не суд и не расстрел, не рассматривая личных дел,
    Думая что уж нету тел, им героев дали, как некий сахар…
    Живы? и ладно - всё потом…
    А пока, весь мир поёт: «Русский корабль, иди на х…!».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5247

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    ***
    Разгромленный Харьков, ты дышишь как раненый зверь,
    Несломленный Харьков, ты выстоишь и возродишься,
    И вылечит время тебя от военных потерь,
    Ты - город-герой, потому что врага не боишься.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5248

    22 бер. 2022
    Олеся Омельченко
    Кличуть в пісню журавлі...
    Прошу тебе, не важчай, бідне небо,
    Гуркотом тривожних літаків.
    Не наповняйся смородом. Не треба
    Криваво-чорних, розпачних слідів!
    Пульсує тиша, як перед інфарктом,
    І серце у тривозі груди рве.
    В дитятка завтра вже не стане татка…
    Душа, як тур поранений, реве.
    А велетень війни залізний гупа
    По пшеницях і сонячних гаях.
    Ані плачу, ані вмовлянь не чує –
    У нього кров в провалених очах.
    І пада юність, сильна і прекрасна,
    В останню мить з усмішкою любить.
    І важчає сльозами неба чаша.
    Дощі і зливи, досить голосить!
    Знак оклику вогненний – спалах смерті
    У знак питання матінки-землі.
    Хоч обіймай соколиків померлих,
    А хоч кричи – у світі, як в труні.
    Волосся на собі рве мати сива…
    «Ох, синку, чи ж була я молода?
    Яке то щастя – як тебе носила!
    Убили! Стала прірвою біда».
    Не важчай, небо! Люди, схаменіться!
    То ж молодь гине, завтрашнє, любов!
    Солдатику чужий, постій, не цілься
    У братика свого! Невинна кров
    Так неслухняно ллється, просякає
    У чорнозем, живий червонозем.
    У війнах благородства не буває.
    У них останній промінець помер.
    І темрява повзе криваво, важко
    Попід свинцевим небом, наче ртуть.
    О людоньки, одумайтесь, будь ласка!
    Дітей на розстріл нелюди ведуть!
    Як без синочків їстоньки і пити?
    Для чого дихать?! Україно, мов!
    Ох, крадіям хотілося пожити:
    І плюндрували, й проливали кров.
    В синах свята повстала Україна
    За правду, за любов і за красу.
    Не розростайтесь розпачем, руїни!
    Яку вже сотню Ангели несуть?!
    Прошу тебе, не важчай, рідне небо!
    Солдатів душами не важчай! Пожалій!
    «Життя одненьке, берегти ж як треба..!» -
    Казала ніжно мамочка мені.
    Кому ж замало неба і землі?!
    Під кулями, із сонцем на крилі,
    Курличуть, кличуть в пісню журавлі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5249

    22 бер. 2022
    Литвиненко Катерина
    Без назви
    ***
    В Харькове ясное небо, без облаков,
    В Харькове солнце, и снег ну почти что растаял,
    Хочется жить! Только жить без военных оков,
    Чувствуя запах Весны в ожидании мая.

    В Харькове ясное небо, но звуки войны
    Отодвигают Весну на какое-то время,
    Черное время, но дни у него сочтены,
    Молим об этом и в это безудержно верим.

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5250

    22 бер. 2022
    Артем Маткаримов
    РКІН
    Ти прийшов у мій дім чорною хмарою.
    Увірвався до нас, де був спокій та мир.
    Тепер за вікном замість сонця є зарево,
    Хай буде він проклятий, твій «русскій мір»

    Наша земля окроплена кров‘ю.
    Наших дітей, синів та батьків.
    Вам не знищити тих, що козацького роду.
    Весь світ тепер проти **учих катів.

    02.03.2022…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5251

    22 бер. 2022
    Артем Маткаримов
    Порохова дума
    Вороном чорним впаду до землі.
    Крізь дощ і крізь сльози, що миють кістки.
    Забуду проблеми великі й малі.
    Так хочу я серед бруду свій шлях віднайти.

    Заплутався в теренах власних думок.
    Шукаючи шлях, під дощем я промок.
    Куди мені йти: додому чи в пекло?
    Підлістю і злістю змащений кожен мій крок.

    Тікати від себе - не найкращий вихід.
    Скажи мені Боже, що тут не так?
    Я маю у тому шалену потребу,
    Господи, скажи що робити і як?!

    Знайти серед купи розстріляних душ,
    Одну, що точнісінько схожа на мене.
    Знайти і забрати з собою, для себе.
    Хоч може тоді ця безглуздість мине?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5252

    22 бер. 2022
    Яцук Марина
    Солдату, який приїхав на навчання
    вони простоять у черзі
    цукру 5 кілограм.
    ми ж відбудуємо Неньку,
    а ви від голоду здохнете там.

    мама втратила сина,
    зате грошенята ложить в карман.
    поки що тільки у мріях,
    тому що безвісти син тут пропав.

    Маріуполю тяжко…
    його більш нема,
    як і тебе, солдата з рашкі
    не встиг ти добігти в поля.

    ЗСУ розтрощили колони.
    стільки вогню ти не бачив давно,
    хіба як по телеку може
    крутили радянське кіно

    ти знаєш, що ти тут загинеш.
    ти знаєш, чому ти прийшов.
    але як кажеш, що навчався,
    то ми з радістю даруєм диплом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5253

    22 бер. 2022
    Дарія 10р.
    Війна
    Топчуть землю нашу російські супостати,
    Але козаки не захочуть відступати.
    Вже кров'ю стікають російські солдати.
    Але продовжують танками на нас наступати.
    Дітки маленькі в бомбосховищі плачуть.
    Для всіх "добрые расияне" вже нічого не значить.
    Всі хочуть лиш білого голуба в небі побачить!
    "Навіщо росії війна?" - тлумачать.
    Їдемо під обстрілами, світ за очі тікаємо.
    Тілом ми їдемо, а душу лишаємо...
    На рідній землі, що вогнем палає
    Коли закінчиться ця дурість?! і Бог не знає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5254

    22 бер. 2022
    Валерія
    Непрощенний біль.
    мені хочеться кричати у всю горлянку,
    від того, наскільки мені боляче.
    але поки я скляним поглядом спостерігаю,
    і збираю речі у бомбосховище.

    підпираю двері палкми,
    тримаю ножі «напоготові».
    чекаю питання:«як ти?»
    і відповідаю: «ми до всього готові».

    сплю тільки вдягненою,
    трясусь від кожного шороху,
    згадую молитву до Бога після кожного вибуху,
    потім в думках
    як же їм всім не соромно?!‘

    коли в тік-тоці лише про зраду русні,
    скільки і кого сьогодні було вбито,
    як всі хочуть миру, під пісню «там де і ти».

    знищено мрію, і навіть Мрію АН-225
    знищено площу, телевежу, людину,
    все повторюється знову і знову, або ж-
    «апять и апять».

    за всі сльози на щоках, за всі «вибач, поляжу ось тут»,
    за всі «я виїжджаю, буду не скоро»,
    за всі «я не знаю чи повернусь».

    це все про війну, за всіх тих, хто в цей час
    пішов у свою останнюю путь.
    це все про жахи,
    це все про насильство,
    про те,що
    ніколи
    нікому
    вже не проститься.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5255

    22 бер. 2022
    Валерія
    Завуальовано
    цього разу весна прийде до нас палкого, червоного кольору,
    але ні, це, нажаль, не твоя палка любов.
    вона прийде до нас ворогом,
    вона прийде до нас обох.

    і ти береш рушницю, пишеш останнє смс -
    я тебе кохаю, але це мій обов’язок, пробач.
    знай, твоя віра у майбутнє - має сенс.

    я відчуваю цю палку весну , червоних кольорів,
    червоних мов кипляча кров.
    сьогодні на світанку твій образ перед очима майорів.
    я лиш прошу, повернись до мене знов.

    ти мстишся за рідну Україну,
    за всі знущання, за всі розбитії хатини,
    за свою палку любов і перервану щасливу днину.

    одного ранку повернешся -
    ми прийшли, моя любов, я обіцяв!
    ‘я вірила‘
    як вірить у кохання мами та мала дитина,
    ‘я обіцяв‘
    як плюскочить струмок, як відбивається проміння сонця від чистесеньких дзеркл.

    і тепер прийде до нас весна палкого, червоного кольору,
    так, це та твоя палка любов.
    це наше сонце, наша сила, наша віра і дитина,
    це моя,
    твоя,
    і наша - матір Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5256

    22 бер. 2022
    Діана Літвінчук
    Без назви
    Мертві козаки підведуться із темних земель.
    Замість сирен у містах заграють литаври.
    Привиди синів і дочок України зійдуться у бій.
    І задушать клятого ворога-окупанта.

    Ваше залізо земля українська завжди перетравить.
    У кармани, мерці, насіння не забудьте вложити,
    Тоді, хоч для України добривом будете служити.

    Ще трошки... Тихенько, моя люба Україна.
    Моя країна не була і не буде, як ви "тєрпіла".
    У мертвих таборах, десь у Сибіру,
    Мертві душі замордованих українців.
    З усмішкою ріжуть дерева вам на домовину.

    Мій вірш не складний, тут не має нічого страшного.
    Тут тільки правда і, звичайно, за нами Перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5257

    22 бер. 2022
    Діана Літвінчук
    Без назви
    Фантастично брешеш, ворог.
    Але кинджал мого бога ЗСУ ріже тобі мізки.
    Фантастично скидаєш свої бомби, окупант.
    Тобі тут ніхто не радий, ти просто ще один дегенерат.
    Фантастично, у тебе неправильні хіппі, які бажають світу "peace".
    Давай, вали з мого дому і з моєї землі, ти вже давно програв.
    Фантастично ковтаєш бензинові смузі.
    Ідіот, ти давно вже у пітьмі, де червону зірку просрав.
    Фантастично дивитися, як гориш ти у пеклі.
    Ти ніколи не знав, що таке любов, тебе породило путінське зло.
    Фантастично що за тобою ніхто не плаче.
    Твій попіл у смітнику... Ти забув, що так завжди було?
    Фантастично називати вас всіх рашистим народом рабів.
    Груз-200 під'їхав - розбирайте сотню торбів.
    Фантастично, ми очистили землі від цих клятих катів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5258

    22 бер. 2022
    © Irchik
    * * *
    Нехай знайдеться той спецназівець
    хоробрий, що зможе влучити у ціль...
    Тоді й скінчиться ця війна проклята...
    І зможемо спокійно жити всі....
    Й додому повернуться наші ЗСУ,
    Усі живі, хоча і виснажені досить.
    Тоді б з полегшенням зітхнули б ми,-
    Нарешті перемога, ми змогли....
    Україна стала б вільна... Слава Богу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5259

    22 бер. 2022
    Катерина Максимова
    Україна
    Така красива, незалежна,
    як квітка в полі степова.
    Незламна, сильна і безмежна,
    така як Ти тільки одна.

    Чому прийшли тебе зломити?
    Чому жорстокий той народ?
    Тому що в серці їх не квіти,
    то заздрісний і лютий зброд.

    Вони напали рано зранку,
    коли народ твій мирно спав.
    Підступно вторглися на танках,
    їх ціль була - щоб Київ впав.

    Але не сталось, як гадалось.
    Відважні доньки і сини,
    своєї неньки України,
    на поміч стали, як щити.

    Ми безперечно переможем,
    ми скинем ворога ярмо.
    «Ніколи ми тебе не лишим»-
    на серці вибито клеймо.

    Не буде марною та битва,
    і сльози, й страх твоїх дітей,
    Ти будеш сильна й непохитна,
    Країна мрій, надій, ідей…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5260

    22 бер. 2022
    Любава Обуховська
    * * *
    Відчуй! Послухай! Усвідом!
    Відкриються Скрижалі Долі –
    В них зашифрований геном
    Про споконвічну непокору.

    Впродовж восьми тривких століть
    Для інших бачиться повстанням,
    Для нас ця боротьба стоїть
    Національним виживанням.

    У нашім коді ДНК
    Зашито лиш одненьке слово –
    Таке близьке, що крадькома
    Не проміняєш на полову.

    У нашій мові є цей код,
    В історії тисячолітній,
    В традиціях зберіг народ –
    І Україні бути вільній.

    Є воїни, співці – є рід.
    Благословляє Бог цю землю
    Природою, вінком порід,
    Талантами на заздрість Крмлю.

    Вкарбовано наш код у герб
    Маленьким словом, та зі змістом,
    Що глибше надр, земних потреб –
    Це ВОЛЯ, перша з наших істин.

    Відчуй. Послухай. Усвідом
    Себе частиною народу
    З князів і козаків, ядром –
    І бережи свою свободу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5261

    22 бер. 2022
    Софія
    Разные народы
    "Освободители" на танках
    к нам заезжают в города.
    Они приходят рано утром
    и подрывают все дома.
    Где русский, там всегда разруха.
    Где русский, там всегда война.
    Там ложь, там мрак, там нищета.
    Там матерщина и насилье,
    там пьянки с ночи до утра.
    Где русский, льются всегда слезы,
    там страх, отчаяние и боль.
    Они не знают про свободу,
    про верность, силу и любовь.
    Им не понять нас, украинцев,
    ведь мы верны своей стране.
    Им не понять свободы слова и независимость народа.
    Мы выбираем и решаем,
    кому командовать страной.
    Мы митингуем и кричим,
    ведь мы свободой дорожим.
    Им не отнять у нас свободы,
    им не отнять наш сильный дух.
    И разрушения в Украине
    им с рук так просто не сойдут.
    Мы создаём, творим и строим.
    Мы ценим, любим, бережем.
    И независимость свою
    из года в год мы в свет несём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5262

    22 бер. 2022
    Валерія
    Там , чи тут
    і жити тут - тупо impossible
    із серця дістаю знаряддЯ
    зачаруй мене своїми косами,
    забери в плен без каяттЯ

    я віддам все що маю
    забирай, прошУ
    я крім тебе не бачу нічого
    я крім тебе хочу, лиш космосу.

    я в нім розчинюсь як і у тобі,
    ви мої елементи №5
    ви мої двигуни і музи
    я віддам останій гріш за вас

    я дурень, закоханий без мізків,
    та це краще, ніж бути загнаним у всесвітній кут,
    заберу і вас звідси
    як кажуть "live there чи вмри тут".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5263

    22 бер. 2022
    Неля Кінзерська
    Без назви
    Ні на Псковщину, ні в тайгу
    (не спитали, де ви пощезли)
    Ні лавров, ні хитрий шойгу,
    Ані вова в трунах не везли.
    Мародерили, все тягли
    (дожидала гостинців Наташа)
    - Всєх бандеровцев пєрєбйом!
    П'янувата хвалилась раша.
    А сьогодні голодні лягли
    (дерлися за хлібину, крупи)
    Славні путіна-батька орли,
    Непоховані чорні трупи.
    Скільки крові, руїн, боргів.
    Нашим хлопцям немає часу
    Поховати своїх ворогів
    До Каховки аж із Донбасу.
    … Ех, расєя, расєя мать,
    Загребуща, така широка!
    Достріляли самі своїх,
    Бо з пораненими морока.
    І лежать на нашій землі
    (чужаків не бажає гріти)
    Непоховані москалі —
    Окупанти, ворожі діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5264

    22 бер. 2022
    Неля Кінзерська
    Привид Києва
    Вдесяте – у небо з-за хмар!
    Долоні тримають штурвал.
    За Бучу, Каховку, Ірпінь!
    Мій Господи, нас не покинь!
    Вже страх переповнює «раш».
    Київ тримається наш.
    На бій, окупанте, виходь,
    Нас в небі розсудить Господь.
    Фашисте, лечу на пролом
    У ненависть цілюсь, у зло,
    Аби захистити в бою
    Народ свій, країну свою.
    Машина тремтить бойова
    Лиш ангел її прикрива,
    Хоч смерть натягла тятиву,
    Як фенікс я далі живу.
    Той ангел шепоче мені:
    - Тримайся, заради синів!
    Заради маленьких дітей!
    Країні не треба смертей!
    Убивця прибіг по чуже.
    … Пілота Господь береже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5265

    22 бер. 2022
    Валерія
    Відрікання від кохання
    пролітаєш мимо, ти тепер незрима,
    ти не моя муза, ти не моя рима.

    ти більш не та любов, не та хатина,
    де серцю мило й добре -  як дитині,

    та я все ще відчуваю запах, все ще пам‘ятаю мрії,
    пам‘ятаю ті долоні, ті щасливі днини.

    та і не забуду, бо любов є з ними,
    це те чим жив я, що молив у Бога,
    це те, що давало сонце, навіть в дощову погоду..

    та це не те, що малось бути довго,
    як бачу зараз я,
    вдячний я за тебе, назавжди в скронях розуму,
    на щастя
    чи нажаль,
    залишишся.

    я більш не в змозі, тільки ось,тут на паперах,
    знову розповім, а може, все-таки мовчати треба?..
    ти ж більш не моя муза, ти ж більш не моя рима.

    очі твої бездонні ведуть за собою, як у снах, що пророчило море мені..
    ховаюсь від щастя, бо ж йду за тобою,

    чекаю на диво, що зникнеш,
    підеш із моєї дороги навік,
    розкажеш усім який я поганий, але ж покинеш мене назавжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5266

    22 бер. 2022
    Лариса Вiйтева
    На 40 Святих у 2022 роцi
    День 40-ка Святих - церковне свято.
    Припасти би до батькiвських грудей.
    Якби ти жив, то в день би цей, мiй тату,
    Вiдмiтив 90-й ювiлей.
    Колись водив кодрянськими лiсами
    Мене малу, до стайнi все привчав,
    I кiнь гнiдий м'якенькими губами
    Антонiвку з моїх долоньок брав...
    Розгромлена могилка в Бородянцi...
    Як добре, тату, що не чуєш ти,
    З Гостомеля злетiла звiстка вранцi:
    Спалили коней заживо... СКОТИ...
    Святi вiдмолять муки заарканених...
    Та iнший спогад в моїх думках сплив,
    Як окупант своїх вояк поранених
    Пристрелив в Бородянцi... i спалив...

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5267

    22 бер. 2022
    Катерина Галенко
    Вільна
    Мене звільняти не треба, я вільна!
    Та ти не знаєш такого слова,
    Бо твої руки по лікоть у війнах,
    А моя зброя - правда і мова!

    По твоїх венах кривава ненависть,
    В моїх легенях тепло і надія.
    Усіх мостів не зруйнуєш, не спалиш,
    Розправить крила нескорена мрія.

    Мене не стримають жодні кайдани,
    Я не приймаю твої умови!
    А час мине - загояться рани,
    І буйним цвітом розквітну знову.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5268

    22 бер. 2022
    Руслан Неровня
    Уцілілі
    Щодня все далі й далі відкладаю телефон,
    Щодня все важче нам дивитися новини
    Щодня все більше тих, що в пам'яті навік,
    Щодня, щодня ростуть нові могильні брили

    Дитина, що померла мати, і мертва сотня у живих батьків
    Покинуті будинки, сад і дача
    А в голові думки... І все сумніші...
    Чому не там я, чому... не на передовій
    Хоч розумію бути тут я мушу, тут моє місце в цій брудній війні.
    І сам не думав як пішов... Поглянути як справи
    У бійців, що боронили рідне місце... Й мить
    В рядах я їх, все далі й далі, а що лишається робить

    А мати сумно, дивиться в вікно, й чекає що мене, що батька
    І вірить в те що цілі ми повернемось додому
    Де сядем, тихо, мирно, за одним столом...

