###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    Тобі не потрібно вставати
    Ти і так давно вже стоїш
    Тільки витерти сльози і рани
    Й до бою ставати скоріш

    Треба йти уперед без упину
    Треба діяти силою вже
    Толерантності плюнути в спину
    Бо так нація наша згниє

    Кайдани не словом ламати
    А кулею бити в замок
    Тільки так ти будеш стояти
    Тільки так уникати казок
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7770

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    І буде стрій наш автентичним
    Як суворий дискус нашої реальності
    А навпроти вдягнені шаблонним
    Шароваровим сукном русифікації

    Стоятиме наш одвічний противник
    Що циркуляром рве наш орнамент
    Цілісність і вливає у нього суржик
    Тим самим крадучи наш фундамент

    Чи довго етнос буде в дрімучому сні
    Забувши про безкомпромісні знамена
    Вирішувати сьогодні і тільки тобі
    Ти стоятимеш чи впадеш безіменна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7771

    28 бер. 2022
    Юлія Базя
    Ліліпутін
    Ліліпутін в дугу хоче світ весь зігнути,
    На коліна поставити, щоб був покірним.
    Він і Бога хотів би в це пекло втягнути,
    Але плани убивці абсурдно-дебільні.

    Ліліпутін – старий шизофренік московський,
    Все життя він виношував план про єднання.
    Та давно вже загруз він в багнюці содомській,
    Доживає останні години в стражданнях.

    Ліліпутін вважає себе доброчинцем,
    Він іде визволяти «нещасні» народи.
    І його не турбує печатка злочинця,
    Він пишається тим, що порочного роду.

    Він поставив на кон, що плекав двадцять років,
    Він цю гру вже програв, знищив власний народ.
    Не признав Ліліпутін життєвих уроків,
    І Росія – це просто забутий для всіх епізод.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7772

    28 бер. 2022
    Юлія Базя
    Нічого спільного
    Я не маю нічого спільного
    З росіянами-псевдобратами.
    Я з народу іздавна вільного,
    Прірва люті стоїть між нами.

    Я не маю братів у Московії,
    Українці - браття мої.
    Відрізняємось ми хромосомами:
    У вас зайві, у мене - ні.

    Ми сприймаємо світ по-різному:
    Я - морально, а ви - за гріш.
    Ми ніколи не станемо рідними,
    Ви встромили нам в спину ніж.

    Генетично ми з вами не родичі,
    І не треба кричати про це.
    Ви завжди шукаєте здобичі,
    Умиваючи кров’ю лице.

    Ви рабами були і не вилізли
    Із цієї ями гидот.
    Ваші мізки давним-давно висохли,
    Стадо ви, а не братній народ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7773

    28 бер. 2022
    Юлія Базя
    Спецоперація "Похід"
    Ой летіть ви на Росію, гуси, кури й качки,
    Щоби кожен росіянин ніч не спав від срачки.
    А за ними хай летять мухи, бджоли й оси,
    Щоб втікали московити від них голі й босі.
    Вже під вечір полетять таракани дикі,
    Хай обліплять росіян з п’яток і до пики.
    Морем попливуть до вас жорстокі медузи,
    Поцілуйте їх разок - вам привіт від «друзів».
    У похід до вас ідуть богомолів самки -
    Ваші всі чоловіки не зустрінуть ранку.
    Не чекали? Вже повзуть ящірки й гадюки,
    Щоб в конвульсіях ви бились, помирали в муках.
    Поповзли уже кроти в напрямку Уралу,
    Ой скоріше б вже вони Вову закопали.
    Миші також прибіжать з нашої столиці,
    У них місія одна: з’їсти всю пшеницю.
    Артилерія важка поки що в запасі,
    Ми вчимо її літати, дуже важко птасі.
    Вийшло все! Летить до вас ферма страусина.
    Бережіться, бо ж на все здатна ця пташина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7774

    28 бер. 2022
    Юлія Базя
    Zлидні
    Ви прилізли порядок наводити?
    Ось такий, який зараз у вас?
    Та ви в злиднях усе життя ходите,
    Мабуть, тільки в столиці є газ.

    Ви з часів Миколая не вибрались,
    Ви застрягли в середніх віках.
    Чи були ви колись щасливими,
    Живучи у країні невдах?

    Живите ви в країні занедбаній,
    Опустившись повільно на дно.
    Ви вважали себе завжди першими -
    То було фантастичне кіно.

    Вами зовсім нічого не створено,
    До крадіжок вдавалися ви.
    Вся Росія від злиднів спотворена -
    Риба ж, чули, гніє з голови.

    Ви ніколи народом не станете,
    Тож тихенько сьорбайте щі.
    Сонце вийти ви не заставите,
    Бо у вас все життя йдуть дощі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7778

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Скажених московитів треба бити,
    зомбованих ніяк не вговорити.
    Це ваш свідомий вибір, московити,
    у наших жирних чорноземах гнити...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7779

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    Я приведу мою країну до вершин
    Я заберу тебе до вищих зір
    Через громи і гради мелодійні
    Для нас вже заспівали ранні півні

    Я приведу тебе у мир і спокій
    Не через казку, але через опір
    Ми все ж дойдемо до знаменного кінця
    Не через квіти, а кровавії серця

    Я приведу тебе немов богиню
    Під ноги кинемо тобі рабиню
    Усього страху і одвічного жалю
    Лиш прокидайся заклинаю і молю

    Вже час настав, й четвертий вік
    В брехливості затоптаний твій лик
    Проте сьогодні встанем разом
    І все ж зійдеться незалежний пазл
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7780

    28 бер. 2022
    Юлія Базя
    Сон
    Мені наснився чудовий сон:
    Москва палає, Кремль горить.
    І це лише тільки перший сезон,
    У другому - Вова в могилі спить.

    Мені наснилося, що росіян
    Немає більше, вони не народ.
    В усіх областях там сходить бур’ян,
    В країні відбувся переворот.

    Мені наснилось, що сотні країн
    Закрили Росії дорогу до них.
    В країні немає ні хат, ні стін -
    Усе зруйнував бункерний псих.

    Наснилось мені, що Росія пуста,
    Ніхто не живе там, усі втекли.
    Не зводяться там нові села й міста.
    Ну що ж, се ля ві! Ви своє віджили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7781

    28 бер. 2022
    Мар'яна Шашкова
    Не пробачимо
    Ви думаєте зможемо пробачить?!
    І буде все як і раніше в нас???
    Всі ті, хто зараз плачуть
    Усе забудуть - лиш потрібен час?

    Ви справді у полоні цих ілюзій?
    Ви досі кажете "брати"?
    Я розчарую вас Не Друзі,
    Бо ви для нас лише кати.

    Ми не пробачимо ніколи,
    Ви прокляті будете на віки.
    За смерть дітей, за наше горе
    Горіть у пеклі за своі гріхи!!!

    Горіть щоденно у вогні пекельнім,
    Як ми згораємо щодня.
    Ви заслужили ці слова страшенні
    За все, що заподіяли ви нам.

    За кожен клаптик мого краю,
    За мій народ, за мою землю
    Я вас навіки проклинаю,
    Бо ви прийшли сюди даремно.

    Вам не зламати нашу волю
    І не скорити нашого вам духу!!!
    На нас чекає краща доля,
    А вас лиш жде розруха!

    Не вмре ніколи Україна!!!
    І не загине наш народ.
    Як фенікс, ми відродимось з руїни
    Не боїмось ми перешкод.

    Героям слава! Слава Україні!
    Навіки слава кожному із нас.
    Ми переможемо в своїй країні
    А рани залікує час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7782

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    У мене в фейсбуці один недолугий
    із раші
    сопливить: що ви ж убиваєте наших,
    ви ж наші,
    ми ж вас визволяти із рабства
    йдемо,
    здавайтесь, покайтесь, хохли, бо інакше
    вб’ємо.
    Така собі тля, недоносок,
    приховане зло,
    мовчало сопливе, а нині
    його понесло.
    Запрошую: нині прийди в Україну,
    москалю,
    –	зустрінемо, певен, побачиш, привітно...
    без жалю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7783

    28 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Давайте, люди, кожен почне з себе...
    Настав момент, коли ми можем, водночасі,
    Навіки втратити близьку людину–брата.
    Ба, навіть того, з ким в одному класі,
    Чи того, з ким хотів серця зв'язати.
    І мова не про обстріли, наразі.
    Війна між багатьма створила прірву...
    Любов, чомусь, змінилась на відразу,
    А друзі вже й не друзі — лицеміри!
    Комусь невгодно, що підтримуєш ти владу,
    Хтось зве тебе "тупим порохоботом".
    Одні вважають, що вчинив ти зраду,
    Бо за кордоном вже знайшов роботу,
    А інші кажуть, що не маєш мізків,
    Адже сидиш ще досі в Україні.
    Не всім угодно, коли надто різко
    Висловлюєшься, чи тихіший тіні...
    Когось дратує, коли ти смієшся,
    Комусь невгодно, що ти часто плачеш.
    Хтось біситься, що ти, наче, здаєшся—
    Стаєш колаборантом, однозначно.
    Одних твоє дратує волонтерство
    І непокоїть в мережі активність.
    Комусь вже приписали мародерство,
    Когось вже засудили за пасивність.

    Люди, чомусь, когось шукають винних
    І ранять одне одного словами!
    Щоденні звинувачення невпинні...
    Страшенне зло ми чинимо й не тямим!
    Прошу, давайте кожен почне з себе!
    Навіщо щось від інших вимагати?
    Не нищіть словом ближнього, не треба!
    Сварками не зупинем супостата...
    Якщо війну в душі здолати зможем
    І збережемо внутрішнє ми світло—
    Лише тоді поборем, переможем,
    Відновимось, відродимось, розквітнем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7784

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Ні матері ні батька твого(хлопчик на кордоні)
    Розбитий світ на друски
    Ти сам один з жахіттями війни
    Ідеш через кордон країни
    Що ріже ворог на шматки

    Немає вже на світі
    Нікого хто б тебе обіймами зігрів
    Серед чужих незвіданих вітрів
    Ніби роки проходять миті

    Немає вже майбутнього
    Немає серця в глухого світу
    І спогади щасливого ще літа
    Лиш образи минулого твого

    Ти йдеш один
    І сльози капають соленою рікою
    Хоч хтось би витер їх рукою
    Та ти один

    У цьому світі тільки ти
    І біль твоя з тобою пожиттєво
    І вибухи гранат й зловіще ехо
    Із ним тепер тобі іти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7785

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    Без назви
    За правду – до загину
    в окопі чи у полі.
    Найгірше – ніж у спину,
    все решта – примхи долі.
    Найвища сутність – правда,
    найкращий поступ – воля.
    Найгірший підступ – зрада,
    все решта – примхи долі.
    В бою, в миру, в громаді
    дай Бог нам обирати
    лиш того, хто не зрадить
    товариша і брата.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7786

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    В окопах нашої незалежності
    Востаннє поставимо крапку
    На обличчях їхньої ненависті
    Закарбуємо образ жаху

    Ідеологія української соборності
    Зітре клеймо геноциду
    Кінець епохи русифікації
    Вийшов вже на орбіту

    Гени провідників і героїв
    Прокинувшись від ворожої кулі
    Зєднаються у двобої
    Проти орди їх і люті

    Сонце на славетному горизонті
    Намалює клич перемоги
    Триста років до нашої волі
    Прийшов фініш цієї дороги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7787

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Хто у вірі розчинився,
    Голосно кажіть, не чую?!
    Хто із долею сварився,
    Розпач нині не банкує!
    Хто нарешті втратив віру,
    Хто зневірився, братове?
    Ухопіть в легені вітру,
    Животворного, легкого!
    У долоні промінь сонця –
    Зникне хай похмуре й сіре!
    Віра з нами! Не загине!
    Усе буде УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7788

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    В важких часах народжується міць,
    У боротьбі зростає сила.
    Ми йдем до світла в темну ніч
    Слава для нас, для них могила.

    В пекельному ворожому вогні
    Народимось мов фенікс знову
    Ми їх зготуємо в котлі
    І відсвяткуєм нашу перемогу.

    Всі наші предки оживуть
    В бійцях незламної країни,
    Зальють в горлянку їхню ртуть
    І перетворять їх в руїни.

    Вся наша вільна батьківщина
    Стоїть одним тривким щитом
    І кожна українськая родина
    Іще збереться за столом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7789

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Коли я був ще дитиною,
    мій дядько носив у кишені,
    (ховав від бабусі й від нені
    той папірець цупкий),
    переписаний від руки,
    заборонений гімн України.
    Тоді я був ще дитиною...
    Як час невмолимо плине!..
    Ніколи не воюйте з Україною,
    бо це ваш крок до загину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7790

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Друзі, любо –
    Честь Тризубу!
    Трудний шлях до перемоги!
    Кулі не зіб’ють з дороги!
    Від Тризуба
    Буде згуба –
    Здавна він тому ознака –
    Ворогам і посіпакам!
    Нас і гнули, і гнобили...
    Не зламали! Символ сили,
    Символ духу нас єдна!
    Честь і віра в нас одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7791

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    По полях, по лісах, по дорогах
    Ходить краєм кривава, страшна
    Війна…
    Що ж нам, тільки звертатись до Бога?..
    Ні! Збивати нечистому роги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7792

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    В слові брати
    Ви переставили наголос.
    А потім замінили брати на кати.
    Так чинить тільки наволоч.
    У нас одні імена
    І досить схожа мова,
    Чому ж замість зерна
    Підсовуєте полову.
    Нашої згоди на будь-що
    Ви коли-небудь питали?
    Ви поперхнетеся землями,
    Які у нас відібрали.
    Ви – раби нікчемні і ниці,
    захлинетеся у злобі.
    Гнитимете в нашій землиці
    За кров, руїни і біль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7793

    28 бер. 2022
    Дар‘я Бугрій
    Без назви
    Життя пливе своєю течією,
    У нього плани іноді такі,
    Не можна долі знати нічиєї,
    Дає вона випробування нелегкі.

    Буває, думаєш: «прокинусь завтра зранку,
    Зустріну сонце, йому усміхнусь»,
    Та рідні, що прокинулись ще до світанку,
    Не посміхаються вони чомусь.

    Бо розбудило їх не сонячне проміння,
    Не спів птахів із київських лісів,
    А вибухів далеке відгоміння,
    Сирени замінили живий спів.

    І все на світі ніби зупинилось,
    Коли почули слово це - війна.
    Бо те, що навіть і не снилось,
    Тепер відчули в реальності сповна.

    І страх, і сльози, біль глибокий,
    Одне питання: «як тепер?»
    Той світ, де щастя є і спокій,
    Раптово в наших душах вмер.

    Душа і тіло розділились,
    Фізично - тут, на чужині,
    Думки і серце полетіли
    На рідну землю, в Україну, до сім‘ї.

    І що робити, як же далі жити,
    Коли в душі все рветься на шматки?
    Як тут по мирних вулицях ходити,
    Коли удома в тиші не пройти?

    І ось коли життя дає надію,
    Що приводи радіти іще є,
    Раптово обриває світлу мрію
    І боляче новим випробуванням б‘є.

    І наче знаємо, що ми не вічні,
    Та все одно воно болить,
    Напевно біль той - то ефект побічний
    Людського навику - любить.

    Любов хоча і болю завдає,
    Без неї не прожити нам,
    Вона той сенс життю дає,
    І ціль давати відсіч ворогам.

    Бо нас веде до перемоги,
    Жага до щастя, наша світла мрія -
    Близьких всіх обійняти змога,
    Додому повернутися надія.

    І дух наш, він непереможний,
    То сила українців, що росте,
    Закінчаться часи тривожні,
    І наша Україна розцвіте.

    А разом з тим і наші люди,
    Що знов зустрінуться разом,
    І щирий сміх крізь повні груди
    Знов буде чутно за столом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7794

    28 бер. 2022
    Мар'яна Шашкова
    Кривавеє лезо війни...
    Я хочу відкрити вікно
    І перестати боятись
    Вдихнути повітря ковток
    Від щирого серця сміятись.

    Я хочу відчути тепло
    Гарячого сонця весною
    Плекати у серці добро
    І світ зігрівати любов'ю.

    Я мріяти хочу й любити,
    Радіючи кожному дню
    У вільній державі хочу я жити
    І не боятись вогню.

    Не хочу я бачить руїни
    На рідній квітучій землі.
    Мою не вбивайте країні
    Мої не руйнуйте краї.

    В нестямній агонії плачу,
    Бо гинуть дорослі й малі
    Невже всі і досі не бачать
    Кривавеє лезо війни.

    Невже ви не бачите болю,
    Якого завдали вони
    Моєму святому народу
    Кремлівські безжальні кати.

    Та вірю у кращую долю
    І мир в Україну прийде.
    Здобудемо разом ми волю
    І сонце над нами зійде.

    Бо всі ми козацького роду
    І кров у нас вільна тече.
    Допоки ми молимось Богу
    Надія у серці живе...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7795

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Країнки і країни,
    ви в НАТО... Та проте,
    Герої України
    рятують від смертей.
    Ми вдячні вам за зброю,
    за санкції, за гнів.
    Та кров наших героїв
    спинила ворогів.
    Нам ваша поміч треба,
    що б хто не говорив.
    Але ж... Закрийте небо
    заради дітлахів!
    ВКРАЇНА не загине!
    Ми боремось! Відтак:
    ВСЕ БУДЕ УКРАЇНА!
    По іншому – ніяк!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7796

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    Тарасе знай сьогодні встали
    Женем врага і супостата
    З своєї рідної землі
    І б'ємо так ми того ката
    Що аж не віриться мені

    І від сьогодні точно разом
    Народимось із боротьби
    І виженем цію скотину
    Не буде тут його ноги

    Ми боримось як ти казав нам
    Ти знав це все іще тоді
    А на руїнах пропаганди
    Ще зацвітуть наші гаї

    І буде стрій національний
    І мова наша солов'я
    І їх кінець буде фатальний
    А вічна Україна тут моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7797

    28 бер. 2022
    Наталя
    Дякую
    У Господа зараз багато роботи
    Що нам лишається?
    Казати: "Дякую!"
    Це можна робити по-різному,
    В потребі слова, є зараз неймовірна тяга.

    Сказати: "Дякую!" можна мовчки
    За те, що є ще один ранок
    Коли прокинувшись від думок зненадська,
    Ти відчуваєш, що в них є світанок...

    Сказати: "Дякую!" можна в сутінках
    Піймавши зірку, квапливо поглядом
    Та замовити їй подарунок
    На всі наступні свята скопом

    Сказати: "Дякую!" можна тримаючи
    Чиюсь іншу дорогу долоню
    Й думати, що там також
    Хтось міцно тисне в обіймах й цілує в скроню

    Сказати: "Дякую!" можна тихо
    Прошепотівши слова турботи
    Нехай не складно й трохи похапцем,
    Щоб встигнути відіслати потрібний месседж
    В душі тих, хто там "на роботі"!

    Сказати: "Дякую!" можна за дві секунди
    А скільки легкості в тому слові
    Воно полетіло кудись за обрій
    Й вже працює для всіх хто вдома...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7798

    28 бер. 2022
    Кравчик Марія (Марія Данило-Шийка)
    Без назви
    Тарасе ми прозріли
    Ми рвем кайдани пропаганди
    Тепер же звершаться всі заповіти
    І згинуть ті колаборанти

    Ми все ж завершилися ідейно
    І ми єдині як ніколи
    На стражі своєго кордону
    Зітремо в пил ворожий гніт

    І буде тут все як казав ти
    І люде, мати, син, країна
    Одвічна наша батьківщина
    Народиться у боротьбі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7799

    28 бер. 2022
    Андрій Євдокимов
    orda
    Сцены войны в глубоко-кровавом цвете
    Каждый день попадают в кадр:
    Огромная надпись ДЕТИ
    На асфальте у входа в драмтеатр.
    Бомбы в церкви, школы, больницы -
    Ежедневность свободных СМИ.
    Орки, где-то осталась граница
    За которой вы были людьми?
    Вы несёте разруху и ужас,
    Боль и смерть, метастазы кремля,
    Но с днём каждым становится туже
    Вокруг шей хилых рабских петля,
    И наступит конец вашей сучьей,
    Вашей жалкой орде, и лет сто
    В тех местах, где уродливой кучей
    Вы сгниёте без дат и крестов
    Пусть не всходят даже бурьяны.
    Пыль и ветер между камней -
    Вот вся память о долге их пьяной,
    Обезумевшей недостране.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7800

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Тля, твань московитська,
    не їсться, не спиться?!
    Для кожного з вас буде праведний день.
    А хто вас і звідки довбає і лупить
    вам, ниці, навряд чи зайде через дупи,
    але через кулі напевно зайде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7801

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Я до російських кобелів двоногих:
    Ви не собачої породи, ви – козли!
    Вам в Україні обламають роги!
    Бандерівських собак не варто злить!
    Вам пологового будинку не пробачать!
    Лікарень! Вами знищених дітей!
    Страшною буде помста, а не здача!
    Ви будете здихати в ніч і вдень!
    Ми вирвемо отруйні ваші ікла!
    Бо ми вже не собаки, ми – вовки!
    І ваша непотребна зграя зникне
    Не на роки, скажені, на віки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7802

    28 бер. 2022
    Мар'яна Шашкова
    Без назви
    Коли крізь хмари знов проб'ється сонце
    І знову настане пора,
    Коли у маленькій долоньці
    Народиться нова весна.
    Не календарним березнем почнеться,
    А вільним подихом землі.
    І знов країна усміхнеться
    І згинуть вороги в імлі.
    Нова почнеться вже епоха,
    Новий настане для нас час.
    Одна надія є на Бога,
    Бо лише Він врятує нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7803

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Брехня з кулаками, з ножем і кастетом
    Снує поміж нами козирним валетом.
    Вишукує Правду повсюди між люду,
    Знаходить і радо наводить облуду.
    І сходяться люто, і б’ються затято.
    Зневірились люди – брехню не здолати.
    Та Правда таврує брехню знов і знову!
    Хай Правда панує повсюди, братове!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7804

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Кращих небо збирає до себе,
    Ми згадаємо кращих сьогодні.
    Хай доземно прихилиться небо,
    З нами правда Небесної Сотні.

    Серце думка непрошена крає:
    Скільки кращих ще має упасти?
    Небо наші Герої тримають...
    Честь Героям! Хай пам’ять не згасне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7805

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Якщо ходити навколо,
    До центру не дійдеш ніколи,
    Бо коло, воно таки коло
    І аж ніяк не пряма.
    Натомість є мудра порада:
    Ще можна ходити квадратом,
    Він колу вважається братом,
    Теж ходу до центру нема.
    Шановні, ви будьте собою,
    Щоб певно зустрітись з метою,
    Прошкуйте прямою ходою –
    Мета вас зустріне сама!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7806

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Якщо ти маєш багато,
    Не жмися бідному дати,
    Копійку дай жебракові,
    А ще не скупись на слово.
    Хай буде нещасному щастя,
    Хай хворому буде здоров’я...
    Грабіжнику – швидка Настя,
    Обманщику – безголов’я!
    Насильнику – тичку в дупу.
    Дурниці хай будуть дурню,
    В лоб розбишаці – довбню!...
    А добрим хай буде добре!
    Всі біди і лиха щезнуть,
    Якщо побажання щедрі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7807

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Мій дід загинув на війні.
    Від кулі. Свідок Бог.
    Мій дід приходить уві сні.
    Ми мовчимо удвох.
    Над ним, я знаю, обеліск,
    Із ним товариші.
    У нас обох немає сліз.
    Спокійно на душі.
    Вселенська тиша на Землі...
    Я спав, а чи не спав...
    Дід розчиняється в імлі...
    Дід, що мене не знав...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7808

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Сонце сходить – прокидайся,
    З ясним Сонцем привітайся!
    Свято! Вдумайся, затям –
    День новий твого життя!
    Якщо небо хмари вкрили
    І надовго задощило,
    Слід терпіти і чекати –
    Сонце визирне як свято.
    В небі в кожного віконце,
    В нього свій промінчик Сонце
    Щедро кожному дарує!
    П’ю за Сонце! Хай панує!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7809

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Закон існування простий...
    Метелика крильце закрило світи.
    У горах умить спричинився обвал.
    На морі – дев’ятий розхристаний вал.
    В пустелі все небо закрили піски.
    Змінилось від повені русло ріки.
    У лісі вчинився страшний бурелом.
    Метелика крильце – не птаха крило.
    Збирається люд по світах на війну.
    Всього лише крильцем метелик змахнув...
    Хай тиша, і спокій, і мир всепланетний утримують світ,
    Хай крильце метелика в помаху вільнім не чинить нам бід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7810

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Не сп’янить хміль свободи
    Ані мозок, ні душу.
    Геть негідне «не можу»!
    Буде горде «я мушу»!

    Не в повазі поклони,
    І мольба на колінах.
    Вільний рух і постава,
    Дух свободи нетлінний.

    Стукачів, лизоблюдів
    Зникне ница порода...
    Обнімаюся з вітром,
    Обираю свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7811

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Жовта пшениця,
    Небо блакитне...
    Жовто-блакитний –
    Колір привітний.
    Має над світом
    Тисячолітній
    Прапор держави,
    Гідності, слави,
    Волі, свободи
    Мого народу!
    Гордо тріпоче,
    В просторі лине!
    Станьмо за прапор!
    За Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7812

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    У народу мова – як дитина,
    У народу слово – як перлина.
    Тішить і лікує,
    Радить і гуртує –
    Вічний непоборний храм душі.
    У народу мова – наче крила,
    У народу слово – правди сила,
    Славить і шанує,
    На землі будує
    Вічний непоборний храм душі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7813

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Народе мій! Сини козацькі й доні!
    Ніхто не принесе нам кращу долю.
    А ні орли крилаті, ні лелеки,
    А ні близький сусіда, ні далекий,
    Ні небеса, ні сонце, а ні вітер –
    Не подарує нам того ніхто у світі.
    Народе мій! Лиш ми в своєму домі
    Своїм трудом надбаєм кращу долю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7814

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Батьки, діди і прадіди мої
    Мені подарували рідну мову.
    Цією мовою співають солов’ї
    І наставляє Бог пророчим словом.

    Я українською розказував казки,
    Сварив – як треба, коли треба – радив...
    Я певен – моя мова на віки –
    Переживе гоніння, війни, зради.

    В народу, що звільнив себе від пут,
    Є вічний життєдайний ґрунт, основа.
    Постанем гідно за нову добу,
    За нашу рідну українську мову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7815

    28 бер. 2022
    Іванна Піхун
    На сході червоне небо
    На сході червоне небо -
    Горять житлові масиви...
    Пряме попадання, певне,
    Кацапам цей вид красивий.
    В підвалах голодні діти
    Вслухаються в звук сирени,
    Назовні не можуть вийти,
    Надворі - криваві сцени.
    Поля в борознах від танків,
    Ліси - у ракетних вирвах...
    Ті, в кого в душі бігмаки,
    Вважають цей вид красивим...
    Стріляють в дітей, в лікарні
    Сліпі в своїй владі люті.
    Ніхто не помре безкарним...
    Ніхто... А, тим більш, ці трутні!
    У школи, церкви, святині -
    Їм байдуже в що стріляти!
    Нема серед них невинних,
    Не треба їх там шукати.
    В нас родять жінки... в підвалах
    Під залпи і крик тривоги.
    За кілька кварталів спалах -
    Палає музей від бомби...
    Приходять на нашу землю,
    Під брехні й жахливі гасла...
    Самі скоро стануть нею
    Під ґрунтом життя їх згасне.
    Літають ракети низько,
    На полі колони танків...
    Ми станем за нашим військом,
    Як треба, то в п'ятій ранку.
    За кожного із полеглих,
    За матір, що марить сином
    Збудуємо знов по цеглі
    Нащадкам нову країну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7816

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Кров пролилася червона
    І не остання мабуть.
    Сотні упевнено йдуть,
    Непоборимі колони.

    Десь калатають у дзвони,
    Моляться, вірять і ждуть.
    Кров пролилася червона
    І не остання мабуть.

    Суть світового закону,
    Віща і праведна суть –
    Правді брехнею не буть.
    Б’ють, калатають у дзвони…
    Кров пролилася червона…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7817

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Нарешті ніч пихата вийшла з лісу,
    У чорній сукні, випраній дощем.
    І волохаті гостропикі біси
    Зібралися за терновим кущем.

    Лиху годину не пропустять, кляті,
    На пакості гайнуть по всіх світах.
    Музиками прикинуться на святі,
    Жахнуть рибалок ув очеретах.

    А старший біс, той, що чорніший ночі,
    Що напускає на людей ману,
    До молодиці нишком в ліжко вскочить, –
    Цей лиходій зурочив не одну.

    Отак на світ беруться бісенята,
    Чорти й чортиці множаться щодня.
    І важко їх, нечистих, розпізнати,
    І на землі твориться чортівня…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7818

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    Шукає Бандеру скажений шакал,
    папугою глупо дон-донить.
    Не знає дурило, що марно шукать,
    Бандера – він в кожному домі.

    Кремлівське пекельне наколоте чмо,
    дарма божевільно шойгує.
    Дурний!!! Не здамося і не здамо!
    Хай світ переляканий чує!

    За жертви, за кров і за сльози дітей
    рашисти заплатять сповна.
    А Україна з руїн проросте,
    Небесний Господар за нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7819

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    МОЯ КИЇВСЬКА РУСЬ

    Моя Київська Русь, у яких небесах твої вої?
    Моя Київська Русь, де твої ясночолі мужі?
    Я за тебе молюсь у соборі Софії святої,
    Я до тебе молюсь у соборі своєї душі.
    Моя Київська Русь, незабутня, свята, неповторна,
    Україною ти відродилась на зламі світів.
    Я молюсь за синів і за дочок твоїх непоборних,
    Разом з нами за правду на небі Господь і святі!

    Україно моя, ти у світі одна,
    не твоя в тім вина,
    що жорстока війна
    йде по землях твоїх невблаганно.
    Україно моя, ти єдина, одна,
    це остання війна,
    ти відплатиш сповна,
    ти нескорена і нездоланна.

    Моя Київська Русь, незабутня, свята, неповторна,
    Україною ти відродилась на зламі світів.
    Я молюсь за синів і за дочок твоїх непоборних,
    Разом з нами за правду на небі Господь і святі!
    Моя Київська Русь, Україно моя незрівняна,
    ти здригаєшся, ненько, у вирі страшної війни.
    Перемога прийде і звитяжно, упевнено стане,
    моя Київська Русь, Україна, в розмаї весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7820

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    ЗОЛОТІ ВОРОТА

    Збавила вітрила грізна блискавиця,
    Воїнам на веслах до зорі роботи.
    Ждуть терплячі жони долю у світлицях,
    Відчиняє Київ Золоті ворота.

    Золоті ворота, золоті,
    Древні мури Києва святі,
    А над ними в небі синім
    Лине доля України,
    Доля, розіп’ята на хресті.

    Під копита срібні опадають роси,
    Військо запорозьке поверта з походу.
    Зачекались долі любки русокосі,
    Відчиняє Київ Золоті ворота.

    Гей, козацькі внуки, будьте всі здорові!
    Гей, сини і доні славного народу!
    Зустрічаймо долю на горі Дніпровій,
    Відчиняймо долі Золоті ворота!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7821

    28 бер. 2022
    Олексій Кононенко
    До зошитка війни
    ПРАВЕДНА МОЛИТВА

    Гей, у рідній Україні червона заграва,
    Відшукали, відродили клейноди і славу.
    В полум’ї міста і села, орда наступає,
    На всі боки оборона, Дніпро підпирає
    Чорні круки в синім небі, значить, буде битва,
    Обнялися українці, утнули молитву.

    Гей, Боже, прокидайся,
    Швидше, Боже, повертайся,
    Шли Петра за ключами,
    Відчиняй небесну браму.
    Бо роботу будеш мати –
    Душі вражії приймати,
    Відступатися не гоже,
    Помагай нам, Святий Боже!

    Україна наша рідна, єдина громада,
    Московитам смерть і пекло, нема на то ради.
    Дочекались українці гідної забави,
    Московити, ідіть в дупу з карликом плюгавим.
    Будуть зрадники і гниди у барлогах вити,
    Хай лунає над світами праведна молитва.

    Гей, Боже, прокидайся,
    Швидше, Боже, повертайся,
    Шли Петра за ключами,
    Відчиняй небесну браму.
    Бо роботу будеш мати –
    Душі вражії приймати,
    Відступатися не гоже,
    Помагай нам, Святий Боже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7822

    28 бер. 2022
    Тетяна Палагута
    Український закон
    Тут в Україні, любий брате,
     кацапи почали війну.
    І тут нема чого казати,
    бо я їх швидко поверну.
    Зберу докупи все каміння ,
    бо час для цього ось настав ,
            урвалося мені терпіння, закидаю їх .
       Ти постав маленьку свічку за спасіння
    їх проданих червивих душ.