    Неважливо вже ким був, ким є, ким будеш...
    Заради чого йдем, ми знаємо напевне...
    Усі хто міг, як міг, чим міг...
    Усі, що я, що ти, вони... Це вже всі МИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5269

    22 бер. 2022
    Марія Семенова
    Сіра весна
    Ця сіра весна не квітне.
    Вона по-лютневому люта
    І здобрює землю залізо.
    А сльози й невинна кров -
    Потоком несамовитим.
    А тиша - бажана, незбутна -
    Пакує домівку в валізи,
    Весь світ у них влізе немов.

    Ці стіни пізнали горе.
    Ці діти зустрілись з болем.
    В цім небі - не зграї пташині.
    Там звиснув дамоклів меч.
    В панічних дорожніх заторах,
    Між небом і чорним полем,
    В містах, де сирени виють,
    Там руська чатує смерть.

    Від тих, хто не знає Бога.
    В кім світла - з болота вогник.
    В кім правди - пусті плакати
    В просторах кривавих площ.
    Непрошені - повз пороги,
    Повз дикий країни стогін –
    Сквернити, глумити, вбивати.
    Слід в серці брудних підошв.

    Та в мирних зростають ікла.
    Ненависть дарує сили
    І в попіл стирає чорних.
    В крові кипить лють свята
    Вкраїна – довік не зникне.
    Здіймає на гербу вилах
    Тих, хто прийшов з болем й мором,
    Й дарує їм забуття.
    Й невдовзі над нашим домом
    Ізнов зацвіте весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5270

    22 бер. 2022
    Катерина
    01.03.2022
    Яка би мала б бути красива Весна
    Одягнена в сонце, тепло та квіти
    Навколо б могла буяти краса
    На весняних подвір'ях гратися діти

    Цю Весну затьмарила погань гнила
    Прийшла, без запрошення, у неньку рідну
    Із самого ранку, як чорна мара
    Принесла з собою занепад світу

    Скалічені долі, печаль та страх
    Роз'єднанні сім'ї, смерть на очах
    Всі плани та мрії перетворилися в прах
    Хіба це зветься Весна? Це суцільний жах!

    Нескорені духом, свободолюбиві
    Гартовані ми -  історією Батьківщини
    Відстоюємо правду на своїй Землі
    Не віддамо: ні культури, ні гідності ми

    Весна настає, її не здолати
    Придивіться пильніше, вона повсюди
    Жагу до життя - не зламати ніколи
    Героями стають українські люди

    Ми станемо чистими, без бур'янів
    Негідникам й зрадникам - не по дорозі
    Ще буде в нас час, для весняних вечорів
    Ще пролунає наша переможна пісня - по всій окрузі

    Увесь світ побачить, що значить для нас Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5271

    22 бер. 2022
    Марія Семенова
    у перший день
    Готуйтесь платить репарації
    І жити, тавровані Каїном.
    Ховайте іконочки з Сталіном
    До рубліків, під матрацами.

    Ковтайте залізо, зкурвлені.
    В гробах будуть рідним даруночки.
    Хай несуть ваш попіл у клуночках
    В жертовник до вашого путіна.

    Бо він, напівмертвий, не піде сам.
    В віках хоче лишить вагомий слід.
    Добром - нема клепки. Лиш злом у світ.
    І тягне, півмертвий, з собою всіх.

    Готуйтесь нести нашу ненависть
    До пекла з собою і в засвіти,
    Погнилі, скалічені – та живі.
    Нехай так вас всесвіт ізнов народить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5272

    22 бер. 2022
    Вікторія
    Кирпичина
    На порозі біля бані, спить путін в чемодані.
    Дайте, дайте кирпичину, я приб‘ю того скотину …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5273

    22 бер. 2022
    Тетяна Кісельова
    Оранка
    У мами знову клопоти городні -
    Десь сили, певно, їй дає земля...
    За наше завтра оранка сьогодні -
    Яка ж пекуча, Господи, рілля!
    Із плугом пІде розтинати тато
    Стверділу грудку за гнідим конем,
    Згадає раптом у бою солдата,
    Що розтинає вічність своїм днем...
    Торкнеться висі зніжено бадилля,
    Дістане соки з дна корінням плід...
    Земля не знає втоми чи безсилля,
    Вона безслав'ям не зупинить рід.
    Її краса - у росянім серпанку,
    Повидаляти б тільки шкідників!
    Існує тьма для осяйного ранку,
    А мить борні - для осяйних віків!
    Несповідимі нам шляхи Господні,
    Дивлюсь на світ по-іншому уже...
    А в мами знову клопоти городні -
    Їй землю хтось щосили береже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5274

    22 бер. 2022
    Пермяков Андрій
    Янгол на моїм плечі
    Кажуть, янгол мій охоронець
    Сидить на моїм плечі,
    Він мене непомітно боронить -
    То прикриє, то навіть провчить.

    Від корони до омікрону
    Від всіх чихів, срачів та плачів,
    Від всіх бід мене завжди схоронить,
    Янгол на моїм плечі.

    Як завжди, від усмішки — промені,
    Він не вилетів в евакуацію,
    Десь знайшов для військових броніки,
    Хлопцям берці, а біженцям - капці.

    В час повітряної тривоги
    Роздає від підвалів ключі,
    Він лікує поранених поглядом,
    А старим з дітьми носить харчі.

    Вчора грав на клавішах Поклада,
    Щоб того врятували мерщій -
    Проводжає потяг за розкладом...
    Янгол на моїм плечі.

    Вигляд струджений, усмішка втомлена.
    Очі чисті, мов джерело.
    Нещодавно літав до Гостомеля,
    Щоб підставити іншим крило.

    Каже, друже, не ображайся,
    Що я раптом на тиждень зник.
    Нам з тобою тепер не до жартів, -
    Мовить мій рятівник-захисник.

    Просить, вибач, в боях вкрай потрібен:
    Кулі з градами — рясно дощить.
    А сьогодні відправлюсь на Південь,
    Маю там свій поставити щит.

    Щит мій лагодили ще дуліби,
    З Запорізькій січі часів.
    В небі янголи, лебеді ніби,
    Захист творять і вдень, і вночі.

    Влучно янголи цілять по дронах,
    Ну а там вже “кричи не кричи” -
    Відсилаємо вбивць до Харону, -
    Каже, янгол на моїм плечі.

    Бо немає у нелюдів Бога,
    Дика зграя. Сарана сатани.
    Ні духовного, ні земного,
    В їх церквах курять ладан війни.

    В їх країні — біль та анафеми,
    Брудні ряси попів й кулічі,
    В більшості блюзнірські парафії,-
    Твердить, янгол на моїм плечі.

    Нам бо світить весняний Ярило,
    Знов і знов тут Європа мовчить.
    Наші крила — небесні вітрила, -
    Каже, янгол, на моїм плечі.

    Молить, вибач, щоденна потреба,
    Ми гуртуємо янголів крила.
    Треба янголам закрити небо,
    Бо ніхто, крім нас, не закриє.

    Бережи себе, друже, я поруч,
    Я найближчий з твоїх глядачів.
    Але треба носити патрони, -
    Мовить, янгол на моїм плечі.

    Україну святу боронити -
    Всі ми янголи взяли мечі,
    Ти тримайся, мушу летіти, -
    І стоїть тепер вдень і вночі.

    Від Карпат аж до териконів,
    Від Чернігова до Керчі.
    Захисник, рятівник, охоронець -
    Янгол світлий на нашім плечі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5275

    22 бер. 2022
    Ірина Жучок
    Україна-вільна!
    Ми вільні назавжди і це незмінно!
    Кожен має право на життя,
    І ми це доводимо щодня.

    Солдати, як соколики літають,
    І наш спокій оберігають.
    Сусіди-європейці нам прихисток дали,
    Бо вони - наші сестри і брати.

    Земля рідненька у вогні,
    Тепер нелегко, бо і в крові.
    Ми прокидаємось щодня в сльозах,
    З думкою і в молитвах…
    Нам Бог допомагає,
    Ми не одні, ми сильні, подолаємо!

    Маріуполь, тебе нещадно розривають,
    Оті винищувачі кляті,
    Та ми ніколи не здамося,
    Вдаримо і прорвемося!

    Херсон протистоїть окупантам,
    Беззбройні, мирні, але стоять на площі
    Всі наші люди-рідні!
    Бо ми всі - вільні!
    Україна - вільна так було, є і буде!
    Ми - вільні назавжди і це незмінно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5276

    22 бер. 2022
    Пермяков Андрій
    Котрий день, котрий рік війни
    Восьмий день, восьмий рік війни
    ми під обстрілами сатани.
    України доньки та сини.
    Восьмий день, восьмий рік війни.

    Стоїмо по всій лінії фронту
    безсумнівно та безповоротно
    в малих селах, в великих містах,
    на кордонах і на блокпостах,

    в наших водах і на летовищах,
    у підвалах та бомбосховищах.
    Стоїмо в військкоматах, в лікарнях,
    за станками, в аптеках, в пекарнях...

    Разом з воїнами — волонтери,
    журналісти — на стражі в етері,
    всі: митці, вчителі, лікарі -
    стоїмо. На своїй землі.

    Восьмой день, восьмой год войны.
    Остаемся стране верны.
    Вяжет сетки с глазами грустными
    моя школьная училка русского…

    Проти путінських псів-опричників -
    на шляхах стоять залізничники.
    На постах своїх – без патетики –
    світла воїни — енергетики.

    І поети стоять з "Кобзарем"
    в День письменника... (за календарем) -
    хто зі зброєю, а хто з віршАми,
    хто з метафорами, хто з «калашами».

    З недолугого арлекіна
    справжнім став Президент України.
    Як ніколи сьогодні єдина
    українська велика родина!
    (Хай банальна, та точна рима).

    Орки, нелюди, пропогандони
    підуть всі "на концерт Кобзона".
    Стоїмо. У нас віра в очах.
    З нами янголи на плечах...

    Котрий день, котрий рік війни
    ми під обстрілами сатани.
    Стоїмо. У нас віра в очах.
    З нами янголи на плечах...
    03.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5277

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    Україні
    Йдуть навпроти собак титани: без вагань, напролом, рішуче.
    В них холодні до жаху мізки та гарячі такі серця.
    Хтось від диких ночей стомився, хтось за домом безбожно скучив,
    Але вистоять навіть в пеклі за усмішку твого лиця...

    Ще скоріше росте малеча - орхідеї твої й волошки.
    В них занадто свідомі очі і правдиві такі вуста.
    Я зворушена надзвичайно, я здивована зовсім трошки.
    Ще скоріше росте малеча з необхідності - неспроста...

    У підвалах лунає Скрябін, за сітками - "Гуцулка Ксеня".
    Я чомусь не боюся більше - я у захваті від людей!
    Я безмежно тобою горда, я люблю тебе, мила нене!
    (Назавжди твоя вірна доня і постійний життя спудей).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5278

    22 бер. 2022
    Софія
    Знову
    Знову ці жертви
    Знову ця какофонія смертей
    Кулі пролітають через груди
    Знову Україна ховає своїх дітей
    І знову плачуть люди
    Знову
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5280

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    ***
    Між "учора" і "сьогодні" прірва пролягла.
    Зморшка туги доторкнулась кожного чола.
    Каламутять ум і душу, і любов, і гнів.
    Серце зойкає і квилить за усіх синів...

    Інший колір має небо, інший присмак - ніч.
    Інший погляд відбиває блиск церковних свіч.
    По-новому грає пісня і звучать слова.
    По-новому я тобою, любий мій, жива...

    Най не гасне ні на трохи віра в світлі весни!
    Най надія огортає твоє сміле й чесне!
    І міцнішає твій стрижень, і зростає сила,
    Як би доля не казилась, з чим би не місила!

    Між "учора" і "сьогодні" прірва пролягла.
    Зморшка туги доторкнулась кожного чола.
    Каламутять ум і душу і любов, і гнів.
    Серце гордістю проймає за усіх синів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5281

    22 бер. 2022
    Воєвудка Анатолій
    Живи Україно!
    Буде жити Україна!
    Не помре ніколи!
    Зацвітуть сади весною,
    Зажовтіє поле!

    Сонце ясне осіяє,
    Наше небо - чисте,синє!
    Привітає Мою Землю!
    СЛАВА УКРАЇНІ!

    06.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5282

    22 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Солдат
    Стягнулися хмари, чорніють поля,
    Кружляє у небі самотньо ворона.
    Димить і холоне побита земля,
    Повільно палає ворожа колона.

    Спинились машини і танки важкі,
    У бруді петляють сліди від коліс.
    Замовкли довкола весняні пташки,
    Тремтячи шепоче наляканий ліс.

    Лиш легіт байдже гуляє у виші,
    Тривожить бадилля, оголений сад.
    І в цій незвичайній, пригніченій тиші
    Лежить у крові нерухомо солдат.

    Залишив десь вдома родину свою,
    І мати в світанні провдила сина.
    Боровся рішуче у лютім бою,
    Та раптом підступно уразила міна.

    Лежить горілиць, посічені ноги,
    І тіло нестерпно від болю проймає…
    Потиху взиває в молитві до Бога,
    Але не для себе рятунок прохає.

    У думці майбутнє і доля країни,
    Степів її трави, блакитнії гори.
    Коралові грона у зіллі калини
    І хвилями вкрите, нескорене море.

    Житів колосіння, просторі баштани,
    Приємне дзюрчання веселих струмків,
    Свічки, що у травні запалять каштани,
    І місяця срібло між сонних ланів.

    Ялинки пахучі й дуби вікові,
    Ласкаве проміння у тихій діброві,
    Над містом яскраві електровогні,
    Мільйони історій на крилах любові…

    У чаді заліза, в жеврінні вогню
    Із вітром молитва спливає увись.
    Слова ці здолають і страх, і брехню,
    Боротись лише до кінця присягнись.

    Угору обличчя солдат припідняв,
    Заплющив помалу натомлені очі.
    І рушив відважно герой серед дня
    Навіки у царство спокійної ночі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5283

    22 бер. 2022
    Воєвудка Анатолій
    Без назви
    Важкі прийшли часи, але нарешті сталось!
    Схід, Захід, Північ, Південь - об'єднались!
    Ми вже не різні! Ми одна Родина!
    Ми славна, горда, вільна Україна!
    Рабом ніколи на буде такий народ!
    ...Йди на*** карлик!Ти урод!

    06.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5284

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    Мрії воєнного часу
    У моїх вечірніх мріях і в ранкових молитвах
    Безтурботне наше літо під рожевим вільним небом...
    У моїх зухвалих мріях ми гуляєм по дахах
    Або бавимося в морі (не біда - жара липнева).

    У моїх солодких мріях ніч любимого кіна,
    Без новин, що плавлять мозок, і тривожних повідомлень.
    У моїх нестримних мріях пишноти аж дохріна...
    Бо ж тепер твої обійми - недоступне задоволення...

    У моїх прекрасних мріях звук гітари й рідний сміх.
    І найбільше хвилювання - що під дощ без парасолі.
    У моїх найбільших мріях Бог зберіг усіх моїх...
    У моїх бурхливих мріях - тихе щастя, спокій, воля...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5285

    22 бер. 2022
    Іван
    Без назви
    як все піде не так, і полетять ракети
    заряджені ураном звідусіль
    будь ласка, знай - обняв би я тебе тут
    і прошептав, поки не влучать в ціль

    що я люблю тебе, люблю тебе без тями
    любив із першого та по останній день
    ти знаєш це, бо ця любов між нами
    горіла чесним чистим полум'ям пісень

    пісень любові, болю, бруду і тепла
    що розділяли їх з тобою ми щоночі
    і спів наш спалював весь світ дотла
    і відбудовував у нашім образі пророчім

    я гляну в твої очі і побачу сіль
    що вже усохла на наших обличчях
    ти стиснеш мене міцно і наш біль
    розчиниться в непрожитих сторіччях
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5286

    22 бер. 2022
    Баніна Олександра
    Без назви
    птахо, послухай, піднімайся й лети
    там твої рідні землі, твої береги
    там чекають поля і яблуневі сади
    титани, що твоїх людей боронять від біди

    лети низько, птахо, роздивися усе
    вітер нині спокійний, та він тебе не спасе
    будуть грози і бурі, може навіть шторми
    тоді згадуй про силу, що у крилах живе

    згадуй про лють, від якої кров застига
    за усі ті руйнації, за всі зламані життя
    згадуй про біль, від якого сховатися зась,
    і про віру в своїх — вона тобі впасти не дасть

    птахо, лети — тебе зачекалися там
    те, що не вб’є — стане тінню твоєю десь за лінією хмар,
    ляже коцом м’яким, коли ти впадеш
    але це не сьогодні й не завтра

    бо ти долетиш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5287

    22 бер. 2022
    Pale
    Твоє життя
    Чуєш, вітер віє з гір,
    Чуєш, у лісі дикий звір.
    Подивись на холми за будинком,
    Подивись на сонце над хмаринкой.

    Скажи, як хочеш своє життя прожити?
    Посміхнися для своєї батьківщини
    Плач, як є на то причина
    Кричи, що маєш сили.

    Твоє життя - тобі вирішувати що робити.
    Хочеш вільним бути - пиши про свої думки,
    Бути сильним - бери меча у руки,
    Бути розумним - у бібліотеці почитай книжки.
    Вибір за тобою, ти живеш у вільній Україні.

    Ніч, дерево росте на дворі
    Під ним парубок сидить поглядаючи на зорі.
    Мріє про чисте небо над головою,
    Про дівчину с довгою косою.

    Життя спокійним не буває,
    Злодій вторгнеться на рідні землі.
    Хтось захоче забрати твоє щастя,
    Хтось захоче попасти в чужі оселі.

    З вогнем і мечем приходять воїни,
    Все після них перетворюється в руїни.
    Захисти свій дім, свою сім'ю,
    Вони думали це пекло, тепер зроби це яв'ю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5288

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    ***
    Ніби все добре, щебечуть птахи.
    Лагідне сонце, мов ніц і не стало.
    Щиро сміються малі дітлахи.
    Тільки на фоні - тривоги сигнали...

    Це завивання - як зайва деталь,
    З нею картина - до безуму хвора.
    Жаль бере, жаль бере, жаль бере, жаль...
    Майже в підвалі, стою у заторі.

    Хрестик неначе, в руці телефон.
    Губи тремтять, настрій меланхолійний.
    Грається мною давно уже сон.
    "Як ти?" від тебе - моє заспокійливе...

    Я одягну найтепліші штани,
    Щоб у підвалі не мерзнули ноги.
    Стану веселою, як до війни.
    Тільки "Привіт" скажи в День Перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5289

    22 бер. 2022
    Софія Стефанія
    Без назви
    За вікнами лунають гради
    Шибки повибивав снаряд
    Вже нічого немає їсти
    І навіть пити вже нема
    У підвалах сидять діти
    Ніби хтось їх покарав
    Можливо, це були люди?
    Та ні, була проста росня
    Але за обрієм вже йдуть вони
    Наші герої, захисники землі
    Лише чекайте на них
    І прийде мир до всіх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5290

    22 бер. 2022
    Pale
    Вставай, рідна Україно
    Вставай, рідна Україно,
    Ворог вже близько.
    Просинайся матінко,
    Прийшло руське військо

    Металеві пташки
    Прилітають вранці.
    Наступають злі дядьки,
    Тепер вони наші бранці.