    Бо то були людські створіння,
     що в пекло котяться чимдуж.
     Тут їм не світить,
    а з Богами нехай говорять там, як знай.
    а хто вціліє - пожаліє ,

    закон : родину  захищай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7823

    28 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Сегодня тихо. Почти что не стреляют.
    Пожалуй кофе чашечку испью.
    Готовить в турке обожаю.
    Я чёрный с сахаром люблю.
    Открою банку, зёрна сыплю.
    Ловлю прекрасный аромат.
    Мелю и о напитке мыслю:
    Напоминает чем-то шоколад.
    В кенийском эти нотки ощущаю
    После мелкого помола.
    И постепенно кофе нагревая,
    Я довожу его до фола.
    Вот-вот взбунтуется напиток!
    С огня снимаю в тот же миг.
    О чудо - всё открыто!
    Умеет кофе заварить старик.
    Раскрыт букет напитка в чашке.
    Кайфую маленьким глотком.
    От аромата сносит башню.
    Я не боюсь обжечься кипятком.
    Он должен быть горячим!
    Как Солнце над экватором!
    Такой лишь кофе настоящий.
    Заварен мной, а не аматором.
    Да. Да. Я не стесняюсь.
    Учился долго и упорно.
    Хотите кофе? Приглашаю.
    Ваш кофеман, слуга покорный.
    Ну вот. Опять рашист стреляет.
    Допить не дал. Ща, сука, погоди.
    По полной, падло, наваляем.
    Не кофе, а свинца, паскуда, получи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7824

    28 бер. 2022
    Озерова Надія
    Перший день Весни
    Сьогодні перший день Весни,
    Та сонечка не видно.
    Іде вже шостий день війни-
    Як все це остогидло!!!
    Навала сіра пхне до нас:
    Загарбники й хапуги,
    Та Україну не забрати
    Ніколи їм у руки!
    Повстав весь люд країни:
    Чоловіки, жінки.
    І нашу Україну
    Ми збережемо всі.
    І наша Україна
    Сильніша за усіх!
    Разом ми переможемо
    Усіх, усіх, усіх!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7825

    28 бер. 2022
    Лєра
    ***
    …відчуваєш? Вона стоятиме…стоятиме до кінця….
    Незалежно від того, як боляче будуть бити.
    Незалежно від того, як серце буде боліти.
    Золотисте волосся сивітиме у вінця.
    Її сильне коріння глибоко у цій Землі.
    І Вона ні на крок не поступиться с#чим кацапам.
    Відтепер та й ніколи не буде під спільним дахом
    двох народів. Занадто болісно в цій війні
    наші, нібито дружні сусіди, брати та сестри…
    …так підступно й ганебно відкрили по нам вогонь.
    Липкий піт разом з болем по тілу… до самих скронь,
    було важко бодай свій погляд на це підвести.
    Але знаєш, вона встояла. Вона змогла.
    І стоятиме далі, допоки вода океанів
    суходіл спеленає, а потім залишаться барви:
    лише жовтий й блакитний. Така неземна краса.
    …відчуваєш?
    Вона стоятиме…
    …стоятиме…
    …до кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7826

    28 бер. 2022
    Озерова Надія
    Ми хочемо!
    Ми хочемо Весни,
    Ми хочемо тепла,
    Ніякої ВІЙНИ,
    Ніякого в нас ЗЛА!
    Ми хочемо, щоб діти навчатись почали,
    Щоб люди працювали, щоб всі ми ожили!
    Не чути щоб сирени, а тільки спів пташок,
    Не чути гомону Війни, а чути сміх діток!
    Ми разом будемо усі робити все що можна:
    Збираєм речі, їжу всім, хоч якось допоможемо!
    Бо люди в нас найкращі всі -
    Збираємось до купи,
    І окупантам не дамо країну нашу в руки.
    Ми будемо завзято всі країну боронити,
    Бо хочемо усі, усі в країні мирній ЖИТИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7827

    28 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Су 35 горить
    Сьогодні в хлопців з ППО маленьке свято.
    Москальский Су попав під п'яту
    Той що за п'ятдесят мільйонів баксів
    Створили у Сухому  КБюро...
    Той мотлох "незбиваний" лічно путя,
    Обмацував тримтячима руками,закохано на літачка дивився та зазирав у вбивчеє нутро...
    Та в полі догорає тридцять п'ятий,
    Ракета українських ППО.
    Прискорена майстерністю завзятих
    Героїв що рятують рідне небо,
    Вмить знищила його.
    Хай знає путлер-незбиваних
    Немає в рашки хижих птиць,
    Хто залетів до нас незваний
    Всі будуть в мордор силоміць
    Козацтвом скинуті!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7828

    28 бер. 2022
    Озерова Надія
    Привітання з 8 березня під час Війни!
    Милі дівчата, матусі, бабусі,
    Тітоньки, сестри - до вас я звернуся.
    Хай у це свято жіноче прекрасне
    ВСЕ закінчиться, ну як їм неясно!
    Наші жінки об'єднали всі сили:
    Хтось огірками дрони збиває,
    Хтось пиріжки та хліб випікає -
    Як можемо чоловікам допомогаємо!
    Наші дівчата - гарні, веселі
    Речі збирають усі по оселі,
    Ліки, продукти і гроші збирають -
    Хлопцям своїм допомогають!
    Дівчатка наші роблять малюнки,
    Гарні поробки та візерунки,
    Щоб татам, дідусям, братам і дядькам
    Сили додати на справу велику
    Вибити з нашої НЕНЬКИ гидоту.
    Святом назвати сьогодні це складно,
    Бо у країні ще неладно,
    Бо у країні кляті рашисти
    Не дають спати, не дають їсти.
    Діти з жінками мусять тікати
    Зі своєї рідної теплої хати,
    Із колись вільної України,
    Яку ця гидота заполонила.
    Та ми не здамося,
    Ми сильні, завзяті,
    Будемо з ними усі воювати,
    Будемо щастя самі ми кувати,
    Ось так, дівчата, вітаю зі святом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7829

    28 бер. 2022
    Богданова Уляна
    Очі повні страху
    А очі повні страху...
    24-е — життя змінилось вмить.
    Тепер усе інакше:
    П'ята ранку. Вибухи і танки.

    Незламний український дух!
    Єдині, сильні люди.
    І в серці кожного луна:
    Щасливими ми будем!

    Ми будемо щасливі,
    Зустрінемось всі разом.
    Всім тим, в кого "Як ти?" питав,
    "Люблю!" ти в очі скажеш!

    "Все буде добре!" -
    Ми прошепочем Океана слово вірно.
    Світанок. 5 ранку. Мирне небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7830

    28 бер. 2022
    Kawomanka
    Без назви
    Мамо, мила моя, вибач, я знаю тіло моє не є вічним, та я іду за батьківщину воювати.

    Я на передову поїду тебе захищати, витри сльози, рідна, ти ж бо будеш мене чекати.

    Молись за мене, молись за моїх побратимів, коли ранок настане я вісточку подам.

    Я за нашу волю іду, за землю цю, за надію на краще життя, ворогам спокою я не дам.

    Я знаю ти відчуваєш мене…тут страшно та я не здамся, я на своїй Україні , я на своїй землі.

    Їх багато, та ми дамо собі раду,була б ти поряд дала б пораду, ми покладемо край брехні.

    Ми за нашу свободу будемо стояти..тут сиро, прохолодно, тут люди стають прахом.

    Та я повернусь, мамо, приходь до мене уві сні, ти ж тільки за ці дні не старій, ми для ворога стали жахом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7831

    28 бер. 2022
    Сабріна
    ***
    Не жаль мені дивитися на ваші черепИ
    Не жаль мені дивитися на рештки нелюдські
    Не жаль,бо ви нас не жаліли
    Не думали,коли по нас гатили
    Не плакали,коли дітей вбивали
    Не зупинилися, коли вас мільярди зупиняли
    Не вмерли зараз ,вмрете згодом
    Бо Українці не пробачать жодному
    Земля наша стане могилою для кожного ворога
    Не жаль,тож дивитимуся без жодної краплі сорому
    (І згодом,я підійму келих ігристого,за вашу смерть, вороги).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7832

    28 бер. 2022
    Ніна Корець
    Над моєю країною ніч
    Над моєю країною ніч,
    смолянисто-вугільна пітьма,
    і диявол з мільйоном облич,
    і Кістлява з косою німа.

    Над моєю країною біль
    і почвари огидливий лик
    у пекельнім танку божевіль
    під безтямно розпачливий крик.

    Над моєю країною жах
    у криваво-свинцевій броні
    і стерв'ятник, обридливий птах,
    розгорнув свої крила міцні.

    Над моєю країною плач
    ненароджених й вбитих дітей,
    звісно, серця не має палач,
    та й на нього розплата гряде.

    Над моєю країною смерч
    розганяє стражденно в світи,
    оборонно тримаємо меч,
    а були ж росіяни брати...

    Над моєю країною сум
    і каліцтв нескінченне число,
    тут і звірство, й катівня, і глум —
    відривається рабське нутро.

    У країни моєї між стигм
    понівечених міст і осель
    з міці духу форпост й блокпости,
    тож загарбник утратить усе.

    І несеться в шаленій весні
    про народ, що для світу кумир,
    і постане в грядущому дні
    над моєю країною мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7833

    28 бер. 2022
    Каюрова Олена
    Небо
    Небо не має кордонів
    Та безліч живих українців
    Ловлять ракети в долоні
    Через західні «принципи»
    Вагання болюче й ганебне
    Фіксується у Творця
    Не закриваєте небо?
    Значить закрили серця…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7834

    26 бер. 2022
    Юлія
    Війна
    Вона болюча!
    Вона пекуча!
    Вона страшна!
    Вона - війна, війна, війна!!!

    Сирени, вибухи і страх!!!
    Нестерпним болем поранена душа!!!
    І знов сирени, і знову вибухи, і втрачений вже страх!!!
    І лиш нестерпним болем кричить поранена душа!!!

    Вона піде звідкіль прийшла!!!
    Вона заплатить, що прийшла!!!
    Зцілиться з часом поранена душа!!!
    Та не забудеться вона - війна, війна, війна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7836

    28 бер. 2022
    Катерина
    Як хочеться миру
    Як же хочеться миру, на цій землі...
    Як же безглуздо і страшно прийшли ми до війни!
    Політичним іграм не видно кінця...
    Так легко забираються життя, розривають серця!
    У жахливому світі, адже рідніше нам немає
    Чим близка людина, шо зігріває.
    Кому це потрібно, щоби довелось виживати?!
    Невже не краще, ночами мирно спати?!
    Нема правди у війні! Нема совісті в битвах!
    Якщо матері плачуть, засинають у молитвах...
    Складіть зброю, припиніть стрілянину!
    Поцілуйте дітей, обійміть дружину...
    Як же хочеться миру, на цій землі...
    Припиніть бійню! Досить! Стоп! Ні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7837

    28 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Спинялись люди,
    В розпачі дивились
    На те взуття,
    Що більше нічіє -
    Журливі сльози
    очі застилали,
    І рвався крик:
    "Де діти? Де?"
    Ота, в рожевих туфлях
    нещодавно
    спішила в Мелітополі
    в садок.
    А той, що у кросівках
    біло-синіх
    в Будинок творчості
    у Бучі ніс бузок.
    Та по проспекту в Харкові
    біжала
    в коричневих зимових
    сапогах -
    І вмить завмерла,
    Навіть не гадала,
    Що в них залишиться
    весною у віках.
    Вдивлялись люди,
    Кулаки сжимали -
    Весна на дворі,
    Чорная весна.
    І спільне горе їх серця
    єднало
    За всіх дітей -
    Боротись до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7838

    28 бер. 2022
    Катерина
    Вчора я кохала
    Вчора я кохала, вчора я жива,
    Але що сьогодні? Почалась війна.
    Страшно, зізнаюся, але хватить сили
    Вирити для себе, і для вас могили.
    Або що робити? Захищать кордон?
    Як в країні жити, де не зна ніхто
    Чи відкрием очі завтрашнього дня,
    Чи побачим друзів, що вже як сім'я.
    Обіцяю милі, що не дам собі
    Хоронити думи, тiло вже в землі.
    В рідній землі моїй, що поклала путь
    З маминих порогів, у дорослу жуть.
    Я вже розумію: то не наша гра,
    Бо под синім небом, я жила вчора
    I под синім небом будуть жити далі
    Всі народи в світі, що не ділять барви .
    Бо ж яка різниця, хто який народ,
    Ми усі на світі. Зробимо зворот?
    Любі наші друзі, дайте зрозуміть
    Що нема у світі, щоб у ньому жить?
    Маємо річки, хмари над землею...
    А також любов, дайте жити з нею!
    Бо нема любові місця у пітьмі,
    Вона не приймає участі в війні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7839

    28 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Тільки не мовчи
    Мій любий, люба, тільки не мовчи —
    Бо на війні мовчать лише німі та мертві.
    Поплач, кричи, душею не криви,
    Молися щиро, як на лоні смерті.
    Буває, що на мить промовчимо,
    Коли війна січе інформаційний простір -
    Наш ворог фейком лізе у вікно,
    Та з кулеметом за спиною - в гості.
    Мій любий, люба, говори зі мною
    Так ніби бачимось останній раз.
    Ми всі спустошені й знесилені війною,
    Та ще мовчати будемо не раз.
    Ми разом, чуєш? Наші душі творять
    Незламну націю — новітню пектораль.
    Ми переможемо наперекір страшному горю
    Й навіки вільним буде рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7840

    28 бер. 2022
    Зоя
    Без назви
    До України соловейко прилетів,
    Бо на калині він гніздечко залишив.
    Нема гніздечка, спалена калина
    І гірко плаче мати-Україна.
    Зруйновані і села, і міста,
    Рашистська насувається орда...
    Війна. Страшне велике горе.
    Та наш народ зло чорне переборе!
    І зацвітуть сади, і пісня залунає,
    І буде мир і спокій в нашім краї!
    Ти, соловейку, повертайся і співай.
    Ми захищаєм Україну, рідний край.
    І переможемо, бо вільні і єдині.
    Героям Слава! Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7844

    28 бер. 2022
    Жанна Дмитренко
    Руській мір
    Оце ж він, ваш хвалений «руській мір» —
    Дракон семиголовий, бузувір.
    Вогнем отруйним кожна паща дише!
    Ті голови зрубати б нам скоріше,
    Що смерть несуть і трощу і руїни
    На життєдайні землі України.
    Вбивають діточок, руйнують храми,
    Оце він «руській мір» з його «дарами».
    Угоди їхні і духовні скрепи —
    Не варті ні паперу, ані скрепки,
    Бо кровожерна в них брехлива суть,
    Яку до нас століттями несуть.
    Ракети хай збирають, гради, буки
    І йдуть від нас на три веселих букви!
    А якщо ні – знайдуть, хоч круть, хоч верть,
    Як у приказці – під черепочком смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7845

    28 бер. 2022
    Natella
    Напруга
    Сьогодні вітер розривав повітря
    Так сильно, що трусилася стіна.
    Не бійся то лише природа,
    А не ота жорстка війна.

    Але у всіх така напруга,
    То вітер, а здається, що гуде земля.
    І ти уже лежиш в подушці
    Взривною хвилей накрива.

    Всі звуки ріжуть нам по вухам
    І, навіть, раптом хтось чихає,
    Ти с переляком оглядаєш
    Чи поруч куль с тобой немає.

    Всі звичні звуки, то тривога,
    Яка всю душу розрива.
    Хоча нехай лише тривога,
    А ніж потрощені дома.

    І навіть коли спать лягаєш
    Ти слухаєш, що там гуде,
    Здається літаки літають,
    А то звичайний потяг груз везе.

    А та сирена вік її б не чути -
    Холодним страхом тіло покрива.
    Так хочеться її забути
    І лиш котяче муркотіння зігріва.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7847

    28 бер. 2022
    Сашко Негрич
    Скажи мені, мамо...
    - Скажи мені, мамо: чому люди злії
    Напали на землю, руйнуючи мрії?
    Скажи мені, мамо: навіщо їм зброя?
    Навіщо стріляють, матусенько моя?

    - Звільнити нас хочуть - та тільки від кого?
    Самі ж бо не знають нічого святого.
    Твердять, як один, що несуть порятунок.
    Натомість смертельний готують дарунок.

    - Скажи-но, матусю, снаряди для чого?
    Вони ж не залишать нікого живого!
    Ракети у небі для чого потрібні?
    Погублять серця вони тільки тендітні.

    - Мабуть, невтямки їм закони моралі,
    Наставники підлі у них і недбалі.
    Навчити любові батьки не зуміли,
    Тож іскри добра їхні відмерехтіли.

    - Ми їх не приймемо, матусю, ніколи.
    Руйнують будинки, лікарні і школи.
    Загнали людей стрімголов у підвали.
    Згорять хай у пеклі - ми їх не чекали!

    - Розкажу тобі, моя донечко люба:
    Хай армія їхня жорстока і груба,
    Та ангели нас захищають могутні,
    Безсмертні, безстрашні, стрімкі, незабутні.
    Ті ангели вже проганяють заразу,
    Та тільки зробити це важко одразу.
    Вони - наші воїни, наші солдати.
    Життя, як потрібно, то зможуть віддати.
    Щоб дітки такі, як і ти, посміхались,
    Щоб рідні і друзі знов пообіймались,
    Щоб наші міста піднялИсь над простором,
    А гімн України співали ми хором.

    - Я подумки їм надішлю поцілунки,
    Хай будуть незламними їх обладунки.
    Я їм побажаю і сил, і терпіння,
    Надії, любові, тепла і везіння.
    Я їм заспіваю, я їм затанцюю,
    Нехай тільки спинять отару оцюю.
    Я їх обійму - хай вернуться живими,
    Вони ж бо насправді - немов херувими.

    - Немає і сумніву, донечко мила.
    Добро ж - то нескорена сила-пресила.
    Воздасться тим варварам, доню, стократ -
    За ними іде український солдат.
    Здаватись бо, донечко, нам невластиво,
    Тож сонце над нами засяє грайливо.
    Стремління до волі у нас - незабутнє.
    Це наше єство, доню, наше майбутнє.
    Тож їм не втекти вже від вироку долі.
    В повітрі вони, ачи на суходолі,
    Щомиті, щоночі, щодня і щоранку
    Їх лють наша знищить усіх до останку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7848

    28 бер. 2022
    Вікторія Черняєва
    Ворогові. Геть, каzапе!
    лунає з глибин землі - не займай!
    крил вільних, мордоре, не зламай!
    не жити тут тобі, не чекай,
    що із хлібом і сіллю знайдеш собі рай

    мерщій розвертайся, не зволікай!
    не барися, бісів сину, хутчіш тікай
    із лісів і річок, із гір і полів
    прибери весь непотріб, що по собі лишив
    не привласнити тобі те, що твоїм не було!

    хто на землю святу цю ступив - то є зло,
    уособленням зла і чумної біди - то є ти,
    не існує у світі такої води,
    щоб очистила ворога від крові і брехні -
    заплямована совість усіх поколінь,
    і прокляття знайде звідусіль їхню тінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7851

    28 бер. 2022
    Ніна Павловська
    Криївка
    Сидить у підвалі мати й дитина,
    Бо бомби скидає москальська скотина.
    ''Матусю, чому нас вбивають?''
    ''Ох, доню... Бо Бога в серці не мають.

    І журиться мати, і плаче дитина,
    Лишилися двоє, далеко родина:
    Бо батько пішов наш край захищати,
    А інші наважились до Польщі втікати.

    Так важко, так боляче було прощатись,
    Хоч й страшно удома самим залишатись
    Не можуть залишити рідну домівку -
    Для них це найкраща в світі криївка.

    Торкнулося горе кожного з нас -
    ординці виконують злочининний наказ,
    Але не сховатися їм від воїнів світла -
    Для них Україна - це друге повітря.

    Разом із молитвою до перемоги,
    Долаючи ворога й всі перешкоди.
    Бо з нами є правда і благословення,
    А кривдникам нашим не буде прощення!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7854

    28 бер. 2022
    Корабліна Анастасія
    *****
    Завтра вона прокинеться сама:
    Без сміху матері і бубоніння тата,
    В їх дім постукала війна,
    Жахлива, підла та незвана!

    Вона ніколи не простить,
    Вона ніколи не забуде,
    За рідну кров ще відомстить,
    Лишень тоді вільною буде!

    Вона піде у ЗСУ,
    Та розстріляє сотні гадів,
    Які забрали найдорожче,
    Її сім‘ю: батька та матір!

    Вона помститься за дітей,
    Яких ворожі кати вбили,
    Та з гордістю зітре ту кров,
    Якую орки залишили,
    Лишень коли настане мир,
    В її рідній Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7855

    28 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Заспіваю тобі колискову,
    Засинай і нічого не бійся,
    Світять зорі на небі казкові.
    На сторожі стоїть наше військо.

    Виплив місяць на небо, мов човен,
    Своє сяйво розлив навкруги.
    Хай насниться тобі світлий спомин
    Про життя, що було до війни.

    Хай насниться тобі мирне небо,
    Тиха річка й широкі лани,
    І щасливий пташиний щебет,
    Ніжне сонце твоєї землі.

    Це майбутнє яке уже близько,
    Віриш ти мені, сину, чи ні?
    Насторожі стоїть наше військо -
    України хоробрі сини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7856

    28 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Розбуди мене зранку вигуком -
    «Прокидайся, скінчилась війна!»
    Хай це стане останнім вибухом,
    Що влучатиме в наші серця.

    Розбуди мене зранку дзвінком,
    Тиша ранку нехай відгукнеться.
    І потоком щасливих вісток,
    Звідусіль, телефон захлинеться.

    Розбуди мене зранку не кавою.
    Розбуди мене зранку не квітами.
    Розбуди мене жити наживо.
    Від цієї війни. Розбуди мене.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7857

    28 бер. 2022
    Корабліна Анастасія
    *****
    Ніч стала схожа на день,
    День нагадує ніч,
    Як тільки сирена загуде,
    В бомбосховищі купа людей!

    Там всі обговорюють лиш одне:
    Коли закінчиться цей жах,
    Коли припине палать Україна,
    Як в Довженка на сторінках.

    Ніхто б не повірив колись,
    Що діти ветеранів війни,
    Підуть війною на тих,
    Хто пліч о пліч з батьками їх,
    Від фашистів Батьківщину боронив.

    А зараз фашисти вони,
    І про це вже дізнався весь світ,
    Тільки в своїй дурній голові,
    Вони визволяють вільну країну,
    Захищають від нікому невідомих ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7858

    28 бер. 2022
    Корабліна Анастасія
    *****
    Та я зрозуміла вже давно,
    Що немає сенсу щось доводить!
    Їхня істина немов безглудеє кіно,
    Кожен вечір в 6:00 по тєліку виходить.
    Ну не хоче рускій знати правду, ну дурне,
    Звикло думати мізками влади,
    Та й ту владу ж обирало не воно,
    А за нього галочку поставила російська пропаганда!
    Та який він братній нам народ,
    У нас люди споконвіку думать вміють,
    Прагнуть світ з дитинства пізнавати,
    Горю іншим не радіють.
    Владу самі обирають,
    Да, були невдачі,
    Проте долю неньки України
    пишуть наші люди,
    А не путлєр з трьохповерховой дачі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7859

    28 бер. 2022
    Юлія
    Мрія
    У мене є лиш одна мрія,
    Я вірю в неї з усих сил,
    Щоб Мир був в рідній Україні,
    Спокійно в домі і родині.

    Я вірю в землю і наш край,
    За неньку Богові молюся.
    У нас є мужні вояки,
    перед якими я вклонюся.

    Щитом є - наша рідна мова.
    Це ДНК і навіть більше.
    За щастя бути українцем
    І гордість, що тут народився.

    Війна закінчиться ось-ось,
    Візьмемо гордо Перемогу,
    Ми відбудуємо країну,
    Надихаємося свободою.

    Нам всім ще будувать родини,
    Продовжувати славний рід,
    Розповідать про перемогу
    Всіх патріотами зростить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7860

    28 бер. 2022
    Vicky Poetka
    Тиха весна у Києві
    А колись була тиха весна у Києві,
    Часом хмарно було, але так затишно.
    Ми ходили під теплими зливами
    Та не було нам зовсім лячно.
    Ми турботами переймалися,
    Що не встигнемо щось зробити.
    Часто дуже, чомусь, вагалися,
    Що не було коли любити.
    Ми вважали, що були сильними
    Та не зовсім чомусь зміцніли.
    Часом були не дуже пильними
    Та надії якісь жевріли.
    Ми свободу ту не втрачали
    Та не знали достатньо їй міри.
    Наші «братоньки» давно нас «спасали»
    Та ми мали достатньо сили.
    Хай русня не зазіхає на лани наші квітучі
    Бо русня скоро відтає,
    А жовто-блакитні живучі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7861

    28 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Повертайся
    Пройде час, настане перемога!
    Закінчиться жахливая війна!
    Ти складеш зброю й станеш на дорогу,
    Додому час, бо голос мій луна...

    Повертайся, дивитися мені в очі.
    Повертайся, обіймати мою душу.
    Тепер я буду оберігати твої ночі!
    Спи коханий, спокій твій не порушу.

    Синок спитає як ми воювали.
    Ти обіймеш і сумно посміхнешся.
    Ми через біль й тортури крокували,
    Тому, що Україною ми звемся!

    Повертайся, дивитися мені в очі.
    Повертайся, обіймати мою душу.
    Тепер я буду оберігати твої ночі!
    Спи коханий, спокій твій не порушу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7862

    28 бер. 2022
    Костенко Олена Олексіївна
    Сирена знов ..
    Сирена знов.... Так чути серця стук,
    Лякає кожен незнайомий, різкий звук.
    Шепчу тихенько: "Господи, спаси,
    Прости, помилуй, збережи!"
    І так щодня по кілька раз,
    Цей клятий нелюд мучить нас!
    Моляться дорослі, туляться до мами діти,
    О, Боже, скільки ж нам цей жах терпіти!!!
    Сирена знов.... Очікуєм кінця....
    Переживаєм за своє й чуже життя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7865

    28 бер. 2022
    Стешенко Єгор
    24022022
    Хай буде проклятий той нелюд,
    Хто розпочав цей біль.
    Хто не на своїй землі розмахує стволами!
    Нехай палає в пеклі той,
    Хто сіє смерть, мій рідний люд вбиває!

    Такі ми вам брати?
    Так сильно любите ви нас?
    За що? Чим вам завадили?
    За що цей геноцид?
    Не тим, мовляв, вклоняємся панам?

    Немає звички в нас ставати на коліна!
    Нема режимів, немає диктатур,
    За нами правда, воля, сила!
    Бо ми - народ! Ми вільні!
    Ми - це Україна!

    Розплющте очі! Озирніться!
    Почуйте чисту правду...
    Зніміть ярмо брехні!
    Вас всіх труїтимуть,
    Вас душать вдома голими руками!

    Ніхто не просить вас сюди,
    Нема кого тут визволяти!
    Складайте зброю,
    Здавайтеся й біжіть туди,
    Де вас чекає батько й мати.

    Тут вас чекатиме хіба що злива,
    Злива пекучого свинцю,
    Ненвисть, відраза та зневага!
    Чого ви хочете від нас?
    Ви вже здобули свою "славу"!

    Понівечені долі, знущання над людьми,
    За вами тільки пекло плаче!
    Виття сирен несе російськую чуму,
    Як зграю диких, покалічених гієн.
    Це вам ніхто, ніколи не пробаче!

    Росія, режим твій чине катастрофу в світі!
    Твій путін - ракова пухлина!
    Зніміть кайдани, це зубожіння припиніть!
    Адже ні кров'ю, а ні сльозами матерів,
    Не пишеться історія, та не будується країна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7866

    28 бер. 2022
    ALONKA
    Історія кохання
    Ми з коханим не розлий вода
    Ми з коханим разом навіки
    Кохання - це не прості слова
    Це від нещастя бездоганні ліки.
    Це наші спогади яскраві,
    Теплі літні вечори,
    Це поцілунки в ночі ласкаві
    Ми нашого кохання автори..
    Ми думали, що будемо разом
    І не розлучить нас ніхто
    Але розлучені таким наказом
    І навесні зникло десь тепло
    Я не хотіла його відпускати
    Бо боляче було
    Але ж ті російські кати
    Ніякої людяності в них не було
    І пішов солдатик мій на поле бою
    Боронить неньку нашу
    Я пишаюся тобою
    Люблю я свого Пашу...
    коханий мій!
    Ти здаватися не смій!
    Я вірила і знала: він вернеться!
    Коли я проводжала, то сильно обіймала
    І ясне сонечко вгорі усміхнеться
    Бо я його кохала.
    І він вернувся
    Не колись, а нині
    Виходжу я, дивлюсь:
    Коханий мій у домовині!!!
    Чому? Кому? Навіщо? Як?
    Хто буде за це відповідать?
    Влада, я, братан, сестра?
    Чи може та Росія клята?
    Коханий мій!
    Прошу тебе, благаю!
    Скажи щось!
    Ти живий?
    Помирати ти не смій!
    А якже в майбутньому весілля?
    Це просто повне божевілля!
    Іди до мене, я тебе зігрію
    Буду з тобою, трішки про нас помрію...
    А мати там сидить в куточку
    Звіриним криком плаче
    Мій улюблений синочку!
    Відкрий оченята ж, юначе!
    Ти ж такий молодий !
    Тобі всього лиш 20
    Я все хочу вірити що ти живий!
    І все буде інакше...

    Коханий мій, без тебе я не зможу
    І жити сама я не хочу...
    Піду до церкви - помолюся
    А потім до річеньки
    І втоплюся
    Зустрінемось з тобою на тім світі
    Десь у ромашковому цвіті...
    А хто винен у цій війні
    Нехай пам‘ятають:
    За нашу любов - їх покарають !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7867

    17 бер. 2022
    Виктория Фалендащ
    Одна из множества историй. Моя. Война 2022. Украина.
    Взмыли в серое небо вороны, содрогнулась земля где-то рядом.
    Это «братья» в нашу сторону стреляют залповым «градом».
    Невозможно, я сплю, ущипните! Я проснусь этим утром, как прежде,
    Выпью чай, помечтаю, простите…. Посмотрю на весь мир с надеждой...
    Нет и нет, я не верю, не надо! Но в ответ звучит канонада……

    Мы – мишень, дом - не крепость, могилой.. может стать он братской кажется.
    Все в подвал! Но с моей реальностью это как-то совсем не вяжется…..
    Мысли - вскачь, сердца гул и лентой – первые… страшные новости,
    Пульс в ушах, кровь к лицу, молотки в голове стучат….хоть я далека от робости…
    И шепчу снова – нет.., я не верю, не надо. Но в ответ звучит канонада…

    Я не плачу! Совсем, абсолютно… - со мной пожилые и дети.
    Что сказать и как объяснить им, что мы одни на всём свете
    Стоим здесь и сейчас в нашем доме, за себя и за жизнь, друг за друга!
    А снаряды рвутся в округе…
    И что бьются наши бесстрашные всего в нескольких милях от нас,
    Ангелы наши отважные, пришел к сожаленью ваш час!

    Всё в тумане, ночь и день вперемежку… Спать под взрывы не получается.
    Едкий дым лезет в окна, пылает.. что-то рядом, такое случается.
    Дом-подвал… мы уже как нам кажется, отличаем по звуку снаряды
    «Искандеров», «градов», «смерчей» и прочего… врагов и нас защищающих.
    Просим мир нам помочь, о спасении…Но всё также не верим, не надо…
    А в ответ звучит канонада…

    И вроде бы мы уже поняли, как пытаться спастись…. но нет!
    С криком снова чёрные вороны… Это «братья» придумали «новое»…
    Как стирать с земли всё свободное! Нам с воздуха держать ответ.
    Слышен жуткий гул самолета, а потом свист и удар,
    Это мир сеяли орки в наших душах и наших телах.
    Что же делать? Подвал - не спасение,  авиабомба – это сверху удар,
    Боимся быть похороненными в подвале, это - кошмар…
    Общий тамбур с соседями – думаем, где находятся две стены -
    Несущие и крепкие - видимо нам нужны они…
    На раздумья так мало времени, решаем там посидеть пока…
    Нас спасают от нацистов черти, «защитники» языка.

    21-й век за окном, война… вы вообще что-нибудь понимаете?
    России и Украины…Зачистка нации – такое знаете?
    Но мы же были едины – семьи, дома и кровь,
    Мой родной – не украинский, а язык орков, о боль…
    Мой старший ребенок в Германии спасается от русских здесь.
    Мир перевернут, реалии – это пекло и жалкая месть
    За свободные наши головы, за желание жить своей жизнью?
    Аллилуйя, пошел ты… катись ты…..
    Нет и нет, я не верю, не надо, а в ответ звучит канонада.

    Утро… снова где-то рядом снаряды, рвутся, залпы, огонь и ракеты.
    Ускользающий и привычный ..мир – где ты? Где ты?
    Нет воды и продукты нужны, со мной младший ребенок -
    Спокоен! Как же я ему благодарна!
    Мы решили, что будем на «ты» с позитивом, хотя очень «жарко».
    В новостях за вчера попытки.. добыть еды и воды, или просто уехать от пытки, закончились плохо увы..

    Покалеченные или сожжённые террористом номер один!
    Просто люди были голодные…
    Выходим из дома… и мы…
    Повезло, не задело, в асфальте торчит снаряда кусок,
    А хвост лежит совсем рядом, берём воду и домой…
    Ощущения какие-то стёртые, адаптация не дай Бог!
    Пусть орки будут мёртвые, записываем в Тик-Ток.

    Защитники наши бесстрашные мочат путинскую орду,
    И крысы бегут не упавшие, кто куда в свою дыру…
    Отступающих свои отстреливают, жизнь равняется у них нулю.
    Всё просто - всё дело выбора, и их – гореть в аду.
    Харьков: хроники. Салтовка. Взрывы. День девятый мы терпим беду -
    Осознали, поверили, приняли, но не поняли – ПОЧЕМУ?…

    Света нет уж которые сутки, темнота, все посыпано «градами»,
    Испытанья кассетными бомбами и крылатыми канонадами.
    Похоже нас просто и быстро стирают с лица земли,
    Небо закрыть невозможно - большой риск для других увы…
    А мы рискнули по-полной, гибнут дети и старики
    Как угроза красноголовых, тупые убийцы-совки…
    А теперь еще бедные-нищие, тухнуть вам в своей скорлупе.
    А жертвы пропаганды, где же ваши мозги, где???

    Мой двор пахнет смертью, всё серое, стрельба по ночам во дворах.
    Брать в подвал с собой всё ценное – уже полный финансовый крах.
    Сидеть в своей квартире -  бесконечные страшные взрывы.
    Уезжаем из пекла в порыве… отчаянья…
    Вокзал – всё забито нет мест, пытаемся из последних сил …
    Спастись.. ищем место хотя бы в проходе уходящего купе-вагона
    Под названием «жизнь»….

    День 10-й войны. Мы уехали. А сердце осталось там…
    Мы уехали.. мы уехали. Успокоила тишина.
    Это временно, пусть это временно…мы вернёмся скоро домой.
    Приняли, осознали, измерили, сколько стоит жизнь и покой.
    21-й день. Я не сплю, строчки в голове, бессонница…
    Наконец-то я говорю… говорю и Благодарю…

    Благодарю… Всех, кто защищал Харьков, кто помогал нам выжить и уехать, кто остался бороться за Харьков и поддерживать его жизнь, вы - навсегда герои. Благодарю от всего сердца людей с большой буквы, которые разделили с нами свой стол и дом. Благодарю за стойкость всех в нашей прекрасной Украине, кому я знаю было еще хуже, чем нам, еще тяжелее, невыносимо, кто погиб, кто выжил и потерял близких, но приблизил момент победы! Благодарю всех вас за то, какие вы есть, за ваше мужество, достоинство и вашу жертву, молюсь за вас…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7868

    15 бер. 2022
    Віра Юнко
    Без назви
    Люби мене між часів жахливих,
    Коли ворог скидає ракети в тилу,
    Люби мене поміж всіх вразливих,
    Таку непокірну, на весь світ одну.

    Люби мене поки свист від кулі,
    Що летить до ворожого серця, чути,
    Люби мене поки дзьоб зозулі,
    Нараховує роки усім ненабутим.

    Люби мене серед страху й горя,
    Коли літаки збиваєш ворожі,
    Люби мене всю від гір до моря,
    Коли стоїш на свободи сторожі.

    Люби мене так як може воїн,
    Коли у бій йде сміливо й завзято,
    Люби мене як цілунок волі,
    І як щастя від слів:
    «Ворожу столицю узято!».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7870

    28 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Музика весни
    Я музику підслухаю весняну.
    Тихесенько на ноти покладу.
    Зіграє вітер трепетну октаву,
    І задзвенять дзвіночки до ладу.

    Джерельне соло заведуть струмочки.
    Пташиного ансамблю чути спів.
    І ніжним тихим голосом листочки
    Зашелестять на сотні голосів.

    Твої пісні весняні Україно,
    Лунатимуть у серці назавжди.
    І музика в моїй душі невпинно
    Накреслює на нотний стан сліди.

    Дзвени, співай, лунай кожнім слові!
    Переспівом весняним солов'я!
    Солодким співом юним, барвінковим,
    Нестримним вічним словом Кобзаря!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7871

    28 бер. 2022
    Марія Киричук
    Неочікувана війна
    Вставай Вкраїно дорога
    Ставай міцно на ноги
    Іде російськая орда
    І завдає нам тривоги
    Ми мужньо в бій усі пішли
    Й навали не злякались
    Бо ляже в бою не один
    Ті хто на нас напали
    Ми хлопці сильні й молоді
    Козацька ми родина
    Боронили земленьку святу
    Та неньку Україну
    Хоч нас багато полягло
    Ми мужньо в бою впали
    Ми Україну дорогу
    Фашистам не віддали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7872

    28 бер. 2022
    Оксана Львівна
    Без назви
    Втікай, щоб жити...
    Донечка плаче обнявши тата,
    Не хоче, маленька, його кидати...
    І їхати з мамою, кудись на чужину,
    А тата залишить - боронить Україну!
    А тато для неї - це Всесвіт безмежний.
    Він дужий, сміливий,
    Відважний, кремезний.
    Для неї він воля всієї країни
    Віддати життя ладен він за дитину.
    За шию вчепились
    Маленькі долоньки,
    Скільки горя зазнали
    Сини наші й доньки!
    "Я люблю тебе, тату!"
    А потяг рушає...
    Тато доньку від грудей відриває.
    "До побачення, люба, я буду чекати
    І домівку квітучу твою захищати.
    Ти повернешся скоро - я вірю, я знаю,
    Я тобою живу... І за тебе вмираю..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7873

    3 бер. 2022
    Анатолій
    Захисти всіх від біди –  Голку чахлика знайди!
    Дерьмо в мозги впихали снова и снова,
    Бурлило оно во всех лживых словах,
    И под разбойничий свист Соловьева,
    Крепко скобилося в тех головах….

    Игла русского кощея
    Не в яйце сего злодея,
    А в москальских  головах,
    Там теперь и дурь и страх,
    Однозначно видна суть-
    Есть приказ – в последний путь!
    Как войну не назови,
    Руки дьявола – в крови!
    Будет нынче диктовать,-
    За него всем умирать,
    Уж никто не собирался
    На рассею нападать!
    Жить кому, кого убить,
    Будет сам теперь рулить,
    Ну, а тех, что потерял,
    То - расходный материал,
    Бабы новых народят,
    И все потери возместят.

    Там где есть народ покрепче,
    Сам диктатора изгнал,
    Но в рассеи люд помельче,
    Лишь шаман один восстал.

    Сатане шаман не страшен,
    НАТО бздит от кнопки раши,
    Санкции ему – понты,
    Ничто – плакатные бунты,
    -Что с Европы – много слов…
    Он на них плевать готов.
    Есть всего одна заноза,
    Для него капец – угроза -
    ВОЛЬНОДУМИЕ ХОХЛОВ!
    Хомуты кремля не жмут,
    Вдруг получше заживут
    И примеры вольнодумства
    Так в рассею и попрут!

    Уж кричалки на футболе
    Принесли не мало горя.
    Долго ведь терпел приколы,
    Никому бы не позволил
    Свое величье опускать,
    Еще и кума обижать!
    Не уважают пацаны…,
    И чем не повод для войны?!

    Как же не трястись престолу?,
    Вдруг рассея «по приколу»
    Президента изберет, -
    Вмиг имперский дух падет!
    Как же это всё принять?
    Вдруг тогда рассея – мать,
    Перестанет и забудет
    Уж диктаторов рожать,
    А тогда уже не будет
    Москалей кому плекать!
    Вдруг засудит коммунистов,
    И царя и сталинистов…,
    Вдруг народ станет готов
    Победить в себе рабов…

    Тот, кто это признаёт,
    Для кощея - антипод.
    Вся беда есть, так сказать,
    От угроз – все потерять!
    С тех угроз, против любой
    Он готов идти войной,
    И пока кощей – в кремле,
    Не будет мира на Земле.

    За мир! Трезвонили слова,
    Творились мелкие дела,
    Но против залповых тортур
    Встает могильщик диктатур!

    Припев:

    Бей тех гадов не жалея
    И сыщи иглу кощея
    В черепках у москалей,
    Это будет твой трофей!
    Сделай всё, сил не жалея,
    Чтоб и этого злодея
    Не поклали в мавзолей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7874

    28 бер. 2022
    Оксана Львівна
    Моя надія
    Мій синочок, моя любов і моя надія...
    Слізка заснула на твоїх віях...
    Ти питаєш: "Мамо, коли - це скінчиться?
    Дивно, мені чомусь літо не сниться..."
    У страху ти живеш, у постійній тривозі.
    Кожного дня ми в короткій дорозі...
    "Та все буде добре, засинай, мій сину,
    ЗСУ і сам Бог бережуть Україну".
    У нас сильний синочок,він наша надія!
    ЗСУ, Боже милий, вбережіть Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7875

    28 бер. 2022
    Інна Хращевська
    Провінційний
    Йду, розмовляю з містом.
    Тиха моя провінція.
    Слово набуло змісту.
    Повна душа. По вінця є.
    Боляче. Понад ставом
    Віти верби заплетені.
    Серце з рідкого сплаву
    Б'ється десь посередині.
    Дихаю цим повітрям.
    Шуми ялин вбираю.
    Нащо на цьому світі,
    Нащо війна? Не знаю.
    В милому серцю світі
    Круки здійняли попіл.
    Хтось просто не помітив.
    Хтось був давно не проти.
    Але всі мусять знати,
    Що у моїй країні
    Кожен, хто прийде катом,
    Вмре навіть на руїнах...
    Навіть хреста не буде.
    Ані плачу, ні свічки.
    Добре, як серед бруду
    Хтось прикладе камінчик.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7876

    28 бер. 2022
    Наталія Манько
    Смерічка чекає весну
    Смерічка чекала весну,
    І пісню дзвінку ластів'ят,
    в гіллі павутинку тонку,
    де роси ранкові тремтять.

    Їй снилося сонця тепло,
    дощу шепіт рівний вночі,
    Усі сподівались цього,
    А маєм ракетні вогні.

    Гуляє з піском суховій,
    Мороз десь в окопах засів,
    Сховався поміж москалів,
    Шо гатять і гатять по ній.

    Стріляють вони звідусіль,
    Істоти в країну мою.
    Беруть у полон журавлів,
    Та вбити не зможуть весну.

    Хоч зранене тіло болить,
    Душа Україні жива.
    Смерічко, іще одна мить
    І світ заквітчає весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7877

    28 бер. 2022
    Євген Маєвський
    Друзям-Рибалкам
    Як довго ми чекали на весну
    І нашу риболовлю планували,
    Ми пили пиво й зовсім не чекали,
    Що лютий принесе до нас війну.

    Намет – готовий, спінінги – в чохлах,
    Котел і миски, шампури й гітара…
    Є гітарист і співаків є пара,
    Та зараз – інше в наших головах.

    Як захистити срібную Десну,
    На березі якої ми стояли,
    Лящів тягали й юшку готували?
    Як закінчити кляту цю війну?

    Не фідер у руках, а джавелін,
    Не вудка і підсака – автомати.
    Із рибою ми мусим зачекати
    До кращих (а вони прийдуть!) годин.

    Ми нечисть неодмінно проженем
    І в мирний час усі біля багаття
    За перемогу ми хильнемо, браття,
    А поки що безжалісним вогнем

    За рідную Десну, за Україну,
    За мир і спокій нашої землі
    Б’ємося ми і гинуть москалі,
    І йдуть з Десни на Волгу домовини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7878

    28 бер. 2022
    Марія Пишук
    Україна - українцям, москалі!
    Страшніше кари не придумаєш землі,-
    По котрій нагло розповзлися москалі! -
    Бо завше там, де тільки ця орда
    пройде,
    Усе од вибухів здригається й гуде!

    Міста і села під завалами в диму...
    Тут прагне "руській мір" створити нам
    тюрму!
    Їх КДБ-овський недомірок-шизофрен
    Для українців має "карту пєрємєн"...

    "Закрийте простір!" - Україна просить
    світ.-
    "...Бо ми для вас були і є - єдиний щит!
    Тоді ми землю всю очистим від
    примар:
    Згодяться нам для цього "смузі" й
    "байрактар"!

    А ми в біді іще сильнішими стаєм,
    І де надибаєм кацапа, там - і вб'єм!..
    За перемогу!- і дорослі, і малі,
    Бо Україна - українцям, москалі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7880

    28 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Вони із попелом, із порохом, із кров'ю,
    На смак гіркі, та правда ж все така.
    Пронизують наскрізь стрілою.
    І сльози безупинну по щоках.

    Вони із болю зіткані й безсоння,
    Із люті, гніву, гордості - борюсь.
    Вони моя на полі бою зброя.
    "Стріляй із неї жінко, без жалю".

    Вони - мої думки одвічно щирі,
    Фільмують все, забарвлюючи в сенс.
    Із ними хоч на дно, чи ввись у ирій.
    Пишу курсивом  - СТРАХ ІЗЧЕЗ!

    Вони мої птахи, що долітають
    В найдальші далі крізь пітьму,
    Мов квінтесенція із гордості й печалі.
    Без краплі фальші - вірші про війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7881

    28 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Летять ракети
    услід за птахами,
    Весна ще дихає
    в обіймах смерти.
    Над нами янголи,
    Боронять небо.
    Скільки ще жертв?
    Скажіть хто небуть?

    Ми сильні - вистоїм!
    Вже нічим плакати,
    Зродились вільними -
    Нас не зламати.
    Гудуть гармати,
    Земля здригається,
    У кожній хаті,
    Лють ховається.

    Калини кров'ю,
    У серці куля.
    Проте, ми знаємо,
    За що воюєм!
    Нема більш сина,
    Нема дитини.
    Упав героєм -
    За Україну!

    За сльози матері,
    Сиріт невинних.
    "оте", що в бункері,
    смерті благатиме!
    Ми ж не впадемо
    На коліна!
    Вам не зробити
    Рабами вільних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7883

    28 бер. 2022
    Віта Дженжера
    Я дочекаюсь
    Привіт, це я - твій рідний отчий дім,
    Пишу тобі сьогодні, бо сумую...
    Хвилююсь, як ти зараз, де, та втім,
    Якщо в безпеці, тугу цю вгамую.

    Ти знаєш, а сьогодні тихо в нас,
    На мить здалось, що чую твої кроки.
    Але... Почулось... Рано ще... Не час...
    Ти не спіши, ще зачекай, ще трохи...

    Сьогодні в небі бачив, як летить
    Лелечий ключ вертаючись додому...
    Відчув, як все нутро моє тремтить -
    Вони ж не знають... Їм ще не відомо...

    Послухай, знаю, як тобі болить,
    Та не вертайся, зараз ще не варто,
    Як проминуть хвилини лихоліть
    Тебе покличу, чуєш - це не жарти...

    Я дочекаюсь і ще будуть в нас
    Таємні особливі щемні миті,
    А зараз я даю тобі наказ:
    В безпеці бути, вірити і жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7885

    28 бер. 2022
    Марія Обатюк
    """
    Серце плаче, руки мліють,
    Я очам не вірю,
    Полонили рідну землю зеленії змії.
    Рано вранці небо синє
    Швидко потемніло,
    Мами, сестри та дружини
    Зразу помарніли.
    Рідну землю від навали
    Орли захищають,
    Чи вернешся, любий сину,
    До рідного краю?
    Нехай сонце ваші плечі
    Теплом зігріває,
    Танки, пушки та снаряди
    По вас не стріляють!
    Хай навала уся згине
    Впаде, почорніє,
    А дерева в нашім краї
    Знов зазеленіють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7886

    28 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    По уламках від знищених будинків на улюбленій вулиці йду,
    Звук сирени уже не лякає, де ховатись тут вже не знайду...
    Все розбито, понищено все, вся історія, що берегли,
    Навіть птах не літає уже, бо в повітрі є запах війни...
    Підіймаю свій погляд угору із питанням: "За що? Поясни!"
    Ну, а звідти лиш вітер суворий по обличчю мов ляпас: "Біжи..."
    Чую гуркіт, так знову летить, те пекельне, що нищить усе,
    Всередині лиш серце кричить, нас лиш Бог порятує уже...
    Тут навколо людей так багато, без жалю розкидала ракета одна...
    Впала десь недалеко від мене не зірвалась на щастя лиш страх навела...
    Це була моя відповідь з неба, що Господь береже нас усіх,
    Тільки вірити щиро нам треба і закриє Він небо від них...
    По уламках я далі пішла, все гукаючи, хто є живий,
    Та знайшла лиш одне цуценя і тепер хоч би він не один...
    Ми разом з перемогою в серці, з рюкзаком де аптечка лише,
    Йдем шукати їду по привичці і води, бо немаю уже...
    Не тікаємо і не лишаєм ми країну, що зараз в біді,
    Хоч і важко, і страшно та знаємо, Бог вберіг нас не просто в ці дні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7887

    28 бер. 2022
    Марія Обатюк
    ***
    Земля стогне від гармат,
    Танки все рівняють,
    Ворог лізе у наш дім,
    Душа завмирає.

    Дай нам, Боже, сили, духу
    Все оце стерпіти,
    Нашим воїнам-героям
    Серцем не згоріти.

    Нехай небо чисте буде,
    Пташки прилітають,
    Щоб мир, спокій повернувся
    Люди всі бажають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7888

    28 бер. 2022
    Світлана Фартушна
    Перемога скоро!
    Кожен день тривога
    Кожну ніч руїна,
    Я молюсь до Бога
    Дай сил Україні!!!
    Я не сплю щоночі
    Але не здаюся,
    Дивлюсь мамі в очі
    Бережу матусю.
    Знаєш страшно жити
    Ще страшніш тікати,
    В нас вмирають діти
    В нас палають хати.
    За вікном стріляють
    Чуємо гармати,
    Люди відчувають
    Тварі йдуть вбивати.
    Небо стало чорним
    Птиці розлетілись,
    Ми живем в підвалах
    Якби не хотілось.
    Ми разом всі, в купі
    Правда, так тепліше,
    путлєр буде в дупі
    Хочеться раніше.
    Українці - сила!
    Україна - мати!
    рашу жде могила!
    путлєра гармати!
    Хай помре скотина
    Вже цієї ночі,
    Щоб йому ворони
    Виклювали очі!
    Перемога скоро!
    Не здаються люди,
    Залунає пісня
    В кожнім місті всюди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7890

    28 бер. 2022
    Левонід
    Без назви
    Сидить Путін за столиком,
    Духів викликає.
    Першим прилетів Бандера,
    Рже, шо аж ікає:
    "Шо, залупа? Залупивсі?
    Нічим вже їбати?
    Молодець, що Україну
    Зумів об'єднати.
    Пиздиш всі мої ідеї,
    Йобаний ти Вова.
    Вже й цигани і євреї
    Перейшли на мову.
    Вже усі російськомовні
    Вас ідуть пиздячить.
    Де ж ти, гнида, помилився?
    Хто твій розум няньчить".
    Той за голову схопився,
    Ручки прикладає,
    Кнопку тисне, лоба чеше,
    Що робить - не знає.
    Щось не те по спіритизму
    В методичці гледить.
    Вже уся собача свита
    До бункера єдєть.
    Кнопки тиснуть по всім нішам,
    А кругом Бандера.
    То сміється, то літає,
    То сьорбне пуера.
    Путін всрався, тілько виду
    Показать не хоче.
    Дух Бандери сів на шафу,
    В кулачок хохоче.

    Другим виліз дух Кобзона,
    Плаче та співає.
    Шойгу Йосю по полицям
    Тряпкою ганяє.
    А Бандера сипе попіл
    Та й над головами.
    "Трошки, бляді, ще лишилось,
    Посижу між вами.
    Поки прапора не вставлю
    Та й на красну площу.
    Потім сфоткаю і в твітер
    Господу запощу".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7891

    28 бер. 2022
    Оксана Лепатьева
    Весна в Городе
    Весна заблудилась в Городе,
    Бродит в дымном тумане
    Между противотанковыми ежами,
    Просится дать ей убежище
    В щелочках между взрывами,
    Плачем, сбитыми в кровь руками,
    Разгребающими осколки жизней,
    Домов... ищет покров Богородицы
    В пепле детских садов, догорающих
    На рассвете, когда чьи-то беспечные
    Дети по сонным тропинкам бегут,
    Догоняя солнца смеющийся
    Круг... А вдруг -
    Завтра кончится эта война
    И захватит наш Город
    ВЕСНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7892

    28 бер. 2022
    Кравчук Марія
    Молися, мамо
    Молися, мамо, за Вкраїну
    Твій син пішов боротись за добро
    І може там в бою загину
    І ти почуєш - зареве Дніпро

    Тоді заплаче вся країна
    А вбивці будуть насміхатись
    Та не поставлять на коліна
    Герої будуть захищатись

    У них вже очі озвіріли
    Немає совісті, є лиш наказ
    Вони як пси, що дуже зголодніли
    І знов стріляють, мамо, в нас

    Летить зла куля прямо в серце
    Останній подих, падаю на землю
    Вже відчуваю подих смерті
    Пробач, матусю... Все, вже темно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7893

    28 бер. 2022
    Левонід
    Без назви
    Топить на болоті Яша
    Бурятську колону.
    Кінь чекає біля верби,
    Дивиться, як тоне
    Перший бурят пухлойоблий,
    Другий, третій, шостий.
    Сьомий, восьмий та десятий
    Ще й п'ятдесят шостий.
    Яша в АТБ по гречку
    Сьодні мав пиздячить.
    Але бог в циганській крові
    Потенціял бачить
    Героїчний, непокорний.
    Та й надав ресурса.
    "Гречка буде, не бзди, Яшко,
    Ще й пачка кус-куса.
    Ти топи, топи пиздоту,
    Не відволікайся.
    Як потопиш - пиздуй в церкву,
    Поклонись, покайся.
    Тут ще можеш підобідать,
    Та й на табір взяти".
    Яша вкалує натхненно,
    Булькають буряти.

    В АТБ господь для Яші
    Ще й лишив олії.
    Буде й каша, і до каші,
    Справдяться надії.
    Буде ще церковний борщик,
    І квасоля в банці.
    Рітка в бані сраку миє,
    Бо під вечір - танці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7894

    28 бер. 2022
    Віта Дженжера
    Вже скоро
    Вже скоро день, коли закінчиться війна...
    Коли щури тікатимуть з країни...
    І мить, коли ми вип'ємо вина
    За тих, хто відстояв нам Україну.

    Вже скоро буде світла й правди час
    І ворог відповість за наші втрати -
    За кожен вогник, що навіки згас
    Й за тих, хто мусив від війни тікати...

    Вже скоро мати сина пригорне,
    Дружина упаде в кохані руки,
    Дитина вдома в ліжечку засне
    Й не знатимем ні сліз, а ні розлуки...

    Вже зовсім скоро! Згуртувала нас
    Єдина заповітна сильна мрія,
    Щоб зник навіки промосковський сказ
    Й за муром опинилася росія.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7895

    28 бер. 2022
    Марія Кравчук
    Без назви
    Мою кохану Україну
    Терзали й розтинали вороги
    Топтали червону калину
    На ноги вдягли ланцюги

    Порвали сорочечку білу
    Кров‘ю змастили лице
    Не залишили живого місця на тілі
    Пороздирали геть усе

    Вона знесилена, проте красива
    Мовчки підіймалася з колін
    З обличчя кров всю змила
    Ланцюг зірвала з двох сторін

    І скоро вмруть всі вороги
    Всі ті, хто смерті їй бажали
    А жити будуть ті, що серцю дорогі
    Всі ті, хто в горі їй допомагали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7896

    28 бер. 2022
    Сімонов Тимур
    Сон чудовий
    Наснивсь мені сьогодні сон чудовий:
    З тобою коло річки ми одні сидим,
    Навколо нас природа різнокольорова,
    А ми, забувши про усе, мовчим...

    І так то добре нам удвох, у тишині
    А небо стало уже кольору цинобри
    Дарує погляд ясний вона свій мені,
    Уста її говорять: "Так з тобою добре..."

    Тримаю її руку, ніжну, мов лілея,
    І дивимось на себе в кришталеву воду.
    Ти чарівна, неначе злотокрила фея,
    Краще ніж тоді, не було мені зроду.

    Та ось я прокинувся... Знов суєта,
    Одна сволота Україну стерти воліє.
    Яка у росіян-безбожників мета?
    За що вони знищують наші мрії?!

    Коли "визволитель" нарешті поляже,
    Коли вже замкнуть його в мавзолей
    Гімн України луною по світу розляже
    Щасливими стануть мільйони людей.

    І як скінчиться цей хаос, я обіцяю,
    Сядем удвох біля стрімкої, тихої ріки.
    Серце моє до тебе все більше палає
    І забудем те, що коїться на довгії віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7897

    28 бер. 2022
    Сєрж Гудман
    Ми обрали
    Ми обрали Свій Шлях разом з Богом...
    До Свободи з Любов'ю та Вірою...
    Де рятуєм Людей крок за кроком...
    Дух та Душі наповнюєм Силою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7898

    28 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    І я буду вільна
    Вільно у небі літати
    Ти думав, що зв'язав мені руки?
    Що я буду ночами ридати?

    Та ти думав, що зламав мені крила
    Що у вись не зумію злетіли
    А вони здійнялись, як вітрила
    І я знову навчилась радіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7899

    28 бер. 2022
    Долюк Марія
    Ми зустрінемось після війни
    Ми зустрінемося після війни,
    Обіймемось, як було раніше.
    І спокійними стануть сни,
    Ночі будуть незвично тихіші.

    Вже не буде тривоги й ракет,
    Лиш птахи будуть в небі літати,
    Не стрілятиме десь кулемет,
    Буде щиро синок ся сміяти.

    Ми зустрінемося після війни,
    Вже смакуючи вип'ємо каву.
    І під звуки п'янкої весни
    Прошепочеш: "Так само кохаю".

    Ми зустрінемось після війни,
    Мати сина обійме за плечі,
    І тихенько, десь там вдалині,
    Будуть радісні крики малечі.

    Ми зустрінемося після війни,
    Вся сім'я за столом знов збереться,
    Буде світло горіти в вікні,
    І життя навкруги повернеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7901

    28 бер. 2022
    Сімонов Тимур
    Україно, тримайся!
    Україно, багатостраждальна моя, непохитна
    Не підкорили тебе ні ляхи, ні турки.
    На сході знов лютує орда ненаситна
    Яка в руках "імпєратора" лише фігурки.

    Поляже вражина, що то нас займає,
    Не віддамо ні землю, ні волю!
    І бачу вже я, як тварюки палають,
    На бою запеклого, полі!

    Тримаймося, браття, залишилось трохи,
    Падати духом, солдате, не треба
    Обламаємо врешті чорту цьому роги,
    Й нарешті отримаємо небо.

    "Україно, тримайся!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7902

    28 бер. 2022
    Анна
    Війна
    Страшно звучить це слово «війна»
    Але вона почалася, сирена гула
    Як у 41 о четвертій ранку нагнали біду
    Сумка в руках і думка – куди я піду?

    Страх на обличчі, а в очах тільки сльози
    Дзвінки рідним, ставим прогнози
    Приймаємо рішення жити разом,
    З надією, що здалося нам часом

    Але вже 22 дні війна ця триває
    В житті новий сеанс все набуває
    "Як ти?" - фраза банальна
    Але для кожного українця тепер номінальна.

    Не могла уявити і я. що у 21 столітті
    Будуть магазини та аптеки закриті
    А щоб купити хліба буханку -
    Потрібно вистояти чергу і встать спозаранку

    Ми не забудемо і не пробачимо
    Все що ми любимо, за це стоїмо
    Україна одна, Україна єдина
    Ми переможемо і це наша країна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7903

    28 бер. 2022
    Лариса Сай
    Весна-2022
    Бої за Україну ще ідуть,
    А котики цвітуть собі й цвітуть.
    Не відають, що в нас іде війна,
    І батьківщина - матінка сумна.

    Бої за Україну ще ідуть,
    І сльози у берізоньки течуть,
    І порохом пропахла далина...
    Іде війна, небачена війна.

    Бої за Україну ще ідуть,
    А вже лелеки вирушили в путь.
    Не знають, що повсюди смерть і жах...
    Летить додому білокрилий птах.

    Бої за Україну ще ідуть,
    А проліски і крокуси цвітуть,
    І по землі моїй іде весна,
    У чорному вінку тепер вона.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7904

    18 бер. 2022
    Тетяна Захарченко
    Правду не розбомбити
    Моя незламна, горда Україна
    за тебе, Рiдна, день і ніч молюсь.
    Ти в серці нашому завжди єдина,
    я на землі своїй нікого не боюсь.

    Тебе хотіли знищить, затоптати,
    а ти завжди непереможною була.
    Ніхто не сміє наші землі роздирати,
    бруднити наші чисті джерела'.

    I не чекали ці кати такий супротив,
    а вже n-надцятий ворожий падає літак
    Читайте, вражі, Ліни леймотиви:
    "Ви думали, що Україна просто так?"

    Вас всіх нащадкiв iдола московського
    вже пекло зачекалося давно.
    А ми, нащадки Володимира Великого
    за нашу Україну встоїмо.

    I вiдбудуєм, й зацвіте калина,
    і житом забуяють всі поля.
    Бо Україна Назавжди Єдина!
    Цвітуча й вiльная Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7905

    24 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Волновасі
    Вже скільки разів розпинався Христос -
    Над містом кружля чорна птаха.
    Якби запитав незнайомий нам хтось,
    Чом плаче в вогні Волноваха?

    Якби пояснити словами хтось міг
    За що й за які нам провини?
    Чи є ще на світі не вчинений гріх,
    Страшніший цієї хвилини?

    Хто злий Волновасі поставив тавро,
    Щоб ворог розп'яв ціле місто?
    Над Сином Марія схилила чоло,
    На Ній - українське намисто.

    З Волновахою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7906

    28 бер. 2022
    Галина Яценко
    Чи треба...
    Що там в тривожній валізці...
    Черевички дитячі...
    Чи треба?
    Дитина твоя вже крилата...
    Поміж ракети крилаті...
    Летить ввись, до неба...
    В одежі із світла, до Бога!
    А в жменьці лиш трошки попелу...
    Поміж крилаті ракети...
    Святим посипати голову....
    Що там в тривожній валізці?
    Шматок твого серця...
    Чи треба...
    Серце твоє безкриле, прошите осколками граду...
    Лежить під зотлілим небом...
    Що там в тривожній валізці?
    Лишилося трохи надії,
    Псалом дев'яностий і сльози...
    Пречистої Діви Марії....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7907

    26 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    Зійде українське на обрії сонце...
    Постійна тривога зависла в повітрі,
    Змішалися фарби усі на палітрі,
    Наш жовто-блакитний – став чорно-червоним,
    Від сліз дід-Дніпро зробився солоним...
    Здригається нині вся Україна,
    У селах й містах зараз справжня руїна,
    Кров ллється рікою за нашу свободу,
    Так страшно не було ніколи ще зроду...
    Тривожно сьогодні за Батьківщину,
    За народ загалом і за власну родину,
    За хлопців й дівчат, що наразі воюють
    Й за здоров’я людей, що в підвалах ночують.
    За кожного з тих, хто немає більш дому
    Й за тих, хто в труні повернеться додому,
    За всіх, хто без їжі і ліків страждає,
    Й за тих, хто нічого про рідних не знає...
    Дивитися боляче на нашу країну,
    На те, як рашист сплюндрував Україну
    Та тільки скорити її він не зможе,
    Народ український в цій війні переможе...
    Й здійсниться відоме пророцтво Джохара,
    Зникне з землі ворожа примара,
    Зійде українське на обрії сонце
    І вільну країну світ побачить в віконце...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7908

    28 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Пам’яті українських воїнів
    Вітер завів колискову,
    Стогнали пороги Дніпра
    Янголи наші військові
    У землю лягли спочівать.

    Під зоряним небом яскравим
    Вічним лагідним сном.
    Боронячи волю і мову
    Живим вони стали щитом.

    У Рай їм відкриті ворота
    Та жоден не хоче іти.
    Небесна праведна рота
    Боронить братів на землі!

    Тепер вони янголи-стражі
    Небо вкривають крилом,
    Нескорені, сильні, безстрашні
    Борються з чорним орлом.

    Народ не забуде ніколи…
    Україна - усіх пам’ята.
    Хто виборов волю і мову,
    Нескорених кулями зла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7909

    28 бер. 2022
    Наумович Анастасія
    До переможного кінця
    І знову Україна у вогні –
    Палають і горять серця народу.
    Ми боремося на Своїй землі!
    Ми боремося за свою Свободу!

    Не відбере у нас її ніхто –
    Жили ми нею, жити будемо й живемо!
    За неї життя власне віддамо,
    Ворожі ж душі в пекло всі пошлемо.

    Послали хлопці й русский корабель,
    Відправимо до смерті й все російське військо,
    Ніколи не загарбать наших їм земель,
    Бо та земля лиш Українська!

    У нас тече козацька кров!
    Козацький дух гуляє поміж нами!
    І до свободи не забрати в нас любов,
    Вона живе в наших серцях віками.

    Ми помремо, та не здамось повік,
    І хай трясе від страху ворогів однині,
    Ми всі стоятимем до переможного кінця!
    Героям Слава!!! Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7910

    28 бер. 2022
    Костенко Олена Олексіївна
    Була собі сім'я...
    Ще ввечерІ була собі сім' я,
    Ракета влучила і сталася біда,
    Одна хвилина й загинула родина,
    Жива зосталася лише мала дитина!
    Бомби, ракети, авіаудари,
    Скільки дітей залишилось без мами?!
    Біль, сльози, страх і смерть по всій країні,
    А навкруги лише розруха і руїни!
    Моя Вкраїна у пекельному вогні,
    Вже другий місяць у війні...
    ...Харків.... Ніч... 28 березня... весна.....
    Жахливий сон? ...НІ!... Реальність... Кривавая війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7911

    28 бер. 2022
    Автор не відомий
    Русскому "брату"
    Прощай, мой "брат"! Ведь ты - в прицеле!
    А я - в прицеле у тебя...
    Смотри, как пальцы побелели:
    Мы - визави: там - ты, тут - я.
    Но я ведь Родину собою
    Закрыть пришел теперь, в бою...
    А ты...Ты с бешенной ордою
    Пришел на Родину - Мою.
    Так будьте прокляты! На веки!
    И - до десятой до ноги!
    Да, все мы - люди! Человеки!
    Но вы тут - Звери. Вы - Враги!
    И вдруг от нас - лишь по две даты,
    Не плач ты, мама, не кричи.
    Мужчины ведь всегда - солдаты...
    Но ведь не все же - Палачи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7913

    28 бер. 2022
    Олеся Урсакі
    ***
    Ніби все добре, щебечуть птахи.
    Лагідне сонце, мов ніц і не стало.
    Щиро сміються малі дітлахи.
    Тільки на фоні - тривоги сигнали...

    Це завивання - як зайва деталь,
    З нею картина - до безуму хвора.
    Жаль бере, жаль бере, жаль бере, жаль...
    Майже в підвалі, стою у заторі.

    Хрестик неначе, в руці телефон.
    Губи тремтять, настрій меланхолійний.
    Грається мною давно уже сон.
    "В нормі" від тебе - моє заспокійливе.

    Я одягну найтепліші штани,
    Щоб у підвалі не мерзнули ноги.
    Стану веселою, як до війни.
    Тільки "Привіт" скажи в День Перемоги...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7914

    28 бер. 2022
    Олексій
    Звичайний фашиzм
    Стареньке фото - дід сидить в медалях,
    Мій дід Іван а поряд з ним і я.
    Мій дід - герой, яким завжди пишались
    І я, і вся моя сім'я.

    Він росіянин - родом з під Уралу,
    Він воював в війну, фашиста бив
    І я сьогодні радуюсь помалу,
    Що він до дня до цього не дожив.

    Бо як сказати свому дідусеві,
    Який тоді ставав з фашистом в бій,
    Що земляки його в угоду їх цареві
    Тепер фашисти на землі моїй.

    Що гинуть від обстрілів мирні люди,
    Летить країною страшний дитячий плач,
    А в них снарядами стріляє звідусюди
    Не німець, а їх "старший брат"-палач.

    І ті, що в травні заспівають "Пра Пабєду"
    Про те, що "дєди ваєвалі" як могли
    Не знають, що якби їх славні "дєди"
    Їх зараз бачили - вони б їх прокляли.

    Тож, з миром спочивай, мій славний діду
    Бо українець - захисник, а не вандал.
    І знай, що цю нову фашистську гниду
    Буде чекати новий трибунал.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7915

    28 бер. 2022
    Олексій
    Великому народу
    Вклоняюсь низько українському народу,
    Який героєм став без зайвих слів.
    Слова подяки всім, хто б'ється за свободу -
    Народу-воїну, нащадку козаків.

    За те, що ти стоїш незламною стіною
    Своїми силами і на своїй землі
    І вдруге б'єшся із фашистською ордою,
    Протистоїш їм в кожнім місті і селі.

    За те, що ти щораз народжуєш героїв
    Таких як "Привид", що над Києвом летить,
    Щоб знов почути як у Бикова :"Горить бубновий"
    І знову від Маестро:"Будем жить!"

    За воїнів, що так запекло б'ються,
    За танки ворога, які горять у вогні
    І за кадирівців, які в полон здаються,
    Бо справжні "нохчі" всі на нашій стороні.

    За те, що навіть у страшну годину
    ти винайшов нової лексики модель,
    Бо відтепер я не сваритиму дитину,
    як вона скаже:"На*уй, руський корабель!"

    За тих жінок, які в страшну годину
    Протистояли лютим ворогам
    І як вовчиці берегли свою дитину,
    І дали фору багатьом чоловікам.

    Я щиро вірю, що побачимо ми згодом
    Той Мордор в пеклі і *уйла в петлі.
    За все це, український мій народе,
    Тобі уклін до самої землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7916

    28 бер. 2022
    Євген Сонях
    Дні летять і близять перемогу
    Дні летять і близять перемогу,
    Крізь скажені обстріли русні.
    Тризуб в землю впертий, як тринога,
    Орд навали скошує усі.

    Дні летять і близять перемогу,
    Ворог розпанахує міста.
    Ще розтрощим череп, вирвем роги:
    Їх назад відгонить наша мста.