    Помирають мирні люди,
    Розстрілюють наш народ.
    Плаче рідна мати,
    Смерть заводить хоровод.

    Сховався лідер у пітьмі,
    Накази посилає молодим.
    Сам сидить у своєму домі
    І будує проклятий свій режим.

    Пропагандою кормить він людей,
    А ті вірять кожному його слову.
    Чхав він на всіх своїх дітей,
    Він вбиватиме свою країну знову.

    Чого ви боїтеся? Чому ви всі тікаєте?
    Сильнішою нацією себе називаєте?
    Один омоновець з палкою в руці,
    Боляче дивитися, на занепад вашої еволюції.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5291

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    Коханому солдату
    Поки ти переступаєш спокою межу,
    Я легенів не шкодую - сльози бережу.
    Жадно дихаю повітрям, що хранить наш сміх...
    Знаю, що любов - надійний, сильний оберіг.

    Знаю, що ти вже найкращий, ти завжди ним був.
    Свою лінію незмінно непохитно гнув.
    Знаю, випливеш, чи мілко, чи глибоке дно.
    До снаги тобі здолати будь-яке лайно.

    Поки ти нас від шакалів вірно заступа,
    Не шкодую думки-слова - на плачі скупа.
    Та коли переживемо безум цей, війну,
    Я від радощів заплачу й міцно обійму...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5292

    22 бер. 2022
    Тетяна Шевченко

    Пригадай руки лагідні мами,
    Пригадай перші кроки свої,
    Як, радіючи, бігав полями,
    а тепер тут жахливі бої!
    Де був сміх, там лунають гармати
    І кривавий над обрієм дим -
    Ворог вдерся до нашої хати,
    Але ми рідний дім захистим!

    Пригадай перший свій поцілунок
    Та солодкі обійми палкі,
    Вірне серце тобі в подарунок
    На прощання та сльози терпкі...
    Задля щастя зустрітися знову,
    За надію кохати і жить
    Відстоїм ми свою калинову,
    Рідну неньку, наш край, кожну мить!

    Пригадай першу посмішку сина,
    Ніжну ручку свого немовля,
    Задля нього підеш до загину:
    Захищати - то доля твоя!
    Щоб майбутнє було у дитини,
    Аби знову скрізь сміх залунав,
    Захистім ми свою Батьківщину,
    Повернем все, що ворог забрав!

    За родину і наші святині,
    Проти тих, хто катує наш край,
    Задля миру по всій Україні,
    Захисник, ти поціль та стріляй!..

    24.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5293

    22 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Сиренам
    Не з мінаретів кличуть на намаз
    І не співають тут дахи, немов в Стамбулі.
    Не п'ять, не сім, коли - і десять раз
    Ревуть сирени, хоч вогні поснулі.

    Їм байдуже, чи сяють ліхтарі.
    І байдуже, чи місяць без вагання
    Зійшов на небо, зорі вартові,
    Не жаль сиренам сліз чи листування.

    Ревли й ревуть, але ж могли
    Хоч би цю ніч вже відпочити!
    Любові сповнені вони -
    Щоб нас від смерті захистити.

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5294

    22 бер. 2022
    Анастасія
    Мамо в нас війна, невже?
    Чутно вибухи повсюди в Україні.
    Нічка ось настала, спати хочу вже.
    Сказала доня мамі, сидячи в підвалі.
    І вслід промовила: "Мамо, в нас війна, невже?!"

    Матуся тихо сльози витирає.
    І починає довгу розповідь свою.
    Як росія на Україну нападає.
    І тут же обіймає донечку свою.

    - Так війна настала, доню,
    вторглися до нас підступно вороги.
    Але ми не впадемо додолу!.
    Зробимо все, щоб перемогти.

    - В нас, доне, єдність.
    В нас тече козацька кров.
    В нас в Україні людяність і гідність.
    А в ворогів немає таких слов.

    Ми переможемо, я вірю і ти вір.
    В нас буде ще на перемоги честь - великий пір.
    Уже без війн та начебто "братів".
    Спи спокійно, на нашій землі не буде більше чужих слідів.
    Не буде воєнних дій.
    І так званих комендантських часів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5295

    22 бер. 2022
    Любов
    За нами перемога
    За нами справжня перемога,
    бо сила нашого народу
    усунить кожного ворОга,
    який порошує угоду,
    що позирається на море
    та на кремезні наші гори.
    Москаль ніколи не поборе
    міцний козацький дух суворий.
    Земля ніколи не пробаче
    вам те, що в лютому побачили
    вкраїнські очі страшно плачучи.
    На вас чекає вже невдача.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5296

    22 бер. 2022
    Яцук Сергій
    Не бійся .
    Не бійся, матусю, не бійся ,
    У нас же немає стрАху.
    Пліч-о-пліч, ставай, бийся ,
    Руский корабль, іди на**й !

    Печи пироги, наливай "мохіто",
    Оксано, Людо, Натахо,
    Ми, Україно, твої діти,
    Руский сапог, іди на**й !

    Не бійся беззубу, п'яну і дурну
    В кокошнику паталаху.
    Вона вже залазить в свою труну,
    Паталахо, іди на**й .

    Ми ще засмагнем у нашім Криму,
    Давид завалив Голіафа.
    Шабля козацька здолає пітьму.
    Руский солдат, іди на**й !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5297

    22 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    от я не знаю, що сказати...
    чи страшно? - ну а як.
    мені ж бо є чого втрачати.
    сім'ю і друзів, і тисячі вояк,

    і небо рідне та безкрає,
    і кожний вигин цих доріг,
    бо все тут, власне, душу має,
    а душу нівечити - гріх.

    тобі під силу уявити?
    що кожне місто мов живе,
    мов магією оповите,
    разом із нами все пливе.

    у кожному ударі серця - ритм
    усіх припливів Чорного,
    і Києва цей лабіринт
    по тілу венами моторними,
    і кава ця щоранку
    нагадує той Львів -
    за світлими фіранками
    і сяйвом ліхтарів.

    і, матінко, це скрізь, це всюди,
    у кожнім закутку, у кожній стороні,
    свої, такі ж магічні люди,
    і в кожного в очах огні.

    і як їх хочеться усіх зустріти,
    і всі міста, і села ті малі
    відвідати і мало не здуріти,
    від думки, що все те наше взагалі.

    і хто подумати посмів,
    що ми відірвемо від серця,
    мільйони не чужих, своїх домів,
    оці ліси, і ці поля, і ці озерця?

    лише у дурнів така дурість в голові,
    і скільки б не несли вони проблем,
    які б не були дурні ті старі й нові,
    для них одна дорога - вслід за кораблем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5298

    22 бер. 2022
    Юлія Герасимчук
    Без назви
    Говоріть, не мовчіть, окаянні
    Де б ви були, якби не наші хліби золотаві?
    Де б ви були, якби не працьовиті наші руки?
    Сиділи б далі в багні по самі вуха
    А зараз ми не чуємо ні звуку
    Світлі думки у вас відсутні
    Від страху-ляку трусяться в вас руки
    Брешіть, вбивайте - тут ви путні
    Так, ми хохли, бандерівці, «нацисти» -
    Так у вас кажуть, це я не брешу
    Та виправлю хоча б одне: ми -
    націоналісти
    Ми на своїй землі пануємо, живемо
    Ви ж на своїй, на жаль, лише туристи
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5299

    22 бер. 2022
    Юлія Герасимчук
    Без назви
    На порозі весни…
    війна застала зненацька
    На світанку прийшла і довела,
    Що це твій ворог та зовсім не брат

    Країно моя, за що так з тобою
    За те,що свободи палко хочемо ми?!
    За те, що за правду, єдність і волю
    Поклали голови діди-козаки?

    Скільки разів ти лежала в руїнах?
    І над тобою стояли кати
    Ти, як той Фенікс, моя Україно
    Повстанеш над нами й відродишся з-під тьми

    Вставай, моя рідна, не стій на колінах
    Розправ свої крила й до сонця лети
    І будеш ти вільна, незалежна, єдина
    За яку боролись ми всі ці віки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5300

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    Підвальне
    Проблеми вчорашні - така мізерність, а страхи - такі смішні...
    О, як же бракує в ці дні шалені звичайної метушні!
    - Поїду до Рима, художником стану, як буде війні кінець.
    - На сцені співатиму, не побоюся і вийду, як дасть Творець.
    - Роман напишу... Чи нарешті ті вірші, що в зошиті, надрукую,
    Як з пекла вернуться дівчата і хлопці, здолавши ту гидь лихую.
    - Поїду в село, насаджу абрикосів і яблук, троянд, півоній,
    Як світло і правда пітьму переможуть - і нечисть згорить в агонії.
    А нечисть згорить. І вже вік не забуде уславлену "паляницю"!
    І ми ще не раз затанцюємо разом під "Калуські вечорниці"!
    Молімось і вірмо, плануймо і мріймо, й сильніше іще любімо
    Це сране життя, бо воно і прекрасне, родину свою, країну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5301

    22 бер. 2022
    Яцук Сергій
    Різдво
    О Боже, Йосип, хто там? Хлопчик?
    Чому він плакати почав?
    Мої солодкі оченята!
    Такі, як снились по ночах.

    Це він не плаче, сповіщає,
    Що народився на землі.
    Он подивись, як зірка сяє,
    які ж ці ручечки малі!

    Все так точнісінько і сталось,
    Як Гавриїл розповідав!
    Я навіть і не сумнівалась,
    Що свого Сина Бог послав.

    Я назову тебе Ісусом,
    Хай Бог рятує нас усіх.
    Ти всіх тут метушитись змусив!
    Он пастушок малий прибіг.

    Та ні, Він сир не буде їсти.
    Подякуй мамі від Марії.
    Він вже поїв і хоче спати,
    Які густі у Нього вії!

    Спи, Сину мій, хай ця печера
    І не палац, та тут Любов.
    Волхви прийшли, розповідають,
    Що ангели з'являлись знов.

    Ти нам потрібен, Сину Божий,
    Які б ми грішні не були ..
    Ти - Іісус із Назарету.
    Із днем народження, малий .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5302

    22 бер. 2022
    Алла Шуляк
    * * *
    Ступив нечистий в образі рашиста,
    Що «братом» називав себе колись,
    На землю духом вільних, серцем чистих,
    Щоб ми від України відріклись.

    Сирени сповіщають про тривогу,
    Здригається від пострілів земля…
    Всі найщиріші молитви – до Бога,
    Усі прокльони – тільки для Кремля.

    Ракетами він б’є по немовлятах,
    Безжальний він до літніх і жінок…
    Його чекає незворотна страта,
    А виконавців – пожиттєвий строк.

    Наш воїн без страху його зустріне,
    Відважно і зі зброєю в руках,
    За рідну землю, матір, дочку, сина
    Розіб’є окупанта в пух і прах!

    Незламний дух і непохитна віра
    Героїв українських, героїнь
    Здолає «руський мір», «царька і звіра»
    В ім’я свободи і майбутніх поколінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5303

    22 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    ***
    Мамі снилися іриси.
    Виявилось, знак.
    Віддав Богові за волю
    Молодий козак...

    Мама крикнула: "Дитино!"
    Очі у вікно.
    Чи ми винні, чи причинні,
    Що таке кіно?!

    Мама спала неспокійно.
    Син заснув навік...
    В пекло йде рожевомрійно
    Недочоловік.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5304

    22 бер. 2022
    Лєра
    ***
    «…а у меня не стало мамы», Лиза плачет.
    «…её забрали небеса», ей говорят.
    «Неправда», вторит кроха, «всё иначе.
    Она меня спасала. Был снаряд
    он к нам попал и стены задрожали,
    везде стекло, осколки да огонь.
    Но её руки крепко так держали
    меня, а телом она впитывала боль».

    «…а у меня забрали душу», смотрит Вера
    стеклянном взглядом, теребит в руках
    кровавый шарфик – «я к ней не успела….
    …стена упала ровно в двух шагах».
    Какая-то секунда всё решила.
    И жизнь разрушил чей-то сраный "мир"…
    «….моя дочурка….», женщина завыла.
    «Они забрали всех, кто был любим».

    «…а я остался без ноги и крова.
    Но это, в принципе, херня, ведь живы те
    ради кого и жизнь отдать – не много.
    Я б снова кинулся за них гореть в огне».
    Не замечая боли, без сомнений
    спасал семью. «Вон, даже кот спасён…»
    Мужчина улыбнулся: «…без потерь мы
    никак дорогу эту не пройдём…»

    «…а у меня забрали, сволочи, два сердца.
    Я муж жены убитой и отец…
    …ребёнка, что погиб в ней. Что согреться
    в моих руках не сможет». Чёртов жнец,
    что к нам пришел, ведь мы его не звали.
    У каждого был дом, свой мир, страна.
    И планы были… имя выбирали.
    «…в честь папы мы б назвали пацана…»

    И тихо слёзы по щекам скатились.
    И так же тихо вслед закрылась дверь.
    А где-то наверху о нас молились,
    кто пал в бою. На небесах теперь.
    Кто любит нас, в ответ любимы нами.
    Кто не хотел разлуки, но увы…
    Кто нежно бестелесными руками
    оберегает нас от злой судьбы.

    19/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5305

    22 бер. 2022
    Е. Вайнер
    Все буде Україна
    Коли блакитне і світле
    Небо затягло
    Хмарами зловісними,
    Що їх зі сходу принесло.
    Коли земля рідненька
    У вогні палає,
    Й широкими просторами
    Заздрісна пітьма блукає.
    Коли ненька землю
    Сльозами поливає
    Й закривавлене тіло
    Руками прикриває.
    Коли здається
    Наближається кінець,
    Й помалу віра
    Сходить нанівець.
    Тоді прислухайся,
    Нездоланний дух відчуй,
    І голос предків довкола почуй.
    Які жили, живуть
    І завжди жити будуть.
    Ми всі з тобою разом
    І разом з нами ти.

    Ти українець,
    Вільна людина!
    А ми всі твоя
    Велика родина.
    Ми вистоїмо,
    У війні переможемо.
    Разом незламні
    Зло прогнати зможемо,
    І спільно в єднанні
    Україну відстоїмо.
    Ти українець!
    Волелюбна людина,
    Свобода є в твоїй ДНК.
    Дух твій козацький,
    Войовничий і братський.
    Борися, борися!
    Борись до кінця!

    Будь ти в окопах,
    Метро чи підвалах.
    Віри ніколи не полишай!
    Якщо у сльозах,
    Чи на серці є важко,
    Чи у грудях стискає
    Незнана печаль.
    Тоді напевне
    Маєш душевне,
    І Україна -
    Це мати твоя.
    Якщо похилився,
    І поряд у тузі рідня,
    Під руки візьміться,
    З колін підніміться
    І на весь світ:
    Україна жива!
    Не мовчи, не шепчи,
    Що є сил прокричи!
    Ні, навіяному страху!
    Ні, проклятим ворогам!
    Ні, примарним тіням
    І оманливим веснам!
    Ні, розрусі! Ні, смертям!
    Підіймайся! Вставай!
    І Всі полеглі поряд стануть,
    З тобою візьмуться меча.
    Твої брати, мудра стареча,
    Сестри, матері і дівча,
    Якe рятуючи мужнього бійця,
    Натомість своє віддала життя.
    Не забудемо,
    не пробачимо!
    Всі найкращі імена,
    Не зітре з пам’яті жодна війна.
    Вставай! Вставай!
    Не час тобі здаватись!
    Країна бореться
    Й борися з нею ти,
    Чи з автоматом,
    Чи з квітами в руках,
    Чи спокійним словом,
    Чи у своїх віршах.

    Ми Українці,
    Незалежна країна.
    Без ненависті, підлості й зла.
    Нація мирна, єдина і сильна.
    Не має їй меж і кінця.
    Ми Українці,
    Вільна наша земля.
    Вершини і кручі,
    Родючі поля,
    Ріки і море,
    І далі за гори.
    Все це є наше,
    Все Україна.
    Твоя і моя!
    Ми Українці,
    Ми любим життя.
    Край героїчний,
    Славні наші війська
    Захищають єдину
    Рідну Вкраїну.
    Борися! Борися!
    Борись до кінця!
    І тоді неодмінно,
    Без лиха й совка,
    Все буде Україна!
    Назавжди! Haвіка!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5306

    22 бер. 2022
    Костянтин Чураков (команданте Че)
    вместо лишения свободы
    у нас тут война
    поэтому не нужно оставлять лишней надежды
    она не будет лишней
    но есть большая летальная вероятность
    ее незаметного исчезновения
    чуть раньше владельца

    наши женщины тут
    тайком целуют каждый патрон
    и молятся
    молятся
    молятся
    чтобы тот достигал цели
    и никогда не возвращался
    домой
    вместо любимых

    наши дома превратились в поля
    дробно усеянные семенами мин
    и настолько родными сердцами
    чужих людей
    что мы теперь каждый день ненавидим
    за то что приходится собирать
    именной урожай
    по кусочкам
    чтобы хоронить
    по-человечески

    мы тут дышим
    по расписанию
    и по |автоматной| очереди
    иногда ненадолго умирая
    когда взрываются новые
    сердца
    чтобы прислушаться
    и с трудом поверить
    что они не наши

    спины больше не замечают
    ножей
    а телам уже давно не больно
    ловить пули
    всё прилетающие
    и прилетающие
    и прилетающие со стороны
    погасшего солнца
    лежа на очень сырой земле
    пропитанной всегда свежими
    женскими слезами
    и нашей кровью

    мы больше не боимся умирать
    потому что делаем это чаще
    чем каждый их нас мог
    представить
    там
    в том призрачном прошлом
    которое уже не кажется таким
    плохим
    и таким прошлым
    в той серой жизни
    которая уже не кажется
    такой ненастоящей
    особенно когда приходится хоронить собственные сердца
    так и не собранные
    полностью

    особенно когда приходится
    убивать

    |надежду|

    ради будущего.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5307

    22 бер. 2022
    Ірина Андрієшин
    Без назви
    Коли закінчиться війна, ми глянем в небо
    І порахуєм зорі навмання,
    І більшого за мир нічо не треба,
    І замість шкіри в нас уже броня.
    Коли закінчиться війна, ми сядем в хаті,
    Сирен не чутно і ракет нема,
    Відчуємо наскільки ми багаті,
    Забрала що і дала нам війна.
    Коли настане мир, а він настане,
    Бо волі птах у небо вже взлетів,
    Того, що наше знову вчити стану
    Своїх іще маленьких двох синів.
    Коли настане мир у всьому світі
    І слова не лунатиме "тривога", -
    За це боролись України діти,
    Із ревними молитвами до Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5308

    22 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Ми вже не будем, як тоді
    Ми вже не будем, як тоді.
    Нам лікар буде тільки час
    І не розчиниться в воді
    Все те, що так турбує нас...

    Душі наші оголили,
    Окропили кров'ю край...
    Тих козаченьок, що вбили -
    Жде їх спокій, жде їх рай.

    Волю нашу штурмували
    Та вона немов титан.
    Думали, що відібрали
    Та пустим є ваш стакан...

    Силу нашу подавляли,
    Говорили - слабаки...
    Всьому світу показали,
    Що не граєм в піддавки!

    Нам не бути слабаками
    І рабами нам не бути,
    Бо лиш голими руками
    Розірвемо усі пути!!!

    Воріженьок проженемо.
    Вийде сонечко із тіні...
    Вже навіки достеменно -
    Слава нашій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5309

    22 бер. 2022
    Вовк Юлія
    Без назви
    - Мені давно не страшно, знаєш? - Знаю...
    - Сам під прицілами і руки вже в чужій крові.
    русня іде і йде - немає краю
    Та ми приспим їх, мила, у глибокому рові.
    Живий і цілий - все що хочу чути.
    І з дня у день: "Ти їв/кімарив/спав?"
    Не уявляю навіть, що ти бачив, любий,
    Собою вміло від жаху серця сховав.
    Як скоро все мине? Коли кінець їм?
    Я розмалюю в райдугу нові споруди,
    Я наготую руки для палких обійм
    І перейму печаль твою собі на груди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5310

    22 бер. 2022
    Олена
    Небо
    За містом, полем і селом
    Вогні від пострілів палали
    А в небі зоряно було
    Птахи над обрієм літали
    На ніжках діток папірець
    Аби їх люди підібрали
    Батьки зібрали до валіз
    Все те, що мали...
    Все віддали
    Жінки цілують у чоло
    Своїх синів, синів країни
    Їх відправляють в ті руїни
    Що теє військо принесло
    Молились богу всі хто був
    Коли коханих проводжали
    І страх проникнув в кожен дім
    А серце болем обпікало
    Молюсь і я за ваші дні
    Нехай усе вас обминає
    А Україна процвітає
    І небо нам допомагає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5311

    22 бер. 2022
    Анастасія
    Біль...
    Бажаю пекла...
    Пекла тим...
    Хто боляче зробив...
    Всьому моєму народу...
    Бажаю страху тим...
    Хто налякав дітей моїх...
    І всіх дітей України роду...
    Бажаю втрати сил тому...
    Хто розпочав війну криваву...
    Звірючо-зрадливу... нікчемно-жваву...
    Захлиніться болем свині...
    І нехай тепер віднині...
    Кров проллється тільки ваша -
    Неймовірно дика раша...
    Болі й втрат я вам бажаю...
    Від душі...від свого КРАЮ!!!

    Слова мої...
    Писала тільки я...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5312

    22 бер. 2022
    Володимир
    Злі крила
    Земле моя ненько, кров'ю окропила
    Рвуть тебе на шмаття злі потворні крила
    Стогнеш ти бідненька, тай не чуть за боєм
    Знов в окоп влучають тим страшним набоєм
    Ллються тихо сльози - дівчина страждає
    все чекає хлопця, а його немає
    Де ж ти моє серце, згинув на чужбині?
    Як мені без тебе в побіленій хатині?
    Ти ж дав обіцянку до мене повернутись,
    я в таке не вірю, що це могло забутись
    Ллються сльози тихо, стогне Україна,
    а всьому виною все ті ж потворні крила
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5313

    22 бер. 2022
    Володимир
    Подай мені зброю
    Вставай, мій брате, подай мені зброю
    бо негоже українцю помирати без бою
    Вставайте і скоріше порвімо кайдани
    не дамо ми вам влади, чужий ви нам, пане
    За неньку Україну ми кров проливали,
    кожну гниду ми геть проганяли
    І вас ми проженем - вам не буде життя
    бо проти повстане кожне українське дитя
    Ми будем боротись, ми будем вмирати
    ти лише встань і подай зброю, брате...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5314

    22 бер. 2022
    Еліна  Шевчук
    Оголошена війна
    Лютневого ранку тиран заявив,
    Рішення спецоперації він ухвалив,
    З кордонів своїх війська запустив.
    На світанку вогонь він у нас розпалив!
    Усі міста удари відчували,
    Наше життя вони зруйнували!

    Тривожні сирени надворі кричать!
    Ворожі літаки в небі летять,
    Солдати рашистів ракетами бомблять,
    Про початок війни новини звучать!

    Жителі на автівках вивозили рідних,
    залишали позаду власні домівки!
    В одній із авто їхала сім'я молода
    Сиділа там дівчинка від страху бліда,
    тримала в обіймах сестру-немовля,
    І в матері очі сумні спогляда!

    Втікали від зривів і мріяли жити
    Та "звірі" в дорозі їх мали схопити,
    Бо отримали наказ - вбити!

    Мати благала дітей відпусти,
    Та душогубів не зупинити,
    Бо душі свої їм вдалося занапастити!
    Зуміла малечу востаннє пригорнути,
    І назавжди їм довелося заснути!

    Та яку ж біль батьки відчували,
    Коли синів на війну проводжали!
    Кожен солдат залишає сім'ю
    Бо йде воювати за землю свою!

    Та страху немає, але серце в тривозі
    Бо йде він назустріч перемозі!
    Під звуки ракетних систем залпового вогню,
    наступ війська агресора по нашому краю,
    На ризик життю брали зброю,
    і свою землю захищали собою!
    Кожен із них не зможе передати,
    як у війні товариша втрачати
    І у сирій землі самому поховати!

    Наш президент нам надію давав
    Він хлопець з народу який обіцяв,
    За нашу свободу він буде стояв,
    і душу добрячу усім показав,
    Україну з полону він визволяв!

    Ми віримо країну не залишить одну,
    Дай Боже здоров'я і сили йому
    Та серце гаряче завершить війну!

    Задумайтесь, жінки солдат російських,
    що діти у вас мирно сплять,
    А у нас матерів українських
    Ви вбиваєте немовлят!

    Якби ви відчули це все наяву,
    може змінили думку свою?
    Перестали б відправляти своїх на війну!

    Та прийде крах відомій всім державі,
    бо війни у неї на першому плані.
    У пошуках влади, вступивши війну
    засуджуємо "орка", що в ній на трону
    У нього незліченні гріхи по життю,
    Все це не вічне, піде він в труну
    За кров всіх народів у пеклі горіти йому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5316

    22 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Ми здолаємо, чуєш, здолаємо!
    Ми здолаємо, чуєш, здолаємо!
    В нашім тілі незламний дух!
    ЗСУ захищає - за правило
    Зупинити ворога рух
    Будь-якою ціною, ми сила є!
    Об'єднала нас віра в один
    Найсильніший народ, маєм крила
    Україну від зла захистим!
    Всі разом! Ось вона перемога!
    Залишилося кілька хвилин!
    Ми за нашу країну та волю
    "Русский мир" навіки спопелим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5317

    22 бер. 2022
    Лілія
    Диво
    Здається, я вже наче доросла,
    Наче давно беру відповідальність за себе,
    Наче давно борюсь з проблемами самостійно,
    Але знову повернулась віра в диво до мене.

    Я знову повірила в супергероїв,
    В отих самих непереможних, могутніх і сильних.
    Отих чарівних, з книжок і фільмів,
    Але тепер - зовсім справжніх, безстрашних захисників України!

    Це я про вас, наші хлопці й дівчата,
    Це про вас мої недолугі строфи.
    Це завдяки вам маю спокійні ночі,
    Кожне слово і кожен мій подих.

    Я не знаю як описати всю вдячність,
    Що заповнює повністю серце.
    Ви достойні мільйонів "Дякую",
    Ви достойні добра всього світу і більше!

    Я вірю, що ми переможемо.
    Вірю, що знищемо всіх ворогів.
    І нашу Батьківщину відновимо,
    І здивуєм не раз увесь світ.

    Ми просимо в Неба для вас усіх благ,
    Енергії, захисту й сили.
    Ми будемо підтримкою у вашім тилу
    І промовимо разом: Героям Слава! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5318

    22 бер. 2022
    Анастасія
    Прояв ...
    Шановні...любі...найдорожчі...
    Пишу...шепчу...говорю...
    Вже й кричу...
    Багато хто... сьогодні на порозі...
    Тікає, зраджуючи нашому життю...
    Не боляче губити ВАС ...
    Губіться!!!
    І пам'яті немає майбуття...
    Сто відсотково...
    Люди проявляються у тузі...
    От і мені відкрилось все навколо..."друзі!"
    Бажаю щастя,але точно без... "МЕНЯ!!!"...

    Зі мною лише ті...
    З ким я сьогодні...
    Навіть без пояснень...

    Слова мої...
    Писала тільки я...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5319

    22 бер. 2022
    Лілія
    Ми будемо
    Ми будемо з тобою гуляти містом
    Довгими літніми вечорами
    Ми будемо підспівувати вуличним музикантам
    Й будем зустрічати найгарніші світанки.

    Ми не раз підемо на каву,
    Обговоримо останні життєві новини
    Сходимо у театр, погодуємо лебедів в парку,
    Потанцюєм на концерті і роздивимось в музеї картини.

    Ми знову будемо сміятись.
    Так щиро і голосно, як ніколи.
    Ми будемо по-справжньому жити,
    Не відкладаючи нічого на "потім".

    Ми будемо насолоджуватись кожним моментом
    Смачнющим сніданком, обіймами рідних
    Ми знову зустрінемось з друзями вже не по інтернету
    І будемо дихати на повні груди.

    Але дещо все ж зміниться безповоротно
    І шрами на серці не дадуть забути.
    Але ми відбудуємо нашу країну
    Незалежну і вільну, свою Україну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5320

    22 бер. 2022
    Бондар Ірина
    СПІВАЙ МЕНІ, ПОЕТЕ!
    Руїн та згарищ чорні силуети
    Війна намалювала. Стогне край.
    Під вибухи не пишуться сонети…
    Та ти, Поете, голосно співай!

    Хоч небо перекреслюють ракети,
    Слова твої – як злитки золоті
    Душі моїй нагадують сюжети
    Єдині, найдорожчі у житті.

    Співаєш ти, і роки-еполети
    Злітають з пліч, як висохла кора.
    Підхоплюють вуста, як естафету,
    Краплини віри, радості, добра.

    І нації здіймаються багнети,
    Захисників міцнішають ряди!
    Не замовкай, співай мені, Поете!
    До перемог, крізь полум’я, веди!

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5321

    22 бер. 2022
    Тетяна
    Вільні люди вільної країни
    Будь проклятий, ненависний тиран,
    Чий чобіт вліз у нашу чисту душу.
    Ти нам не брат. Невже ти із слов'ян?
    Від тебе землю захищати мушу .

    Будь проклятий, убивця і садист,
    Чий хворий глузд радіє кожній рані.
    Та твій останній передсмертний твіст,
    Твій судний день уже не за горами.

    Постанеш перед Богом ти один,
    Без двійників і посіпак убогих.
    І кожен нерв твій, кожен спазм судин
    Пектиме пеком. Бог спитає строго.

    За плач дітей, батьків і матерів,
    За вбиті долі, спалені надії.
    Ми - не нацисти. На своїй землі
    Ми - вільні люди вільної країни!

    Ми переможемо, відродимсь, оживем.
    Хоч біль утрат нічим не заглушити...
    Ми - українці! Попри сльози й щем,
    Ми будем вільні. І ми будем жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5322

    22 бер. 2022
    Валерія
    Ми не забудемо
    Ми не пробачимо ніколи
    Залізний скрегіт лютих крил,
    Розгромлені лікарні й школи,
    Снаряд, що по стареньких бив.

    Не мирне небо, що над нами,
    Нехай впаде під ноги вам!
    Вкраїна має вже назавжди
    Від вас глибокий вічний шрам.

    Ми не забудемо мовчання
    І вже не приймем каяття,
    Ми пам’ятаємо страждання
    І всіх, хто взяв від нас життя!

    Ми побудуємо країну
    На люте зло усім катам!
    Нову, свавільну і єдину!
    Ви не здолаєте наш храм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5323

    22 бер. 2022
    Ольга
    Перший день війни
    Перший день. Більше ніч.
    Тихо спала моя Україна.
    Ворог впевнено йшов і летів,
    А сирени ще навіть не вили.

    Люди бачили сни в кольорах,
    Не підозрювала підсвідомість,
    Що вже скоро мами в сльозах
    Діточок понесуть в невідомість.

    Раптом сон закінчивсь. Що таке?
    І відкрились заслання очі.
    Дивні звуки здаля донеслись,
    Далі тільки недоспані ночі.

    Швидкі збори - і треба іти,
    Пункт призначення ще не відомий.
    Щонайшвидше втекти від війни,
    Але ні, вона йде за тобою.

    Її чорна і страшна рука
    Простягає покручені пальці,
    Щоб забрати у когось життя,
    Не живеться без жертв цій панянці.

    Перший день тривав рік, може п'ять,
    А закінчився він лиш моментом:
    Ми сиділи усі в укриттях,
    А за ними від куль було темно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5324

    22 бер. 2022
    Медична Марічка
    30 на 2
    "Тридцять на два! Тисни більше! Вдихай!"
    Але ж самим перехоплює подих...
    Тільки тримайся, чуєш, не вмирай, -
    Ціле життя прожить маєш нагоду!

    "Втрачено крові багато..." Та й що!
     Він же ще дихав? То гаспінгс? Плювати!
     В нього ж дружина та доця мала -
     Вміє, вже, певно, казать слово "тато".

     Буде жити! Героєм зустрінуть його!
     Буде з мером вітатись за руку!
     Мирне небо, улюблена поруч сім'я,
     І не трапиться більше тяжкої розлуки!

    "Ціаноз... Липкий піт... Він холоне..." Брехло!
     Дай Амбу! Підколи! Все ще буде!
     Ти качай, дорогенька сестричко, качай,
     Ще серденько заб'ється в цих грудях!

    Ти ще зможеш!.. Стомилася? Я підміню!
    З тим закінчив вже, житиме красень!
    Ти, мала, принеси йому поки води,
    Неодружений, май на увазі...

    Ось я, друже мій, тут, естафету прийняв.
    Раз і, два і... Тепер мої тридцять!
    Тридцять, певно, тобі, і два рочки малій,
    І з коханою ще відсвяткуєш річницю!

    Ще пройшло п'ять хвилин? Не бреши! 5 секунд!
    Раз і, два, тридцять ще!.. Кажеш, досить?..
    14:07... Оксано, констатуй!..
    "Ефективності нуль" - буде допис.

    Зняв Амбу... постояв...  очі йому закрив.
    А Оксана не стримує сльози...
    Як же прикро, що швидко настала весна,
    Може, шанс би мав, як би морози...

    Курить він... Вона плаче... Я просто мовчу.
    Треба йти, потребують усі допомоги,
    Ще настане час, коли про це закричу,
    Крізь роки після бажаної перемоги...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5325

    22 бер. 2022
    Ольга
    Волонтерам
    За спиною солдат, за спиною дітей,
    За спиною безсилих та літніх,
    Ледь помітно і тихо іде волонтер,
    Наче тінь, що наповнена світлом.

    Він не має облич, він не має очей,
    Бо не вмістиш в портрет міліони
    Всіх, причетних до справи святої людей,
    Що вкладають життя в перемогу.

    Міліони їх рук нам готують харчі,
    Ліки, речі, листівки, набої.
    Ковдри, так необхідні зимою, вночі,
    У холодному сні бомбосховищ.

    І слова підбадьорливі, і голоси,
    Що несуть у собі порятунок,
    Коли чуєш їх серед війни та зими,
    Поміж темних, понищених вулиць.

    Їм сімнадцять і сорок, і сімдесят!
    Вони шиють, печуть, носять, возять.
    Вони з ранку до ночі стоять на ногах,
    І нічого ні в кого не просять.

    Тому «дякую» це найменше, що ми
    Можем їм, нездоланним, сказати.
    Поки є волонтери на дорогах війни,
    Будем жити і перемагати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5326

    22 бер. 2022
    Tesia Hvatska
    Ми тут...
    У світі повному краси,
    Крихкість якого так відчуваємо,
    Продовжуєм робити те, що вміємо.
    Продовжуєм любити те, що маємо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5327

    22 бер. 2022
    Тетяна Гвоздецька
    Ми віримо у перемогу
    А ми чекаєм посівну і щиро молимось,
    За Україну у бою відважно боремось!!!
    Сьогодні землю оруть в нас кацапи танками,
    І засівають все кругом - гармат уламками.
    Потворно грядки робить скрізь та кров'ю зрошує,
    І гадить нам на цій землі - сусід непроханий.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5328

    22 бер. 2022
    Тетяна Гвоздецька
    Весна настане
    Затерпли руки, ком у горлі, я - німа..
    Сестра кричить тривожно: ''Таня, в нас - війна!!!
    І, ніби чую слово, але я глуха...
    І, ніби бачу сльози, але я сліпа...
    Як шторм, як блискавка, як грім...

    Якийсь кацап розносить смерть, руйнує дім!
    Ворожі феєрверки, постріли, ракети
    І ми будуємо з бетону турнікети...
    Біда накрила мирну Україну,
    І плачуть люди на залишених руїнах

    Моя сім'я, колеги, друзі і куми,
    Ми всі чекаєм миру і весни!
    Вона настане! Чуєте, настане!
    І Бог любити нас не перестане!

    В нас віра, мужність і відвага!
    В нас гумор, впевненість, наснага!
    Бажання в кожного із нас єдині!
    За мир, герої, Слава Україні!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5329

    22 бер. 2022
    Ольга
    Російський рейх
    Російський рейх
    Крокує Україною.
    Вбиває породіль
    Й стріляє у дітей.
    Але новий римейк
    Не стане гімном,
    Бо вбивча ціль
    Обурює людей.

    Хоч рими змінені,
    Та сам нацизм
    ВзнаЮть по сліду
    Крові та огиди.
    І гасла жалюгідні
    «Ми за мир!»,
    Дуже споріднені
    Зі словом «вбити».

    Ми не брати вже.
    А чи колись були?
    Такі слова на ділі
    Вмиті кров‘ю.
    Один раз вбивши,
    Навіть за «прости»,
    Не оживити в тілі
    Вбитого любові.

    І те «прости» скоріш
    Озвучені понти,
    Бо брат за брата
    І в могилу ляже.
    А в спину ніж
    Готові лиш кати
    Отак встромляти,
    З та без наказу.