    Дні летять і близять перемогу,
    Підлість триколорна майорить.
    Людяність і смілість скелеборну
    Не здолати. Зайшле все – згорить.

    Дні летять і близять перемогу -
    Крематорій, ґрунт і сотні трун.
    Вироки, суди, тюремну робу:
    Ницих і зажерливих тріумф.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7918

    26 бер. 2022
    Гуляк Марія
    Вони лиш тільки починали жити...
    Присвячується дітям, які загинули під час війни

    Вони лиш тільки починали жити,
    Вони лиш тільки пізнавали світ.
    Весна прийшла, хотіли порадіти,
    Та облетів ще не розквітлий цвіт.
    …
    Життя, що Бог дав, орки обірвали,
    Бездушно, без жалю і каяття.
    Прийде й до них пітьма обов’язково,
    Вони впадуть у вічне небуття.
    …
    А наші діти, цвіт весняний, красний,
    Воскреснуть до життя. І буде Рай.
    Із радістю зустрінуть своїх рідних,
    Побачать наш, відновлений, вже край.
    …
    Ти тільки вір. Бог дасть їм нагороду,
    Вже недалеко Божий суд гряде.
    І зло, що сатана тепер розводить,
    Навіки вічні згине, пропаде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7921

    28 бер. 2022
    Олена
    Не пробачу
    Не пробачу росії ніколи
    І від серця її прокляну,
    Що мій син ще задовго до школи
    Знає все про криваву війну.
    Не пробачу недоспані ночі,
    Не пробачу холодний підвал,
    Не пробачу заплакані очі,
    Не пробачу руїни й завал.
    Не пробачу спустошений Київ,
    І Охтирку я їй не прощу
    Не пробачу сирену, що виє,
    Що солдати не бачать борщу.
    Будуть прокляті землі російські
    І зі сліз вас накриє потоп,
    Як не спините чобіт армійський
    І війні ви не скажете: "Стоп!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7922

    28 бер. 2022
    Zoi
    Остання міра
    А що, якщо часу більше нема,
    Якщо це наша остання межа?
    Якщо це пряма фінальна міра.
    І не врятує навіть твоя віра.

    Що, якщо завтра більш не прийде?
    Сонце на небо знов не зійде.
    Наша хвилина не почне свій відлік.
    Тільки Бог всьому цьому свідок.

    А що, якщо ти не чекатимеш?
    І зовсім випадково не знатимеш,
    Що день погасне за мить.
    І забере все, до чого ти звик.

    А якщо ти не будеш готовий?
    Ти ж щоночі чекаєш на день новий
    Він прийде - не тут, не в твоєму місті,
    І точно не поруч з своїми в цьому світі.

    А якщо це твій останній день?
    Який веде до сотень карань, до болю легень,
    Який веде до тиші думок і простої краси.
    Спробуй на дотик, на смак останній вдих.

    Ти готовий прийняти останній удар?
    Відродити в думках весь необдуманий життєвий гар?
    Прийняти наслідки своїх падінь?
    Скуштувати свою залежність і весь свій біль?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7923

    28 бер. 2022
    Максимова Катерина
    Тим, хто залишив свій дім
    Знову це слово «прощання».
    Розійшлись дороги, шляхи.
    Дай Боже, щоб не в останнє
    цілую я губи твої…

    Нас розкидало планетами
    в галактиці іншій, чужій.
    Ми летимо кометами,
    на швидкості надзвуковій.

    Коли будем разом - не знаємо.
    Куди заведе долі шлях?
    В тумані цьому блукаємо,
    мільйони таких бідолах.

    По волі ворожій й жорстокості,
    лишили ми рідний дім.
    Приречені ми до самотності
    злочинним наказом чужим.

    Та після розлуки болючої
    настане зустрічі час.
    Вернемось до Неньки квітучої,
    і мир запанує у нас!

    І більше, ніколи знову,
    не пустим ми ворога в дім!
    Він буде горіти скоро,
    у пеклі що сам він створив…

    А ми собі вірними лишимось,
    пройшовши цей шлях до свобод.
    В пітьмі лишатись Людиною -
    так вміє лише Наш Народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7924

    28 бер. 2022
    Максимович Марія
    До дому
    Доки спало натомлене місто,
    В його серці жевріло життя,
    В мир закутавшись, наше дитинство
    Слухало такт його серцебиття.

    Але враз обірвалась та пісня,
    Сонні очі слізьми налились.
    Поспіхом покидаєш обійстя,
    Що з любов’ю плекала колись.

    Душу злякану, голу рятуєш
    В чемодан помістилось життя.
    Ворог місто рідне штурмує,
    Ти притисла до себе кота.

    Ось замки вже усі зачинила,
    Ключ холодний в кишеню кладеш,
    Мікрокосмос ти свій полишила,
    В пустку холодну зараз пірнеш.

    І що дня будеш ти мандрувати
    В рідну гавань своєї душі,
    Де вчила дочку малювати,
    Й де ніколи не писала вірші.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7925

    28 бер. 2022
    Максимович Марія
    Причина
    І знову серце розкололось
    На тисячі уламків від ракет
    Чому дитя, що ще не народилось
    Жорсткий війни пізна предмет.

    Вагітна жінка і дитя то гідна здобич
    Для покидька, що кнопку небезпеки жме
    І смерть жене у пастку, як загонич,
    Життя невинних, як трофей бере.

    Бо той хто в бункері засів І його свита
    Мішень обрали зрозумілу і просту, -
    Ті, що ще в лоні матері сповиті,
    Що будувати Україну мають молоду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7926

    28 бер. 2022
    Ірина
    Не спить Дніпро
    Не спить Дніпро, не сплять Карпати
    Ридає мати й припадає до дитя
    В її синочка, молоденького солдата
    Нещадний ворог відібрав життя

    Цілує вже такі холодні руки
    До серця тіло сина пригорта
    За що ця кара і такі пекельні муки?
    Без тебе сину, я навіки сирота.

    І поглядом здіймається до неба
    Лише вуста тихенько шепотять:
    "Синочку, ангеле, візьми мене до себе
    Ну,я к не соромно матусю залишать?"

    І почорнілий від скорботи батько
    Руками сльози, сльози витирає:
    "Устань, синочку, мій соколе сизий,
    Устань, прошу, молю тебе, благаю"

    Та він мовчить, бо він уже далеко
    Душа в раю, і тут вже не стріляють
    Він не один, багато побратимів
    На небесах його у почестях стрічають

    Схилилась мати на могилі сина
    Лише діброви тихо гомонять
    А на портреті молодий хлопчина
    Йому навіки буде двадцять п'ять.

    О, Боже, всемогутній Боже,
    Пошли ти миру на усій землі
    Щоб лиш у гості, а не на могили
    Завжди і скрізь ходили матері.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7927

    28 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    В побєдоносного свинтуса
    Паніка, шок і фрустрація -
    "Органом женскім" накрилася
    "Важная спєцоперация"!
    Б'є в передсмертних конвульсіях,
    Кров'ю юшить, заливається
    Доблесна армія путінська
    В диких степах Чорнобаївки!
    Скільки вервечці не витися -
    Виблядкам виродка руського
    Буде свисток і сопілочка ,
    Дупа і "матушка Кузькіна"!
    Запам'ятай "по-хорошему",
    Злобна ху@ланська величносте,
    Хто до нас пхне без запрошення -
    Буде тут бите і пи@джене!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7929

    28 бер. 2022
    Катерина
    Скільки ще
    Скільки ще потрібно дитячіх смертей?
    Скільки ще буде безсонних ночей?
    Скільки ракетних ударів та зруйнованих міст?
    Скільки зі мною буде ця злість?

    Не вірю, що не бачите, який "мир" несете
    Все ви добре знаєте по кому б'єте
    Ви не тільки нас вбиваєте, а й себе
    Не розумію, що воно вам дає.

    Ви не зможете знищити нас назавжди
    Хоч ви ниці та хижі, але ми на своїй землі
    Не підкоримось! Скільки б ще не було смертей
    Переможемо! Скільки б ще не було безсонних ночей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7930

    28 бер. 2022
    Роман
    Неділя
    Неділя

    Сьогодні неділя, і вже літній час…
    І як його…мало насправді для нас?
    Живеш ти собі, їси ананас
    І в один момент - ось він, атас!

    Всі метушаться - що брати? де їхать?
    Всі мов скажені, мов ті мурав’ї
    Несуть найдорожче, шукають де вихід
    Дорослі і діти, хто вже без сім’ї

    Як довго чекати? Ще скільки? Вже місяць…
    А скільки всього ще покаже нам час?
    Сьогодні неділя… і світить ще місяць
    Але ж як його… мало насправді для нас?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7931

    28 бер. 2022
    Микола Сухорибко
    А якби...
    Зомбовані, приречені, прокляті,
    Почуйте спротив наших голосів!
    А якби ми.... пройшлись по вашій хаті?
    Для захисту кубанських козаків!

    А якби ми... щоб захистити нашу мову,
    Сибір якою розмовляв віки!
    Ввійшли в Ростов, Казань, спалили школу,
    Бо ми за мир, бо ми "брати"!

    Не вчить вас москалів історія нічому,
    А якби... вчились, в полі б нашім не гнили,
    Не може мертвий раб, свободи дати вільному й живому!
    І з автоматами у нас не м'ясо, а чиїсь сини!

    Блоковані, зацьковані, забуті....
    А якби... думали, не було б Путі,
    А якби... опиралися, щасливо б жили,
    А так у вас ні економіки, ні танків, ні могили..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7932

    28 бер. 2022
    Оксана Кириченко (Aillin Ai)
    Без назви
    Незламний дух живе в народу
    Що його прагнуть поневолить

    Скільки літ втекло відтоді
    Як взяв до рук він свою зброю?

    Вічні клятви на крові
    Брате, серце бережи
    У свою лиху годину
    Тільки серце без зупину
    Шепотітиме тобі
    Як ту людськість зберегти

    Бо війна - страшне прокляття
    Яке сіють воріжаття
    Але ворог той сліпий
    Серед чужих полів і степів
    Серед непривітних хитрих зим
    Замерзне насмерть у землі

    Незламний дух живе в народу
    Який не знатиме спокою

    Поки ворогом проклятим
    Свою землю не удобрить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7933

    28 бер. 2022
    Лариса Філоненко
    ***
    ***
    Дере папір моє перо…
    Воно не пише - воно ріже…
    Як біль мені перебороть
    За Маріупольський терор?
    Щоденно рани свіжі й свіжі…

    Та віра сходить як весна,
    Яку ніхто земний не спинить…
    В ній захлинеться ця війна
    І перемога осяйна
    Прийде. Лишилось - вижить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7934

    28 бер. 2022
    Анастасія
    Без назви
    Заболіло щире серце в матері Вкраїни.
    Сіла, та й тихенько плаче в полі край долини:
    «Ох, як тяжко мені, Боже, синів хоронити,
    Вже не в силі моїм дітям свій край боронити.»

    Вже й не чути співу птахів у саду зеленім,
    Уже й діти не сміються тим сміхом шаленим.
    Де ж подівся наш Шевченко, Леся Українка?
    Перегорнута давно уже ця сторінка.

    Ох, як плаче Україна, ображена лихом.
    Поранене її серце гострим довгим списом.
    Скажіть, за що, за що в мирний час у світі
    На Сході України гинуть наші діти…

    Одягла країна хустку чорної оздоби,
    А в церквах палають свічки – пам'ять смертної жалоби.
    Зупиніться! Зупиніться! За що гинуть люди?
    За що кричать московіти: «Миру вам не буде!»

    За що ж, така лиха всім доля нам?!
    О, Матір Божа, дай розуму хоч трішки нашим ворогам,
    А нам усім дай сил це пережити.
    Ох, як же важко далі жити.

    Душі і тілу завдали тяжкої рани,
    Вбивають нас бездушні росіяни.
    Забута вже давно на Сході рідна мова,
    В країні оголошена жалоба.

    Тож об’єднаймось, люди, назавжди,
    Щоб вже не чути пострілів проклятої війни!
    Щоб наші діти сиротами не ставали,
    І слово МИР в серцях своїх плекали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7936

    28 бер. 2022
    Наталія Іванюк
    Тим, хто втік
    Я розумію. Ви спасаєте дітей.
    Від вибухів, від стресів і війни.
    Можливо сам міфічний Прометей
    Засвітить за кордоном вам вогні.

    Втікаєте від тих вогнів, що в нас
    На Батьківщині спалюють міста
    І закордон для вас іконостас
    І Україна вам уже не та.

    Бо тут палає, бахкає, димить
    Бо страшно тут. Я розумію вас.
    Але чому мені воно болить
    Болить... Та не за себе, а за вас!!!

    Втікаєте, бо страшно. Все тремтить.
    І паніка охоплює тіла
    Та зазирніть в майбутнє, хоч на мить
    Вам ця країна душу віддала.

    То ж бороніть її! Рятуйте!!! Хоч кричіть
    Хай хто що може!!! Порятунок є!!!
    І вірте в перемогу!!! Не мовчіть
    Це ж так нормально - берегти своє!!!

    Я не суджу нікого... Я молю,
    Щоб ти була, Свята моя Країно,
    Я поряд. І я так тебе люблю,
    Моя єдина вільна Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7937

    28 бер. 2022
    Наталія Іванюк
    Захисникам моєї Батьківщини
    Хлопці! Мирні і військові,
    Ви безстрашні, сильні
    Ви веселі, ви чудові
    У країні вільній.

    Та часи такі настали
    Для батька, для сина
    Щоб ви йшли і воювали
    Бережіть країну!

    Постріляйте ту паскуду
    Заберіть залізо
    Не смердить хай тут усюди
    Більше не полізе.

    Хай тікає, якщо зможе
    Ні? То тут схороним
    Україна переможе!
    Ми її бороним!!!

    Я помолюся до Бога
    Щоб надав вам сили
    Вільні, щоб були дороги
    Москаля на вили!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7938

    28 бер. 2022
    Анна Журавльова
    Для щастя так мало треба
    Для щастя, насправді, так мало треба: спокійні ночі, ласкаве сонце,
    спів пташки і мирно-синє небо щодня по всій Україні в віконцях.

    Для щастя, насправді, так мало треба: обійми друзів, радість дитини,
    Місяць вночі на півнеба і відсутність гудіння сирен щогодини…

    Для щастя, насправді, так мало треба: мир Україні, любов і турбота,
    щоб згинула в бункері та халепа, а з нею вся чорна, огидна піхота.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7939

    28 бер. 2022
    Шкавро Олександра Миколаївна, бабуся, 80 років, втратила зір дуже давно, але складає вірші.
    Молитва
    Молюсь за неньку Україну,
    за землю рідную молюсь.
    За стійкість нашого народу
    За сина кожного в бою
    Молюсь, щоб згинув ворог лютий
    і путінська уся орда,
    на Україну прийшов спокій
    і щоб сміялась дітвора.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7940

    28 бер. 2022
    Наталія Іванюк
    Мысли рускоязычной украинки
    Поймала себя на мысли
    И мысль эта как озарение,
    Не там мы искали смысл
    Не там просили прощения.

    Всё думали "Как там будет?"
    Простят ли на небесах?
    Но, пока тут - мы люди,
    Любовь и прощенье в глазах.

    Как мало внимания детям,
    Родителям, близким, друзьям,
    Как редко встречаем рассветы
    Как много "ну где-то там".

    Как много "потом случится",
    Как мало "давай сейчас"
    "А вдруг это не повторится?"
    "Да ну, это не для нас"

    Война...
    Вот что страшно...
    Случилось
    И боль.

    Умирают люди.
    И рушится всё.
    Прекратилось.
    И ничего больше не будет!

    Звонить, улыбаться,
    творить и встречаться,
    любить, веселиться,
    простить и забыться,
    себя осознать,
    иногда преклониться,
    сквозь горечь и боль
    научиться проститься,
    понять, принимать, покорять, восхищаться
    при этом всегда человеком остаться.

    И мир любить так, как во снах не видали,
    Не будет тогда ни войны, ни печали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7941

    28 бер. 2022
    Тарадайко Міла
    Підсніжник
    Куди ти преш?
    ось бачиш,
    тут підсніжник,
    найперший вісник,
    вісник про весну,
    а ти тут бродиш,
    нам чужий та грішний
    від гуркоту
    вже третю ніч нам не до сну.
    Вертай назад, туди де твої рідні
    берізки де, рябина й журавлі
    Не нагнітай, чужеє нам навіщо,
    але своєї не даруємо землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7942

    28 бер. 2022
    Наталія Івінюк
    На двох мовах
    Лупите меня психологи
    Терзайте..  вдвоём... Втроём
    А я напишу, что всё-таки
    Мы этот этап пройдём.

    И мне не нужны советчики,
    Что мол "пора уезжать",
    Отрубим автоответчики
    Но будем вслух отвечать!!!

    Так вот: Почему я дома?
    Да просто люблю... Не боюсь!
    Чому не бере мене втома?
    Тому що крізь сльози сміюсь!!!

    Тому що пан Арестович
    Мені колискову співа,
    Тому, що мій син удома
    Тому, що я досі жива!

    Тому, що я розумію
    Що майже три роки тому
    В зеленій кофтині, за мрію
    Я голос віддала Йому!!!

    Тому, що пан Кім безсумнівно
    Як той позитивчик щодня
    Виходить в мережі активно
    Бажає нам мирного дня.

    Тому, що всі пости в мережі
    Гарячі і теплі... Як плов
    Такі позитивно-безмежні
    Кидає пан Пономарьов!!!

    Тому, що є поряд люди
    Що пишуть завжди "Ти як?"
    Тому, що інакше не буде
    Бо ми переможемо! Так!!!

    Одно лишь, о чём жалею
    Что знаю лишь два языка
    Не всем поведать сумею,
    Что в этой стране и как!!!

    Желать и советовать Надо,
    Но этого делать не буду,
    Есть в жизни одна награда
    Понять то, что все мы Люди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7943

    28 бер. 2022
    Max
    TheTimes
    Flat bread with butter try-ya
    Drown in black playa
    Get shot from skaya
    Raise stakes higher

    Cross the border of nikolaya
    last thing u see is bayraktar flaya
    Visit air field on fire
    Dig a grave in chornoba-ya
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7944

    24 лют. 2022
    Ярослав Ткачівський
    Тут - Україна!
    Росіє, це не «скотобойня»,
    тут – Україна навіки.
    На смерть підуть за волю з боєм
    батьки, сини й чоловіки.

    І матері постануть грізно,
    дружини, юнки та малі…
    Хтось блеє десь, що всі тут різні –
    Єдині ми на цій землі!

    І кожен в бій за Україну
    подасться з ворогом на смерть,
    і я також вогнем зустріну,
    бо це є наша, рідна твердь.

    Московіє, ордо, Росіє,
    божка кремлівського спини,
    що в світі страх і горе сіє,
    бо гинуть на війні сини,
    чиїсь… А завтра, росіянко,
    твій син – у цинковім гробі
    «двохсотим» він прибуде зранку.

    Так станеться, кажу тобі:
    Спини убивць і ще невинних,
    всіх найманців Кремля спини,
    в мозках яких бракує звивин
    й не миру хочуть, а війни…

    Десь мама над дитям голосить,
    і сльози крапають – не роси! –
    нехай вас руки не сверблять:
    То ж схаменіться, «новороси»,
    вас моє серце й всесвіт просить,
    отямтеся, ординці, бл…

    Пробач за мій жаргон, читачу,
    зірвався з нервів цей матюк,
    бо я горю, киплю, як бачу
    кубло червоних змій-гадюк,
    отих відщепенців пропитих,
    бо кожен з них – московський смерд.
    Кажу від імені убитих:
    «Тут – Україна! Тут вам – смерть!».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7945

    28 бер. 2022
    Владлена Єлагіна
    Там, де ядро твоєї любови
    Там, де гойдався ти в небо у зоряні вихри і води,
    де найдревніший твій родич тебе народитись умовив
    там, де ти встанеш над серцем і сам даси йому ходу
    і буде ядро твоєї любови

    там, де стоятимеш рівно до білого зціпивши зуби
    і стелю, що пада, як душить підхопиш плечем як покровом
    над тим, хто до тебе з тобою і після тебе тут буде,
    нарешті побачиш ядро своєї любови

    і скресне плита з-під якої ти вийдеш у полум’ї гніву
    коли твоїм ротом земля у стугоні звіра промовить
    запалений світе незгасний
    лишається взяти на віру
    усе, що зосталось в ядрі од твоєї любови

    для тіла під сонцем є руки - посічені пальці у ранках,
    для спраги є талі озера із мулом і тріснутим льодом
    і ти посередині болю себе процідив до останку
    укотре розбивши орду,
    народився укотре.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7946

    23 бер. 2022
    Руслана Ставнічук
    ***
    Як тобі, рідна, живеться
    Там - біля пекла за крок?
    ...Кров'ю вмивається серце
    Як лине в тишу дзвінок.

    Боже, були ж ми щасливі!
    Думали - то все пусте...
    Зіронько! Вірю у диво -
    Віть перемоги росте.

    Ти бережи себе, мила! -
    Сину потрібна стіна.
    Хай не опустяться крила -
    Скоро скінчиться війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7947

    28 бер. 2022
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Скільки було тобі? Дев'ятнадцять чи двадцять?
    Тридцять, сорок чи п'ятдесят?
    Ти вступив до лав українських солдатів
    Та пішов боронити сім'ю й рідний край.

    На сторожі країни ти стояв з автоматом
    І боровся із тим хто звав себе "братом".
    Ти був мужнім, хоробрим солдатом
    Для когось ще сином, чоловіком чи татом.

    Та тепер ти в складі небесного війська
    Тебе вбила ворожа граната російська.
    Із неба віднині ти нас захищаєш,
    Терпіння та сили нам посилаєш.

    До рідних приходиш тепер лиш вночі
    І кажеш як любиш їм уві сні,
    Крилами ангела домівку вкриваєш
    А потім до війська небесного знов повертаєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7948

    28 бер. 2022
    Наталія
    Харків (Моїй домівці)
    Я повернусь.
    Напевно не сьогодні...
    І завтра. Втім, не треба зустрічати
    та я приїду,
    Щойно буду знати,
    Що вже по нас не палять знову гради.

    Я повернусь....
    бо те, що є втрачати,
    Частина з того - тут
          Назавжди. Буде!
    І кожен знає,
    кожен не забуде
    Про те, що неможливо описати.

    Я повернусь....
    обійми й тихі сльози
    Найменше з того,
    що спіткає зразу.
    А потім - буде довга
                               перифраза,
    Яку не повторити
                         й не змовчати.
    І буде день.
    І буде мирне небо.
    І буде стіл,
    І чарка за покійних.
    А тихий гомін прозвучить спокійно.
    А іншого?!
                      А іншого не треба.

    Я повернусь.
                      Чекай на мене знову,
    Як ти й раніш
    чекала і хотіла
    Почути майже видиму
                                 розмову
    У порухах й тремтінні мого тіла.
    І буде радість -
                              більша за оселю.
    І буде туга,
                       що зайде за хмари.
    "Я повернусь" - це вічне поміж нами.
    Я повернусь.
                           Ти чуєш?
                           Повернусь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7949

    28 бер. 2022
    Вільна Ві
    Войовниця
    Дідусю, я знаю, ти вчив мене доброті
    Ніколи не братись за зброю, людей всіх любити.
    Та настали, дідусю, і справді жахливі часи
    Войовницями й воїнами довелось стать твоїм дітям.

    Дідусю, я пам‘ятаю, як ти всіх людей виправдовував.
    І двері в своє серце ти всім завжди відчиняв.
    Та ось прийшов до нас сусід, типу «в гості»
    І, вибач за мат, всім у серце відкрите насрав.

    Дідусю, я згадую, як ти припиняв сварки
    Казав, що вони безсенсовні серед сімей.
    Та цього разу, дідусю, сварка зайшла занадто далеко,
    Занадто багато, дідусю, через неї вбили дітей.

    Дідусю, не зможу забути, як ти всім пробачав.
    Був впевнений: люди змінюються і на краще
    Та цього разу, дідусю, я впевнена, ти б думку змінив
    Ти б це не пробачив, а отже і я не пробачу.

    Дідусю, а я пам‘ятаю як ти любив жартувати.
    Завжди вірив в те, що сміх — це найкращі ліки.
    Та зараз дідусю, пробач, мені не до жартів
    Бо я не хочу миру, дідусю, я хочу бачити їх убитих.

    Дідусю, я знаю, як ти любив людей!
    І вчив мене цьому кожного дня, раз за разом.
    Та я вірю, що якби ти ще був поруч, живим
    Ми б з тобою в руках зараз зброю тримали разом.

    Дідусю, пробач, я стала жорстокою
    Радію чужим смертям і кличу себе «войовниця»
    Та я знаю, дідусю, ти б мені пробачив, бо бачиш сам,
    Що лиш боротьбою Україна зараз може захиститься.

    Дідусю, пробач, я почала втрачати людяність
    Та ти бачиш, мені не залишили вибору.
    Бо ти сам розумієш, дідусю, що краще померти,
    Аніж погодитись жити разом з руськими гнидами.

    Дідусю, я знаю, ти завжди був за свободу.
    Говорив, що ми маєм майбутнє своє обирати
    Так от, дідусю, я свій вибір зробила: я залишаюсь і до останнього
    буду свій рідний край захищати.

    Моєму дідусеві присвячується.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7950

    28 бер. 2022
    Юлія Носова
    зумери — це майбутня клята космічна НАСА
    так, наше покоління не зазнало падіння метеориту, чи радянського кричущого дефіциту
    ми не були свідками голодомору та не чули погроз якогось бандиту з дев’яностих, що розмовляє тенором
    але в нас тут свої розваги: три вершники апокаліпсису та лише нескінченна втрата рівноваги
    міцна трійця глухих літер «к»: коронавірус, карантин і клята війна
    сьогодні обстрілювали мій район, оболонь, тож усі друзі писали: «тільки не стій біля вікна!»
    зранку на сніданок ми їли бельгійські вафлі, а на вулиці вже майже розквітала весна
    поки я наливала каву, лунали постріли та трохи тремтіла земля
    я спокійно дивилася на маму, аби відчувати, що не одна
    але мені до нестями хотілося голосно кричати та проклинати небеса
    за те, що у свої 19 років я майже не застала життя,
    сидячи спочатку цілу вічність на дистанційці, а потім у розпал панічної атаки шукати укриття
    і це все тому, що у 21-му сторіччі люди досі не навчилися цінувати сердцебиття… кожного й кожної, неважливо яка сторона
    проте, якщо росія нападає на мою країну, я не буду «закрывать на это глаза»
    ми — покоління зумерів. фільтр кава, тік ток, толерантність, модернізована краса
    старша генерація каже, що ми безнадійні, віримо в мир у всьому мирі та інші неможливі чудеса
    але, ми не тільки про це.
    ми не якась там батьківська прикраса, звичайна мовчазна біомаса чи «підходьте, вільна каса!»,
    якщо хтось не знав, то в нас сили, свободи та власної думки безкрайні запаси
    якщо нам щось не подобається, ми не будемо носити фальшиві маски покірності та строїти щасливі гримаси
    тож, хіба після цієї скромної зумерської епітафії, ви можете навести приклад більш сміливої раси?
    я дуже сумніваюся, бо ми, зумери — це майбутня клята космічна НАСА.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7951

    28 бер. 2022
    Вільна Ві
    Не сподівайся
    Не сподівайся, голови не схилимо
    не сподівайся, що ми піддамося,
    бо ми удома і б‘ємось через кохання
    а ти прийшов і б‘єшся тут від злості.

    Не сподівайся, не побачиш Київ,
    не сподівайся підкорити одеситів,
    тобі не зрозуміти тої гордості і духу,
    тільки біля труни своєї ти побачиш від нас квіти.

    Не сподівайся, не захопиш землю,
    не сподівайся у полон забрати душі,
    твоєму «цареві» і через вік не стати,
    таким, як наш звичайний селянин: сильним та мужнім.

    Не сподівайся, Президента не здамо,
    ти кулями не пройдеш, тобі не зуміти,
    бо він — свій хлопець тут, наш лідер, побратим,
    хоча… тобі такого і не зрозуміти.

    Не сподівайся, орку, ти тут вижить
    і не ходи ти коло нашого дому,
    бо будеш мати справу з нами, нашим гнівом
    й тоді, ми обіцяєм, лиш двохсотим
    ти зможеш повернутися додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7952

    28 бер. 2022
    Марія
    З рук Господніх
    І ніч глибока, і не спиться,
    Ідуть хвилини, як роки.
    Гітара поруч і рушниця
    Стоять на відстані руки.
    Холодний спальник, фотокартка.
    Старий надбитий телефон.
    І хор думок, про що не варто
    Казати їй... Сирий бетон
    Вже майже зовсім не холодний.
    І страху більше вже нема.
    Ти вириваєш з рук Господніх
    Надію завтрашнього дня
    Собі і їй. Так небагато...
    Та вищої нема мети.
    І хай для тебе, мій солдате,
    Усі схиляються світи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7953

    28 бер. 2022
    Марія Юськів
    Дотла
    Чорні дні. Чорний дим і попіл.
    І багряна, бо кров, земля.
    Скільки ж була душа в окопі,
    Щоб почати усе з нуля?
    Ця весна не рахує числа,
    Бо рахує тепер тіла.
    Україно моя воскресла,
    Дай нам сили палить дотла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7954

    28 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    Як це жити без душі?
    А вам цікаво, як це жити без душі,
    Коли немає й крихітки святого?
    Цікаво, кажете? Тоді вам у росію,
    Вона живе так і пишається із того.

    Ще й пнеться всім нести своє «добро».
    Свій «взгляд на мір, гдє рускіє – бєзгрєшни»,
    А хто не хоче ставити тавро, хто бореться
    То він – «нацист, конечно»…

    І скільки нас, «нацистів», розвелось,
    Котрі жили спокійно і щасливо,
    Ростили хліб, дивилися кіно,
    Без парасолі йшли в весняну зливу,

    Свободу цінували і життя,
    І мали душу – вільну й незалежну.
    Й свою любили землю до нестями,
    Бо в України ж теж душа безмежна…

    Так от, про тих, хто животіє без душі –
    В якийсь момент мені вас стало шкода,
    Бо в вас немає жодної надії
    З рабів безвольних стати істинним народом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7955

    28 бер. 2022
    Світлана Шульц
    Без назви
    Я відраду знаходжу в книгах,
    А не в твоїх солодких губах.
    В сторінках і в мистецтві чтива,
    Моя талія в теплих руках.

    Сигарета і чашка кави,
    Підвіконня і сонця тепло.
    Я кохання знаходжу в книгах,
    Те кохання, що в грудях пекло.

    Сторінки під моїми пальцями,
    Душу плекає сюжет.
    Терпке вино із танцями,
    Я із роздумами тет-а-тет.

    Книги мені не зрадять,
    Книги то краще ніж секс.
    На відміну від палкого кохання,
    У книгах завжди є сенс.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7956

    28 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    А знаєш як закінчиться війна?
    А знаєш як закінчиться війна?
    Ми всі прокинемось від тиші на світанку,
    На небо глянемо і вип’ємо вина
    Із миру, спокою і світла цього ранку.
    Й по жилах розтечеться сум і біль,
    І щастя, що буває раз на вічність,
    А потім сядемо за ненакритий стіл,
    Згадаємо Ісуса, Буду, Вішну…
    Усіх Богів, яким молились ми,
    Молились кожну ніч, коли стріляли,
    Коли не видно було неба через дим…
    Молилися за тих, котрі стояли,
    Як кам’яна стіна, за рідний дім,
    За тих, хто любить їх і довіряє,
    За тих коханих і безмежно дорогих,
    За Батьківщину, що від края і до края
    Така прекрасна і така твоя,
    І за свободу,
    Що життя цінніша…
    І ми сп’яніємо  від щастя, не вина,
    І відтепер навіки станемо сильніші…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7957

    28 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    Голову тримай високо
    Голову тримай високо –
    Сльози нехай не падають,
    Ми неодмінно вистоїмо
    Під обстрілами, під градами,
    Під звуки сирени тривожної,
    І серця зірваний ритм,
    В цій битві ми переможемо,
    У цьому певен весь світ.
    Він зараз завмер, не дихає,
    Він дивиться через ніч,
    Як з малого проростає величнеє,
    Й дає ворогам відсіч,
    Як ворог скажений біситься
    І кидається на всіх,
    Та вже не страшний –
    Безликий він… і
    Його непідйомний гріх
    Вже тягне на дно -
    Не виплисти кривавій імперії зла,
    На кожного із антихристів
    Вже чекає своя труна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7958

    28 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    Ми навчилися жити в моменті..
    Ми навчились жити в моменті,
    Боятись смерті, сміятись з смерті…
    Ми навчились любити ранки, спиняти танки,
    І просто бути…
    Особливі?
    Не особливі… Звичайні люди…
    Звичайні люди.
    Ми змінились тепер назавжди –
    В нас буде завтра,
    І в цьому завтра,
    Ми все зробимо так як треба,
    Бо мирне небо, безхмарне небо,
    Нам далось дорогою ціною
    В жахітті бою,
    У пеклі бою…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7959

    28 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    Були міста..
    Були міста, їх будували люди,
    Любили кожну вулицю і двір,
    Бо рідне місто, хто ж його не любить  -
    Це молодість, дитинство, отчий дім..
    Міста.
    Були.
    По них стріляли гради,
    Ракети падали,
    Палало тут і там..
    І чулось з «бункерів» здивоване –
    «Нє ради?... Как так?
    Ми жє хотєлі лучше вам…»
    Вам «бункерним» … не знаю як без мату…
    В вас мозок деформований, чи як???
    Ми не здамось, ми втратили багато,
    Але в нас край Людей,
    Не посіпак,
    Не мовчазних рабів, тупого бидла..
    І ви за ВСЕ заплатите, за ВСЕ!
    Бо з неба, знаєте, Йому все краще видно,
    Він весь свій гнів на ваші голови знесе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7961

    28 бер. 2022
    Марія Юськів
    Хай чує Бог!..(сусідам-небратам)
    Ми так від вас втомилися, сусіди!
    Нам ваше все зненавиділось вмить...
    Хай бачить Бог, як мій народ болить,
    Коли страждають матері і діти.

    Хай чує Бог,як кличе батько сина,
    Як просить повернутися живим.
    Як друга покидає побратим,
    Яка важка скорботи нам хустина...

    Яка вона, сусіде, ціна смерті?
    Яке воно життя тобі на смак?
    Чи виправдає мірою срібняк
    Всі душі понівечені й роздерті?

    Хай Бог простить, а я простить не можу.
    Мені на це бракує все ще сил.
    Земля не вистигає від могил...
    Я цьому оправдання не знаходжу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7962

    28 бер. 2022
    Ольга
    Дикі гуси
    Поверталися до дому дикі гуси.
    В милий край, де пісні солов’їні.
    На чужбині в зимку бути мусять,
    Серце залишивши батьківщині.