    Ніхто із них
    Назватися людиною
    Не має права,
    Допоки кожен день
    Російський рейх
    Крокує Україною.
    Вбиває породіль
    Й стріляє у дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5330

    22 бер. 2022
    Ольга
    Загублені
    Ми за сотні тисяч кілометрів,
    Загубились у краї чужому,
    Полетіли від нашої неньки
    І забули лани широкі.
    Кулі і спалахи в нас в телефоні,
    Все життя у екранах віднині,
    Ми побігли з тобою із дому,
    Ми забули, як буває синіє
    Тихо небо в моїй Україні,
    А під хмарами видно лелеку
    І лоскоче лице колосіння,
    Це у пам’яті в мене на віки.
    Я поїхала в слід за коханим,
    Та себе загубила єдину,
    Себе вольну, себе українку,
    Мати й батька веселу дитину.
    Та не згасло ще в серці багаття
    Не забула я очі ріднії,
    Бачить Бог, повернусь я додому
    Ще зрадіє мені Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5331

    22 бер. 2022
    Тетяна Гвоздецька
    Моя Україна
    Рано-вранці Україна, як справжня газдиня,
    Спорядила всім сніданок, перебрала скриню.
    З діжки сала шмат дістала, книдлі накрутила,
    Узвар з сушки настояла, навіть остудила...
    Як в люстерко зазирнула у свою криницю,
    Посміхнулась, стрепенулась, вхопила рушницю!
    Стала в стрій, моя рідненька героєм-солдатом,
    Мужньо бореться країна із російським катом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5332

    22 бер. 2022
    Тетяна Гвоздецька
    Без назви
    Маленька дівчинка з блакитними очима
    Якось в молитві  Господа спитала:
    ''Чому назвав мене ти - Україна?
    Невже ти планував, щоб я страждала?"
    Бог промовчав і одягнув її у вишиванку,
    Та кожну ниточку у вузлик зав'язав.
    Тепер цілує дівчинку в чоло щоранку,
    Оберігає, щоб ніхто не заважав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5333

    22 бер. 2022
    Таня
    Україна
    Рано вранці до схід сонця
    Рани окровились
    Йшла питати в Бога
    Чим я завинила

    Хмари чорні наступили
    Вітер коси розплітав
    Та я йшла і не здавалась
    Оббиваючи коліна

    Я просила кращу долю
    Миру, спокою, життя
    Я молилась щиро, щиро
    То чому ж ростуть могили

    Із церков тепер щоденно
    Нас тривожать дзвони
    Сини мої повмирали
    Вкрито все хрестами

    Чи Тебе ми не любили
    Чи не довіряли
    Ми ж дітей своїх навчали
    Й до Тебе схиляли

    Скільки ще нам всім терпіти
    Скільки ще журитись
    Як себе поберегти
    Й синів захистити

    Не плач моя Україно
    Я загою рани
    Всі молитви ваші чую
    Скоро мир настане

    А той ворог що прийшов
    Тут немає шансів
    Прагнув він тебе здолати
    Та за ним могила плаче

    Потерпи ще зовсім трошки
    Сильна ти й незламна
    І настане краща доля
    В домі твоїм славнім

    А я з неба, з висоти
    Всі їх звірства бачу
    І за тебе Україно
    Я їм не пробачу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5334

    22 бер. 2022
    Тетяна Гвоздецька
    Без назви
    Когда-то мы учили ваш язык:
    Письмо, грамматика.
    И восхищались, как могуч,
    Какая речь и классика.
    Тепер, у переддень весни,
    Бої запеклі точаться.
    Між мирних мов і тишини
    ''язик'' війни волочиться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5335

    22 бер. 2022
    Анна Рандюк
    Душа
    Нас разделяют километры
    И война нам не помеха
    Моя душа к тебе в порывах ветра
    Летит туда, ведь не могу приехать

    Взглянуть бы в мирное мне небо
    Увидеть лучик солнца за окном
    Питаясь лишь кусочком хлеба
    Я всё мечтала о родном

    О том, как встречусь я с друзьями
    О том, как я вернусь домой
    И лишь бы ты обнял меня руками
    И в миг почувствовать себя живой

    Нас разделяют километры
    И война нам не помеха
    Моя душа к тебе в порывах ветра
    Летит туда, куда мне нужно ехать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5336

    22 бер. 2022
    Соломія Лебяк
    13.03
    Без жалості до себе,
    але ж Ти,
    рідна поранена, Вкраїно,
    В просторах серця злості накипіло
    На вічні віки буду берегти
    Тебе. І вільні світанки
    Скупалась в крові, мирная дитино,
    Згниють у чорноземі вороги
    А поки, в серці відкриті ранки
    Без сонця
    І Ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5337

    22 бер. 2022
    Таня
    Без назви
    Я колись напишу про ці миті вірша,
    Коли небо блакитне буде над нами.
    Коли колос пшеничний дасть зерна
    А в повітрі воля гуляти степами.

    Я напишу про мить на "до' і "після"
    Межу від "я недоспала" - і "я не сплю"
    Коли в серці й вухах лунала пісня -
    І сирена тривогу будить мою.

    Про "невдалий лак" - і "знову ранок",
    Слава Богу! Пережили цю ніч.
    Коли дякуєш за світанок
    І за зустрічі віч на віч.

    В такі миті стає все на місце,
    Що важливо, а що хай їм грець!
    І ти вчися насправді молиться,
    Й розпізнати хто гнида, а хто молодець.

    Це війна, це сльози, і смерть, і страхи,
    Переосмислення свого життя.
    На планеті Земля ми лише мурахи
    Не руйнуте, окупанти, наше майбуття!
    1.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5338

    22 бер. 2022
    Romashka
    Полеглому воїну
    За що вмираєш ти, солдате?
    За що рікою кров тече?
    Шану останню лиш віддати...
    Від кулі вражої вже не втечеш...

    Кого залишив ти чекати?
    Дружину, маму чи доньку?
    Коли помреш, не будуть знати,
    І всі чекатимуть, як по дзвінку.

    А хто в бою тебе не кине?
    А зрадить хто, ось просто так?
    У кожного своя провина
    І в кожного є свій п'ятак.

    Про що ти мрієш в миті тиші?
    А в Бога просиш що тоді?
    Листа до Бога може пишеш,
    Щоб мужності додав тобі.

    За що вмираєш ти, солдате?...
    У відповідь вітер шептав:
    "За Україну я віддати
    Життя готовий, і віддав!"

    16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5339

    22 бер. 2022
    Romashka
    Лікоть
    А можна я побуду тобі ліктем?
    Підтримаю, коли на серці шторм,
    Для тебе можу бути навіть лікарем.
    Прийму для тебе будь яку із форм

    Я стану всім, і братом, і сестрою,
    І подругою вірною і кораблем.
    І рухами, і тілом, і ногою....
    З тобою разом ми усе переживем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5340

    22 бер. 2022
    Яся Пархоменко
    Без назви
    Відколи я народилася — все йшло, як і мало бути.
    Все і далі так йтиме. Згодом. Але поки…

    Допоки життя моє тут, означене десь, для когось…
    Позначено і для мене так само. Якось, кимось…

    Я не маю права ховати сили, щоб не жити заради цього,
    Всього цього, теперішнього. Завтрашнього. Живого. Мого.

    Колись тримала в долонях повітря, втрачала, що затримати варто було —
    Я несла за то свою тиху відповідь. За кожну дію, за кожне слово.

    Коли це на двох, на трьох, коли на мільйонів десятки —
    Свою голову над піском проти вітру й дощу щосили тримати.

    Коли все так, як не мало б бути — але ж діти народжуються…
    І все має  йти для них, як в солодкому сні б тільки марилось.

    Тож я ляжу поруч, з рукою важкою над скронею. І згодом піду.
    Аби тільки тій скроні все більшою дати змогу стати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5341

    22 бер. 2022
    Богдан
    Цикл
    І бувало так із давна,
    Як темніла вись:
    Із шоломів стала варта
    Й списи узялись.
    Наче звір терзав із відти,
    Звідси – йшли нові.
    Впали гордо, і без сили,
    Полягли в крові.
    І коли в найтяжчу пору
    Більш нема кому,
    Йдуть герої вічним полем
    На страшну війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5342

    22 бер. 2022
    Eugene Moshkola

    They came with “peace”
    To put all of us on the knees
    They said, it’s an operation
    To destroy a peaceful nation

    We have a sense of freedom in the blood!
    No one can grab it from our heart
    We fight for the future, we struggle for life
    We know for sure - all enemies will die!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5343

    23 бер. 2022
    Дмитрий Лелюк
    Империя жаб
    Те, кто нас огласил своей вотчиной
    Та отрыжка великих держав
    Оказались обычной блевотиной –
    Оказались империей жаб

    Жаба давит жлобов своей немочью
    Жаба квакает, как губошлеп –
    В горле жаб люто булькает ненависть
    К тем, кто сам к ним в рабы не пошел

    Не насытясь бескрайними грязями
    Лезет в наш европейский лиман
    Загребуще-немытая Азия –
    Не досталось чтоб нашего нам

    Человечки зеленые, мелкие
    В чьих душонках лишь карлик-маньяк
    Развлекают болото подделками –
    Не соврешь – вроде сам же свинья

    Тешат жабы друг друга иллюзией
    Правоты своих тусклых мозгов –
    Лишь друзей растеряв, оконфузились:
    Не рабы презирают рабов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5344

    23 бер. 2022
    Яків
    Без назви
    День сімнадцятий ішла навала
    Було герцю більше, ніж пісень.
    На державність свято накрапАла
    Кров вкраїнських праведних людей.

    Не один в козацькім славнім роді:
    І Франко, і Леся і Еней
    Друже, й тОбі вдасться при нагоді
    Встать до лав цих праведних людей.

    Може, страшно. Розумію, брате,
    Але ми у рідному краю.
    В нас в крові закладено вмирати,
    Аби мати голову свою.

    Тож вперед! Аж ген до небокраю
    В полум'ї святої боротьби
    ГуртОм усю нечисть подолаєм
    Й зможем називатися людьми

    І колись (я вірю - буде можна)
    Разом з смертю вражих злих страстей
    Меч буде похований у ножнах
    Українських праведних людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5345

    23 бер. 2022
    Дмитрий Лелюк
    Подлое племя
    В воздухе чадом колышется гарь –
    В будущем сказки не будет
    Нас обложили, как Новгород встарь
    Злые московские люди

    Кто подзабыл, пусть припомнит теперь –
    Горечь не жжет вполовину –
    Как насылали монголов на Тверь
    Подлые люди – москвины

    Глянь в телевизор не вздрогнув от харь:
    Явь – что во сне не приснится!
    Где ни засветится стольный главарь
    Рядом – нерусские лица

    Дали свободу, но совести – несть
    В землях, где люди как овцы
    Снова ордынствуют – там, коль не здесь
    Пришлые люди – московцы

    Снова калечат, не сдашься – убьют:
    Знай беспредел забубенных!
    Чтоб оплатить свой, имперский уют
    Рабским трудом покоренных

    Распространиться от края на край
    Наглым московским нахрапом:
    Молится бес на кремлевский алтарь
    С каждой удачной атакой

    В будущем – прошлое будет довлеть
    Если не сдюжим ублюдьев:
    Там, где берложит безмозглый медведь
    Умным не выбиться в люди

    Русский народ – отвернись от москвин:
    Править негоже уродам!
    Дай отстоять не себе, так своим
    Нашу и вашу свободу!
    Звезды укажут сияющий путь
    Только лишь тем, кто достоин взглянуть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5346

    23 бер. 2022
    Дмитрий Лелюк
    Братья
    Хоть два века мы с ними жили
    Не сварить им уж с нами каши
    Оказались они нам чужими –
    Люди злые, люди не наши

    Оказались зверьем обычным
    Те, кто скалился злобно, долго
    Оказались к вранью привычны
    Те, кто действует нагло, подло

    В их обличье гнездилась нечисть –
    Нами вскормлена, нашим хлебом
    Убивать что нас и калечить
    Вожделела под нашим небом

    На земле нашей – доброй, южной
    Мы гадюк заботой пригрели
    Не гоня их, желая дружбы –
    Расплодиться им дали время

    Нет, не думали мы что братья
    Нас ужалят в спину однажды
    Нам урок – нашей жизни правда
    С кем дружить нужно думать дважды
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5347

    23 бер. 2022
    Дмитрий Лелюк
    Набег
    Сколько лет делились гораздами –
    Нет нужды в войне, все ж не вдруг
    Нагло лезет чудь белоглазая
    В украинский цветущий юг

    Степь, трудом и потом обжитая
    Им пришлась по вкусу, видать
    Пусть чужим – зато неумытому
    Дармоеду здесь благодать

    Пусть чужое дымит пожарищем
    Пусть чужие трупом лежат
    Русский мир – ненасытный, жаждущий
    Будет хрюкать – будет визжать

    На авось – на потеху избранным
    В кровь и грязь втоптан честный шанс
    Ну и что? Он чужой – не выстрадан
    Темный лес – чужая душа

    В ней потемки – ни зги, ни проблеска
    Только подлость – черта черней
    Похвалиться злодейской доблестью
    Любит злая, рабская чернь

    Набежит – и подожжет что нажито
    Нет, не ими – укором дурным
    Повезет – будут жрать нас заживо
    Ну а нет – чем Сибирь не Крым?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5348

    23 бер. 2022
    Тетяна Шинкар (ТСШ)
    Кожному по потребі
    Накопичую ненависть щохвилини -
    розрослася в мені бур'янами.
    Я боюся найбільше сьогодні за сина -
    це між нами.

    Я боюся, що більш не побачу маму,
    не загляну у батькові згаслі очі.
    Я ношу третій тиждень великий камінь
    під сорочкою.

    І як гепну зненацька в ворожу прірву,
    що не знає ні меж, ні воєнних правил,
    бо, здається, що люті немає рівних -
    точить, ранить.

    Тій, що десь у горлянці щосили тисне,
    що аж серце вистрибує з-поміж ребр.
    Є такий непомітний буденний вислів:
    бо так треба.

    Бо упало зненацька блакитне небо,
    коли був тільки крок до бентежних весен.
    Дай нам, Боже, кожному по потребі:
    руським - весла.

    Хай гребуть собі звідси куди подалі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5349

    23 бер. 2022
    Анжела
    Цей світ поринув в порожнечу
    Цей світ поринув в порожнечу.
    У відчай. Нелюдяність. Хаос.
    Безчуйність. Морок. Ворожнечу.
    Життя земного хибкий відголос.

    Птахи сталеві підривають небо.
    І поринає сонце в гранатовий туман.
    Немов це сенс, жага, потреба.
    Трощити світ - це їх єдиний стан.

    І янголи, розкривши свої крила,
    Стають в живий ланцюг по всій землі.
    Для захисту живих. І надають нам сили,
    Щоб зупинити рух пекельної змії.

    Десь там, за всім цим пеклом -
    Я чую дівочий мирний спів.
    Плекаю віру - з ранку і до смерку,
    Що буде більшати тих мирних голосів.

    ASKRYLEVA (C)
    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5350

    23 бер. 2022
    Олеся Главацька
    Тримайся, Україно!
    Тримайся, Україно рідна,
    Ти вистоїш, ти зможеш
    Й "освободітілєй з росії"
    Невдовзі переможеш!

    Твої сини і доньки,
    Яких ти сповивала,
    Горою проти ворога -
    Такого й не чекала!

    Наша мужність і відвага -
    Взірець для світу цього.
    Варшава, Рим і Прага -
    Всі вірять в перемогу.

    Прогоним ворога з ганьбою -
    Це наш рідний дім.
    Напевно й анголи на небі
    Співають України Гімн.

    12.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5351

    23 бер. 2022
    Олеся Главацька
    Без назви
    За наші сльози ви відповісте,
    за долі зламані, міста в руїнах,
    що посягнути ви посміли на святе,
    на нашу рідну землю - Україну.
    Та не підірвеш, як той міст, наш дух,
    бо він незламний, що йому ракети...
    Ми відбудуємось після розрух,
    та зло твоє зі світової пам'яті не стерти.
    Як? Ти не знав, що Бог на нашій стороні
    і перемога вже іде до нас з весною?
    Та не простять тобі на небі і землі
    сирітські очі, сповнені сльозою...
    Хто риє яму, сам туди впаде,
    інакше вже не вийде, ось побачиш.
    А Україна після бою розцвіте,
    а Бог тобі за все вже Сам "віддячить"...

    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5353

    23 бер. 2022
    Сергій Піддубний
    Українська мова
    Українська мова –
    Мова Велесова,
    Світу слово дала
    В гіллі колисала.
    В гіллі Рода-Дуба –
    Дужа, мудра, люба…
    …З отчого порогу
    Нас веде в дорогу.
    До висот високих,
    До глибин глибоких,
    Де коханих очі
    Промінь серед ночі.
    Українська мова –
    Мов усіх основа!
    Наша правда, наша сила,
    Наша слава, наші крила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5354

    23 бер. 2022
    Олеся Главацька
    Без назви
    Помилуй, Боже, Україну!
    Пробач, почуй і захисти.
    І мати хай зустріне сина,
    Вже досить хрест тяжкий нести.

    Схилися, Господи, над нами,
    Летять молитви до небес,
    Здивуй весь світ Ти чудесами,
    Із мертвих Ти ж для нас воскрес.

    Зроби нас всіх своїм народом
    Нехай лунає звідусіль:
    "Вступився Бог за тих героїв,
    Що захищали власний дім".

    "Дай сили й віри, любий Боже!"-
    Мільйони уст Тобі шепочуть.
    І Україна переможе!
    І стане це навік пророчим...

    Й воскресне наша Україна,
    Й розквітне, ніби у садку
    Чарівним цвітом кущ калини
    У переможному вінку...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5355

    23 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Доброго вечора! Ми з України!
    Доброго вечора! Ми з України!
    Там де неба безмежна блакить!
    Там де серце моєї країни
    Обливається кров’ю й кипить!
    Там де ворог прийшов підступно!
    Відкриваючи навстіж двері!
    Увірвався вогнем без стуку!
    Тихим вибухом ночі шаленим!
    І за мить все стало чорним!є
    Темно  стало  усім від страху!
    І по небу стрімко неслися
    Літаки наче хижі птахи!
    І не знали ми що робити!
    Чи ховатися, чи тікати!
    На поріг наш ступило лихо!
    І почало права качати!
    Було страшно! Як в пеклі жарко!
    Ворог вщент нас хотів розбити!
    Він не знав! Мій народ без волі
    Краще вмре ніж так буде жити!
    Він не знав! Ми з України!
    Всі разом підем воювати!
    Будем битися і молитись!
    І його всі гуртом проклинати!
    Він не знав! Нас не скорити!
    До сьогодні й самі не знали!
    Що так сильно здатні любити!
    Що так люто разом повстали!
    Там історія сьогодення
    Кров’ю пишеться на папері!
    Там ціною життя своєго
    До свободи відкриють двері!
    І тримаються міцно стіни
    Де народ мій стоїть пліч-о-пліч!
    Доброго вечора! Ми з України!
    Най спокійною буде ця ніч!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5356

    23 бер. 2022
    Бондарець Анна
    Любов не для війни
    Я мушу писать про любов,
    Про найсвітліше кохання.
    Про херсонське море і тишу дубров,
    Про нашу зустріч останню.
    Більш не повернусь до мови окупанта,
    Що визволяє мене від свободи.
    Я все ще жива - і то моя правда,
    Все буде, мій нескорений душею народе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5358

    23 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    ЯНГОЛ-ХРАНИТЕЛЬ, А НЕ ПРИВИД
    Не знаю я, хлопче, як тебе звати,
    Не знаю, хто вчив тебе в небі літати,
    Не знаю батьків, що тебе народили
    Та справжнім Героєм тебе, хлопче, зростили...
    Таких віртуозів варто ще пошукати,
    Тебе не так просто буде злякати,
    Мов сокіл у небі ти вправно літаєш
    Й атаки ворожі на нас відбиваєш...
    Привидом Києва – всі називають
    Й молитву за тебе щоденно читають,
    Але ти не привид – ти Янгол-Хранитель,
    Для мирного люду - справжній спаситель...
    Бережи себе, хлопче, хай Господь захищає
    І список підбитих тобою зростає,
    Відправ їх у пекло, а сам повертайся,
    Ти справжній Герой, тож будь ласка, Тримайся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5359

    23 бер. 2022
    Бондарець Анна
    Травень
    Україна живе під гармати,
    Україна живе у вогні.
    Україна живе, щоб моя мати
    Більш ніколи не вмивалась слізьми.

    Українці стоять - незламний народе,
    Чесність і мужність дівчат.
    Їм нема нічого солодше свободи,
    Солодше перемоги і травневих свят.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5360

    23 бер. 2022
    Любов Кондратюк
    Проводжала мати на війну солдата
    Моїм племінникам, що нині мужньо захищають Україну, присвячується

    Проводжала мати на війну солдата,
    Славну Україну в битві захищати,
    І просила Бога слізно на колінах
    Берегти від кулі рідную дитину.
    Не для смерті злої виростила сина,
    Виховала чесну, віддану людину,
    І піднявся витязь у важку хвилину,
    Щоб порятувати від біди родину.
    З іншими синами неньки України
    Він боронить землю, назавжди єдину.
    І щитом надійним стали перед нами,
    А синівський захист - це молитва мами.
    Гордимося вами, воїнами світла,
    Перемога наша скоро вже розквітне!
    Повертайтесь,  рідні, із важкого бою,
    Дуже нам потрібні всі живі герої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5361

    23 бер. 2022
    Карина Бойко
    І ти.. і я…
    «Настане день - закінчиться війна»
    І не лунатиме ця пісня,
    Бо в ній лиш біль і розпач тих ночей,
    Які я провела сама.

    Настане день - закінчиться війна
    І ми зустрінемося знову.
    Пройдем знайомі вулиці, як вперше
    І буде знов весна у твоїм серці.

    Вона розтопить наші почуття
    І знов любов наповнить наші душі.
    І ми забудемо цей біль, який нам принесла війна
    І відбудуєм разом те, що встигла загубить вона
    І ти..
    І я…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5362

    23 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Я не могу преподнести цветы,
    Обнять , шепнуть на ушко ,
    Осуществить твои мечты ,
    Но пожелать любви конечно нужно.
    Она и только лишь она
    Есть смысл и радость жизни.
    Она спасёт везде, всегда.
    Ты , главное, не кисни.
    Пройдут Корона, русская чума.
    Нырнёшь лицом в букеты.
    Сойдёшь от радости с ума.
    И так банально съешь конфеты.
    И поцелуй протяжный, нежный
    Сорвёт на полуслове …
    Сквозь лёд пробился к нам подснежник.
    И за ПОБЕДУ я спокоен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5363

    23 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Сплю с оружием в обнимку.
    А лучше б обнимал тебя.
    Представил мирную картинку,
    Горячий кофе, десерта вензеля,
    Ну что греха таить, и коньячок.
    Его пригубим осторожно.
    И раз за разом чок да чок.
    Но нынче это невозможно.
    Побереги пожалуйста себя.
    А с гадами мужчины разберутся.
    Сегодня к нам пришла весна.
    Мы поднажмём и гады уберутся.
    Мне в десять на вахту заступать.
    Пока валяюсь, от тишины балдею.
    Как прежде не могу писать.
    Все на войне грубеют.
    Но в глубине мерцает огонёк
    Тепла , любви , надежды.
    Седой мужик иль паренёк,
    С любимой будте нежным.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5364

    23 бер. 2022
    Карина Бойко
    Три тижні
    Я їхала від вас на тиждень…
    А пройшло вже аж три.
    Найдовші три тижні в моєму житті.

    Нема мені спокою, нема мені сили,
    Допоки не відпишите хоч слово мені.

    Цього я чекаю від ранку до ночі,
    Бо це наповнює мої очі
    Тим вогнем, що втрачають вони,
    Коли ви не пишите мені.

    Надію маю, яка не вмирає,
    Що ось вже за тиждень вас знов привітаю.
    Але щось підказує мені,
    Що пройдуть знову ті важкі три тижні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5365

    23 бер. 2022
    Жанна вільна людина
    Мрія українки !
    Друзі, ми разом як ніколи!
    Я чую подих кожного із вас.
    І наша сила непохитна
    Бо кров козацька вирує в нас.
    Нестримна козацька кров
    Дає нам поштовх йти вперед …
    Тож збережемо в серці любов ..
    І ніжність..і війна скінчиться ..
    Розквітне бузок навесні ..
    І мій вільний Херсоне
    Знову яскраво всміхнеться мені!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5366

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Дім
    Я бачила очі, що втратили дім.
    Ні звуку, ні руху з покручених вуст.
    Темніше за урвище, гірше за дим.
    Розбитого скла підошвами хруст.
    Обламані руки від розпачу вщент.
    Хребта невимовна сутулість важка.
    Сльозами обличчя біліє дощем.
    Війною обпечена болем душа.
    Підтримки слова недоречні, дрібні
    Ошуканим мріям до стану сміття.
    Хоч десь перебути б, хвилину спочить,
    До купи зібрати уламки життя.
    Не миру - звитяги жадаю своїм
    За кожну цеглину розбиту вогнем,
    За кожну дитину у колі руїн -
    В болота багнюку повалений Кремль.

    23/03/2022 р. Геране
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5367

    23 бер. 2022
    Ярослава Павловей
    він
    він не спить, лягаючи.
    воїн,
    що здригається, засинаючи.

    він вмирає під гімн Украйни
    за те,
    щоб в країні було все файно,

    і щоб ти міг поїсти зранку
    спокійно
    звичну порцію просто вівсянки.

    щоб дітей розбудив у школу.
    чи садок.
    коли дні знов ітимуть по колу.

    міг сміятись, кохав, старів,
    жив,
    без війни щоб майбутнє узрів.

    він - вогонь нищівний, байрактарний.
    смерч,
    що дарує злет духу захмарний,

    що запалює в душах надію.
    і світло.
    його силу ховать не посмію.

    він - гонець, що несе перемогу.
    несе мир.
    він - борець, вірний краю і Богу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5369

    23 бер. 2022
    Олександр Черних
    Нація
    Здавалося би, зовсім ще недавно
    Жили спокійно на своїй землі,
    Не так, щоб добре, та не так, щоб вже й погано,
    Але це наша справа, як ми тут жили.

    Сварилися й мирилися потроху,
    Ще й лаяли чужих або своїх,
    Бувало, що й дурили нас, аж поки
    Приперся той, хто обдурити нас не зміг.

    Та в цьому полі зачаївся камінь,
    Що найміцнішу косу розіб'є,
    І хоч на цій землі вже забагато шрамів,
    Тут просто так не віддадуть своє.

    Не ті тут люди, щоби всім коритись,
    Хоч сунуть орди незліченні звідусіль,
    Але чому, аби у світі  народитись,
    Пройти потрібно крізь нестерпний біль?

    Чому лиш перед зла обличчям
    Людина розуміє, що є гріх?
    Та в ці часи гуртується велична,
    Могутня нація із етносів усіх.

    Ми будемо найкращими у світі,
    Не буде місця тут жадобі і брехні,
    У щасті й радості ростимуть наші діти
    Під мирним, вільним небом без війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5372

    23 бер. 2022
    Ірина Деркач
    Воїн
    Твої очі блакитні, наче небо в неволі
    Манять в велич свою й глибину
    Ти забувся про втому, ти забувся про біль свій,
    Захищаючи землю свою .
    Твої руки кремезні попри холод у ночі
    Все тримають приціл без вагань.
    Ти готовий убити, захищаючи рідних,
    Захищаючи нас без питань .
    Ти за рідну Вкраїну здатен гори звернути,
    Здатен ворога змести за раз.
    І з душевною волею, волею серця
    Виповняєш народний наказ.
    У наказі без слів, можеш ти прочитати
    Те, що з малечку чув та беріг:
    Мусиш ти захистити
    Рідне небо та матір
    Й України рідний поріг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5375

    23 бер. 2022
    Тетяна Щолокова (Квіточка)
    Not War
    Ранок...Тиша...Сонечко встає...
    Впевнено прямуєм у Майбутнє...
    Кожен має в шафі щось Своє,
    І таке навколо все відсутнє.

    Вибух...Тиша...Серце дробом б'є...
    В Хаосі емоції та думи...
    Може, це - Помилка, щось пусте?!!!
    "Це - Війна" - вуста шепочуть в сумі...

    Паніка...Новини...Безліч слів...
    Напад...Обстріл...Чортові сирени...
    Набираєш номера близьких...
    Харків...Київ...Думи всі Шалені!

    Два-три дні...В очах запеклий біль...
    Сльози градом...Ці Бридкі ракети!!!!!
    Кляті русичі прийшли "забрать свой мир"!!!!!
    А беруть Життя...і мапи стерті...

    П'ятий-Восьмий і Десятий дні...
    Холод в серці...У душі спустіло...
    Але жаром тисне в голові
    І сталевим стало Наше тіло.

    Після двотижневої Війни
    В Очі Ворогу вже дивиться Людина,
    Що Сьогодні, Раз і назавжди
    Схоронила руського путіла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5376

    23 бер. 2022
    Тетяна Щолокова (Квіточка)
    Ми
    Розгублені по світу, ми чекаємо,
    Що скоро буде у Країні нашій Мир.
    Усюди прихистку для кожного шукаємо
    І моніторимо щовечора ефір.

    Багато з нас у пастку мрій потрапили,
    Бо дуже прагнули відкрити Горизонт.
    Тепер так боляче, що рік життя ми втратили
    І на чужій землі тепер несем поклон.

    Є інші "Ми". Удома всі чекаємо,
    Що скоро буде у Країні нашій Мир.
    Під гул сирен до прихистку зриваємо
    І моніторимо щодня прямий ефір.

    Багато з нас себе їдять завідомо,
    Бо прагнули поїхати відсіль.
    Шукаємо причини і відмовини-
    Чому залишились підтримувати Тил.

    Ми дуже різні всі! І всі такі Однакові!
    У цей жахливий час об'єднуємо Світ.
    Ми - сильні, щирі, добрі і всі - знакові!
    Хоч за кордоном, хоч в тилу - усі!

    У перемогу України віримо
    Настільки, що вже садимо город!
    За хлопців-воїнів молитви промовляємо
    По всьому Світі, там, де є Любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5377

    23 бер. 2022
    Ірина
    Весна-війна
    Сонце в віконце загріло - весна
    А на Україні який день війна.
    Хтось просто на неньку ракетами кинув..
    Для нього однаково хто там загинув.

    Для нього людина сміття під ногами..
    А десь не вернеться дитина до мами,
    А десь розірветься у полі граната
    І чиясь дитина залишиться тата.

    І бомби, ракети... мруть масово люди,
    І трупи солдатів російських повсюди..
    Будинки зруйновано, залишились груди..
    Ніколи у нас вже як було не буде..

    З ТБ і компа все страшніші новини,
    А ворог все палить без жалю і спину.
    І небо хоч синє, не мирне над нами
    Несе небезпеку, гудить літаками...

    А люди встають, ось спина за спиною
    Солдати за нашу країну стіною.
    Хтось в бункері диву дивується п'яно
    Які українці ? - Вони ж росіяни..

    Ми ворогу відсіч уміло даємо,
    До тебе - що в бункері, також дійдемо.
    І ти відповісиш за всі катування
    За сльози дітей, матерів і коханих.

    За те, що зробив із домівок руїни
    Позбавив дитинства щасливу дитину.
    Тебе наче звіра у клітці закриють
    А потім живого ще в землю зариють.

    І прийдуть прозрівші разом росіяни,
    І будуть плювати, затопчуть ногами.
    Собачою смертю загинеш ти кате!
    А Україна - буде розквітати!

    Ми все відбудуєм і вільними будем!
    І скинем навіки лихую облуду!
    І буде буяти на світі весна,
    Закінчиться в моїй країні війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5378

    23 бер. 2022
    Побережний М.П.
    Без назви
    Моя Україна, ти плачеш
    І кров'ю своєю стікаеш,
    Бо ворог з москові стріляє,
    Наш люд в Україні вбиває.

    Я знаю що сильні ми духом
    I вижити зможемо разом,
    I відсіч дамо цим кацапам,
    Відправимо їх всіх до аду.

    Зачистимо всіх в Україні,
    Хто їм потурав та їх гладив,
    Життя не давав нам і гадив,
    Робив з нас усіх малоросів.

    Що знищене ми відбудуєм
    I дітям дамо ми освіту,
    I гордість за нашу країну
    Ми всі понесемо по світі.

    І будуть усі в світі знати
    Яка Україна могутня,
    Які в неї люди чудові,
    Розумні, вродливі, прекрасні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5379

    23 бер. 2022
    Ірина
    П'єса божевільного
    Божевільний хтось придумав п'єсу
    В залі лиш один глядач - то дідько.
    Смикає за ниточки маестро...
    Музика - то вибухи незрідка...
    І несеться знову "брат на брата",
    Щось вигукують політики з екрану.
    Україна - невилика втрата.
    До сценарію вже звикли росіяни.
    Хто наступний? Скільки їх вже було?
    Сирія. Чечня. Афган...під дулом
    Опинилась і моя країна..
    А життя рахують їм масони -
    Скільки треба знищити і вбити...
    Так і йдуть , колони на колини
    І війну не можуть зупинити...
    Та просніться ж врешті росіяни!
    Від безсилля хочеться кричати:
    Він маріонетка, там на троні!
    Ну а вам вмирати і вмирати!
    Зупиніться, вибийтесь з гіпнозу
    Скиньте ви свою маріонетку
    То життя рахують вам масони
    За Іуди прокляту монетку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5380

    23 бер. 2022
    Михайло Количев
    Народження нації
    Нація народжується в пеклі.
    В пеклі битв та яросних боїв.
    На межі життя під подих смерті
    Через сильний та нестерпний біль.

    Нація народжується в Правді
    Саме той, що як полинь гірка.
    Та немає іншої поради
    Щоб прокласти шлях свій на віка.

    Нація народжується в пісні.
    Чисто так співа її Душа.
    І лунають неосяжні співи
    Гордістю запалюють серця.

    Націю народжує Свобода
    Дух міцний і воля, як граніт.
    Щоб лякався, навіть сильний ворог
    Всіх людей Свободної Землі.

    Націю народжує Кохання
    Та Любов, що Бог нам заповів.
    А молитва щира у стражданні
    Тільки більше добавляє сил.

    У горнилі різних негараздів
    В полум'ї та холоді подій.
    Народилась Нація-Держава -
    Україна - на віка віків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5382

    23 бер. 2022
    Марія Смалійчук
    Вставай, Україно!
    Вставай, Україно, нам спати не можна,
    Бо плаче дитина, бо стогне земля.
    Заплакана мати, розстріляний батько,
    Мій сину єдиний, для чого війна?

    Біжу на схід сонця, на південь чи північ,
    Не бачу нічого, лиш люте виття,
    Ракети, сирени, обламані крила,
    Обірване люто юнацьке життя.

    Ще вчора ми вранці співали про сонце,
    Про тихі і мирні, затишні гаї,
    Про зоряне небо, що радість дарує,
    А нині війна, йдуть запеклі бої.

    За що і навіщо, ніхто нам не скаже,
    Лиш люта орда обриває життя,
    Стріляє у вічі, бо совість приспала,
    Стріляє, руйнує рашистська війна.

    Забили у дзвони, піднялась країна,
    І стала єдина, єдина, одна.
    І стала кремезна, могутня, велична,
    Вставай, Україно, – це наша земля.

    Ні звуку, ні крику, лиш мужність і совість,
    Так юні серця об’єднались в одне,
    За мир, за свободу, святу Україну,
    Народ український ніколи не вмре.

    Вставай, Україно, за честь і свободу,
    За зоряне небо і спів солов’я -
    Це клич України, козацького роду,
    Це клич України до миру й життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5383

    23 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Молитва України
    Пробудились котики вербові.
    Потяглись пухнастики до світла.
    На зеленім килимі, в діброві,
    Перших квітів вишиванка квітне.

    Заспівали перші ранні пташки,
    Трудячись над гніздами на гілках.
    Виглянула сонячна ромашка,
    Слухаючи щигликів сопілки.

    Пробудилася від сну Вкраїна
    Одягнула вишиті серпанки,
    І, переступаючи руїни,
    До Ісуса поспішила зранку.

    Склавши руки, пошепки молилась,
    За дітей своїх Вкраїна-мати.
    На коліна тихо опустилась,
    І почала Господа благати.

    Боже, Отче, збережи, благаю,
    Кожну доню і кожного сина.
    Хай настане мир у нашім краю,
    Жодна хай не згине вже дитина.

    Посміхнувся Бог до України:
    Будь спокійна, скоро мир настане!
    Лютий ворог вже невдовзі згине,
    І міста бомбити перестане.

    Зацвіте калина над водою,
    Соловейко ніжно заспіває.
    І засяє сонце над тобою,
    Мир і спокій в дім твій завітає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5388

    23 бер. 2022
    Аліна
    Солдат РФ
    Ви покорились чорту без душі,
    Прийшли до нас вбивати .
    І ранком поки спали всі
    Стріляли в наші хати .

    Закрию очі,  вибух , вибух знов !
    О Боже , що ж ти коїш ?
    Там діти з мамами сидять
    Ці рани ти ніколи не загоїш!

    Проснись солдате! Не смій,
    Не смій вбивати !
    Та що ж ти робиш?
    Ти цим нам миру не несеш ,
    А тількі гріх собі заробиш .

    Бездушні ,виродки ви грішні
    Вас покарає : світ ,
    народ ,
    Та Бог всевишній!

    І ці гріхи вам не відмити ,
    За них страждати будуть
    ваші діти.
    А ви у пеклі будете горіти .

    За сльози наших матерів ,
    За крик дитини у підвалі .
    Ми молимось щодня …
    Щоб тяжких мук ви теж зазнали .

    І все ж …
    Коли закінчиться війна
    Ми будем пам’ятати
    Про ті часи страшні ,
    Що принесли нам ви , РФ солдати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5389

    23 бер. 2022
    Олег Крушельницький
    ЦЕ НАША ЗЕМЛЯ
    Це наше життя, це наша земля,
    тут наша любов та розлука.
    Це наша печаль, бо їхня війна,
    а наша країна розруха.
    Це наші діди та наші батьки
    ходили голодні й побиті,
    Це їхніх онуків та їхніх дітей
    знаходили спухлими в житі.

    Це наші хліба та наші хати,
    палали вогнем — від фашистів.
    Це наші солдати поклали життя
    за скровлений стяг комуністів.
    На їхніх руках, на їхніх горбах,
    трималося скривджене царство.
    На щедрих полях в тяжких трудоднях,
    людей заганяли в митарство.

    На наших очах по наших серцях
    Проїхалась танком Росія, —
    По наших кістках, по наших сльозах…
    Та й кажуть, що їде месія.
    Це наша земля, тут наша рідня,
    Тут наших могили та слава!
    Тут наше коріння, бо наша душа, —
    Свята Українська держава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5391

    23 бер. 2022
    Аліна
    Наш день
    У нас всіх буде день найкращий!
    Ми будем плакати від щастя!
    Де буде спів, дитячий сміх,
    І президент вітати всіх .

    Це наша перемога!
    Єдина нам дорога.
    Ми не здамось нікому,
    Тим паче ворогу сліпому.

    Ми вільні люди, ми народ,
    Який лиш йде до нагород.
    У нас все буде так як мрієм
    Ми сильні, ми усе зумієм .

    Та заспіваєм світу гімн,
    І скажемо у ньому всім:
    Що ми Вкраїна нездоланна,
    І воля в нас усіх не зламна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5392

    23 бер. 2022
    Наталя
    Без назви
    Дуже сумні дівчата
    Стають дуже сумними жінками
    Не говорять про радість
    Маніфестально носять
    Національний біль

    Ловлять окрайці щастя
    Як світ Сковороду
    І для Любові місце
    Креслять чорвоним на карті
    В кутку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5393

    23 бер. 2022
    Наталя Кузьмак
    Без назви
    Твої діти, хворіють Маріє
    І ти не можеш із цим нічого зробити
    Вони взувають твоє взуття
    І виходять голими в світ просити
    Милостині чи життя
    Щелепами клацає риба-весна
    І попереду ніч
    І ніхто нічого не змінить
    Той старий так тобі сказав
    Він бачив це на долонях
    Тоді бачив це на зірках
    Тільки сідаються слова любові
    На потрісканих, Маріє вустах

    А в сінях світає,
    Бог починає сходити над твоє стріхою
    Тільки не вистачить в нього світла
    Щоб всіх нас зробити цілими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5395

    23 бер. 2022
    Аліна
    ,, Повернись живим,,
    Ти віддано служиш країні
    Можеш життя своє відать.
    Сидиш у ямі як на міні,
    Щоб спокій наш оберігать.