    Така доля – у лиху годину
    Покидати дім та геть летіти.
    Та душа так рветься не зупинно
    В рідний край, де народились діти.

    Поверталися до дому, в Україну,
    Радісно у небі гомоніли.
    Тільки не пройшла лиха година ,
    Їх війна жахіттями зустріла.

    Навіть гуси в небі зрозуміли:
    «За свободу битимось що сили!»
    Землю рідну крилами закрили,
    І літак ворожий мужньо збили.

    Це не вигадка. Так все було насправді.
    Може Бог гусям велів? Не знаєм.
    Але знаєм: в Україні – правда!
    Ми своє і рідне захищаєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7963

    28 бер. 2022
    Юрій Бондарчук
    Райдуга у темряві
    Усі твої мрії були знищені вмить
    Градом вогню, що ллється з небес.
    І цінуєш тепер кожну ту мить,
    Як рідних своїх огортав ти з любов'ю.

    Сирена гуде - рівняється дім.
    Уламки ховають дітей під собою,
    І плине кача по багряній воді,
    Відносить дитя до рідних своїх.

    Та поки в полоні тирана знаходимось ми
    Захист вже тут - він нас не підводить.
    Боронить наш тил під тілесним щитом,
    Хоронять так звану "весну" під сніжним покровом.

    Сидиш ти у темряві під кодом атаки,
    Чекаєш той час як завіса спаде.
    А поки тримаються темні часи,
    Щастя знайдеш ти, звернувшись до світла.

    Істерика зводить та гумор сильніший.
    Їх танки та бомби криють цигани та гопи.
    Агресор - не трактор, не такий вже й страшний,
    Хоч кораблі мусять нахуй послані бути.

    Тож годі усе, паніку геть депресивну
    Ми сильні у єдності нашій могутній.
    І поки весь світ мовчки стоїть та чекає,
    Покажемо всім як орків цінують на нашій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7964

    28 бер. 2022
    Ерко Красовський (Орест Пастух)
    тріскотять повідомлення
    тріскотять повідомлення – захлинається Messenger
    космос бомбується сигналами – «SOS!!!»
    із могили зітхає нам Генрі Кіссинджер
    світову демократію поїдає цироз
    неофітом сучасність гортає Історію
    і червоним підкреслює – «ГЕНОЦИД», «ГОЛОКОСТ»
    онко-політика крізь трубу крематорію
    метастазом вражає кожен пост і репост
    іграшкові альянси  трусяться – «стра-а-ашненько!»
    загнані в моральний нарив
    сивим щуром з під Кремлівської башеньки
     «тільки б він їх не вкусив…»
    з-під столів декларують Шольци з Макронами
    кепсько прихований онанізм на фашизм
    поки під дулами, мікрофонами й дронами
    Європу по#обує тугий реваншизм
    сука-війна інкубаторно вигріта
    трусить кордонами, як і колись
    правда й брехня в поцілунку, як в Маґрітта
    намертво й ціпко зрослись
    що вам сказати, тим хто там іздаля
    править ґешефти ціною крові за газ?
    хай чисті душі дітей з Маріуполя
    сняться щоночі вам раз-у-раз!©
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7965

    28 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Буде знов любов
    Що у нас було
    Любов та літо
    Так говорять хоча не було любові
    Зараз по окремості
    Дивимося новини
    Де люди гинуть в крові
    От якби не було війни
    Можливо, все б було по-іншому
    Зараз людям хочеться додому
    Голова похилилася додолу
    Не хочеться відчувати цю втому
    Хочеться вірити , що буде знову літо
    Що хлопці даруватимуть дівчатам квіти
    Жахливою видалася весна
    Життя зруйнувала потворна війна
    Від всього цього виє душа
    Від болі плаче вона
    Як же хочеться відчути тепла
    Знову згадати ці почуття
    Просто назад минуле життя
    Та в серці надія та віра
    Що буде ще краще після
    Звучатиме радісна пісня
    Буде новий найкращий світанок
    Хлопці поведуть дівчат у танок
    Буде добрий кожний ранок
    Будемо знову на повні груди дихати
    Не будуть в міста вриватись ракети
    Будуть навколо свята та бенкети
    Не будемо більш страждати й ридати
    Будемо знову любити й радіти
    На каву в улюблений ресторан ходити
    Всі ми будемо ще більш щасливо жити
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7966

    28 бер. 2022
    Аліна Кундукова
    Kyiv
    Відкриваю гугл мапс
    Золоті ворота
    Ботсад
    Володимирський
    Ніколи не забуду
    Жодного повороту

    Малюнок вулиць
    На карті
    Як анатомія твоїх артерій
    На Дніпрі виблиски
    Я хороший лікар
    Якщо їх пам'ятаю
    На тілі мого міста
    Кожен будинок
    Кожні двері

    Пробач мене
    Півторатисячорічний
    Наречений
    Кожен звук і аромат
    Напам'ять звчений

    Я не лікар твій
    Бо ти зцілений
    Весною й Землею
    Хрщений
    Квітневими деревами
    Блений

    Пробач мене
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7967

    28 бер. 2022
    Плахтій Ольга
    До російського солдата
    Ну що, супостате,прийшов воювати?
    Для тебе це служба,а тут моя мати,
    А тут мої діти і моя дружина
    Та дух український від батька й до сина...

    Тобі за війну обіцяли готівку,
    А я лиш бороню власну домівку,
    Поля і ліси, рівнини і гори,
    Аби не ступив сюди ти - лютий ворог...

    Твій цар збожеволів,він вбивця і кат,
    А ти поневолений, кривавий солдат...
    На твоїх руках кров невинна пролита,
    Твоїм поколінням її не відмити...

    Ступив ти на землю чужу, землю вільну,
    Котра під Господнім покровом всесильна...
    Кидай свою службу, пошли свого ката,
    Вертайся додому, кривавий солдате...

    Я  буду стріляти,я буду вбивати...
    Бо тут мої діти,дружина та мати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7970

    28 бер. 2022
    a.m.
    a word
    beneath the rising, seething smoke
    the sky cry out a pleading warning
    whilst earth embraces fallen sons and daughters
    as tenderly as mothers do in mourning

    and from the foul, foreign fog
    foe claws and slithers from the east
    no brother cometh to our door
    instead a wicked, cruel beast

    with jaws unhinged and hungry eyes
    they'll "see our faces, not our backs"
    for high above the sovereign land
    God cast his lot with Cossacks.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7971

    28 бер. 2022
    Злата Подугольнікова
    10-20-30
    день десятий, двадцятий, тридцятий
    у новинах немає новин.
    вимикай усе світло; чекати.
    чуєш? час свій сповільнює плин.

    небо знову гуде надто низько,
    холод лізе під ковдру чужу.
    десь на світі ще є твоє місто?
    знаєш? я тобі вже не скажу.

    календар перегорнуто в петлі
    день тридцятий, двадцятий – і знов
    на світанні дзвінок – де ти? в пеклі.
    ти зникаєш. як чутно, агов?

    день десятий, десятий, десятий,
    може – перший, та хто рахував?
    накривайся тепліше; мовчати
    надто гучно. то може, в підвал?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7972

    28 бер. 2022
    Айрисді
    Без назви
    Два десять. Три сирени. Куртка. Кіт.
    Вода. Підвал. Стілець і тепла ковдра.
    Три сорок. Вийшла. Видко білий світ.
    Весна. Підсніжники. І ніби усе добре.
    Новини. Сильний президент. Війська.
    Зміїний острів. Танки. І Надія.
    І знов сирени. Страх. Сирий підвал.
    Новини. "Нема втрат". Палає мрія.
    Відважні ЗСУ. Захищена країна.
    Єднання нації. Підтримка. Віра в краще.
    Ми разом! Ми єдина Україна!
    І зовсім скоро все буде інакше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7973

    28 бер. 2022
    Людмила Гороть
    Щира й горда вкраїнська душа
    Щира й горда вкраїнська душа,
    З добрим серцем  та  вічним терпінням,                                         Йде до волі в тернах - споришах
    Зі святою вірою в спасіння.

    Скільки ж  їй  іще треба пройти?!
    Скільки жертв ще потрібно віддати,
    Щоб себе з-поміж інших знайти
    І навік  незалежною стати?!

    Скільки твердити всім, що ми є народ?!
    В котрий раз це доводити кров’ю?!
    Захищати свій рід від зловісних заброд
    Вірною синівською любов’ю?!

    Та надія живе, що вкраїнська душа,
    З добрим серцем та вічним терпінням,
    Свою волю та долю з любов’ю в серцях
    Віднайде і здобуде спасіння!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7974

    28 бер. 2022
    Лашко Анна
    Історична колія
    Кулі не знали кого вбивали,
    але влучали точно - насмерть.
    Безтямно, у пориві руйнування,
    я пишу агонічний сонет.

    Голограми відреконструють міста,
    бо віра моя викувана гранітом.
    Молитви нетлінні віщують/воркують вуста,
    а там не за горами наше миле-мирне літо.

    Прокинемося в іншій епосі,
    яку саму і активізували.
    Ти ж мій народе стоголосний,
    тебе століття гартували.

    Незламні, нескорені загоять Україні рани,
    і ми ще побачимо як у Києві квітнуть каштани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7975

    29 бер. 2022
    Natalia Vitvinina
    Легко ли?
    Легка ли дорога у облака?
    Не скажет оно.
    Промолчит.
    Закатом окрашенным всполохом,
    Помедлив, сгорает в ночи...

    Легко ль, угловатый зубрилка,
    Вписаться в невежества круг,
    Где грубостью, хуже резинки,
    Углы твои тщательно трут?

    Легко ли ростки пробиваются
    На свет через толщу земли?
    Так тяжкий свой путь выбирает всяк,
    Готовый за Светом идти.

    Легко ли, родившись калекой,
    На жалость к себе уповать,
    Когда затушили свирепо
    Единственный светоч - мать?

    Легко ль выполнять приказы,
    Невинным несущие смерть?
    Сам выживешь - будешь наказан -
    Ты память не сможешь стереть.

    Она не растает облаком,
    Зарёй не сгорит в ночи.
    Она освещает всполохом
    Где
    нужно
    сложить мечи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7976

    29 бер. 2022
    Айрисді
    Жити
    І жити так, щоб кров кипіла в жилах,
    Щоб кожен день немов останнім був.
    І бути тим, хто носить жовті крила
    У холоді блакиті важких дум.

    І бути з тими, хто тримає землю
    За тих, хто був, боровся до кінця.
    Заради тих, хто скоро гори зверне
    На пам'ять нашим дочкам і синам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7977

    29 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніки війни
    Настав вівторок, день тридцять четвертий,
    Я щодо людяності мушу говорить.
    Весна на вулиці, і сонечко в зеніті,
    А серце ниє, серденько болить.
    Весна - це час відновлення природи,
    І саме зараз нищать мій народ,
    Були в нас плани засадить городи,
    А мусим зупинять ракет польот.
    Вже незабаром зелень забуяє,
    Купчасті хмари - може задощить,
    І квіти перші ніжно-золотаві
    У луках, у лісі квітень прихистить.
    На фоні цім природнім та безпечним
    Ми маєм трощі, галаси сирен,
    Загиблим дітям по усій планеті
    Будують незабутній монумент.
    Передамо нащадкам, безперечно,
    Як боронили Батьківщину навесні,
    І закарбуємо на віки вічні,
    Щоб не було війни!
    За мир і спокій ми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7978

    29 бер. 2022
    Лія Алтухова
    Мій час зупинився
    Мій час зупинився.
    Для мене цей місяць як день.
    Я хочу додому, але це, на жаль, неможливо.
    Бо дома немає,
    Для когось він просто мішень.
    А я там була, так, була! неймовірно щаслива.

    А я там була...
    Там мій ворох каструль та речей.
    Там подих любові, там десь у комодах всі фото.
    Мій час зупинився,
    Й біль мій по венах тече,
    Мій дім звик до сміху, тепер там біда й скорбота.

    Я хочу додому,
    До мами, до лагідних слів.
    Гуляти по місту, зустріти нарешті всіх друзів.
    Цей відчай невтомний,
    Та йому на зміну йде гнів,
    І кожен в цій бійні отримає все по заслузі.

    Мій світ розділився
    На до й на жахи війни.
    Мій світ розколовся, бо ворог підліший за чорта.
    Я хочу додому,
    В обійми тієї весни,
    Де ми перемогу святкуємо з київським тортом.

    Куди пішли, в'язні?
    На вільних? в яких все горить?
    Ви тут не герої, вас палять, мов листя засохле.
    І хай не люб'язно,
    Але поетично звучить
    Для мене "Ми - сила!" й "Щоб ви всі, суки, подохли!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7979

    29 бер. 2022
    Лія Алтухова
    Як ти?
    Як ти? - теперішня мова любові.
    Як ти? - страшенно важливі слова.
    Знову чекати на відповідь. Болі
    В нас тепер стільки, що вщент голова.

    Як ти? - молитва всіх рідних щоночі.
    Як ти? - й тільки б не тиша... Пиши!
    Боже, нехай їх ніхто не зурочить,
    Боже, нехай небо там не дощить.

    Тільки б не тиша... хай тільки не тиша...
    Просто "все норм" чи швидке "в мене ок".
    Поки злий вітер дерева колише,
    Хтось вже прямує до самих зірок.

    Як ти? Ти як? Де ти є? Що з тобою? -
    Тихо, крізь сльози, затримавши стук
    Серця, летять з незміренною журбою
    Речення всіх нерозривних сполук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7980

    29 бер. 2022
    Лія Алтухова
    Время жгло
    А потом было много всего...
    Время жгло, как картечь,
    Вызывая уже привыкание к страху и боли.
    Я училась терять, там где очень хотелось беречь.
    Я училась быть гибкой, пусть даже в ущерб чувству воли.

    Я училась не ждать, от стыда опуская глаза,
    Не заглядывать в душу, нутром ощущая до дрожи.
    Я училась бежать, там где очень хотелось назад
    И безлико тонуть в энной массе случайных прохожих.

    А потом было много всего...
    Это просто война.
    И она беспощадна и к чувствам и к действиям вешним.
    Я училась вновь жить, оттолкнувшись от самого дна.
    Я училась не выть от того, что не будет как прежде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7981

    29 бер. 2022
    Ірена Слута
    Без назви
    Кажуть, Колись не було ні Землі, ні Неба
    Був лише Бог - от і вся потреба
    Тепер у нас всього надміру багато
    Як немає стріхи, то на біса хата?
    Вийди в простір безмежної пустки
    Навчу: треба зімкнути повіки-пелюстки
    Вдих видихом завершати
    І паузи між ними тримати
    Медитацією наповни існування
    Промовистим буває лише мовчання
    Не бійся відпускати без втрати
    Безкоштовно можна лише помирати
    Намір і дія - одного ягоди поля
    А свободи солодкої шлях - своєволя
    Стань маленьким як атом - всесвітом будеш
    Перезапуск Природи - надумане забудеш
    Повернення у витоки існування жадане
    Знайомся: Бог - це ти, створіння кохане...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7982

    29 бер. 2022
    Ірена Слута
    Без назви
    Заціпило
    Україна я
    Жінка, Мати, Земля…
    Мови нема
    Видиху, сліз: німа
    Діточки мої! Пташенята!
    Вигодувала, виплекала, аби звіру у лапи віддати!?
    Не знана, не кликана, не жадана
    Чужорідна вібрація. Пробач кохана!
    Одне око виплакала сльозами
    Одне вухо заглушила чужими гріхами
    Одну руку на поталу вовкулакам віддала
    Ногу відгризаю, аби лишити кайдани

    Чи ж по те я квіти у коси вплітала, аби жити як вітер, блукати світами?
    Чи ж по те мені дитятко на грудях заснуло, аби матір його знищили люди?!

    Ціп межи очі, будь ти не ладний
    Холодному, брутальному руйнатору Лади
    Як ми з Дитятком собі раювали
    Плани, мрії: словами, ділами, піснями…

    Не бачу священного змісту орошення кров’ю
    Розпинати святих, беззахисних та героїв?
    Неможливо зарадити проклятим безголов‘ю
    Неминуче страждання. Століття двобоїв…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7983

    29 бер. 2022
    Ірена Слута
    Без назви
    Злочини завжди починаються з мовчазної згоди жертви
    А ми не вівці на вівтарі - і поготів
    Коли розносив зловіщі мітки,
    чи ж ворог того що отримав хотів?

    Знання примножує скорботу
    А не знання - прокажених стезя
    Звір по закону природи йде на охоту
    Людиноподібний деспот - корчить ферзя

    Розтрушені кості спогадів давніх
    Генетична пам’ять витанцьовує па
    Ну що ж ти все ліпиш мені тих народів братніх?
    Ґвалтуєш скажено, ну геть не сестра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7984

    29 бер. 2022
    Прохожий
    Земля на крыльце...
    Попал снаряд в мой отчий дом.
    Разрушено крыльцо.
    Всю грудь мою сковало льдом,
    И посекло лицо.
    Не плачь любимая по мне,
    Хоть бьёт разлуки час.
    Меня убили на войне,
    И разлучили нас.
    Попал снаряд в мой отчий дом.
    Разрушен весь подвал.
    У дома я играл юнцом.
    И маму с поля ждал.
    Теперь присыпаный землёй,
    У дома я лежу...
    Под яркой утренней зарей
    На небо вверх гляжу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7985

    29 бер. 2022
    Прохожий...
    Зачем???
    Важно сэлфит себя с автоматом пацан,
    Как и тот, что в окопе напротив.
    И не знают они смертоносность свинца,
    Что как лента застыл в пулемете.
    Не видали смертей от разрывов гранат.
    Сухпаёк им в новинку - съедобно.
    Но зовётся уже гордо каждый - "солдат".
    Только слово - не боеспособно.

    Кто послал их на бойню в Луганскую степь,
    Кто снабдил "Калашами", "Шмелями"?
    Чтоб узнали бесславную глупую смерть?
    Чтоб по хатам соседей стреляли?
    С кем война? И за что надо им воевать?
    Кто людьми, словно в шашки, играет?
    Чтобы в роскоши вырастить собственных чад,
    Они наших на смерть посылают.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7986

    29 бер. 2022
    Ірена Слута
    Без назви
    Тепер я військовозобов’язана
    З країною пуповиною пов’язана
    І хоч намотана вона мені довкола шиї
    А на обід готують нам помиї
    Ми гордо вимахуємо надірваними стягами
    Вражаємо чужинців безглуздими звитягами
    Заробляємо гроші на чужинах
    Розплачуємося на материнських сивинах
    Вступаємо поперемінно в альянси
    Навчилися і матом говорити, і танцювати реверанси
    Я не боюся ні за себе, ні за дочку кохану
    Ми візьмемо зброю, і перев’яжемо подрузі рану
    Нам рішення приймати і бути героями звично
    От лиш аби не геноцидили нас методично
    Стояти за віру, за правду, за волю
    Боротись за землю і мирную долю
    Велика місія на нашу голову впала
    Спокою і миру надію поховала
    Безглуздість усього до жаху вражає
    Нас здали як м’ясо. Жоден світ заступитись не бажає…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7987

    29 бер. 2022
    Ірена Слута
    Без назви
    Йшла по вулиці
    Я пам’ятала
    Спека плавила
    Та не лякала
    Фокус втрачено
    Довіри мало
    Хлопчику мій
    Тебе земля забрала
    Рідна, державна, батьківська
    Домовина
    Гарно
    Бо завжди рівна спина
    Я пам’ятала
    Градів запали
    Запечені губи
    Чужі п’єдестали
    Я пам’ятала
    Думками дружини
    В обійми котрої ти прагнув полинуть
    Я пам’ятала
    Сльозами дитини
    Татко! Мій татко
    Глуха домовина
    Я пам’ятала
    Руками мами
    Кудряве волосся
    Ігри в заграви
    Я пам’ятала
    Серцем розбитим
    Країни кордони котрої сльозами розмито...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7988

    29 бер. 2022
    Карина Гаура
    Без назви
    Жінка з малечею стоїть сумна,
    І навіть речі не встигла зібрати, та залишилась одна.
    Її коханий пішов на захист України,
    але жодної вістки не прислав й нині.
    Сирена й вибухи на фоні шумлять,
    вертольоти над ними не припиняють літать.
    Неповноцінна сім’я до укриття біжить,
    яка негода, на них ракета летить.
    Матір встигла лиш закричати,
    малеча залишилась одна. І куди ж їм тепер тікати..?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7989

    28 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Вопросов много
    Вопросов много, но ответ один:
    Мы на колени пред врагом не станем!
    Да и теперь мы тоже не стоим,
    Ведь любим Украину, нашу маму!

    Она одна. Народы в ней – семья,
    Но вы ее разрушить захотели..
    Пришли с мечом. И началась война,
    Где победить нас вряд ли вы сумели,

    Ведь непокорны вам наши сердца,
    А души горят пламенем свободы.
    Но вы... Рабы до адского конца
    Гремите цепью в лапах кукловода.

    Крушите все сегодня «наугад»,
    Стреляя, убивая мир и дружбу...
    Вам не понять, что здесь никто не рад
    Любому, кто продал однажды душу

    И верит слову, где одно враньё.
    Вам не понять, что стали мы едины
    В борьбе за мир и счастье,– всё!–
    Желая вас изгнать из Украины!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7990

    29 бер. 2022
    Лія Алтухова
    Голоси
    -         Я хотів будувати мости.
    -         А я лікарем бути хотів.
    -         Хтось же має мене донести?
    -         А я так полюбляю котів!
    -         В мене школа на завтра була…
    -         Я ходила весь рік на балет!
    -         Я не знав, що багато так зла…
    -         Я купив моїй мамі букет.
    -         Хто підкаже, де моя рука?
    -         Я не бачу нікого тепер…
    -         Пам’ятаєте смак молока?
    -         Це було, мабуть, десь у четвер…
    -         Ми ходили колись в цей театр,
               З дідусем, він у нас генерал!
    -         Так багато палає тут ватр.
    -         Я не знав, що тут теж є підвал.
    -         Люди, люди! Ми тут! Ми тут є!
    -         Нас повинні почути! Ми тут!
    -         Мамо, сонечко рано встає?
    -         Тату, підемо знов на батут?
    -         Мені страшно й темно, де всі?
    -         Де я? Мамо! Куди ти? Не йди!
    -         Мені 3, брату вже майже 7…
    -         Принесеш мені на ніч води?
    -         Я заснув, мабуть. Солодко так..
    -         В мене більше немає ноги…
    -         Мене вбив той російський літак…
    -         Я застряг, стільки тіл навкруги…
    -         Мені  5,  я так мрію про світ…
    -         Може ми в чомусь винні? Скажіть?
    -         В мене наскрізь пробитий живіт…
    -         Мамо! Маааамо! Допоможіть!...
    -         Знаєш, проліски йдуть навесні..
    -         Мамо, в тебе тут крапля сльози…

               Хай до смерті тепер уві сні
               Їм приходять оці голоси.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7991

    29 бер. 2022
    Надія Пігош
    Без назви
    Подяка вам ріднесенькі солдати,
    Що захищаєте нас в день, в ночі,
    Щоб ми могли спокійно спати,
    Ви відбиваєте атаки ворогів.

    Ми ціним вашу мужність і відвагу,
    І щиро вдячні вам за все.
    Ми впевнені у вашу перемогу,
    Бо Україна у серцях всіх нас живе.

    Нас не здолати ворогу ніколи,
    Бо з нами Бог і матінка земля.
    І хоч калічать нам здоров'я, долі,
    Та є незламний дух, і сильная душа.

    І всі ми разом відсвяткуєм перемогу,
    І відбудуєм Україну із руїн.
    Всім серцем щиро ми подякуємо Богу,
    А всім героям честь, пошана і уклін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7992

    20 бер. 2022
    Шаповал Ірина Іванівна
    Сильна армія.
    Жили ми, та й не знали,
    Що армія мужня
    Повсюди нас охороняє,
    Ворога б'є дужо.

    Научились вояки
    Зброю брати мужньо,
    Джевелни й байрактари
    Направляти влучно.

    Б'ють вони ворога,
    Де носа не суне,
    Дають відсіч ворогам,
    Щоб ні про що не думав.

    Не марив він земельки
    Нашій відхопити,
    Тай тікай же ти повсюди,
    Дай спокійно жити.

    Затьмарілий ваш народ,
    Нічого не бачить,
    Що в погибель тяне кат
    Всю країну вашу.

    Та послухайте ви нас,
    Та відкрийте очі,
    Ви загарбники кругом,
    Де нога не скоче.

    Та не лізьте ви до нас,
    В себе порядкуйте,
    Наведіть порядок в себе,
    А до нас не суньте.

    Ми спокійно і без вас
    Всі красиво жили
    І не марили кругом,
    Щоб ви нас учили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7993

    29 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Ви бомбили мій Київ
    Ви бомбили мій Київ.
    Мій Київ!!!
    Святу, древню столицю Русі,
    Яка вас зколисала, зростила,
    Яка щиро любила вас всіх.

    Ви бомбили мій Київ!!!
    ,,Сестриці'',
    Що у дружбі навіки клялись.
    Та тихенько кували ви крицю,
    В нашу спину ви ніж підняли.

    Не пробачим. Ніколи, довіку!
    Вашим дітям прокляття навік.
    Не забудемо болісні крики,
    Плач дітей не пробачим повік.

    Тож гори ти у пеклі, роsiя!
    Ти ніяка мені не сестра.
    Твоя мати, мокшанська повія,
    Своє тіло ординцю дала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7994

    29 бер. 2022
    Віталія Бабущак
    Без назви
    Світанок йде, приходить ніч
    Сльозами віск стікає з свіч
    І б’є об бронзу било навсібіч…
    Цей монотонний дзвонів дзвін
    Біжить за нами навздогін…
    Біжить крізь ніч, крізь трупи міст-руїн.
    І храм стоїть самотній знов…
    Знов проливають нашу кров
    Ікони плачуть знову з стін церков.
    Не тиха знов вкраїнська ніч,
    Летять ракети навсібіч…
    І ми зі смертю знову віч-на-віч.
    Заснула доня на руках,
    Від вибухів трясеться дах,
    Але в її очах відсутній страх.
    В ім’я і сина і отця,
    Ми віддамо наші серця,
    Але стоятимем тут до кінця.
    До переможного свого кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7996

    29 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Мій Ісус
    Уже й храми горять, тихо плавляться дзвони!
    Добре, що цього не бачить їх зодчий!...
    Лиш на згарищі плачуть вцілівші ікони...
    Мій Ісус - найдорожчий!

    Де ж ми будем молитись на тих попелищах?
    Дав би відповідь нам, хто лишився мудріший!
    Між руїнами вітер сопілкою свище...
    Мій Ісус - найщиріший!

    Та не всі ж погоріли у храмі ікони!
    І вино для  причастя не стало гіркішим!
    Ми смертельні снаряди переплавим у дзвони...
    Мій Ісус - найживіший!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7997

    29 бер. 2022
    Віра Павленко
    Без назви
    Сто раз уб'ю тебе, загарбник!
    Сто раз тебе, розбійник, прокляну!
    Цим не вчиню я злочин карний,
    І гріх на душу, знаю, не візьму.

    Щоб другим стать Наполеоном,
    Повномасштабну цар почав війну.
    В огні смертельнім батальйони,
    Безлюдне місто покотилось в тьму.

    Могила братська - Маріуполь!
    Одні руїни, мов жахів парад.
    Все бузувір понищив тупо -
    Безпеки "будапештський наш гарант"!

    Який же ти, скажи, політик?
    Ти - божевільний наглий імпотент!
    Жорстоке чиниш  зло... Вєлікій?
    В диявола придбав собі патент!

    В своїх фантазіях звірячих
    Про славу мрієш нову - світову.
    Зігнати знову всіх незрячих
    В гнилу імперську яму? Де-жавю.

    А ми вінок плетем великий -
    Не з лавру, з дурману і блекоти!
    Щоб здох ти і замовк навіки,
    Й твої безмозглі піддані кати!

    Сто раз тебе уб'ю, негідник,
    Сто раз тебе, убивцю, прокляну -
    За горе, за криваві ріки,
    За Українську змучену Сім'ю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7998

    29 бер. 2022
    Алла Демчишина
    Понад Усе
    І мед дає, і - соняшники сіє,
    Партнерам - хліб із сіллю піднесе,
    Опорою та другом бути вміє,
    Оплот і незалежності - надія,
    Відомо: Україна - не Росія,
    Для громадян своїх - понад усе.

    Ніщо не буде і ніяк забуте,
    Щоб з висновками пам'ятати все:
    Голодомор, і кіборгів, і Крути...
    Ніхто не зможе більше нас зігнути,
    Збережемо героями здобуте,
    Бо: Батьківщина нам - понад усе!

    Як на собі ярмо нести не мріє,
    Так і його - нікому не несе.
    Чужого не краде і не воліє,
    Досягненням дітей своїх радіє,
    Як мати, захистити їх зуміє,
    А Україна їм - понад усе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8000

    25 бер. 2022
    Яніта Владович
    Не люди, а просто нелюди
    Зомбі, вурдалаки, орки
    якось вилізли з болота:
    наказує, як нам жити,
    оця бридка Злидота.

    Не має своїх статків,
    земля бур'яном вкрита,
    а за чужі пожитки
    ладна й сусіда вбити.

    Ззовні наче і людина,
    а в душі — багнюка,
    вона гірше ніж звірина,
    підступніше зміюки.

    Промовляє ім'я Бога,
    проповідує братерство,
    але нічого святого
    не бачу у її звірствах.

    Промила мізки добре
    облудна пропаганда:
    усе біле стало чорним,
    бо «так казала Ванга».

    Поки крові не нап’ється,
    не матиме покою,
    і у пеклі приживеться,
    бо дружить з сатаною.

    Але московія проклята
    сама іде на страту:
    вже ніхто не хоче знати
    цю орду злодійкувату.

    (Залізні кілки готові,
    свята вода у пляшках,
    ждуть голуби поштові
    наказу бити по москалях)

    Злодій межі порушив,
    його зустрінем свинцем,
    сонце згодом досушить
    те, що ми не доб'єм.

    Одразу по Перемозі
    обіймемо друзів, рідню,
    лунає на кожному розі:
    "Люблю Україну свою!".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8001

    29 бер. 2022
    Алла Демчишина
    Ми Україні - Не Чужінці
    Ми Україні - не чужинці
    І з Нею - разом на віки,
    Ми - різномовні Українці:
    Угорці, росіяни, кримці,
    Болгари, греки, осетинці,
    Євреї, молдовани, німці...-
    ...Ми - за походженням такі.

    Нам сили і натхнення стане
    ЇЇ майбутнє будувать,-
    Ми - Українські Громадяни:
    Католики та християни,
    Іудаїсти, мусульмани,
    Конфесій всіх парафіяни, -
    На захист здатні Їй вставать.

    Ми - з Української Країни,-
    ЇЇ жовто-блакитний Стяг,
    Квітуча Мова солов'їна, -
    З'єднали нас в Одну Родину,-
    Міцну, єдину Батьківщину,
    Долати з Нею грізні днини,
    І - йти багатовічний шлях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8002

    26 бер. 2022
    Інна Бабак
    Просим пройти в Ад!
    Вы готовы к встрече с нами? Каждый будет рад!
    Что ж, товарищи рашисты, просим пройти в Ад!
    Не стесняйтесь, не толпитесь, «упакуем» всех.
    Для защиты нам, по-сути, убивать не грех.
    Ваши танки и машины здорово горят!
    Есть в запасе Джавелины, просим пройти в Ад!
    Селфи сделаем, на память. С пленными - портрет.
    Не сдались? Ну получайте на тот свет билет!

    Мы вас, погань, выбьем к чёрту со своей земли!
    Сколько бед и сколько горя вы нам принесли!!!
    Как бы сильно не страдали мы, врагам назло,
    Славим Бога и Державу (с ней нам повезло)!

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8003

    27 бер. 2022
    Інна Бабак
    Віра у Бога
    Новини… новини…
    З ранку до ночі.
    Життя застигло,
    Вже висохли очі.

    Серце мов камінь,
    Душа без жалю.
    Не вірю, не можу!
    Так не буває!

    Моральна втома,
    Брехня полонених.
    Фото на сайті,
    З часів довоєнних…

    Щасливе минуле…
    Все в нас забрали.
    Та помилилась
    Ворожа зграя.

    Є в нас безмежна
    Віра у Бога!
    Горе та лихо
    З ним витримать змога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8004

    28 бер. 2022
    Інна Бабак
    Я хочу это видеть!
    Когда снимут запреты, замолчит пропаганда
    И на вас с ужасающей силой обрушится правда,
    Я хочу это видеть!!! Онемеет роzzия,
    Ужас всех преступлений пытаясь осилить.
    Я хочу это видеть! Всё!!! Как рушится с треском
    Ваш искусственный мир, натёртый до блеска!
    Все духовные скрепы окажутся мифом,
    Выйдет правда наружу, закрытая грифом.
    Вас травили, учили всех нас ненавидеть!
    Получайте «ответку». Я хочу это видеть!!!

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8005

    21 лют. 2022
    Алла Демчишина
    Навіщо Київ Заснував Москву?...
    Навіщо Київ заснував Москву?
    Вона: віками, - лихо з ним робила,
    Багато люду в Україні вбила,
    Її лани та надра захопила,
    Свободу і життя – занапастила,
    Закрила у неволю вікову?!

    Москву – навіщо Київ заснував?
    Вона: себе «братерською» назвала,
    Народами–«братами» - керувала,
    Коли захоче, - по «братах» стріляла,
    Бо: незалежний шлях забороняла,
    Диктаторський будуючи «анклав»?!

    Москві: час зупинитись, де стоїть,
    І Всесвіту  - борги свої вертати,
    Держав всіх незалежність поважати,
    Їх мирному життю не заважати,
    Нарешті: Україну не чіпати,-
    У всі роки майбутніх всіх століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8006

    29 бер. 2022
    Інна Бабак
    Оккупантам
    Оккупантам здесь не место,
    Оккупантам тут не рады!
    Встретят вас известным «жестом»,
    Подогреют встречу грады.

    Будет вам безумно тесно
    На просторах Украины.
    Оккупантам здесь не место,
    Вас поднимут тут на вилы!

    Разве вам не говорили -
    Приходить сюда не надо!
    Мы без вас отлично жили.
    Оккупантам тут не рады!

    И признайтесь себе честно -
    Нет в роzzии вашей правды…
    Оккупантам здесь не место,
    Оккупантам тут не рады!

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8007

    29 бер. 2022
    Пліс Вероніка
    Ні війні
    Хочу миру
    Хочу ласки, а не крові солдатів наших.
    Невже так складно зрозуміти
    я дитина ще мала.
    Не розумію, що ж з краєм моїм рідним.
    І кричу я: "Мамо, що це?"
    А мати подивитися і каже: "Війна доню".
    Як війна? Складно зрозуміти...
    І пам'ятаю прабабусю
    говорила вона "Тільки б не було війни",
    А я з посмішкою на обличчі відповідала:
    "Яка війна 21 вік надворі!"
    Але тепер і я буду говорити своїм внукам
    "Головне, щоб не було війни"...
    Але я впевнена, що виграємо ми
    тому що Господь бог на нашій стороні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8008

    20 бер. 2022
    Алла Демчишина
    ЧОМ?!... (на український народний мотив)
    Чом до нас прийшов?!...-
    «Руську» смерть знайшов,-
    Києва – не взяли, -
    Українських військ
    Подолати тиск –
    Сил забракувало…

    Дика «звиченька» –
    У «кремлівчика»:
    Світ війною брати, -
    Бісів цей синок
    Звик: дітей, жінок
    І міста вбивати.

    Суд в Гаазі йде,
    Вирок приведе
    В дію для рашиста,-
    Безлічі країн
    Горем став сам – він,
    З військом терориста.

    Підлість росіян,
    Їх фашистський клан
    Знищить нас береться,-
    Український рід,
    Їм засвоїть слід,-
    Не переведеться.

    Чом той «руський мир»
    Лізе з усіх дір,-
    Бомбами вбиває?!...
    Хай покаже Світ
    Варвару, як слід, -
    Що за це буває!

    Щоб життям держав
    Кат не керував,-
    Що: терор транслює,-
    Тільки всі гуртом,
    Впоравшись зі злом,
    Людство все врятуєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8009

    29 бер. 2022
    Костюченко Микола
    орда
    Жити - не перейти по полю,
    не просто - лишити сліди.
    Каратиме усіх вас доля
    за ваші потоки біди.

    Ви зграя диких орків,
    у вас фашистів синдром,
    гора пляшок без корків,
    наповнених путі лайном.

    У горлі лиш піна злості
    і відблиски фальші в очах.
    Зло ваше - на ваші кості.
    На ваші голови - жах.....

    ви є безсердечні потвори.
    вас битиме Божий град.
    ви взнаєте, що є горе,
    "р е п у т а ц и о н н ы й смрад".

    І проклянуть вас діти
    за ваші ганебні діла.
    Не знатимете де діти
    всі ваші бездушні тіла.

    Ви є раби-азіати,
    ваша країна - "котомка".
    В неї все хочете впхати.
    Улуса орди потомки.

    Кривавим перем написали
    історію двох сусідів,
    бо досі ще ви не знали,-
    ми з вами із різних видів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8010

    29 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Скажи
    Скажи собі «я обіцяю жити»,
    Та жити вільно, а не існувати.
    Хай хто й коли прийде тебе скорити,
    Хай як би сміли тобі заважати.

    Скажи собі «я вистояти зможу»,
    Хай скільки болі звалиться на тебе,
    Цим прикладом ще іншим допоможеш,
    Побачити весну та вільне небо.

    Скажи собі «я вірю в свої сили»,
    І в нескінченний український дух.
    Піднімешся, хай як би там не били,
    До волі та свободи вернеш рух.

    Скажи собі «усіх запам’ятаю»,
    Військових, волонтерів та цивільних,
    Тих, хто загинули… та хто на них чекає,
    Нескорених, незламних, вільних.

    Скажи собі «я усіма пишаюсь»,
    І не важливо хто чим допоміг,
    Скажи «я з вами залишаюсь»
    Чи вдома ви, чи вийшли за поріг.

    Скажи собі, та це почують діти,
    Твої, Вкраїно, де би не були,
    Слова в повітрі ці не покорити,
    Про це поля й ліси завжди гули.

    Скажи собі, та пролунає всюди,
    Тихе та певне слово, вільне та відоме.
    І відгукнеться світ, де вільні люди.
    Раби глухі, їм воля не знайома.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8011

    21 бер. 2022
    Шаповал Ірина Іванівна
    Весна і війна.
    І до нас прийшла весна,
    Скрізь усе буяє,
    А проклята та війна
    Й сонце затьмаряє.

    Ми не хочемо війни,
    Хочемо всі миру,
    Щоб садочки в нас цвіли
    І поля родили.

    Соловейки щебетали
    І хрущі гуділи,
    І лелеки у наш двір
    Знову прилетіли.

    Не пізнають ті лелеки
    Нашу Україну,
    Ворог скрізь її спаплюжив,
    Розтоптав країну.

    Мир прийде до нас
    В країну
    Не сьогодні, завтра
    І каштани зацвітуть до дня перемоги.

    Але наша перемога
    Буде найсильніша,
    Не з фашистом ми боролись,
    А з "братом" страшнішим.

    Братом він нам називався,
    А став він рашистом
    І ворогом став заклятим,
    Не краще фашиста.

    Зацвітуть каштани рясно,
    Прийде перемога,
    Заживем щасливо ми
    І прославим Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8012

    29 бер. 2022
    Тетяна Андрущишин
    Про наболіле...
    За тиждень до весни застогнала Україна,
    Звук сирени про тривогу
    Поставив всіх нас на коліна
    У молитві перед Богом.
    Триколори наступили -
    Вражих орків діти.
    На шляху усе бомбили
    Ці криваві діти.
    Що керує вашим умом
    За усі ці війни?
    Чого хочете, прокляті,
    В моєї країни?
    В вас землі чуть не пів світу,
    Ще вам мало нині?
    Чим в захланності рашиста
    Українці винні?
    Тим, що братом називали
    Байстрюків без тата?
    А вам крові було мало...
    Гірше ви Пилата!!!
    Ми не впали своїм духом,
    А ні серцем вільним,
    Українців всіх єднає
    Любов свободи спільна.
    Збройні Сили України -
    Як соколи хлопці..
    І дівчата всі красиві
    Не стоять в сторонці.
    Записались в волонтери,
    В добровольчі війська.
    Бо мета в нас, як в Бандери :
    "Гине хай нацистське!!!"
    Схід і захід України,
    Наче одружились -
    Во Єдиную державу
    Знову возродились...
    Дика ордо, ти послухай,
    Що тобі ми кажем!!!
    Ми козацького тут роду,
    Ще усім покажем!!!
    Ви - не браття, ви - убивці,
    Але нас не вбити!
    Крові нашої навіки
    З вас тепер не змити!
    Наша люба Україно,
    Вдягай вишиванку!
    Скоро мир прийде до тебе
    Зрання на світанку...
    У русяве ти колосся
    Заплетеш волошки.
    Шахти брови підфарбують
    "Вугликами трошки".
    На устах твоїх полине
    Мова солов'їна.
    Кожен гордо в світі скаже:
    "Слава Україні"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8013

    29 бер. 2022
    Неля
    Пам'яті дітей убитих на війні
    Нові зірочки на небі засвітились,то Душі українських дітей там з'явились війна їїх убила і у небо вони взлетіли. Вони ангелами в небо полинули, щоб крилами Землю закрити, дивляться вони з висоти, як страждають їхні батьки. Все,що мали на Землі тут того не має.Тільки мамина молитва нам допомогає. Рускі, благаєм, зупиніться! Гинуть невинні діти. Маму вже  не обіймуть, Ангелами в дім вони війдуть. Діти- це найсвятіше, що є у світі, душу вони вміють зігріти. Що ж ви робите, кляті? У вас також є рідна мати. Як хочеться прилинути до неньки, зігріти її зранене серденько. Не хвилюйся рідненька, не треба, доля наша така-полинути в небо. Будемо у Бога ми благати щоби не плакала більше жодна мати
    Щоби  зупинив війну ту кляту і діти знову могли гуляти. Хай живуть щасливо діти в квітучій країні, а ми тут на небесах за живих молитись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8015

    29 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Весна носила кошик із лози...
    Весна носила кошик із лози...
    Його сплели й подарували славні люди!
    Поклала в нього пахощі й вітри...
    Носила у руці щоденно та повсюди.
    Ще клала в нього перший віщий грім...
    Й сніги останні, талі та безсилі...
    І великодній чистий ніжний дзвін!
    Й ріки-розкішниці могутні хвилі!
    Поклала синіх пролісків букет.
    І зроблені майстерно гнізда журавлині...
    Вдягала витканий з зелених  трав жакет...
    І дивувалась вірності у парі голубиній...
    Ще клала в нього чисто випрані хустки...
    Із вовни, із шовків, з міцного льону...
    Коштовні перстні клала із руки...
    І обереги, що вели завжди додому...
    Отак із кошиком ішла весна вперед!
    Назустріч Перемозі, сонцю й літу!!!
    В батист вдягнула тіло і зняла жакет.
    Все буде Україна! Слава її цвіту!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8016

    29 бер. 2022
    Yehor "Kobzar" Voloshyn
    Мамо, Тато й Брат
    Я завжди буду вдячний вам
    ви ті, хто поруч зі мною,
    І підтримаєте в тяжкий час
    коли неначе вогонь погас.

    Любов ваша гріє мене
    і не дає сумувати
    Коли чую молитви я ваші,
    я вдячний тобі тато, мати і брате.

    Почекайте ще трохи , не хвилюйтесь
    все закінчиться , настане той день
    Разом усі ми піднімемося
    і скажем: "Закінчилась війна".

    Вже не буде сирен та тривоги
    під які прокидаєшся та засинаєш
    Я люблю кожного з вас і пишаюсь
    Мати, Тато, Брат ти Знаєш!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8017

    29 бер. 2022
    Yehor " Kobzar" Voloshyn
    На Горизонті
    Сонце сіло за горизонт
    вже вечоріє ,
    стоїш посеред степу
    і тільки мрієш.
    ****
    Про той час , коли було все так добре,
    про той час коли ніхто не чув сирену,
    про ті гарні моменти
    які зігрівають нас у теперішні часи.
    ****
    Кожен закат нагадує  мені
    про всі ті дні, які були,
    кожен час тягнеться так довго
    як усі ці дні ВІЙНИ!
    ****
    Десь зірка з`явилась, чи то вражий дрон полетів
    зоряне небо тепер вже не таке,
    холод проходить по шкірі,
    та ракети пролітають мов метеорити
    А я все дивлюсь як сонце сідає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8018

    29 бер. 2022
    Yehor "Kobzar" Voloshyn
    Герої
    ****
    Зажурилися мої браття , настали ці часи
    Козаки наші славні , стали на пости,
    Йдуть всі оберігати, рідну мати захищати.
    Від юнака до дідуся,  всі стоятимуть до кінця.
    ****
    Лунає гасло Слава Україні!
    Харків , Чернігів, Київ СТОЇТЬ !
    Мільйони кажуть Героям Слава !
    Чорнобаївка , Ірпінь та Буча мужньо боронять.
    ****
    Чуєш ти кацап потворний,
    Не йди до нас з війною.
    Та не забувай ти !
    Що не були ми з тобою братами НІКОЛИ.
    ****
    Ти заставив взяти мене зброю до рук,
    Тож тримайся чужинець
    Ти вбиваєш моїх людей,
    Тож спробуй наш чорнобривець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8019

    29 бер. 2022
    Yehor "Kobzar" Voloshyn
    Хвилі/Море
    Кожне твоє: "Як ти?"
    Зігріває завжди,
    Можливо ти поруч
    та зі мною назавжди,

    я чую твою присутність,
    я чую твоє тепло,
    ми вбили відсутність
    ми не любили коли гребло

    давай зустрінемось ще раз
    та подивимось на море
    давай насолоджуватись ще раз
    та відкинемо старе горе

    ти зробила те, що було неможливе
    ти зробила все, щоб мене не крило
    я дивився на тебе , розумів
    як тяжко тобі , без кораблів

    хвилі вбивали все,
    хвилі робили своє
    хвилі розбили твоє і моє
    хвилі об’єднали тебе і мене.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8020

    29 бер. 2022
    Кошик Олена (koshychok)
    Без назви
    а на могилі плаче мати,
    без перестанку й голосно крича.
    бо під землею, від російської гармати
    загинуло її мале, трьохмісячне дитя.

    вона буд у Господа не раз питати
    чому ж від неї забирають сенс всьог життя?
    для чого всіх невинних просто так вбивати?
    та в відповідь завжд буд лиш тишина...

    пройдуть години, дні... вона буд страждати.
    ніхто не знатиме продовження й кінця.
    щодня вонa у сбі сил буд шукати,
    та хто ж поврне те, що відібрали небеса?

    вона ці дні буд ще довго пам'ятати,
    з сльозами кожну ніч у смутку засина.
    всіх москалів ціле життя все бде проклинати.
    без чоловіка і дитини. вона тепер одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8021

    29 бер. 2022
    Віра Павленко
    Без назви
    Я - Тростянець, я - Буча, я - Гостомель,
    Я - Харків, я - Чернігів, я  -  Ірпінь.
    Ми - стоїмо! Земля під нами стогне
    В смертельному  диму  і у крові.

    Я - Миколаїв, я - Ізюм й Охтирка,
    Я - Маріуполь - згарище та біль.
    Я - Чорнобаївка, для орків  дірка
    У саме пекло, рідний  Краю Мій!

    Я - Мелітополь, я - Славутич. Сила,
    Яка без обстрілів спиняє  танк!
    Народ співає гімн і стягів крила,
    Таємна біозброя - наш  Майдан!

    Тупоголовий варвар - нелюд дикий -
    Понищив мирний Український Дім.
    Баран, своєю кров'ю будеш ситий!
    "Катюзі по заслузі!", - втям  собі.

    Сини і дочки -  роду  гідна зміна.
    Їх об'єднав  козацький волі  дух!
    Я - Київ, я - Дніпро, я - Україна!
    Я - Стяг Жовтоблакитний і Тризуб!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8023

    29 бер. 2022
    Віталій Невідомий
    Воля
    Потемніли Дніпра води,
    насупились кручі,
    із залісся в серце неньки
    густі сунуть тучі.

    Не татари й не орда то
    їде убивати,
    москалі в кайданах, босі
    	– волю відбирати.
    Свої зовсім вже немає
    всю царькам роздали,
    хто за чин, хто за копійку, хтось
                  – щоб хліба дали.

    Та узявш чужої волі
    	– свої не набудеш,
    до кінця своєї долі
    	катом тільки будеш.
    Твоя воля із тобою
    	до світу приходе:
    немовля відкриє очі
    	– ось вона свобода.
    Добро світлом з тії очі
    	землю покриває
    Ні зла, лиха, ні кайданів
    	дитина не знає.

    Та й нічого забрати
    	у тої дитини,
    бо й добра не розуміє,
    	і що у родині
    із любові й радості
    	її народили,
    що чекали та співали,
    	мріяли про неї,
    правду щастя планували
    	та напали злії…
    Ті, що волю забирати прийшли із неволі,
    ті, що правду катувати
    	і ламати долі
    чорту, мабуть, обіцяли…
    	Грабувать, вбивати…
    Волю так і не забрали
    	– відібрали матір.

    І не знає та дитина чи так має бути,
    що у світі нема більше до кого примкнути.
    Все забрали у малої, все з’їли, все зпили,
    матір, батька, сстрів, братів – усього лишили.

    Мабуть думали прокляті, що там вона й згине,
    у тім пеклі, що зробили, дух її покине.
    Та горить вогонь свободи в очах все сильніше
    не одної душі воля як було раніше:
    матір воля ще не вмерла, батька, сестри й брата
    всіх палає вона разом в очах немовлята.
    Нехай ворог бреше всім, що правда в їх хаті
    – нема правди більшої, що в тої дитяти.

    Дурні безвольні кати ті, що лиха наробили,
    собі шукали волю ви – знайшли ж свої могили.
    А волю тут не силою
    – безцінно роздавали.
    Та страхом сковані, сліпі
    	її не помічали.
    Ніж злу брехню своїх царків
                  всіляко прославляти
    – ви в очі глянули б хоч раз
                  невиннім немовляти:

    В очах тих правда, сила там
    її несіть ви в люди.
    І розверніть свої списи
    	туди прийшли ви з куди.
    Вогонь той, що в очах горить
    невинної дитини,
    освітить кожному із вас
    шлях чесної людини.
    З свободой, волею в душі
    	вставайте – рвіть кайдани!
    Зосвободіть себе від зла,
    	яке зростили самі.

    Наш воїн правдою стоїть
    	на землях України.
    В його очах горить вогонь
    	за кожного з родини,
    за предків, що брехнею й злом
    	було нечесно вбили,
    за весь катований народ
    	за кривду що вчинили
    "безвольні"... сковані… сліпі…
    	немов не бачать самі,
    що не за себе помирать
    	ідуть вони рядами.
    На срібну нить в штанах царька
    	їх душу проміняли
    Ні Бог ні чорт не ввірить вам
    	що ви чогось не знали.

    Та час настав…
    Грім – прогримів!
    І хмари розлетілись!
    Мечі у воїнів добра вогнем ізпохватились:
    хто правду захищає, з тим:
    	і Бог, і Небо й Сили!
    а тим хто немовлят вбивать
    	– забутії могили…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8024

    29 бер. 2022
    Оксана
    Діалог
    Дівчина:
    - Мій рідненький тримайся, ще трохи,
    - Ось настане наш День перемоги!
    - Підіймемо ми келихи разом,
    - І опалимо все своїм газом!
    Солдат:
    - Наша сила у вірі,
    - А віра у вас!
    - Ви для нас, як богині єдині
    - Лиш чекайте...
    - Розіб'ємо все ми для Вас
    - Лиш чекайте... Повернемось точно!
    - Дружно вип'ємо квас,
    - І поставимо крапку, вже все! Остаточно!
    - Бо ми миру воліємо всюди,
    Щоб спокійно жили добрі люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8025

    29 бер. 2022
    Оксана
    Думки...
    Хочу тримати його сильну руку і бути поряд,
    Важко винести розлуку.
    Відправляють у відряд,
    Його карі очі полонили розум.
    Зупинили сльози, пояснили вмить,
    - Ти чекай кохана.
    Завжди в серці поряд Я,
    Бережи себе дитя.
    Обіцяю одягатись, і в бою їм не здаватися,
    Ти чекай лиш, Моя мила.
    В цьому наша сила!
    Мої браття поруч, разом - ми Єдині!
    Перемога у крові сьогодні віднині
    Виженемо ворога,
    Обійму тебе .
    Щастя буде море,
    Ти чекай лиш зоре...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8026

    29 бер. 2022
    Данило Лелека
    СОНЕТ
    жоден вогник не вірить що догорить
    жоден аркуш не скаже як ти загинув
    на долоні кородиться лижучи шкіру
    перевернутий датами догори

    перегорнутий іменем до стіни
    приговорений
    іменем мертвих рук
    до стіни. вже над нами біснується крук.
    на стегні нині час годувати птахів

    дай мені не заплутати жовтих слідів
    кожний крок розтягнути до Божого Суду.
    я любив як ніколи любити не буду
    Ти же знаєш я всіх непомірно любив.

    Ти же знаєш я всіх непомірно любив.

    Ти же знаєш я всіх непомірно любив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8031

    29 бер. 2022
    Юлія Базя
    Бункерний дід
    Бункерний дід, привіт!
    Ну що, захопив увесь світ?
    Бліц-кріг надовго приліг,
    Україну за день - та фіг!

    Бункерний дід, ти як?
    З розбігу ударся в косяк.
    Себе проклинай, ліліпут,
    На шию прив’язуй джгут.

    Бункерний дід, кінець!
    Сьогодні-завтра - й ти мрець.
    Тебе вже чекають там,
    Де влада належить чортам.

    Бункерний дід, бувай!
    Ти не побачиш рай.
    Тобі з України привіт,
    Ти сам себе знищив, дід.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8032

    29 бер. 2022
    Матяш Виктория
    На рассвете...
    Сегодня я проснулась на рассвете
    Так, будто вовсе не было войны...
    Как будто бы не умирали дети...
    Как будто бы не умирали мы...

    Моё сознанье возвращаться не спешило:
    Смеялась первым ласковым лучам,
    Сварила кофе, музыку включила...
    И снова треснул мир напополам...

    Накрыло болью... Крик, застрявший в горле,
    Сирен тревогой быстро отрезвил:
    Мою страну почти на порох стёрли
    И превратили в скопище могил...

    Мою родную топчут сапогами,
    Уничтожают танки, ЗРК...
    За что же, Господи, они так с нами?!
    От слёз и крови - полная река...

    Мы не хотели этой страшной бойни!
    Мы не искали повода стрелять!
    Лишь только получилось жить достойней -
    Пришли завистники крушить и убивать...

    А нам хотелось лишь проснуться на рассвете,
    И чтобы вовсе не было войны...
    И чтоб вовек не умирали дети...
    И, вместе с ними, чтобы жили мы...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8034

    29 бер. 2022
    Юлія Базя
    Там
    Ці старенькі сьогодні тримались за руки
    І повільно ішли кудись.
    У них вже дорослі і діти, й онуки -
    Їхні давні мрії збулись.

    Вони мовчки присіли на лавці за домом,
    Щоб згадати щасливі роки.
    Та у горлі застрягли всі спогади комом,
    Наче зникли зовсім думки.

    Вони десь у селі, що заховане в лісі,
    Перебудуть страшну війну.
    Їхні ж діти живуть у мільйонному місті,
    Десь в підвалах, позбавлені сну.

    Їхні діти давно до них в гості збирались,
    Та не вийшло, не встигли, на жаль.
    Плаче матір, себе ледве стримує батько,
    Серце вкрила чорна вуаль.

    Пройшов рік. Ці старенькі уже не почують
    Такі щирі «Тату» і «Мам».
    Ну а діти в батьків більше не заночують…
    Їм судилося жити Там!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8035

    29 бер. 2022
    Юлія Базя
    Клеймо
    Розкажу вам цікаву історію
    Про страхи, що їдять росіян.
    Пише комент знайомий з Московії:
    «У вас правда есть полк цыган?»

    Ну а другий йому відписує:
    «Да у них там походу орда!
    У них есть ещё куры с крысами,
    Они их направляют сюда».

    Ці два телепні поспілкувалися,
    Потім третій до них приєднавсь,
    Я давно уже так не сміялася,
    Хто народжує цих тупих Вась?

    Пише третій: «Они все помечены!
    Их насильно паяют клеймом,
    Мной один был такой замеченный,
    Как увидел - прям в горле ком!»

    «Что ты видел? И где?» - цікавляться,
    Ну а цей за словами не ліз:
    «На руке! Там тату, я уставился,
    А потом на минуту завис!

    Я все понял: это бандеровцев
    Помечает ихняя власть.
    Они хуже походу эсэсовцев,
    Они могут убить и проклясть».

    Ну і телепні, ну й притрушені,
    Як таких носить руська земля?
    Дійсно, в них в усіх мізки засушені -
    І у них це клеймо москаля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8036

    29 бер. 2022
    Юлія Базя
    "Винаходи" Росії
    Ви маєте право собою пишатись,
    Ви ж винайшли все, ви попереду всіх.
    Із вас тільки дурень не може сміятись,
    Ну а не сміятись - то є для нас гріх.

    Про що поговоримо? Про самовари?
    Це ж ваші рідненькі, у Тулі зросли.
    Я вас розчарую: вони із Китаю,
    Мабуть ще колись вам посли привезли.

    А ВАЗ яким боком вам став таким рідним?
    Не соромно красти ідеї Fiat?
    Ви всі крадії жалюгідно-огидні,
    Робити навчились лише плагіат.

    А що там АК-47? Як стріляє?
    Німецькі зразки до вподоби прийшлись?
    Вам совість ні разу не дошкуляє
    Стріляти із того, що вкрали колись.

    Ну а про пельмені - окрема розмова.
    Уральські й сибірські? Ви ж кажете так?
    Я вас розчарую: ви й це вкрали знову
    В Китаю. А що без крадіжки ніяк?

    Ви самі для себе ніщо не створили,
    Усе життя крали не так що лежить,
    А потім всім гордо у сурми трубили:
    «России исконно всё принадлежит!»

    У вас не було і не буде нічого
    За стільки даремно прожитих століть.
    Хоча в вас є лапті, немає дороги,
    Взувайтеся і по багнюці ходіть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8038

    29 бер. 2022
    Наталія Яворська
    Монолог кричущої душі
    Твоя війна - тебе загубить!
    Ти геть невчасно все почав!
    Ти не до тих прийшов в домівки
    І ти, не тим подав сигнал!

    Ти нас не зможеш поламати,
    За день, за тиждень чи за рік
    Моя краіна не здолана
    Моя країна дасть відсіч!

    За кожну краплю крові - встогнеш!
    За кожне зламане життя!
    За плач дітей, за крик батьківський
    Назад немає вороття!

    Тебе й твоїх ми всіх положим!
    У ті ями, що зготував!
    І кожен має то відчути,
    Що ти вже заподіяв нам!

    Ні-ні, не просто вмерти
    Не просто дати відійти
    А на шматки тебе подерти
    І що б ворони ростягли!

    Ти так допік народ щасливий!
    Ти розпалив багаття зла!
    Тепер недоумку смердючий,
    Горить історія твоя!

    Ми переможем! Відбудуєм!
    А ти підеш, ти зогниєш!
    Ти відстогнеш за пологовий!
    За всіх дітей ти відстогеш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8039

    29 бер. 2022
    Олександра
    Жаль, что нельзя обнимать сквозь города
    Странно.. весь день тишина сотрясает воздух.
    Здесь, где давно нет ни будней ни выходных,
    Хочется просто сидеть и смотреть на звезды,
    И представлять, что нет никакой войны.

    Звуки ракет заглушают порывы ветра,
    Больше не страшно, ты, только, не пропадай.
    Жаль, что нельзя встречаться сквозь километры,
    Жаль, что нельзя обнимать сквозь города.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8040

    29 бер. 2022
    Фаль Володимир
    Природні кордони
    Нарешті в моєму місті настала тиша.
    Не так я це бачив, не цього колись хотів.
    Бажав лиш, щоб воно заснуло, притихло,
    А не ховалось під землю від гриму катів,

    Щоб подвір'я свої не втрачало свободи,
    Щоб не зупинився в дорозі трафіку перелив.
    Бо життя перетворилось тепер на суцільні кордони,
    Де закони природи диктують власний мотив.

    І там на межі, де весна проводжає зиму,
    Де ніч розбивають об ранок співом своїм солов'ї,
    Там чути лиш воронів крик, цілі зграї,
    Що ніколи черепи не забудуть, посіяні на землі.

    Там, де розритий степ вбігає на возлісся,
    Де проникає в таємниці заспаних дібров,
    Там оберігає, все небо закриває листя,
    Там роги й ікла омивають кров'ю незваних язиков.

    Там десь на розділі тісних льодових брам
    З'являється обличчя чи то з луски, чи пір'я
    Й ковтає урочисто повітря, яке втомились вже від драм
    Та має у собі лише надію і сонячне проміння.

    Нитки порізані між рубежами, що розбиті,
    та не забуті в історії. Вона накладе на рвану рану шов,
    Адже всі лінії та штрих-пунктири, що ми розгубили,
    Зіллються в одну границю непорушну знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8041

    25 бер. 2022
    Костянтин Грибик
    Не брату...
    Кормив я ведмедя сьогодні,
    він менше чим ти є звір.
    Між ним і тобою - безодня!
    Хоч вір у це, хоч не вір.

    Він не виносить мізки,
    лихого нам не бажав.
    У війні не шукає зиски
    і ні за що не вбивав.

    Хвилини летіли, не спиниш,
    коротке рашистське життя.
    Ти проклятий в муках загинеш...
    Без сповіді, без каяття!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8042

    29 бер. 2022
    Юрій Слободян
    Без назви
    Вы думали, что вам цветы посыпятся под ноги?
    Что ваши танки принесут нам мир?
    И вскоре вы, ступая на домов пороги,
    Устроите в крови победный пир?
    Все ложь!

    Годами вам внушали веру в братские народы -
    Вы ненавидели все это втихаря.
    Пока смелейших избивал на улицах ОМОН,
    Другие слушали гниющего царя.
    И что теперь?

    Вы умираете под плачи тысяч матерей,
    Из БТРов остается решето,
    Ракеты забирают жизни женщин и детей.
    Вы убиваете на не своей земле. За что?

    Проснитесь и прекратите светлые надежды хоронить,
    Иль скоро каждый ложью сильной одурманен
    Услышит, как дети собственные будут говорить:
    "Мне стыдно, что я россиянин".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8043

    29 бер. 2022
    Марія Смалійчук
    Україно, моя!
    Україно моя, рідна ненька моя,
    За що нині тебе убивають,
    За що мучать невинних в смертельнім бою,
    За що крила твої обривають?

    Ми за правду святу, ми за землю свою,
    Підняли весь народ по тривозі,
    Ми не згинем в бою, у пекельнім бою,
    Ми не будем ніколи в облозі.

    Піднімаєм свій стяг до величних висот,
    Щоб аж небо над ним усміхалось,
    Щоб велично звучало: “Наш мужній солдат!”,
    Щоб задумане завжди збувалось.

    Сила волі й любов, що живе у душі,
    Надихає солдата до бою.
    За життя, за рідню, за любов, рідний край,
    Затискає він руку до болю.

    Захищати я буду країну свою,
    У полон я ніколи не здамся,
    Вірю в правду одну, у священнім бою,
    Україна, кріпись, не здавайся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8044

    29 бер. 2022
    Марія Смалійчук
    Не вмирай
    Не вмирай, мій сину, не вмирай,
    Вставай, не падай, я тебе чекаю.
    Це не межа, це лиш пекельний край,
    Ти землю у любові захищаєш.

    Ти сильний, мужній воїн, ти солдат,
    Душа у тебе сокола у небі.
    Тебе прошу: “Молися, не вмирай!”,
    Тебе удома мені дуже треба.

    Без тебе я загину, пропаду,
    Без тебе всохне явір над водою,
    Не умирай, я лебедем злечу,
    Подам води і біль зніму рукою.

    Тримайся і молися за життя,
    І Бог у небі сонячнім почує.
    Не йди, не смій, у вічне небуття,
    Лиш сила волі почуття гартує.

    Я буду в неба й Господа просити,
    Щоб дав життя і щастя твоїй долі,
    Я буду, сину, Господа молити,
    Щоб ми зустрілись у своєму домі.

    Я вимолю, я знаю, я вблагаю,
    В нестямі я ридаю, гірко плачу.
    Тебе, мій сину, я благословляю
    І твердо вірю – я тебе побачу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8045

    29 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Майбутньому
    Жития не зупинити пострілом впритул,
    Смерть не вражає доки пам'ятають
    Героїв прізвища Бог не забув
    Та й янголи їх імена тримають
    Не в забутті...
    В майбутньому яскравому житті
    Що знов народить мати Україна,
    Очима немовлят щасливих
    Герої все побачать,чарівна година
    Ще прийде в стан народів гордівливих
    Що жах війни перемогли!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8046

    29 бер. 2022
    Христя Сеник
    (Авторський ) "Лист Героя"
    Над Україною повисли чиїсь чари,
    Багато крові, чорні над країною хмари
    І вітер такий холодом завива,
    Лиш одне слово шепоче: "Війна.."
    І скільки пролилось крові багато,
    А нас рятують Герої - Солдати...
    І ось ранили одного Героя,
    Ранили, на цім кровавім двобої...
    І що ж у світі тямиться,
    Він отямився, лікарня, капельниця,
    Він нічого не пам'ятає і все згадав
    І лист до мами написав...
    - "Мамо, вибач, що тебе я не побачу,
    А ти не плач, бо і я заплачу,
    Вибач, що у тебе нездійсненна мрія,
    Вибач, що небуде ні сім'ї, ні весілля,
    Вибач, що кохання я не знайшов...
    Бо твій син з Небесною Сотнею разом пішов..."
    І рука писати перестала...
    Помер, а душа тихо відлітала...
    Пройшов час і лист до мами прийшов,
    А вона незнала, що син на небо пішов
    І бідна мати в обмарок впала,
    Бо єдиного сина вона мала...
    Зупиніть цей жах, зупиніть цю війну!
    Таку непотрібну і таку страшну...
    Україна плаче від такого болю...
    Ми за Незалежність і за нашу волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8048

    29 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна (Наталка Сорока)
    Без назви
    Коли ворог ступив на поріг,
    Рабство знов обіцяючи й плаху,
    Вишиванки зняла оберіг,
    Черевички, віночок і плахту
    І зібрала дітей боронить
    Від біди свою землю й родину!
    Не повинен на матір ступить
    Чобіт вражий! Ніщо не зупинить
    Тої Волі і Слави жаги!
    Доста вічно стоять на колінах!
    Най пощезнуть усі вороги
    І в степах чорним попелом згинуть!
    Ви хотіли моєї землі
    в диких планах своїх стратегічних?
    Спочивайте ж у Пекла імлі!
    Станьте гумусом клятим довічно...

    #Роздуми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8051

    29 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Да буде так!
    1. Ластівка в синьому небі літає
    Вільно вона пісню співає,
    Серденько пташечки радісно б’ється,
    У чистому небі вільно живеться.
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!

    2. Але у небі коршун з’явився
    Бачить, літає у небі птиця
    Хоче він пташку ту спіймати
    І на шматки її розідрати.
    Сильні кігті у лапах він має,
    Камнем у низ стрімко спадає,
    Але ластівка швидко літає,
    Здобичей бути вона не бажає.
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!

    Приспів

    Кожна країна, що має силу
    Мріє загарбити вільну країну
    Вірить вона - все їй підвласно,
    Битися з нею буде напрасно.
    Але буде все не так!!
    Але буде все не так!!
    Але буде все не так!!
    Але буде все не так!!

    3. Вільною птиця бути бажає,
    Бо крила вільні свої вона має,
    Свою свободу вона не загубить,
    Бо рідний простір за все більше любить.
    За свою свободу битися буде
    Навіть якщо вона і… загине...
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!
    Да буде так!

    4. Моя Україна, як вільна птиця,
    Нікому ніколи не підкориться,
    За свою свободу битися буде,
    Але ніколи вона не загине!
    Да буде так!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8052

    29 бер. 2014
    Костянтин Хриков
    Навіщо?
    Я більше не можу на це дивитись,
    І слухати більше не можу це я,
    Як бомби літають, і земле здригає,
    І люди гинуть кожного дня.

    Я більше не можу на це дивитись,
    І слухати більше не можу це я,
    Як в нашій країні, в моїй Україні
    Іде непотрібна нікому війна.

    Навіщо! Навіщо!! Скажить ви, навіщо?!
    Л'ється у землю кров людська,
    Навіщо! Навіщо!! Скажить ви, навіщо?!
    У небо злітає нова душа?

    Скільки прокльонів лунає повсюду
    На тих, хто почав цю жорстоку війну,
    І скільки сліз материнських пролилось
    У нашу страждалу нещасну землю.