    Що ночі мерзнеш на морозі,
    Буває часто ти не спиш.
    Але не пустиш ворога, який в дорозі.
    Про голод теж свій промовчиш.

    Я дякую тобі солдате!
    За спокій та можливість спати.
    Але прошу я лиш одне:
    «Вернись живим до своєї хати».

    Присвячено солдату Богдану
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5396

    23 бер. 2022
    Алла Гребенюк
    Тем,кто рядом
    Я запомню на долгие годы, да, что там надольше, пожалуй,
    С комом в горле отдушку кофе ранним утром с оттенком марсала,
    Вечер томный и длинный как осень, хотя март за окном и без тока,
    Тех, кто намертво заземлял, тех, кто был восходящим потоком.
    И тем и другим спасибо,
    я запомню, пожалуй, бессрочно,
    Тех, кто рядом был, хоть не просили,
    да и не должен, уж точно.
    Словом, взглядом напоминал: эссе ещё только курсивом,
    А раскаты артиллерийские, послушай,-чертовски красиво!
    -Выйди в ночь посмотри на зарево,
    оно просто неповторимо,
    И страх убирался прочь вместе с матом, когда-то голимым....
    Я запомню, пожалуй, бессрочно,
    что светло и что стало роком,
    Тех, кто был ни причем всегда,
    тех кто стал восходящим потоком.
    Спасибо и тем и другим, праздно пробовать лезвие правды,
    Пока истина не накроет дерзновением под вой канонады.

    22.03.2022.
    Ала-Тоо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5397

    23 бер. 2022
    Ірина Кравченко
    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу
    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу,
    Шукатиму слова, та знаю, - не знайду.
    Це невимовно, вбивчо, люто. Не спинити.
    Це кров, земля, любов. Не залишити.

    Питання зникли, зникли розділові знаки,
    Навіщо в тиші, в болі щось писати?
    Забули дні, години й неважливі дати,
    Навіщо бігти, якщо не здатен відчувати?

    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу,
    Щоб знов прокинутись у темнім пеклі.
    Мільйонами ночей лиш вогник запалю,
    Щоб біль прожити не уві сні, а в серці.

    © Ірина Кравченко, 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5398

    23 бер. 2022
    Гребенюк Алла
    Без назви
    Немає прощення тому що ми не злі,
    Тому що ворога прощати вже не сила.
    Ми злі,тому що наше майбуття
    Вже не одна чума й орда косили.
    Ви ж перевершили усіх,хто був до вас
    В мільйон разів і в числовій прогресії,
    Бо ген найякісніший нашої землі
    Плюндрує ваша скрєпа і концесія.
    Дівчата марно вже давно не ждуть коханих,
    І, навіть, взявши автомат на зламі,
    Не скоро місію земну згадають,
    Почувши заповітне слово ,,мама,,.
    Рятують переважно безпорадних:
    Малих, старих, слабких, небоєздатних,
    Це милосердно, правильно по-божому,
    Вмирає ж цвіт для майбуття придатний .
    Ви мрієте позбавити найкращого,
    Залишивши лиш неміч в чистім полі?
    Напевно, з іншими вам це вдавалось краще,
    Лиш з ницими, хто підкорився долі .
    Немає прощення, тому що ми не злі,
    Колись те прощення ви будете молити,
    Коли і в потойбіччі (справжня злість)
    Під лаптєногим чорнозем горітиме.

    20.03.2022.
    Ала-Тоо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5399

    23 бер. 2022
    Ольга Денисенко
    О войне
    Он в войнушку играл понарошку,
    И летела земля в лопухи.
    Кто был русским солдатом хорошим,
    Кто немецким солдатом плохим.

    "Чьих ты войск?" — выбирала считалка
    На короткий до полдника срок.
    Вместо пушки — корявая палка,
    Вместо крови — черешневый сок.

    "Миру — мир!" — выводила прилежно
    Под диктовку в тетрадку рука.
    И дышалось распахнуто вешним,
    И летел голубок в облака.

    Как же так? Где случилась поломка?
    То не сон, не кино, не игра...
    Где дома — там зияет воронка,
    И под градами жизнь полегла.

    Здесь земля сотрясается дрожью,
    И расклад априори такой:
    Мирный житель невинный — хороший,
    А непрошенный русский — плохой.

    Всюду смерти и ужасов много,
    Но мы станем врагу на пути,
    Где окоп — это та же Голгофа,
    И с Креста — не сойти, не сойти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5400

    23 бер. 2022
    Алла Гребенюк
    Без назви
    Коли знову настане літо з плином чисел останніх травня,
    А повітряної тривоги буде відголос спомином давнім,
    Я знаю напевно точно,навіть більше-стократ обіцяю,
    Все те,що не встигла до цього з легкістю наверстаю.
    Що побут предметно-купюрний?Необхідний,але мимолітний,
    Краще враження все ж купити і побачити світ розмаїтий.
    Та коли полечу далеко після жаху,тривоги і плачу,
    Щиро вірю,що в дальніх країнах декого вже не побачу:
    Матюкливі кацапські туристи вранці каву мою не спаплюжать,
    Адже бриза морського картина з ними вигляд має калюжі.
    То ж коли на лазурному пляжі їх акцента я не помічу,
    Буду мати за щастя,бо знатиму,що мій настрій ніщо не скалічить.
    Так за кілька наддовгих років атмосфера сама очиститься
    Від кацапського духу смердючого(за що зараз і будем молитися),
    Інші краї і нації їх присутністю вже не збезчестяться,
    І на всіх континентах російська їм бонусом не забезпечиться.
    Не хочу сміятися більше з їх повадок таких недолугих,
    Коли речі елементарні кумедно благають  рухами.
    Навіщо вивчати мови,щоб країнами мандрувати,
    Свято вірять- козлячою мовою  їм повинен весь світ слугувати.
    Більше не буде,не станеться і повітря стократно очиститься,
    Ароматами кави і щастя наші ранки назавжди  наситяться.
    Бризом морським насолоджуватися без матюків відголосків
    Стане врешті звичною справою і це не три крапки...!Це точка!!!

    13.03.2022.
    Ала-Тоо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5401

    23 бер. 2022
    Алла Гребенюк
    ***
    Прощение вы попросите бесспорно,
    Не в этот день, не в это воскресение.
    Причиной будет нет,не стыд испанский,
    А собственная боль и то,что в корне
    Ваш лик изменит  и оставит лишь  как  брухт
    С багровым вензелем, а лучше с эпитафией:
    ,,Тем,кто колено преклонить хотел весь мир,
    Но сами стали хабом порнографии".
    Уметь прощать? Конечно, несомненно,
    Забудем боль, растерзанных безбожно,
    Когда над федерейшн крест воздвигнем,
    С гравированием на нем ,,Вас  быть не должно!,, ..
    Не унижать, уметь прощать? Да проще некуда,....
    Когда системы захлебнутся, станут ломом,
    Вы убеждать всех будете до хрипа,
    Что не хотели ни надрыва, ни излома.
    От альфы до омеги блеф ничтожный,
    Вам было норм,  комфортно и не мерзко,
    И хроники, в которых плачет небо
    Вы называли лживою нарезкой.
    В ответе все: кто в грифель красил солнце,
    Кто делал вид слепых и непричастных,
    Прощение вы попросите бесспорно,
    Но, кажется ,увы, совсем напрасно.

    6.03.2022.
    Ала-Тоо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5402

    23 бер. 2022
    Алла Гребенюк
    ***
    Коса з сивиною,вуста неціловані,
    На пальцях тонких незнятий гель-лак...
    Та не біда,бо на шпальтах найперших
    Новини одні,що міцніє кулак.
    Спокійні наразі,займаємось справами,
    Хтось варту несе,хтось плете камуфляж,
    А армія  скрєпним так карму рихтує,
    Що сам талібан помолився б не раз.
    Коса посрібнилась,обличчя без гриму,....
    Та наші жінки гарні навіть без тюнінгу,
    Салони краси залишаєм на потім,
    Лиш скрєпних без черги чекаєм на грумінг.
    Не знали ви,певно,з ким спір цей затіяли,
    І армія сильна,дай боже-кулак,
    А українки красиві й завзяті
    Чекають на грумінг безхатьків-собак.
    Чого приблудились до нашого вогнику,
    Хотіли наш край спопелити до тла?
    Не дочекаєтесь,хто ж уціліє-
    На грумінг і бритим-назад до хуйла.
    Хай мітку цю бачать ваші матрьошки-
    Хто аполітичний, Європа,весь світ,
    Раніш так фашистських підстилок клеймили,
    Ви ж гірше за них,від хохлушок-привіт!!!!

    2.03.2022.
    Ала-Тоо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5403

    23 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ти в ЗСУ, я в укритті, дзвінки знов недоступні...
    Нас роз'єднало в цій війні, життя таке підступне...
    Я не казала, що "кохаю", так максимум "люблю",
    Я знаю ти цих слів чекаєш, та знову я мовчу...

    Ти знаєш не багатослівна, я краще покажу,
    Буваю в діях я надмірна лиш так тебе люблю...
    Я Ангела свого просила, щоб полишив мене,
    Тобі потрібна Його сила, хай з Твоїм береже...

    Моя тривога часом сильна, та не показую,
    В очах твоїх я все ж незламна, приховую сльозу...
    За тебе я віддам життя, ось відповідь на всі,
    На всі питання і слова, що ставив ти мені...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5406

    23 бер. 2022
    Людмила
    Без назви
    Тихо мов навшпиньки, молимось за Україну
    Тихо так і навколішки, бо написав «не загину»
    В місті теж зараз тихо, зрідка виють сирени
    Бо наші хлопці боронять, нашу незламну країну
    Стомлені та незламні, стомлені та не збиті
    Ми приготуєм вареників, щоб ви усі були ситі
    Тільки тримайтесь, ми віримо, знов буде ніч спокійна
    Ви нам казали «не згинемо, тільки тримайся країно»
    Нас не зламати, не зрушити, ви не дождете рашисти
    Всіх вас ми проженемо, Наша земля буде чиста!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5407

    23 бер. 2022
    Тамара Ковальчук
    "А Ми за волю..."
    Сонце ясне, небо, земля,
    Родючі ґрунти, пишні поля -
    Це все Україна, рідна моя,
    Це юний ти і молода я.
    І ми - українці, як море, як гори
    Могутні і здатні на подвиг чудовий,
    Що нас вбереже, врятує цей світ
    Від муки, від болю, кривавих діб.
    І хай вони йдуть проти нас,
    Коли їм завгодно,
    Але все одно не здолають,
    Бо ми так безперешкодно
    Підемо на них і холодно скажемо:
    "Ви заблукали?
    Ми шлях вам додому покажемо!"
    А ви, українці, не бійтесь, борітеся,
    Бо скоро кінець прийде тим,
    Хто на нашу землю враз прийшов грітися.
    Я вірю в нас, в перемогу і кращу долю,
    Адже весь світ за нас, а ми за волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5409

    23 бер. 2022
    Олександр Погорілий
    Без назви
    * * *

    Під сяйвом місяця
    веде лісами грізна стежка,
    при світлі серць
    палає наша доля.
    Якщо затьмарить землю
    тереном загроза,
    хоробрих лицарів чекає
    вкотре ця безодня.

    Дарма, що зараз горе,
    з нами завжди весна!
    Омиється водою
    українська земля,
    лікує хрестоносців
    могутня Десна.
    Навіки бути тобі,
    незалежна моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5412

    23 бер. 2022
    Крушельницький Олег
    Білі Лебеді
    Ой летіли білі лебеді над моєю країною,
    Над широкими полями, над Донбасом – руїною.
    Ой летіли та летіли, жалібно курликали,
    Наче серце розтинали, наче Бога кликали.

    Кликали та й кликали, мов до раю звали,
    Мов своїми крилами пекло обіймали.
    Чом ви білі лебеді горя не минаєте?
    Ви ж від куль ворожих Неньку затуляєте.

    Та ж ви, білі лебеді  — янголи скалічені,
    Ваші крила зламані —  дотепер незлічені.
    Ви ж безсмертні братики, побратими — лицарі,
    У віках нескорені, кулями посічені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5413

    23 бер. 2022
    Катерина
    Український дух
    Дух не убить –
    Він вічно буде жити!
    Дух не скорити
    Пострілом з гармат!
    Його земним вогнем
    Не спопелити!
    Залізних не злякається
    Він грат!
    Дух не зламать,
    Якщо він в собі має
    Незглибну велич,
    Сутнісне ядро.
    Цей дух у прощенні
    Все перемагає,
    Бо має християнське
    Він нутро.
    Дух не зламать,
    Якщо він гартувався
    Незламним бути
    Цілі сотні літ.
    Дух не сховать –
    Як ворог не старайся
    Сплести для нього
    Найгустішу сіть.
    Дух не убить,
    Бо дух цей – український!
    Благословен він
    Богом споконвік.
    Дух наш здола
    Нову орду – сусідську,
    Бо наша правда – є
    Й буде повік!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5415

    23 бер. 2022
    Тетяна Мигас
    На моїй землі
    Я садитиму всюди квіти,
    де зчорніла країни душа.
    Тут зростатимуть мої діти,
    Й українське лелече пташа!

    І зігріта сонцем зернина
    проросте й зацвіте над усім
    Кожна нова, пресвітла днина
    буде пахнути хлібом святим!

    Я садитиму тут чорнобривці,
    жовті соняшники і романки.
    Згинуть зовсім усі братовбивці,
    Їх ворожа брехня та думки!

    Розправляє вже крила лелечі
    Жовто-синій могутній птах!
    Нам із ним час розправити плечі,
    Бог простелить нам світлий шлях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5416

    23 бер. 2022
    Ігнатьєва Олена Іванівна
    І Буде Мир...
    І буде мир...
    І вишні зацвітуть
    У рідному моєму краї.
    Лелеки добру звістку принесуть:
    "Кінець війні, ми ворога здолали!".

    І на світанку вмиється Земля
    Ранковою холодною росою.
    І буде чути пісню солов'я,
    А не ревіння літаків над головою.

    Підніме очі закривавлений Ірпінь,
    Йому плече підставить сива Буча.
    А Бородянка і Гостомель-побратим
    Порушать тишу стогоном болючим.

    Демидів враз прокинеться від сну,
    Від болю ран ворожих окупантів.
    На повні груди крикне: "Я живу!!! Я витримав оцих потвор-мутантів".

    Козаровичі, пошматовані вогнем,
    Потоптані, знесилені і босі.
    Тавровані ординським тим мечем
    Піднімуть хвилю в морі стоголоссям.

    І Димер, Катюжанка, і Синяк
    Сплюндровані поганською рукою ката
    Без сліз, бо їх давно уже нема
    З колін устануть, бо прийшла розплата.

    Почує це Іванків - сивий дід.
    Вони його живого розпинали,
    Він навіть не стогнав, він гордо переніс.
    Його тортури дикі не зламали.

    Чоло насупить древній наш Лютіж
    Поранений, обстріляний, побитий.
    Тримав він оборону, як справжній захисник,
    Сміливістю своїх людей прикритий.

    А Вишгород, наш славний волонтер!
    І день, і ніч збирає поміч всім нужденним.
    Ви очі бачили, отих святих людей,
    У них вогонь добра горить священний.

    Засяє сонцем Вишгородський край.
    Підніметься з руїн моя країна,
    Бо мужності такої світ не знав.
    По силі духу ти одна така єдина.

    Повернемось до мирного життя,
    Запахнуть чорнобривці й рута-м'ята.
    І мама заспіває "Котика-котка",
    І принесе "від зайчика" гостинця тато.

    17.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5418

    23 бер. 2022
    Анжеліка
    Війна
    Сьогодні війна на моїй Україні,
    Сьогодні «як ти» це любов у хвилині,
    Сьогодні наш час в молитвах за усіх,
    Сьогодні будуєм майбутнє для всіх.

    Наш дух - наша сила, крізь століття й роки
    Ми знаєм, за що стоїмо кожну мить,
    І ми не руйнуєм чуже, бо так легше
    Аніж будувати своє хоча б вперше.

    Ви входите в дім, де вас не чекали,
    Ви робите речі, які ніхто не пробачить,
    Весь світ бачить правду, криваву страшну,
    Лише чомусь - ви, вірите просто в брехню.

    Мороз йде по шкірі і серце болить,
    Коли бачу кількість розвалених міст,
    Коли серце крає за кожне життя,
    І плаче душа за невинне дитя.

    Щоб нам врятуватись, ми покинули дім,
    Забракне всіх слів, описати цей біль,
    А в когось цей дім і зовсім забрали,
    Для чого це так і за що відібрали?

    Але

    Ніхто не зламає, ніхто не підкорить,
    Сильну і вільну країну героїв,
    Ми будемо разом-єдино стояти,
    Це наша земля і наш борг
    захищати.

    І варто лишитись при тому людьми,
    Триматися гідно, де б не були
    Сьогодні наш час, показати хто ми,
    Кохайте, поважайте і себе бережіть.

    Ніхто в цьому світі, не ладен казати
    Кому зараз йти цей світ покидати,
    Це надто жорстоко, для чого це все
    Ціна лиш амбіцій, схаменіться ви вже

    До глибини серця, я вдячна усім
    Хто нас захищає, хто віддав крила свої
    Хто співом наш дух підіймає для всіх,
    Хто правду говорить і підняв цілий світ.

    Країна легенда, на майбутні віки,
    І дух України, що поєднав всіх на Землі,
    Тримаємось разом, ні кроку назад
    Бо ми - Україна, вільна і незалежна земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5420

    23 бер. 2022
    Тетяна Пелихівська
    Тримайся, солдате
    Тримайся, солдате, бо правда за нами!

    Бо сильному духом усе до снаги,

    Бо горда країна своїми синами,

    Де ви на варті, згинуть всі вороги.

    Тримайся, солдате, бо є за що битись :

    За спокій дружин, за майбутнє дітей,

    За старість батьків… А ми будем молитись,

    Щоб Бог вас беріг від підступних смертей.

    Тримайся, солдате, земля за спиною,

    Ті рідні місця, де ступала нога…

    Відвага і сила хай стануть стіною

    Заради країни, назло ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5421

    23 бер. 2022
    Тетяна Пелихівська
    Ти встоїш, моя країно!
    Ти встоїш, моя країно!
    Ти встоїш укотрий раз,
    Бо ми, як ніколи, єдині
    І Бог не покинув нас.

    Бо маємо в серці свободу,
    Надію і праведний гнів,
    І гордість мого народу -
    Відважних його синів.