    Невже так приємно дивитись і знати,
    Що десь помирає чиясь душа,
    І діти ніколи вже не побачать,
    У своїй оселі рідного батька.

    Ніколи, ніколи, я не повірю,
    Що зло переможе на світі добро,
    Ніколи, ніколи, я не повірю,
    Що сонце загасне і стане темно.

    Я вірю, я знаю - мир знов настане,
    І люди забудуть слово  ”війна”,
    І в чистому небі сонце засяє,
    І в їхніх серцях буде лиш доброта.
    І в чистому небі сонце засяє
    А в серцях людських  лише доброта!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8053

    29 бер. 2022
    Софія Шило
    Чому мовчиш?!
    Чому мовчиш?!
    Ти ж знаєш правду!
    Як спиться вам?
    Ти чуєш як тут нам болить?
    Що сниться вам, коли у нас лунає вибух? І чути рій сирен з усіх боків!

    А знаєш брат...
    Ой, стій заговорилась..
    Який ж ти брат?! Коли прийшов з війною..
    В мій дім приніс ти тільки порох,
    З тієї миті ти не брат, ти - ворог!
    Який забрав серця наші в полон.

    В полон надії..
    Надії у все краще,
    Бо нам нічого більш не залишив!
    Надіятись і вірить,
    В блакитнім небі яснім, знов зійде сонце і душі нам зцілить.

    І змушені ви будете з думками цими, жити.
    Бо пізно буде, щось вже говорить.
    А нам вас так важливо було чути
    Тай ви могли б життя своє змінить.

    Та вибрали ви шлях, залишитись рабами.
    А ми, свою свободу, будем боронить!
    Ми вільні українці, в нас Україна мати!
    Із нами Бог та правда і перемоги мить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8054

    31 груд. 2014
    Костянтин Хриков
    Я люблю тебе краіна
    Я люблю тебе країна

    Я люблю тебе країна,
    Моя рідна Україна!

    Я люблю твої поля,
    Їх безмежність, широта.
    Я люблю на них дивиться,
    Як колоситься пшениця,
    Як з землі вона росте,
    Людям радість принесе.
    Я люблю твої простори,
    І величні сніжні гори,
    Вітер серед них гуляє,
    Україну прославляє.
    Я люблю твої моря,
    Їх глибока синева.
    Я люблю твої озера,
    І там отблиск твого неба.
    І річки твої прозорі
    В яких сяють чисті зорі.
    А земля твоя родюча,
    І така вона пахнюча,
    Хочу я її обняти,
    Ніжно, ніжно цілувати.

    Ти велика і красива,
    Моя рідна Україна!

    А які твої пісні!
    Їхня мова - солов’ї,
    Що лунають аж до ночі
    В українському селі.
    Я люблю твоїх людей,
    За їх щирість до гостей,
    Доброту, любов і ласку
    До своїх рідних дітей.

    Все тут є в моїй країні,
    Яка зветься - Україна!

    Все тут є - лише нема,
    Трохи щастя і тепла.
    Трохи радості в долі,
    Миру, злагоди, любові.
    Але вірю, день настане,
    В небі хмари всі розтануть,
    І наступить мир в країні,
    Люди стануть всі щасливі.
    І тоді розквітнеш ти
    Наче квітка навесні.
    Будешь, будешь ти щаслива,
    Моя вільна Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8055

    29 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Ти сидиш десь за нас в окопі,
    А я молюсь весь час,
    Щоб нечутно було сирени,
    Щоб настав мирний час.
    Щоб наші діти знову
    Зустріли тебе живим,
    І будинок наш із попелу
    Підняти з руїн змогли.
    Я вірю усе це буде,
    Я знаю точно це!
    Ти тільки будь сміливим
    І бережи себе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8057

    29 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Где-то
    Где-то спокойствие и тишина…
    А где-то стреляют, - идет война.
    Где-то рождается снова дитя,
    А где-то уносится в небо душа.
    Где-то смеются, песни поют,
    А где-то горе, слезы льют.
    Где-то от счастья сердце кричит,
    А где-то от боли оно молчит.
    Где-то свадьба, горько кричат,
    А где-то у гроба люди стоят…
    Счастье и горе рядом живут,
    В упряжке одной по жизни идут.
    Оба они – как брат и сестра,
    И по жизни всегда – “не разлей вода”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8058

    29 бер. 2022
    Василь Клічак
    МатерІ
    І, відклавши тимчасово зброю,
    скориставсь нагодою цілком.
    Шле матусі український воїн
    відео з відомим співаком.

    А співак її ім’я озвучив.
    Біля нього молоденький син.
    І сльоза скотилась неминуча
    і на мить спинила часоплин.

    Втішена, розчулена цим мати…
    А чиясь радіє, що синок
    ще не розучився матюкатись
    і трофеї напиха в мішок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8059

    29 бер. 2022
    Павліна Маскалюк
    Без назви
    Вчора вночі ми почули сирени..
    І щось було зовсім не так, як завжди.
    Страх охопив мою душу та тіло,
    Страх за сім'ю,страх за країну.
    Сирена звучала знову тривожно,
    Наводячи жах та страх не людський.
    Я боялася думати зовсім.
    В думках моїх бажання одне:
    Щоб це все закінчилося скоріш назавжди,
    Щоб ми могли просто спокійно поспати.
    Щоб ми мали змогу просто кохати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8060

    29 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Завишивала мати землю рушниками.
    Заголосила над загиблими дітьми.
    І в чорній тузі босими ногами
    Пішла шукати їх поміж людьми.

    Блукала поміж вирвами, в завалах,
    Шукала своїх дочок і синів.
    Гукала по закинутих підвалах,
    Тих, хто дістатись звідти не зумів.

    Всіх до одного позбирала в серці,
    Молитвами провела в вічну путь.
    Притисши до грудей згорілі берці,
    Пішла до Бога в церкву, пом'януть.

    Не плач, сердешна,- Бог до неї мовив,
    Тут коло мене твої діточки.
    Вони, крізь пекло і калюжі крові,
    До раю відшукали стежечки.

    А ти живи! Ти квітни, Україно!
    Ти вільна й сильна, дихай і живи!
    Гордяться хай тобою до загину
    Твої найкращі доньки і сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8061

    29 бер. 2022
    Назар
    Без назви
    соняшники в полі
    не дають мені спокою,
    світять вони нашій долі
    в Україні любій без гнітучого болю

    я знаю, ми все подолаєм,
    ми терени колючі розтрощим,
    ми запануєм над рідним краєм,
    ми кінчимо думу кінцем хорошим

    сині днини й жовті ночі,
    я все віддам ради тебе,
    Рідна Моя Україно!

    як у ніжні обійми жіночі,
    я впаду біля мертвого неба,
    щоб співати солов'їно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8062

    29 бер. 2022
    Крістіна
    * * *
    Свист від куль лунає в небі,
    Знову в нас стріляють.
    Суми, Харків, Херсон, Київ
    Атаку відбивають.

    Жили люди в Україні
    І горя не знали.
    Прийшла звістка по новинам:
    В п'ять годин напали.

    Що говорять у Росії?
    Ми своїх вбиваєм?
    У Донбас, Донецьк, Луганськ
    Із радістю стріляєм?

    Ви розумні? Схаменіться
    І відкрийте очі!
    Забирайте президента
    Та везіть у Сочі.

    Нехай він собі сидить там
    Дивиться концерти,
    А не руйнує Україну
    Із танків, кулеметів.

    Скільки можуть гинуть люди,
    Вам ще не набридло?
    Забирайте своє військо
    Уже досить! Видно?

    Як же Путін Володимир
    Людей захищає?
    Обстрілюючи дитсадочок?
    Дітей убиває!

    Марно ви в нас зупинились,
    А зараз страждайте.
    Не тому ви підкорились,
    А тепер вмирайте.

    А тіла ваші у трунах
    Цинкових прибудуть
    У Росію, і тоді вже
    Схаменуться люди.

    І нарешті свої очі
    Відкриють на правду,
    На російську агресію,
    Путінську пропаганду.

    Що накоїла Росія
    У чужій державі?
    Принесла нам стільки горя,
    Смутку та печалі.

    Але ми вільна країна,
    Сильна та смілива.
    Знов здобудем перемогу,
    Слава, Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8063

    29 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    1932-1933 рр
    Мамо, три колоска пшениці,
    Палають вогники у вікні,
    Та пустий горщик у світлиці,
    Десь пахне хлібом вдалені.

    А їм хотілось те дитинство,
    Солодке, з пряником в руці,
    Та влада коїла злочинство,
    Морило голодом катці.

    Не зварить мати на вечерю,
    Смачний той суп, не скаже їж,
    Накаже комуніст шоферу,
    "Всіх до одного переріж. "

    За тих, «три колоска пшениці»,
    Віддали нелюдам життя,
    Ті ж не розкрили таємниці,
    Бо мали не людське почуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8065

    29 бер. 2022
    Крістіна
    * * *
    Ми вільні люди! Так було й так буде,
    Не скоримось іншій державі.
    Ніхто в житті цьому не мине суду,
    Вам про це говорили, були праві.

    Уже скільки всього за плечима зосталось
    У сміливих дітей України.
    Ми голод пройшли, життя не цурались,
    Не злякаємось якоїсь війни.

    Наші люди відважні, добродушні, прудкі,
    Відчайдушні, волелюбні, незламні.
    Скористаймося цим, забудьмо печалі,
    Залишені в нашій душі.

    Нас залякують, марно лиш гаючи час,
    Бо ми дивимось правді у вічі.
    Гноблячи чи принижуючи так кожний раз
    Лиш зміцнюють дух наш удвічі.

    І віднині не важливі пусті балачки
    Про те, що своїх убиваєм.
    Ми знаємо всі хто ми є такі.
    Українців ніхто не зламає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8067

    29 бер. 2022
    Христина Садова
    Сон
    Здається ніби вчора,
    Дивилася на небо,
    І мріяла про літо,
    Про зустрічі щодня.
    І було синє небо,
    Пшениця колосилась,
    І щебетала пташка,
    А я раділа як дитя.
    Сьогодні ж 24,
    Квітень місяць на дворі,
    І мрії в мене інші,
    І очі вже не такі ясні,
    Тепер лише молюся,
    Лиш плачу і дивлюся,
    На небо синє,
    Й бачу там гроби,
    Там наші дітки,
    Наші хлопці,
    Дідусі й тати,
    Які навіки вічні будуть молоді.
    Від Говерли до Донбасу,
    Ми підіймемо український стяг,
    Ми разом скажем ,,Слава Україні!"
    І засміємося під дзвін удар,
    Почнеться дощ,
    Омиє душу,
    Нам буде легко,
    Ми перемогли,
    Замайорить веселка понад хмарами,
    Защебече пташка на калині,
    І всі ми будемо стояти щасливі,
    І гідні на своїй землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8068

    29 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Без назви
    Ні води, ні світла, ні газу,
    Ні тепла, ні весни, ні життя.
    Усе зникло раптово й одразу.
    Наче в темряві, навмання

    Продираюсь крізь час цей, долаю,
    Опір зовні і розпач в собі.
    Вилітає і прилітає,
    Та лишається щось у житті,

    Щось незламне, що не дозволяє
    Скласти руки, забити на все.
    Значить - справжнє перемагає,
    І насіння життя проросте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8070

    29 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Не журіться за домівкою
    Не соромтеся туги за домівкою,
    Що покинута в часи війни
    Все повернеться. Хоч вікна плівкою
    Поки доведеться берегти.
    Не журіться - все відремонтуємо
    Пофарбуємо у гарні кольори
    Міста й села швидко відбудуємо
    Аби сгинули у пеклі москалі...
    Прихистимо у вцілілих хатах біженців,
    Їжу навпіл, воду та тепло...
    Україна наче Фенікс з попелу
    Відродиться й стане на крило.
    Українці вміють працювати
    Будувати файні села та чарівнії міста,
    Але й воювати ми завзято
    Навчені за Правду та Христа!
    Божа Матір Україну не оставить,
    Захистить покровою своєю
    Блискавицею у скроню вдарить,
    Покидьку що царствує в "расеи"...
    Славно запануєм в Україні!
    Браття й Сестри не журіться нині
    Бачу я як Фенікс вже кружляє
    В небі любої моєї батьківщини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8071

    29 бер. 2022
    Ольга Куркіна
    Немає в світі благородних битв
    Немає в світі благородних битв,
    Щасливих переможців не буває,
    Є тільки ночі страху і молитв -
    Кому? Куди? - ніхто із нас не знає.

    Куди не йду - за мною дзвін глухий,
    Важка похмура хмара наступає,
    Гуде на горизонті буревій -
    Від них нікому прихистку немає.

    З'явилась тінь у барвах весняних
    І розповзлася плямою бридкою:
    Хіба весни не вистачить на всіх
    Що йдуть вони за весною чужою?

    Усі кордони розітре земля
    І квіти зацвітуть на полі бою
    Затихне вітер, розквітуть поля
    Не нашою, далекою весною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8072

    29 бер. 2022
    Валентина
    Герої
    Герої – люди!
    Герої – міста!
    Герої всі, що цю війну застали!
    Вклоняюсь низько…
    Цілую вуста…
    Скажу одне – Герої не вмирають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8073

    29 бер. 2022
    Богдана Миколаївна Шпитко
    Ми єдині
    Ми будували, жили і раділи,
    А ви налетіли мов ті скажені пси,
    Під ранок Україну розбомбили,
    Забрали в діток кольорові сни...

    По всюди кров тече, вогонь, руїни
    По всій країні плачуть матері,
    А ваші матері всіх проклинають,
    Живуть в брехні, сліпі, й глухі...

    За що страждає Україна?..
    За що так гинуть діточки?..
    Чи ми хоть, щось комусь зробили,
    Чи зазіхнули на кусок землі?

    Та свою землю будем захищати
    Від рук ворожих і катів...
    За нами правда істинна і воля!
    За нами Бог, і переможний спів!

    Ми вже не будемо ніколи,
    Такими, як були ми до війни,
    Ми вже сильніші, ми єдині!
    Найкращий в світі, вольовий народ!

    Нас вже не сплутають з русньою
    Про Україну знає цілий світ,
    Про нашу мову солов'їну,
    Про наше військо сильне, як граніт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8075

    29 бер. 2022
    Василенко Ярослав
    Колискова військова
    Люлі, люлі, люлі
    Пролетіли кулі
    Грім здалеку пролунав
    Нас він зовсім не злякав

    Ми від нього в укриття
    Заховалися, дитя.
    Нам не страшно ані трішки
    Не тремтіли наші ніжки

    Сильні в нас захисники
    Ми тримаєм кулачки
    Щоб здобули перемогу
    Повернулися додому

    Щоб на небі не було
    Нічого поганого
    Лише місяць, тихі зорі.
    Всі міста, поля на волі

    Щоб  на вулиці вогні
    Лиш горіли на стовпі
    Щоб співали солов'ї
    На своїй рідній землі

    Спи дитинко засинай
    З нами янгол так і знай
    Хай тобі присняться сни
    Що нема у нас війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8076

    29 бер. 2022
    Тетяна Крисюк
    Все мине
    В душі опіки третього ступеня
    Все зруйновано все спаплюжено
    Серце — замкнене намертво сховище куль
    Ще один день — перестій перебудь

    Й поки гради летять у вишеві сади
    У будинки сліпі і безлюдні
    Сій навколо де можеш любов
    Комусь буде

    Все мине

    Все мине і в розстріляний сад
    Повернется весна повернуться квіти
    І горітиме світло у вікнах квартир
    Де людей знов любитимуть люди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8077

    29 бер. 2022
    Паталаха Всеволод
    Новая российская колыбельная
    По камням струится Терек,
    Плещет мутный вал;
    Злой чечен ползет на берег,
    Точит свой кинжал;
    Но отец твой старый воин,
    Закален в бою:
    Спи, малютка, будь спокоен,
    Баюшки-баю.
    (М. Ю. Лермонтов)

    Спи малыш мой, спи, сыночек,
    Баюшки-баю.
    Месяц тонкий бросил лучик
    На кровать твою.
    Ты души моей росточек,
    Я тебя люблю.
    Спи, мой милый, мой цветочек,
    Баюшки-баю.

    Твой отец На Украине
    Нациков искал.
    Не нашел их; на чужбине
    Без вести пропал.
    Ни креста ему, ни вехи…
    Сгиб в чужом краю.
    Спи, сыночек, спи, мой светик,
    Баюшки-баю.

    Нам оставил он хибару,
    На дрова кредит
    И вопрос, как злую карму:
    Чем тебя кормить?
    Не печалься, мой сыночек,
    Молока налью.
    Спи, мой светик, голубочек,
    Баюшки-баю.

    Наша жизнь – проблемы, скорби.
    Бедность наш удел.
    Был Иван такой любовник –
    В Ливии сгорел!
    Я теперь одна, как палец.
    Слезы горьки лью…
    Спи, сыночек, спи, мой заец,
    Баюшки-баю.

    Срок придет – поймешь ты, зая:
    Зла судьбины твердь.
    Жисть такая, что не знаешь –
    Жить иль умереть.
    Время есть, дремай спокойно:
    Песенку спою.
    Ты со мной и я довольна,
    Баюшки-баю.

    Как-нибудь тебя взращу я:
    Печка есть и дом.
    Но возьмет кровинку (чует
    Сердце) военком.
    Скажет он: „Ты должен наци
    Бить в чужом краю“…
    Спи, сыночек, спи, мой птенчик,
    Баюшки-баю.

    Жить в грязи, служить Отчизне –
    Все, что нам дано…
    Выпью я на горькой тризне
    Горькое вино.
    Заору: „Вражина, сука,
    Мальчик мой в Раю,
    Ты же сдохнешь!“
    Спи, мой птенчик,
    Баюшки-баю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8078

    29 бер. 2022
    Перелітна Пташка
    ***
    Так багато чого хотіла б тобі розказати:
    Не про те, як на долю відлуння кидає війна,
    А про те, як мовчки, смиренно і тихо тебе я вмію кохати,
    Хоч і знаю, що в світі цьому ти не мій, а я не буду твоя.

    І хотіла б тобі розказати, як виразно світяться зорі,
    А єдина важлива – це твій вогник зелений. Онлайн.
    Я б хотіла п’яніти з тобою в теплій, інтимній розмові,
    Ти спитав би, як справи і не зміг би сказати «прощай».

    Так хотіла б тобі розказати про власні маленькі турботи:
    Про сонце яскраве, що душу ятрить щодня,
    Про друзів, розмови, про важливість своєї роботи,
    Про ранкову алею, каву, що в місті весни я одна.

    Але ти не спитаєш, як справи, - я ж не вмію тобі не писати
    Хоч би вірші, листи - хоч пів слова на порцію дня.
    Знову граю в пінг-понг: надіслати чи промовчати.
    Промовчу. І заплачу знов гірко й ридма.

    Підбираю сумлінно до болю свого метафори,
    Він у серце – що в ноги колюча серпнева стерня.
    Й тільки  знатимуть друзі - моєї душі лейкопластири,
    Й буде порція ліків - світу цього метушня.

    Так багато чого ще хотіла б тобі розказати,
    Нам не вділено слів, і я знову сиджу сумна.
    Написала б тобі, але будеш мене зневажати,
    Й вже тривоги відбій – небезпеки з повітря нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8079

    29 бер. 2022
    Крістіна
    Війна
    Чому нам, Боже?
    За що нам, Боже?
    Ніхто цього сказать не може.
    Чому всі гинуть на Вкраїні?
    Чому ховає мати сина?
    Чом батько залишив свою сім'ю?
    Чому він там загинув, у бою?
    За що нам біди, війни, страх?
    За що померли на очах
    Батьки, діди, чоловіки,
    Багатії і простаки...
    Стомилася моя земля,
    Залиті всі її поля
    Кров' ю невинних тих дітей,
    Слізьми усіх наших людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8080

    29 бер. 2022
    Вікторія Янковська
    У домі, де тепер тихо
    У домі, де тепер тихо,
    Залишаться дитячі сльози…
    На годиннику п’ята ночі,
    І нова реальність морозить.

    Усе димить і палає,
    І вибух за вибухом чути.
    І миру уже немає,
    А є постраждалі Люди.

    Є біль нашої утрати,
    І прапор зрошений кров’ю.
    І чорна від горя мати,
    Не побачить живого Героя.

    Є така щира єдність,
    Є така чесна воля,
    І сили Високі Небесні,
    Вболівають за нашу Долю.

    У домі, де тепер тихо,
    Посміхнуся колись ще діти.
    І розквітнуть жовто-блакитні квіти,
    Біля дому, в якому тихо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8081

    29 бер. 2022
    Ксенія Череп
    Сирена Перемоги
    Ти знову розкрила лице, паскудна Шахерезадо.
    А замість нього – нікчемний кривавий орел.
    Ти щедра своїми м'ясними дарами,
    Що кожного дня стають килимами,
    Вкриваючи наш чорнозем.
    Зайшовши й плюндруючи наші міста,
    Ти стрімко копаєш русні в нас могилу.
    Ти – навІки єдина країна така,
    НазАвжди ти – дно, в усьому убога руїна.
    Бійся та плач, фінал вже відомий!
    Не допоможе рашистам ніщо.
    Твій батько Г'андоній сконає ось скоро,
    Соромлячи трупом цвинтАрне плато.
    А в нашій країні, де небо вільно-синє,
    Природа в ролі дзеркальця ласкаво промовля:
    "Моя Україно, назавжди ти вільна,
    Прекрасна навіки, квітко моя!"
    І кожного ранку щастя світанку,
    Приємніше квітів – смерть ворогів,
    Солодше цукерок лиш грош окупанта,
    Що стрімко злітає від санкцій країн.
    Не бійся, не плач, фінал вже відомий!
    Ми маємо правду, любов та добро,
    І з нами весь світ, і з нами свобода!
    На вас же, росія, – криваве клеймо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8082

    29 бер. 2022
    Оксана Єфіменко
    ***
    Я піду в темряву, я піду в тишу.
    Затоптані очі землі,
    заглушений порох думок.
    Оглянися на мене у натовпі,
    та побач своє прощення і почуй мою
    молитву і свою розпурхану вибухами любов.
    Доторкнися-но до мого весняного неба
    та згори у задушну мить,
    плач, сину чийсь, і повертайся.
    Я піду в темряву, у тісняву
    поміж холодних стін і міцноти тіла людського і глини,
    я чекатиму на тебе безвісти,
    як мати якась чекає на слово.
    Я чорне зерно, що проросло в оці землі
    і тягнеться до весняного неба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8083

    29 бер. 2022
    Ігор Сем
    Настане день
    Настане день, коли мій брат
    Поврнеться додому,
    І чорний біль, як дим з гармат,
    Спливе з душі додолу.
    Кирнемо чарочку вина,
    А краще самогону
    За те, що клятая війна
    Похована за Доном,
    Що ранок більше не гарчить
    Ракетами до раю
    І з неба ластиться блакить,
    А не вогонь вдаряє.

    Настане день, настане час
    Я обійму тебе, мій брате.
    Сльозу не вижати із нас,
    Тому так тисне закричати:
    Живі, живі ми! Боже з нами!
    І сонце світить, віє вітер!
    І перемога нам на рани
    Лягає, як бальзам-цілитель.

    Настане день вже незабаром,
    В якому буде до жінок,
    Знайдмо, брате, тобі пару,
    Не зовсім ти старий дідок.
    Життя – то цирк багаторукий,
    Щось забирає, щось дає,
    Якщо пройшов крізь пекла муки –
    Розкрий кулак для монпансьє.
    Ти пам’ятаєш, як було все,
    Тепер інакше назавжди.
    Нам трапиться простоволосе,
    Звичайне щастя за труди.

    Настане день, настане час
    Я обійму тебе, мій брате.
    Сльозу не стримає хтось з нас,
    А може й разом, що казати –
    Живі, живі ми! Боже з нами!
    Ти бачишь сонце, чуєш вітер!
    І перемога прапорами
    Пливе на диво всьому світу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8084

    29 бер. 2022
    Люда
    Дякуй
    Подякуй солдату за захист та спокій,
    Збережену хату, майбутнього роки.
    Схились волонтерам, безстрашним героям,
    В обхід злим мінерам, шукають дороги.
    Вклонись лікарям, і медсестрам, медбрату,
    Ночами не сплять, болі бачать багато.
    Подякуй країнам, що нас прихистили,
    Вони неймовірні, разом ми є сила.
    Подякуй сусіду, Колезі і брату,
    Що людям надав  і  обійстя і хату,
    Надав допомогу, відкрив щире серце,
    І вдячності сльози втримАть не вдається..
    Вклонися у дяці, схились на коліно,
    Всім тим, вже кому відпекло, відболіло..
    Хай буде їм добре в світах чудотворних,
    А ворога тіло клюватиме ворон.
    Всміхнись дню і ранку, промінчику сонця,
    Бджолі, що вмостилась на краю віконця.
    Даруй людям усмішку, Богу хвалу!
    Все буде на добре, зупиним війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8085

    29 бер. 2022
    Люда
    Перемога
    У ангелів роботи вкрай,
    Оберігати, стежити, любити,
    Загинувших облаштувати в рай,
    А нелюдей по правилам судити.
    Все іхнє воїнство вступило в бій,
    Архангели попереду безстрашні.
    Змагаються зі злом, ладнають мир,
    Бій з сатаною там ведеться рукопашний.
    Реальність наша – танк на танк,
    А зверху.. там енергії інакші.
    На полі бою воїни ідуть ва-банк,
    А в небі боротьба іде не легша.
    Світ розділився вже навпіл,
    Є біла сторона та чорна.
    У кожної є свій посил,
    У чорної – війна потворна.
    У хвилях болю, хаосу, поневірянь,
    Гартується душа, терпіння, воля.
    Ростем до перемоги, мужності здолань,
    І українцям усміхнеться доля!
    Не роз'єднатись, хто і де,
    Робити трохи більше, ніж зазвичай можем.
    Невдовзі мир на нашу землю надійде,
    Вже дуже скоро ворогів ми переможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8086

    29 бер. 2022
    Люда
    Все буде Україна!
    Все буде дійсно Україна!
    Її вже знає цілий світ!
    Вона не стане на коліна,
    Не ляже під ворожий гніт.
    Все буде наша Україна!
    Наш стяг тріпоче звідусіль.
    Відомо всім, що ця краіна,
    Цінує волю надусім!
    Вже Є! усюди Україна!
    У всього світу на вустах.
    Нема подібної країни,
    З таким багаттям у серцях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8087

    29 бер. 2022
    Люда
    Первоцвіти
    Тішать око ранні первоцвіти,
    Прокидаються росточки з-під землі.
    Килимом вкривають Землю квіти,
    Час уже закінчитись війні..
    Вже земля чекає на насіння,
    Щоб врожай до осені вродить.
    Кожне зерня хоче дати покоління,
    Українці хочуть не війни.. , а мирно  жить.
    Вже лелеки з вирію вертають,
    Вся земля огорнута теплом,
    Первоцвіти радісно  вітають,
    Буде перемога! Все закінчиться добром!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8088

    29 бер. 2022
    Люда
    Прощення
    Сьогодні прощення неділя!
    Прости нас Боже, весь народ!
    Прости стражденну Україну!
    Даруй нам миру і щедрот.
    Пробач, що не цінили вміру,
    Всього, що ти для світу дав.
    Що не завждИ ми знали міру,
    А ти себе за нас віддав!
    Даруй нам похибки і вади,
    Пробач духовну сліпоту.
    Нехай твоя панує влада,
    Не дай упасти в темноту.
    Сьогодні прощення неділя,
    Ми раптом зрозуміли сутність зла.
    Щоб побороть його зуміли,
    Зроби.. щоби закінчилась війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8089

    29 бер. 2022
    Люда
    Предтеча
    Туманом оповитий ранок,
    Вже котру ніч багато хто не спав.
    Гірчать думки і кава на сніданок,
    Бо ворог спокій у людей украв.
    Снують і плутаються дУмки,
    За що, як можна, 21 вік...
    Життя зведе із ворогом рахунки,
    Платитимуть ціну за це  повік.
    Багрянцем оповитий вечір,
    Любов'ю до людей окутана душа.
    Війна – очищення душі предтеча,
    А мир - це нагорода для життя!
    Надіями береться ранок,
    Зі сходом сонця вже ховається пітьма.
    Як після ночі завжди є світанок,
    Так після і війни очікує буття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8090

    29 бер. 2022
    Люда
    Люди
    До трепету в душі вражають українські люди!
    Військові, посадовці, журналісти, волонтери, медики... усі!
    З такими все гаразд в країні буде!
    Бо українці показалися  у всій своїй красі!
    Хто нищить танки голими руками,
    Хто хліб пече під звук сирен.
    Хто героїчно стримує війни цунамі,
    Це сотні.. тисячі.. простих людей.
    До захвату вражають  українці,
    Насправді героїчний люд, коли біда.
    Не пустять ні на крок чужинця,
    Даремне сподівалася орда.
    Вражають до мурах геройські люди!
    Масштаби мужності, сміливості, щедрот.
    Нехай Господь охороняє вас і любить,
    Ти переможеш, український мій народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8091

    29 бер. 2022
    Люда
    Весна прийшла
    Весна прийшла до України,
    Не дивлячись на смуток та суцільний біль.
    Цвістимуть скоро вишня та калина,
    Ми досягнемо перемоги ціль!
    Засяє сонце над містами,
    І птахи з вирію вже скоро прилетять.
    Спів солов'я ми будем слухать вечорами,
    І незабаром дзвони переможні задзвенять!
    Ми разом зцілимо у Батьківщини рани,
    У розвитку своєму ми зробили крок.
    Бо Україна всього світу відчинила брами!
    Шлях показала через терни до зірок!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8092

    29 бер. 2022
    Люда
    Переможемо
    Не всі в людському образі, то люди,
    А демони чи каїни вони.
    Потрапили на Землю як приблуди,
    І служать чорним справам сатани.
    Достукатись словами – марна справа,
    Картинки смерті не зворушать їх сердець.
    Бо душу мають чорну як примара,
    І більш лютують чуючи кінець.
    Бояться  світлого примари,
    Молитви, мужності, Хреста.
    І володіє їми страх не даром,
    Бо скоро іх чекає морок і пітьма.
    Оранта Україну покриває,
    І білі ангели чатують у Небес,
    А мужність українців світ вражає,
    І зброя наша – Мужність, Віра, Честь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8093

    29 бер. 2022
    Люда
    Народе світлий мій !
    "Народе світлий мій!
    Зненацька ворог поночі напав,
    Як щур, що уночі полює.
    Ще більше цей народ в очах упав,
    Так підло він життям людським жонглює.

    Брати і сестри!
    Світлий мій нарід!
    Ми сильні серцем і душею!
    Мужайтесь, бережіть свій рід!
    Ми не поступимося рідною Землею!

    Шановні воїни, бійці!
    Уклін низький від кожного вікна і хати.
    Хай Божа мати захищає Вас вночі!
    Христос удень вас буде пильнувати.

    Моя країно, щира і проста!
    Відкрита, справедлива і велична!
    Впаде як морок руськая орда,
    А Україна житиме довічно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8094

    29 бер. 2022
    Люда
    Без назви
    А Україна і не думає вмирать!
    І слава й воля України непорушна!
    І пісня українська буде скрізь лунать,
    І нашу віру ворог не розрушить.
    Ми вільні будем на своїй землі,
    І душу й тіло наші збережемо.
    Бо українці славні доньки і сини,
    І захистять Вкраїни мирне небо!
    А ворогам ми радим  пам'ятать,
    Хто риє яму, той туди ж потрапить.
    Хто сміє на чуже нахабно зазіхать,
    Той і своє із часом може втратить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8095

    29 бер. 2022
    Наталія Євланова
    Без назви
    Як плани на завтра?- та наче, нічого:
    Робота, як завше, забрати малого .
    А ти?- тренування, вечірня вистава-
    А може,зустрінемось завтра на каву?
    То, двадцять четверте, четвер, по обіді?
    Звичайно, як зможу- одразу під'їду,
    Чекатиму дуже- не бачились довго,
    То ж ти приготуйся, до кави й розмови...
     ***
    ...Ти як?- У підвалі, щось знов прилетіло,
    А в тебе?- із ночі гриміло й свистіло,
    Я тихо молилась, за тебе й малого,
    Щоб повз пролетіло, й не сталось нічого...
    На місці кав'ярні, воронка, казали,
    Та, благо, вцілілі дороги й вокзали.
    Питання поїхати чи залишатись...
    Від жаху сховатись, подалі сховатись...
     ***
    А кава?- Все станеться вчасно і влучно
    І буде всім тепло, і буде всім зручно
    І будуть надовго і зустрічі,й  кава,
    Обійми, і сльози, і усміх ласкавий.
    Нам лиш перемоги добитись- дістатись,
    Щоб всім- повернутись, і всім- дочекатись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8096

    29 бер. 2022
    Наталія Євланова
    Без назви
    Доторкнися до мене думкою
    І фантазією огорни мене.
    Ми роз'єднані часом і тугою
    Нас єднає надія, що все мине.
    Перейди блокпости всі наставлені,
    Перепони розкиданих їжаків
    Згадуй всі ті слова несказані,
    Всі що мовити в мирі ти не зумів...
    Досягни ти до мене променем
    І торкаючись, ніжно зігрівай.
    Пролітай у думках над кордонами,
    Наших спогадів лише не відпускай...
    Хай затихнуть у полі постріли.
    Як розсіється в тиші сивий дим,
    То війною до краю нагострені
    Ми зустрінемось в світі затіснім...
    Будем падати понад хмарами
    І злітатити  з тобою стрімко вниз..
    Ну а поки думками примарними
    Крізь війну ти до мене доторкнись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8097

    29 бер. 2022
    Маня Осіпова
    Понад усе!
    Я з тобою, моя Україно!
    Я з тобою, ти - мати моя!
    До останнього подиху мрію
    Щоб скоріше ти перемогла !

    Я з тобою, молюсь і радію
    Що я донька твоя, і з рання
    Я малюю картину надії
    Я малюю сльозами, щодня!

    Моє сердце назавжди з тобою
    Твоя кров зігріває мене
    Я молю тебе, Боже дай сили
    Тим для кого вона «ПОНАД УСЕ»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8098

    29 бер. 2022
    Маня Осіпова
    Мій герой
    Мій любий, мій герой,
    Відчуй що поруч я з тобою
    Молюсь за тебе кожен день і ніч,
    І огортаю крилами любові,
    І завжди я з тобою пліч-о-пліч.

    З думками прокидаюсь я про тебе
    Ти чуєш це, у тобі мій портрет
    Дивлюсь у небо і благаю день той
    Тебе уберегти від тих ракет.

    Я поруч, хоч не бачиш мене близько
    Оберігаю тебе з далини
    Крізь призму слів, пишу тобі навмисно
    Щоб хоч намить, твої безмежні підбадьорити думки…

    Ти уяви, там всесвіт нас чекає
    На станції «вона перемогла»
    Там Україна квітне і з тобою
    Розпочинаєм кращий лист свого життя.