    Хоч добрі ми люди, гостинні,
    Та правило діє старе :
    Хто прийде з мечем в Україну,
    Від того меча і помре!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5423

    23 бер. 2022
    Євчук Петро
    Думи
    Здавна славне й лихе на Землі цій було,
    та народ добрий жив, все лихе він долав.
    Ми ж нащадки його, все в історії нашій нам є.
    Україна, рідна країна! Все в історії нашій нам є.
    Особливо, як Біблія привнесена,
    Все в історії нашій нам є.
    І ми вдячні усім силам
    добра, із горливістю Божою
    возревнуєм проти всякого зла.
    Гуркотіла гібридна війна,
    А вже агресорська повномасштабна вона.
    Україна, рідна країно, ще ж не всі люблять нас
    А ми вдячні всім силам добра,
    А от злим Боже заборони.
    ***
    Будуть всі у білім світі любити Україну,
    І Україна буде любити увесь білий світ.
    Ще не всі у білім світі люблять Україну
    Ще нам, браття патріоти, воювати треба.
    Ще нам, браття патріоти, захищати треба.
    Ще нам, браття патріоти, визволяти треба.
    Є в нас друзі - допоможуть, вороги загинуть
    Є бої і битви переможні, дякувати Богу.
    Вороги озлоблені і різні, з ними нам ще битись.
    Навернем серця до Бога – буде перемога.
    Про найбільшу перемогу будемо ми дбати,
    Будуть всі у білім світі любити Україну,
    Як все зло, б’ючи себе у груди, від добра відійде.
    Переможним криком будемо Бога хвалити
    І покажемо ми, браття, як ми Бога любимо.
    Так приходь Господи Ісусе Христе,
    Боже нехай буде на все твоя Свята Воля.
    Будуть всі у білім світі любити Україну ,
    і Україна буде любити увесь білий світ.
    Любов буде завжди
    Царству Ісуса Христа не буде кінця.
    ***
    Україна на Майдані втратила більше ста синів,
    розійшовся б Майдан по всій Україні,
    багато зла з України відійшло б, та війна не дала.
    Ні війні, ні агресорськійз війні.
    Ох, якби ж то не війна, Україна вже б цвіла,
    А Свята Україна їй би допомогла.
    Квітувала Україна, квітуватиме завжди.
    Найяскравіші в ній квіти –
    душі воїнів АТО і майданівців героїв
    разом з ними, що приходять з Небес,
    щоб навчити нас любити Бога й неньку Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5424

    23 бер. 2022
    Даниїл Агзамов
    Мій сон
    Мені б хотілося прокинутись у сні,
    Де всі мої, де друзі, все чудово,
    Де можу вийти і піти у двір,
    Не боячись побачитись із Богом.
    Я просинався би у сні всі дні,
    Бо ті ж такі, як і беззорі ночі,
    Коли у небі світло ліхтарів,
    Або ж прожекторів дають дорогу.
    Та живемо ми у сні, в якім не хочу жити,
    В якому страх і біль орудують усім,
    Що так було важливо не губити,
    Та краще не згубитись уві сні.

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5425

    23 бер. 2022
    Анна
    Непроза
    бачу зниклого пса — мережка з моїх спогадів. на землі біла цяточка— підсніжник.
    кінець дня, що тривав 264 години. вікна блимають чорним, складаючи усі можливі відтінки заквітчаних хустин.
    цвітуть троянди на щоках і на землі з червоним вкрапленням.
    пес біжить, але точно не мій, мій зник, мов людина, що померла і втрапила до раю за день до війни.
    не бачу Сонця за попелом, що лишився від першого весняного дня.
    заглядаю в очі жовтоокого кота, щоб знайти хоч якусь відповідь. повільно обростаю мохом і звикаю до свого страху, а він згодом зникає.
    розбитий світильник із рибками розріджує густу темряву.
    я поринаю у день, чи то рік десь на Юпітері. у сні мене тягне вниз дивний потяг.
    догорає свічка, немов відкрита рана, в очах шумить ліс.
    бачу пса свого, чорного з білим, що точно вже не з нами, та все ж чекає на узліссі. і як тільки кидаюсь, то блокую думки і роблю трунок із якоїсь трави, щоб випити махом.
    білі цятки зникають і гавкає пес. зашептались троянди із темних хустин і місяць погас.
    — так точно, а ми летимо вниз.

    і я поринаю у ніч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5427

    23 бер. 2022
    Анна
    Реквієм
    І бачу привидів, що полягли за темні далі,
    За невідомість днів пустих,
    За легіон розбитих статуй,
    За тисячу роздертих книг
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5429

    23 бер. 2022
    Вікторія
    2022
    У добру мить і в час убогий
    І сміх був чутен, сум був лютий.
    Живі вони! Нема їх більше.
    Ми їх спасли! Ми не зуміли.
    Ми переможем! Краще вмерти,
    Ніж жити в обстрілах ганьби.
    Ми будем жити!  Квіти квітнуть
    На могилках дітлахів.
    Не передати це словами.
    Заспіває колискову мати!
    Одні руїни коло хати.
    Відбудуєм! Слава нації!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5432

    23 бер. 2022
    Наталка Маринчак
    діти війни родили дітей
    •••
    діти війни родили дітей
    щоби ті родили дітей війни
    перші діти не хотіли щоби ці треті бачили чорні сни
    перші хотіли тиші
    другі діти ніколи не думали бути стійкішими за бетон
    другі будували міста
    проживали життя
    закривали травми свої родові
    щоби треті діти не здригалися уві сні
    треті народились і під тихим і під небом що горить і січе
    перші і другі і треті
    плачуть і посміхаються
    всотують свою ідентичність
    розуміються на глибокій вірі свого народу
    усвідомлюють його величність
    перші і другі діти наче мурашки
    кожен штовхає свою піщинку
    щоби третім було більше не страшно
    розглядати небо
    крізь долоні
    в шпаринку
    Небо схиляється до землі
    і цілує кожну свою дитинку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5433

    23 бер. 2022
    Олександр Рощупкін
    Греза
    Хочу смотреть, как Южный Буг наш милый
    На гребнях волн несет к Лиману шмотья тел –
    Тех орд, что шли бездумно в Украину.
    И ворон рядом, вслед им каркнув «Падаль!», сел.

    Я кубок подыму за смерть их: смерть от пули,
    За огнь, лизавший их еще живую плоть;
    В насмешку матерям, что не вернули
    Утроб своих рожденный в муках плод.

    Мой друг пернатый, отряхнувши перья,
    Почуяв запах гари вновь,
    Моргнет и, встрепенувшись, взмоет,
    Летя к морю,
    Глядеть, как моет берег Крыма кровь.

    Со мною скучно – грежу я неспешно,
    Гостей незваных взором провожая в путь.
    Судьба во град ступивших мой небрежно –
    Разодранным месить речную муть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5434

    23 бер. 2022
    Наталка Маринчак
    Без назви
    квіти на моєму підвіконні говорять ні
    ми не згинемо у шаленім вогні
    ми ще будем цвісти у травневім розмаю
    квіти знають що кажуть

    земля під моїми вікнами двигтить
    проліски її пробивають
    ворог її побиває але згорить

    агов! російськомовний мій брате!
    то ти прийдеш мене вбивати?
    агов мій мурманський племіннику, як тобі по тітці стріляти?
    як тобі брате лагодити техніку на кораблі?
    як тобі сестро кур випасати в селі,
    коли твої родичі гатять по мені в божевільній імлі?
    чому ти сьогодні мовчиш невістко з Москви?
    ти іще хочеш, аби я прийшла у твій дім?
    як тобі те, що нам прилітає із градів?

    чи ти знову скажеш, що нам усім привиділось, й «коні не винні»?

    це ти стріляєш, брате
    це ти стріляєш, сестро
    це ти стріляєш, невістко
    це ти, стріляєш, племінник
    це - ти, бо мовчиш

    війни б не було
    якби ви зняли ярмо
    але воно ладне й красиве
    тож зняти його не просили

    тому продовжуй мовчати
    невістко, і сестро, і брате
    але не вийте до Бога,
    як тихо прийде до порога
    війна
    і дмухатиме у ваші вікна
    і скаже:
    Я ТЕПЕР ГОЛОВНА,
    а ви пожили сповна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5436

    23 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Стара австрійська кам'яниця...
    Стара австрійська кам'яниця...
    Мистецькі з кахелю п'єци...
    А в пам'яті - людські статури, лиця...
    Епохи славні та чужі світи.
    Старий комод, високі стелі...
    На сходах ліг поважний і лощений кіт ...
    Дубові неповторні двері ...
    Завіса  дуже мудрих  сивих літ...
    Стара австрійська кам'яниця...
    З лози тут крісло,з вовни- плед...
    У турці - кава, в ній- кориця.
    На білім хлібі- бурштиновий мед...
    Стара австрійська кам'яниця...
    Людей зустріне, прихистить...
    Душа у неї ніжна, стіни - криця!!!
    Тут поряд Моцарт в камені стоїть...
    Старий трамвай її зі сну розбудить.
    І по бруківці піде в твідовім плащі...
    Так було сотні літ! Так завжди буде!
    Все буде Україна, сонце і дощі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5437

    23 бер. 2022
    Поліна Горлач
    Без назви
    дивишся у вікно — і щось у душі ламається.
    там — руйнуються будинки,
    а тут — руйнуєшся ти.
    і отак, цеглинка за цеглинкою, розбираєш себе,
    розкладаєш на атоми.
    хочеш видобути більше сліз, більше злості,
    але реактор, що раніше вибухав вогнем,
    згас.
    і тремтіння долонь, коли чуєш чергове дзинь.
    бо там знову «ракетний обстріл»,
    бо там знову «повітряна тривога»,
    бо там знову «загроза наземних боїв».

    і коли опускаєшся під землю на кілька метрів,
    розділяєш крихти повітря з сотнею незнайомців,
    здається, що більше ніколи не буде сонця.
    і сльози нарешті градом котяться вниз,
    коли згори — інші гради
    розривають землю,
    лишають шрами, що нічим більше не виведеш.

    і отак,
    під землею, втрачаєш відлік —
    днів, годин, секунд,
    тут доба перетікає в іншу.
    але хмари таки розійдуться,
    і сонце знову повернеться на горизонт.
    бо у всього є свій кінець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5438

    23 бер. 2022
    Роксолана Виклюк
    Кохання
    Мене тривожить лиш одне питання:
    Якого кольору наше кохання?
    Ніби намисто червоне, дівоче,
    Ніби трава, що так ноги лоскоче.
    А може, рожеве, як ті окуляри?
    Можливо, сіре, як колір примари?
    Напевно, з блиском, як колір казки-
    Колір добра, любові і ласки.
    Можливо, дещо з темним відтінком?
    А може, в дуеті з лісовим барвінком?
    Напевно, це колір нашої волі
    І юнака, що у пошуках долі
    Загинув за рідний край...
    Якого кольору наш рай?
    Кольору неба над головою,
    Кольору сонця, що світить зимою.
    Блакитного моря й золотої пшениці,
    Нашого Києва - святої столиці!
    Колір любові до України,
    Колір легенди і колір віри.
    Колір спільного звучання,
    Колір гордості - наше кохання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5441

    23 бер. 2022
    Галина Чехута
    Не журися
    Не журися, рідна Україно!
    Ти сьогодні в лютому вогні,
    Бо не хочеш стати на коліна,
    Віриш у звитяжні, світлі дні.

    Не журися, люба, світ з тобою,
    Вся планета чує болю крик,
    Ти ніколи не була рабою,
    Хоч не раз лякав звірячий рик.

    Не журись, твої сини - герої,
    З ними правда, воля, навіть Бог!
    Бо немає ще такої зброї,
    Щоб убити віру і любов!

    Не журися, рідна, чорну хмару
    Хижої, злостивої війни
    Ти здолаєш! Вір у Божу кару,
    В переможні подихи весни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5443

    23 бер. 2022
    Олександр Заяць (ЗОБ)
    Ми не раби...
    Ми не раби, не кріпаки, не смерди,
    Ми не бидлота, не прокажені ми!
    Не будуть з тіла шкуру нашу дерти,
    У камері холодної, підземної тюрми.
    Ми не скоти і не сепаратисти,
    Ми не паршиві вівці, не вовки!
    Зубами будем землю мерзлу гризти
    За волю, мир – бо ми є козаки.
    Козацький дух міцний і не здоланний
    Він клітки грати розігне всі враз.
    Порве кайдани й з ворожої рани
    Окропить волю кров’ю, як писав Тарас.
    Важкий, тернистий шлях до перемоги
    І кожен раз історія нова...
    Благословенними нехай будуть усі наші дороги -
    Та допоможуть істинні ті Кобзаря слова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5444

    23 бер. 2022
    Віктор Дзюбко
    ***
    І не снилось, що може таке справді бути –
    Свист і вибух. І хмарка з’являється в небі..
    Страх в’їдається швидко, його не забути.
    Б’ється думка у скронях – навіщо це треба?
    Це безглуздя війни і квартири порожні.
    Щільно запнені штори і кинуті авта..
    Якось дуже раптово стали ми подорожні.
    Ще сьогодні ми тут.. А де будемо завтра?
    У нас різні маршрути і різні дороги.
    Блокпости, довгі черги, напруга зашкварна...
    Але чути крізь дим, вітерець перемоги.
    Значить, довга дорога чекає нас марно.
    Ми залишимось Вдома. Цей дім зараз всюди.
    Де спинились на час, і де нас приймають
    Незнайомі, але не чужі для нас люди.
    Буде все Україна. Ми точно це знаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5446

    23 бер. 2022
    Олександр Заяць (ЗОБ)
    Молитва за Майдан!
    За тебе молюся Майдан,
    За тих людей, що мають рани.
    І за народ, на який пан
    Прагне накинути кайдани.
    За тебе молюсь, Україно!
    Нехай Господь благословить.
    Нехай буде знов мирна днина –
    Столиця-Київ не горить.
    Майдане стій, ти сила, воля,
    Ти серце України, тіло.
    Стоїш бо ти за кращу долю,
    Дивись бидлота затремтіла.
    І куля нас не залякає,
    Народ не влізе у вражі пута.
    Міцніше нас лиш об’єднає
    Дубинка беркута-рекрута.
    Нехай Майдан мине граната,
    Не вмре від ран десь знову син,
    Ми проженем з країни ката –
    Катів, бо він в нас не один.
    Розквітне знову Україна
    Диктатора відступить тінь .
    І буде мирна в нас година –
    На цих словах скажу амінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5447

    23 бер. 2022
    Галина Чехута
    Моя Охтирка
    Маленьке місто, любий рідний край,
    Моя Охтирка, сильна і натхненна,
    Ти ворогом зруйнована украй,
    Та вся його хоробрість під'яремна.

    Охтирко! Ти у горі і сльозах,
    Та цілий світ у захваті від тебе,
    Бо на потвор ти наганяєш жах,
    Хоч неупинно Богу шлеш молебень.

    Без світла, без води і без тепла
    Упевнена, незламна і рішуча,
    Ти, ніби з чарівного джерела,
    Черпаєш міць, борня твоя жагуча.

    Я вірю, як би важко не було,
    Як не звіріла б фурія запекла,
    Здолає правда нечестиве зло,
    І вирветься моя Охтирка з пекла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5448

    23 бер. 2022
    Малига Яна
    Ми вистоємо
    Украдені життя... Ще б скільки їх було...
    В містах, сьогодні вижжених війною.
    Від вибухів усе здригалось та гуло,
    І ми усі свою дістали зброю.

    Там бабці Наді чай, "зі смаком" пиріжки,
    Там циган танк краде, неначе коней.
    Хтось, злість до ворогів уклав у огірки,
    І силою їх запустив з долоні.

    Ми влаштували їх відомий "день сурка"
    Ні раз, ні два - вісім історій поспіль!
    Ми затуляли міст, волали здалека:
    "Ідіть у Чорнобаївку, на розстріл."

    Зграї диких гусей збивали літаки
    І, небо затуляючи собою,
    Народжували десь нечувані байки
    Про українську дику біозброю.

    А вечір над Дніпром нам прапор дарував,
    Фарбуючи все жовтим і блакитним.
    І кожен з тих, хто вірив, достеменно знав,
    Що наша віра буде непохитна.

    Ми вистоїмо! Все повернем на круги.
    Шкода лише життів... І часу втрати...
    Тримаймось, українці. Наші ж вороги -
    Бійтеся нас, бо нас не подолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5449

    23 бер. 2022
    Аня Бахарєва
    Без назви
    Знайти опору в собі
    Відкинути всі ілюзії
    У кожній такій боротьбі
    Ми бачимо хто наші друзі

    Залишити істинну суть
    Зібрати всі сили докупи
    Хай як там жорстоко нас б'ють
    Ми від свого не відступим

    Вже скоро прийде весна
    І Всесвіт нам допоможе
    Істина завжди одна
    Правда брехню переможе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5450

    23 бер. 2022
    Малига Яна
    Перший день війни
    Це був важкий, але сміливий день,
    Який почався вдосвіта брехнею.
    Моя країна, як чиясь мішень,
    Прокинулась з роздертою душею.

    Летіли дуже низько літаки.
    Гелікоптери пил з дахів здіймали.
    Ранкова, ще не проспана блакить,
    Останні сни бідою розірвала...

    Яскравий спалах із відтінком штор,
    І лязг вікна, прочитаного в лютий.
    Хтось увімкнув ще сплячий монітор:
    "Війна... З нас почалось... Як далі бути?.."

    А поряд перелякана донька,
    З питанням, що зависло: "Мамо, що це?.."
    І знову гуркіт. Зблизька. Здалека.
    Яскраве світло, наче вийшло сонце.

    А потім знову темний гул небес,
    І звуками спотворена реальність.
    Закрила очі. Але фон не щез,
    Лише в думках змінилася тональність.

    Про себе я промовила: "Війна..."
    І доню приголубила: "Нічого..."
    А стукіт серця видав. І вона
    Спитала: "Я не виросту з-за цього?"

    Міцніше пригорнула: "Звісно ж ні.
    Хіба нас можно ранком налякати?
    Ми не дамо тут правити війні.
    Ходімо борщ для тата готувати."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5451

    23 бер. 2022
    Роксоляна
    Без назви
    Ніколи я не знала НАТО,
    І взагалі, з політикою не дружу.
    Але зараз якось страшнувато,
    І курс діла я тепер держу.

    Чому у світі є така несправедливість?
    Чому  люди мають потерпати?
    Це скоріше ваша, НАТО, слабкість,
    Раз небо не хочете закривати!

    І як тобі живеться, Столтенберг?
    Чи можеш спати  уночі спокійно?
    Аеродроми вибухають кожен день,
    І ти вважаєш, що це є  нормально?

    Ми Богу молимось щодня,
    Щоби закрив над нами небо.
    І  чекаєм з нетерпінням того дня,
    Коли вам стане за це ганебно!

    Ми, звісно, люди розуміючі,
    Вам без Росії важко буде,
    Але треба починати діяти,
    Тому, що хаос тут повсюди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5452

    23 бер. 2022
    Роксоляна
    Без назви
    Я проти війни, чуєте?
    Не хочу знати цього слова.
    Хіба на землі людей не існує?
    Що скажеш, кацапська голото?

    Хіба ти підеш на війну?
    Будеш мирних убивати?
    Та все ж я не збагну,
    Це все ради путінської влади?

    У тебе ж є сім'я!
    Ти подумав про неї?
    Та мабуть, це все дарма,
    Ти згинеш, як зірвані лілеї

    Хіба до вас ще не дійшло?
    Росіян тут не чекають...
    Де твоє  мертве тіло згнило,
    Навіть птахи не сідають.

    Ти прийшов сюди людей "визволяти"?
    Думав, ми тут помираєм без вас?
    Але ми прийшли в світ волю здобувати
    Про це писав могутній наш  Тарас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5453