    Мій любий, мій герой
    Відчуй що поруч я, з тобою
    Молюсь за тебе кожен день, і ніч
    І огортаю крилами любові
    І завжди я з тобою пліч-о-пліч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8099

    29 бер. 2022 р.
    Маня Осіпова
    В бегах от войны
    Мы с тобой так хотели объездить весь мир
    Но, не так. Не в бегах от войны
    И цветы что дарил мне, оставили мы
    У горы, где на миг я и ты

    Нам на память осталось лишь фото, оно
    Отпечаталось в сердце на век
    Я тебя полюбила , наверно - давно
    Дорогой, мой родной человек

    Отпускаю тебя, слез не пряча совсем
    Запах твой на запястье моем
    Обещай что вернёшься ко мне, будешь цел
    И мы снова побудем вдвоём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8100

    29 бер. 2022 р.
    Маня Осіпова
    В адском Харькове
    В адском Харькове совсем не холодно
    В адском Харькове гремит гроза
    Птицы сбиты, люди гибнут около
    Своей крепости, у своего крыльца

    Да кому нужна она? Нарядная
    Проклятая Богом та - война
    Вся в ракетах, словно аномальная
    Пьёт в захлёб, пытается до дна

    Замужем за сатаной, за дьяволом
    А он в бункере, и вся его семья
    В безопасности, пока сидят под градами
    Дети, с матерями без отца

    Чёрная как смерть, беги, проваливай
    Забирай смертельные огни
    И ударь их рядом, с ненормальным тем
    И сотри его с лица земли
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8101

    29 бер. 2022 р.
    Маня Осіпова
    В подвальных историях
    В подвальных историях много надежды
    Там люди сидят, все с едой и одеждой
    С детьми и собаками, и с болью в сердце
    Мы так хотим мира, и просто согреться

    Победы хотим мы, и звонкого смеха
    Не слышать что где-то упала ракета
    Не слышать и крика «там, справа помеха»
    И каждый солдат чтобы к маме доехал
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8102

    29 бер. 2022 р.
    Маня Осіпова
    5 утра
    Так быстро изменилась жизнь
    Так просто. Ровно в 5 утра
    Бери шинель, сверяй часы
    Войны не видно и конца

    В руках - ружьё, в корзине кот
    Заложником под землю сесть
    Линия жизни -  поворот
    Я чувствую как пулю - месть

    Ни разу зла я не желал
    Чужим, а только лишь добро
    Дай силы нашим, слышен залп
    Как с Путина летит говно

    Бомбят все наши города
    И слышно как ревет малыш
    Пообрывало провода
    В аду Володя ты сгоришь

    Сгоришь, и будешь ты страдать
    Мы дров подкинем в твой костёр
    Станцуем на могиле вальс
    За горький рёв вдов и сестёр
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8103

    29 бер. 2022 р.
    Британ Галина
    І буде суд!
    І буде суд, «велікая росія»
    Хоч ні, твоє «московія» ім’я,
    Сповна пожнеш, усе, що зараз сієш,
    І вип’єш все вготоване до дна!
    Тебе нема, «велікая росія»
    Давай на чистоту – і не було,
    Споконвіків обман – твоя стихія,
    Завмерлий кадр фальшивого кіно...
    Поцуплений сценарій у сусіда,
    Що не мовчить – відстоює своє,
    І впали декорацій піраміди,
    І світ побачив істинну тебе...
    І буде суд, московіє імперська,
    Найвищий суд, якого не минеш,
    За кров невинну, що рікою ллється,
    На вічні муки віддана будеш...
    © Автор Галина Британ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8104

    29 бер. 2022 р.
    Віктор Млинар
    ПОПРИ БІЛЬ
    Знедолені, але живі,
    між сухостоєм у траві,
    ми торимо стежки нові.

    Наш провідник весняний Львів,
    нащадок лицарських віків,
    не промовляє зайвих слів,
    і може дати стусанів
    тому, хто ще не зрозумів,
    що Україна у вогні.
    Вона вже поспіль тридцять днів
    втрачає доньок і синів
    у Сумах, Бучі, Ірпіні,
    Охтирці і Лебедині,
    в Чернігові й Батурині,
    у Лисичанську й Сартані.

    Із Маріуполя сумні
    летять новини головні,
    де ворог геть оскаженів.
    Чорнобиль вдруге почорнів,
    Енергодару не до снів,
    а Світ ще й досі не прозрів,
    що став заручником чортів.

    Херсон стоїть, хоч і змарнів,
    Бердянськ та Миколаїв — "Ні"
    кричать рішуче сатані,
    а Мелітополь Кам'яні
    готує пастки кацапні.

    Наш Рідний Харків Божий Гнів
    Спрямовує на ворогів.
    Гуртує Київ Провідні
    Полки Перунові в броні,
    Сварог Кує Мечі Міцні,
    і Птиця Сва Співа Пісні,
    і ДажБо Кличе до борні.

    Вже повертається в труні
    москаль-злочинець до рідні.

    Ми боремось, поки живі.
    Вирує помста у крові.
    Вона зруйнує чортовІ
    стратегії вороговІ.

    У петербурзі і москві
    завиють пси сторожові.
    І буде смерть кощеєві.
    І кара буде тим, хто вів
    сліпих рабів в пекельний рів,
    тим, хто спотворений вдовбив
    рабам світогляд в голові.

    Агов, ізгої світові!
    ганьба і сором чумові
    на вас чекають вікові.

    У КиєвІ і ХарковІ,
    у Сумах і ЧернІговІ
    пройдуть процеси судові.
    В Херсоні й МаріУполІ
    вже перші справи на столі;
    відчують скоро москалі
    Гаазьких рішень важелі.

    Хай тонуть їхні кораблі,
    хай башти падають в кремлі.
    Час Правосуддя на Землі.

    Злочинців хай карає Світ,
    за українців геноцид.
    Якщо каратиме як слід,
    не буде вже подібних бід.

    Статути всі перепишіть,
    із представництв чортів гоніть,
    закрийте лиходіям вхід
    і Убезпечте Кожен Рід.

    На жаль, не повернути тих
    загиблих,
    літніх й молодих,
    дорослих та дітей малих,
    і хто родитися не встиг.
    Тих, хто в кварталах житлових
    від бомб сховатися не зміг,
    хто в укриття ледь не добіг,
    помер серед руїн страшних.
    І наших Воїнів усіх,
    на полі бою хто поліг,
    не зрадивши людей своїх,
    ні пращурів, а ні живих.
    Шануймо, Пам'ятаймо Їх!

    Весняні квіти у траві,
    непоказні, але живі,
    прикрасять Київ, Харків, Львів,
    міста великі та малі.
    І Маріуполь із Землі
    Новий Постане, попри біль.

    Віктор Млинар,
    25 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8105

    29 бер. 2022 р.
    Ростислав Невмержицький
    Міста - янголи.
    На сто чорних років постарішав Харків.
    Ізюм стиснув зуби серед мертвих злаків,
    Охтирка здригнулась, грізні стали Суми.
    В Україні милій щоб зцілились думи.

    Про майбутній наступ і тварюк московських,
    Швидше щоб коптились серед круч дніпровських.
    За Ірпінь, Макарів, Бучу, Маріуполь -
    Київ старовинний міг помститись люттю.

    Щоб палали в танках мародери кляті,
    Краще смолоскипів щоб горіли кати.
    В літаках, окопах все було в двохсотих,
    Не було щоб жалю, як прийде Тернопіль.

    І в страждань загравах, серед болю й плачу,
    Ворогу помстимось, повернемо вдачу.
    Площею Свободи розквітне знов країна.
    Людяними стануть наші ніч та днина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8106

    29 бер. 2022 р.
    Ольга Денисенко
    Мы не знали войны
    Мы не знали войны, наши деды и прадеды знали.
    Сколько их полегло, а кто выжил - хлебнули сполна.
    Те четыре зимы не одни только льды заковали,
    А и память, и ужас, и мужество, и имена.

    Мы не знали войны, мы в руках не держали прикладов,
    Если нас убивали, то только в горячечном сне.
    И когда ты убитый на землю гудящую падал,
    То опять воскресал как любая трава по весне.

    Как же мало прошло, лишь каких-то три четверти века -
    И история вновь наполняется горечью рек.
    Мы не звали войны, а война позвала человека,
    Чтобы горем спросить у тебя: кто ты есть, человек?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8107

    29 бер. 2022 р.
    Ольга Ротань
    Я маю мрію
    Я маю мрію - зупинити жах,
    Війну, що сіє смерть, вогонь і страх;
    Щоб не хотілось більше сльози лити,
    Щоб рідним разом бути й не тужити.

    Я маю мрію - в час важкий і темний,
    Щоб всі ці жертви не пройшли даремно;
    Щоб святкували перемогу і свободу,
    І цінували разом Батьківщини вроду.

    Я маю мрію - щоб і мої діти,
    В своїй країні могли вільно жити;
    Щоб покарали тих, чия в тому вина.
    Щоб мир настав. І щоб закінчилась війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8108

    29 бер. 2022 р.
    Міра Мальська
    Поки жива
    Студиш гаряче серце весняним протягом.
    Поки між нами з тобою курсують, потяги,
    Поки іще працює цей клятий месенджер
    І навіть, якби він вмер,

    Не поступлюся ні миттю! Поки жива,
    Не перестануть лунати мої слова.
    Ти ж знаєш, яка я вперта. Яка чіпка.
    Й наскільки теплою може бути моя рука.

    Єдине, чому навчила нас ця війна -
    Це те, що в любові насправді немає дна.
    А всі зволікання, всі сльози, крик боротьби -
    Чорт забирай, лиш пил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8109

    29 бер. 2022 р.
    Зоя
    До воїна
    Так давно почалася війна:
    Кожен день, ніби рік, у напрузі;
    Кожен вечір сирена гучна,
    А на ранок - бандерівське смузі.

    Україна наразі в огні
    Чорним смутком у небі палає,
    Стежку зАстує теплій весні
    Та згуртовано орків стрічає.

    Ми тут звикли до частих тривог,
    В комендантські години вже спиться.
    Наша друга домівка - метро.
    Згуртувались, стали, мов криця.

    Ми до тебе в єдиний порив
    Перекинем і захист, і зброю, -
    Тільки б ти нас усіх боронив.
    Ти наш щит, ти наш меч, ти наш воїн.

    Ми для тебе усі у бою,
    Як солдат допоміжного фронту.
    Весь народ кожну рану твою
    Лікуватиме власною кров'ю.

    Ми все зможем, все переживем;
    Нам не страшна ні смерть, ні облога.
    Ми з тобою наблизим той день
    І той час, і той крик: "Перемога!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8110

    29 бер. 2022 р.
    Альона Кордулян
    Живи
    Тільки виживи!
    Я буду обіймати і мовчати...
    Тільки виживи!
    Я буду співчувати і прощати.
    Виживи, благаю!
    Віддам усе, що маю, до останку!
    Живи, я вимагаю!
    Буду цілувать без перестанку.
    Тримайся за життя!
    Нема нічого важливішого за це.
    Тримайся до кінця!
    Я бачу уві сні твоє лице...
    Тільки виживи!
    Зведемо понівечений будинок.
    Тільки виживи!
    Народимо дітей, візьмем тваринок!
    Виживи, благаю!
    Бо я без тебе просто не існую.
    Живи, я вимагаю!
    Бо я тебе так лю'блю і ціную!
    Тримайся за життя!
    Все зовсім скоро закінчи'ться.
    Тримайся до кінця!
    І Україна знову відновиться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8111

    29 бер. 2022 р.
    Валентина
    Пес
    На мить затихли гради,
    Снаряд вже не летить.
    На дворі вечоріло,
    В окопі пес лежить.
    Зіщулився мохнатий,
    Холод чіпа, він спить.
    Постогнує, трясеться,
    Щелепа цокотить.
    Спустивсь в окоп неспішно
    Солдат, зовсім юнак.
    Щоби поспати трішки,
    Удень був бій й ніяк.
    Він поклав підстилку,
    Кинув туди рюкзак,
    Взяв пса до себе ближче,
    Очі закрив й обм'як.
    Втомивсь,заснув відразу,
    Сьогодні тяжкий бій.
    Годинку відпочинку,
    А далі знов у стрій.
    Пес ближче притискався.
    Збулась одна із мрій.
    Неначе прочитав той
    "Візьми мене, погрій".
    Побуде трошки тепло,
    Забуде про дрижки.
    Пес сонно посміхався,
    Згадалися стежки
    Зелені, тепле літо,
    Метелики, пташки...
    І засопів тихенько...
    Снились мирні дні.
    29.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8112

    29 бер. 2022 р.
    Людмила
    Підперезана волею
    Скільки є сиріт-дітей,  яким не всміхнеться тато,
    А ненароджених зовсім теж буде забагато.
    Скільки весіль не відбудеться,  бо пари голубці немає,
    Голубка ж з одним крилом в просторі не літає.
    Сотні дітей загинули,  тисячі мирних знищені,
    На рідній своїй землі ми тепер взагалі не захищені.
    Цілі міста заблоковані,  героїчно обороняються.
    Збожеволіли окупанти, тяжких злочинів не цураються.
    Проклинають виродків люди,  героїзм народу небачений.
    Смерть і сльози нині повсюди,  зло ніколи ми не пробачимо.
    Лине тиха молитва до Бога за життя і спасіння країни,
    Пролягла до храму дорога,  врятуй,  Отче,  нас  від руїни.
    Закрий,  Батьку, над нами небо,  і жадану наблизь Перемогу,
    Всі благання сьогодні до Тебе,
    І рівняння сьогодні на Бога.
    Зглянься,  Господи,  над Україною,
    Захисти свою рідну донечку.
    Звучи мовою солов'їною, душі наші грій теплим сонечком.
    На колінах стоїть розтерзана наша матір одна-єдина,
    Проте волею підперезана,
    Найдорожча з усіх Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8114

    29 бер. 2022 р.
    Гончерова Тетяна
    Зомбі
    Як можна боротись із зомбі?
    Чи можна про щось говорити?
    Вони гордо кидають бомби,
    Уміють вбивати, палити...
    Навіщо істотам вуха?
    І очі навіщо треба -
    Воно пропаганду слуха,
    Не бачить ні люду, ні неба...
    Знайти у істот тих мізки,
    Напевно, велика проблема.
    Розумність їх ''згриз'' телевізор,
    Їм більше нічого не треба.
    Що ХОЧЕ - воно тільки знає,
    Пащеку розкривши, мов Цербер,
    Бо вдома зомбиця чекає...
    ...чекає трофейний блендер.
    Грабує, ґвалтує, вбиває
    І дивиться зверхньо, бездушно.
    В полоні ж бо лупа очима
    І каже, що : ''Нас обманулі''
    Говорить про ''дивні'' навчання,
    Три дні і якісь там квіти...
    Висловлює ''щирі'' бажання,
    Бажання всім зомбі прозріти.
    Все це не кіно, а  реальність!
    Напали на нас не люди!
    Істоти, що вірять в безкарність,
    Потворні брехливі іуди.
    Всього випадало на долю:
    І стріли, і шаблі, і бомби...
    Не страшно! Ми б'ємось за волю!
    Сьогодні ми боремось з зомбі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8115

    29 бер. 2022 р.
    IngiGerda
    ЛЕЛЕЧА ІСТОРІЯ
    Казала бабуся: лелеки завжди повертаються на весні,
    що би там не було, як би той світ не змінився, не знависнів,
    вони знають дорогу і точно знають, де іхній батьківський дім,
    навіть якщо пошкоджений, лагодять і залишаються в нім.

    Я занадто мала. Цікаво. Питаю бабусю: а далі як?
    якщо дому немає і усе зруйнували, поганий знак?
    розкажи, що лелеки роблять, може вертаються всі назад,
    і як після того всього живуть і виховують ще малят?

    Каже бабуся: жоден лелека не верне від дому на чужину
    покурличе, потужить й потому зведе домівку іще одну,
    гілка до гілки, стебло до стебла - так будуватиме новий дім,
    і щоразу вертатиметься до нього ще через багато зим.

    Знай, не одне молоде покоління ще зростатиме в тім гнізді,
    і жодне із них не зречеться дому, бо істини в них прості:
    там, де ти народився, вперше побачив цей різний доволі світ
    Батьківщиною зветься. Світ на цьому тримається і стоїть.

    Я лягаю спати, закриваю очата, бачу лелечий дім
    і небо безхмарне, сонце в зеніті і зграю птахів під ним,
    бабуся тихо співає пісню про Україну і про любов,
    і про лелек, які щовесни повертають додому знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8116

    29 бер. 2022 р.
    Дмитро Косаревський
    Захищати Волю
    Спитав у Бога я: чи це прокляття,
    що мою землю топчуть вороги,
    які ще вчора називались "братья" -
    забули ми про братство назавжди.

    Та не забудемо поки живі ми
    у серці закарбовані чуття
    як нас вбивали і вогнем палили,
    як знищували села і міста.

    І не пробачим вам лани і луки,
    де слід кровавий ставила нога.
    За все спитаємо і ваші внуки
    з ганьбою будуть жити навіка.

    Весь світ вже знає - ви убивці долі
    та не існує сили на землі,
    яка позбавить Україну ВОЛІ
         бо в волі ми народжені були.

    Мовчав мій Бог, не мав він що сказати
    та я ту відповідь  і сам напевне знав -
    що ВОЛЮ треба завжди захищати
    і наш НАРОД цю вимогу прийняв.

     СЛАВА УКРАЇНІ! РАЗОМ до ПЕРЕМОГИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8117

    29 бер. 2022 р.
    Ірина
    Мій рідний, колись я знову почую твій голос
    Мій рідний, колись я знову почую твій голос.
    І зможу обійняти тебе так міцно,
    Не залишивши самого ніколи.

    Ми зможемо відсвяткувати твій 19 день народження разом,
    Сміючись, плачучи, згадуючи, забуваючи,
    Все одразу.

    Колись я почую твій голос,
    І небо змінить кольори на інші.
    І більше не буде війни, трагедій та знищень.

    Ми будемо говорити й говорити,
    Про все на світі, а ще найбільше про те,
    Як сильно ми можемо любити.

    Як ця любов, живучі у нашому серці
    Була з нами завжди, не даючи нам здатися.
    Цим почуттям ніколи не вмерти!

    І ця любов дасть нам сили жити далі.
    Ми вистоїмо! Ми сильні! Ми нездоланні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8118

    29 бер. 2022 р.
    Ірина
    Немає слів, немає сліз, лишилась тільки злість…
    Немає слів, немає сліз, лишилась тільки злість…

    Того страшного ранку я прокинулась поруч з коханим.
    Але ті слова, що я почула, залишились назавжди в серці кривавими ранами.

    На моїй землі, у моїй країні почалася страшна війна, для якої немає виправдань.
    Для чого це все? В чому наша вина?
    Для чого цей жах та смерть, яких ніхто не виправить.

    Жорстока страшна реальність заполонила
    Наші дні, думки, відчуття заглушили страждання.
    Сьогодні ракета в дитячій садок, дім простих людей, школу, вулиці.
    У цілому світі підтримки ми ніби одні…
    Але завтра вони понесуть за все покарання!

    Наша правда — це наша зброя!
    Наша віра стальна, непохитна.
    Наша єдність допомагає все витримати стоячи.
    Наша сила духу захоплення гідна.

    А якщо хтось під впливом безумства ілюзій
    Вирішив це перевірити.
    Він потоне у морі спротиву та жаги перемоги.
    Адже саме тому ми різні — ми боремося за свободу, а ви вбиваєте безневинних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8119

    29 бер. 2022 р.
    Ірина
    Нет слов, нет слез, осталась только испепеляющая злость…
    Я проснулась тем страшным утром рядом с любимым человеком
    Чтобы узнать, что в моей родной стране случился ужас, которому нет прощения навеки.

    Чтобы узнать, каково это видеть смерть, каждый день реки слез и отчаяния.
    Чтобы бояться смотреть на небо,
    Чтобы не находить себе места от мучительного ожидания.

    Чтобы кричать всему миру о помощи,
    Уповая на то, что ее услышат.
    И отчаяться от той пропаганды,
    Которой как будто весь русский мир дышит.

    Чтобы снова не терять веру даже в самые
    Жестокие минуты сражения.
    И даже на минуту, на секунду не допускать
    Возможности поражения.

    Чтобы из слез в смех, видя то, как бесстрашны наши люди.
    Чтобы из смеха в слёзы, осознавая что мы ничего никогда не забудем.

    Чтобы жить каждый день под ударами ракет.
    Но верить, что нас не сломить и вместе мы сила!
    А каждый, кто хочет это проверить, отправится вслед за русским кораблём!
    Ведь наша вера в победу непоколебима!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8120

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Іроди
    «Дикі люди москалі», —
    Скаже будь-хто в світі.
    Хоче всіх орда спасти
    Від волі, миру, квітів.

    Дітей вбивають вороги,
    Культуру нищать звірі.
    Та брешуть іроди завжди,
    Гріхи у них в зеніті.

    Із лезом теплі пироги
    Партійні жруть повії.
    Відспівують там лже-церкви
    Фашистів із росії.

    Втрачаєте свої кістки,
    Повисли на рапірі.
    Хотіли знищити містки,
    А лишились в могилі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8121

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Ти — Сволота
    Моветонні розмови я чую щодня,
    Той «воєнний корабль» іде куди треба.
    Але щось розболілася моя голова,
    Всі ракети мандрують у небо.

    Зупиніться, проглоти прокляті!
    Схаменіться, нещирії люди!
    Ти все знаєш, вроже клятий,
    Розтяглися тіла ваші всюди.

    Ваша пика ганебна й мерзотна!
    Місце ваше — пекельний вогонь.
    Як Шевченко писав: «Ти — сволота»,—
    Чути галас: «Звичайне багно!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8122

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Батько мій
    Героєм є мій батько,
    Замість чаю — автомат.
    Йде невпинно військо,
    Не спить вночі солдат.

    Я пишаюся тобою,
    І люблю безмежно.
    Готовий будь до бою,
    Бо зараз все бентежно.

    Бережи себе, благаю,
    І кацапів не пускай.
    Підем разом ми до гаю
    Пити добрий мирний чай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8123

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Матінко рідна
    Матінко рідна, тримайся.
    Я з тобою морально.
    За життя своє змагайся,
    Це все дуже повчально.

    Іще очі твої ясні побачу,
    І в обійми твої я прийду.
    Випробовуєм усі вдачу,
    Але віри ніяк не згублю.

    Будем разом ми сильні,
    Не зламають нас біди.
    Як птахи нероздільні
    Нести станем квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8124

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Засудження
    Я ненавиджу війни,
    Засуджую злидні.
    Не люблю я біль,
    Молюся за мир.

    Мати далеко…
    Рідна лелека
    Співає пісень.
    Ось новий день.

    Все ті смі новини,
    Ще більші руїни.
    Всюди різні біди,
    Але люди мирні.

    Я хочу не тужити.
    І мрію втілити в життя.
    Я вірю — будем сильні!
    Зупинем кровопролиття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8125

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Ой леле, ой нене
    Ой леле, ой нене.
    Не плач, дорога.
    Як буду без тебе?
    Горить все дотла.

    Ти чудова, вродлива,
    Тільки дещо сумна.
    Країно невинна,
    Ти в мене одна!

    Бережи себе, рідна,
    Не вмирай, не згасай!
    Душа в тебе світла,
    Хутчіше злітай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8126

    29 бер. 2022 р.
    Олеся
    Украина. День  34-й.  Своих не бросим.
    Гудят сирены и летят ракеты
    Разрушен Харьков, Буча  и Херсон.
    По узкой досточке старик несет собаку.
    Ей так же страшно, но своих не бросит он.

    Шумит вода в реке, промокли ноги.
    Идут ,  бегут, спасаясь люди от беды.
    По камням женщину в коляске инвалидной
    Несут мужи в потоке ледяном воды.

    Своих не бросят мальчик с пыльной кошкой,
    И девушка с овчаркой  на плече.
    Не спит хозяйка. Мужа ждет до ночи.
    Дай Бог, дождется  – на войне, как на войне.

     Он записался вдруг   в тероборону,
     Не знал, не думал он и не гадал,
    Что грянет гром  раскатный утром ранним.
    Проснется Украина  - враг напал!

    Своих детей  не бросит мать в молитвах,
    Отец сынов крестом благословит.
    Не бросит Родину  украинский мужчина,
    В бою , возможно, будет он убит.

    Здесь нет торгов, но есть цена свободы
    Для  нашей неньки - Украины   дорогой.
    Дух единения и  мужество  прекрасного народа.
    Своих не бросим,  путь героя  вместе мы пройдем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8127

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Горить Україна моя
    Горить Україна моя, палає…
    Сльозами вмивається рідна земля.
    Як довго і боляче ненька страждає,
    Красуня голосить: «Не наша війна!»

    Рядами ідуть туди воїни браві.
    Я знаю, врятують наше добре ім'я!
    Розпустить країна ще коси злотаві,
    І збереться у домі моя люба сім'я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8128

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    в і й н а
    Весінній запах змішаний з кров'ю,
    Неочікувано змінилося все.
    Шануватимемо нашу волю
    А ворогам нехай стане зле.

    Ми з тобою підем гуляти
    Осяйним Києвом, містом моїм.
    А поки військові будуть дбати,
    Тримаючи опір над краєм твоїм.

    А ще, як раніше, сміятися будем,
    Майбутнє своє будувати невпинно.
    І волю здобути ми разом можем,
    І діти подивляться в очі невинно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8129

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Прощння
    Цілунки даруватиму
    Тобі після війни.
    Щоденно дивуватиму
    З появою весни.

    Із вами розмовлятиму,
    Ми сядем у човни.
    Я щиро спонукатиму
    Зіграти для душі.

    Пісні музики гратимуть,
    Все наче уві сні.
    І душі наші матимуть
    Прощння навісні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8130

    29 бер. 2022 р.
    Євген Дмитрієв
    Вечірня хмара
    Вечірня хмара
    Запах тину
    У небі пара
    Гуркіт линув

    День минає
    Гілля сохне
    Ніч дрімає
    Воля рухне

    Сонце палає
    Дівки співають
    Все розквітає
    Хлопці гуляють

    Час — вода
    Кудись біжить
    Душа бліда
    Мені болить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8131

    29 бер. 2022 р.
    Володимир Книр
    Марш добровольців
    Вставай, Вітчизно! Вставай, народе!
    Похідна сурмо, гучніше тривогу грай!
    Супроти нарваного заброди
    ставаймо всі за рідний край!

    У двері суне свавільний ворог,
    ступа нахабно й зухвало на наш поріг.
    Та ми тримаєм сухим наш порох
    і шаблю - грізний оберіг!

    Виходьмо разом! Формуймо лави!
    Робім стрункіш колони, щільніш - ряди!
    І під козацьке могутнє "Слава!"
    на герць виходьмо як один!

    Нас окупанту не настрахати,
    хай він - озброєний мало не до зубів!
    За рідні землі, за рідні хати,
    народе мій, ставай на бій!

    Оборонитись від бузувіра
    нам допоможе незламний вкраїнський дух!
    І сильна воля, і світла віра,
    і до свободи спільний рух!

    До зброї, браття! Усі - до зброї!
    Під синьо-жовтий державний ставаймо стяг!
    Ми - мирні люди і ми - герої!
    Йдемо ж рішуче до звитяг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8132

    29 бер. 2022 р.
    Каюрова Олена
    Я опускаю очі і молюсь
    Я опускаю очі і молюсь, бо досі
    Бачила війну лише в кінострічках
    Не розуміла чому шафи в прабабусі
    В коробках мила, сірниках, свічках…

    Страшне минуле в лютому воскресло
    Адольф лютує знову на землі
    І бачать сили, і земні й небесні
    Жорстоко гинуть і дорослі, і малі…

    Ми заженем це зло у пекло знову
    Любов та гідність - наші рушії
    Але благаю Господе, дай слово
    Не відпускати з під землі його душі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8133

    29 бер. 2022 р.
    Юджін (Євген) Папуша
    Предощущение перемен после 04.04.2022
    Я не люблю грозу в начале мая!
    Я не люблю алеющий рассвет,
    когда гром душу болью разрывает
    под вой сирен, разрыв ракет!

    Я не люблю великие идеи,
    где жизнь приравнена к рублю,
    страну вождей, рабов и мавзолеев,
    грозящей: Всех испепелю!

    Я не люблю, что Zвязано с Россией,
    мрак куполов под золотом фольги;
    ложь сатаны в обличье лжемессии,
    что все нацисты и враги!

    Я не люблю, когда рыдают дети!
    Когда бессильно плачут старики!
    И воет мать отдав ребенка смерти
    и сыновей - на форшмаки!

    Я не люблю, когда земля алеет…
    И ты прости меня Господь -
    я не расист, но ярость в сердце зреет
    и жажда мести в нем растет!

    Да сгинет путина Раzzея!
    Мир с Украиной - расцветет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8134

    29 бер. 2022 р.
    Олена
    Пророцтво Кобзаря
    постаріти за день.. на десятки років
    посивіти від нервів і молитись весь час
    ця війна — непрощенна! тут крок за кроком
    народ все більше й більше ненавидить вас

    за пекельні години, зубожілі родини,
    страх і відчай, розбиті хати.
    за дітей, котрі навіть ходить не навчились,
    й стали янголами у висоті..

    за тотальну розруху, голод, пекло і біль
    за все те, що принесли “брати”..
    в нас тут море мирних загиблих!
    поки кажеш — “это власть, а не мы”

    вам немає дороги ні в пекло, ні в рай.
    час розсудить, відкриє очі.
    сльози висохнуть скоро, скінчиться війна.
    знов затьохкає серце дівоче.

    відбудуємо неньку, зітремо той жах
    і назавжди залишимось вільні!
    в нас єдиний, незмінний і вічний шлях —
    як пророчив Кобзар..
    будем жити!
    на Вкраїні квітучій, милій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8135

    29 бер. 2022 р.
    Оксана Пономаренко
    «Друга Армія»
    Душу й тіло ми положим за нашу свободу
    Що ж ти це не як не втямиш, клятий воєвода?

    Нащо шлеш ти своє військо сюди помирати?
    Чи нема в росії місця де людей ховати?

    Ви нас хлопці насмішили, ото ви герої
    Більше схожі на безхатьків, що знайшли десь зброю.

    Може вам пообіцяли золоту медальку?
    Та в труні вона до біса, підскажи нам, Ванька?

    “Друга армія” у світі зазнала невдачі
    Отака вона у нас - лють і міць козача.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8136

    29 бер. 2022 р.
    Владислав Левера
    Розлука
    Вранішня година, спитав, чому сумна
    Закалатало серце, до нас прийшла війна
    Немає сил сказати, ні крику, ні сльози
    Не можна передати ті наслідки грози

    І сотні голосів кричали й змовкли враз
    Зруйновані будівлі, і душі водночас
    Є рідні голоси, що більше не почуєш
    Не обіймеш, не поцілуєш, ніколи не відчуєш

    Симфонія війни — під голоси сирен
    Крізь кілометри зігріває тепло рідних імен
    Лягаючи, не знаєш, чи наступить завтра
    Ми переможемо, повторюю цю мантру

    Віддав би все на світі за те, щоб точно знати
    Що лишишся в безпеці, спокійно будеш спати
    Зустрінемось з тобою, пройдемось любим містом
    Тепло твоєї руки зруйнує кляту відстань.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8138

    29 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Без назви
    Hear our scream is what we ask
    Don't close your eyes, don't put the mask
    Of saying "No to war" and "Save the life"
    Say loudly the truth who lifts the knife

    We don't need silence, we need your voice
    Your fearless voice about your choice
    We have two sides and only two
    The darkness is red, the light is blue

    You choose a blood of our child
    Or close the sky on our side
    You choose to wait and see who wins
    Or stand with us and stop this sins

    For peace in the world, we're paying now
    Don't trust him, putin always brokes his vow
    He'll find a reason to continue the war
    And to kill your people, so help us to close the door
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8140

    29 бер. 2022 р.
    Олена Давидюк
    Не зраджені.
    Автогеном вижигають
    руки, крила, піднебесся....
    "Азов", мислять,
    як доктрину, довблять, довблять... Як бесчестя...

    ... проводять Україну
    до воріт собора Волі.
    Проти брами, не торкнешься!
    Тількі стоять діти Волі.

    Без окрилення недолі -
    не пускають їх до честі!
    Бути стрілами Їм всім
    в піднебессі Волі...

    Журба, спрямовання: доб'ємося!
    Ми не варти ганьби цієї!
    Запорукою надії
    наші крила в піднебессі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8141

    29 бер. 2022 р.
    Галина Кузьмичова
    Світлу бути!!!
    В Україні засяяла сонцем весна,
    Її так ми чекали та вірили,
    Що скінчиться нарешті ця вбивча війна,
    Тракторам борони  нагострили ми.
    А вона все іде, і бої не вщухають,
    Любі воїни сплять на холодній землі,
    Їм серця весь той час мов вогонь зігрівають,
    Що ми з ними, і наші святі молитви.
    Рідна армія стала могутня як кремінь,
    В бій ідуть мужні воїни з Богом в серцях.
    І Господь гіркі сльози матерів утішає,
    Рідну, любу державу обіймає в руках.
    Бій ми виграли, і погонимо в логово звіра,
    Хай кусає свій хвіст, лапу, щось там іще.
    Перемогу, рідненькі, завоюємо в тхіра,
    Стали гуртом єдиним недарма в цій війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8142

    29 бер. 2022 р.
    Андрій Немченко
    2014
    Як Кай і Герда зі старої казки,
    Вони були знайомі з пелюшок:
    В одне подвір'я їх везли коляски,
    Рука в руці ходили у садок,
    Удвох ішли до школи по дорозі,
    Минаючи крислатий кипарис,
    Її уранці смикав він за коси,
    А ввечері портфель додому ніс.
    Шкільні роки веселі, кольорові
    Летіли, як осінні журавлі,
    Коли знічев'я пагони любові
    В серцях юнацьких міцно проросли.
    Не слухаючи дотепи і кпини,
    Гуляли біля сонної ріки -
    Живі, сором'язливі і наївні,
    Ще зовсім нещодавно малюки.
    Таємно від стурбованої мами
    Її вуста його торкались щік,
    А він писав сонети їй ночами,
    Згубивши спокій і годинам лік.
    Коли вони на випускному балі
    Кружляли вальс дорослих, не дітей -
    "Яка чудова пара!" - всі зітхали,
    Підносячи хустинки до очей.
    На них чекали різні факультети,
    Тяглися, наче вічність, кілька літ,
    Проте розлука не змогла зітерти
    Пречистого кохання дивоцвіт.
    На відстані міцніли білі крила
    Піднесених і щирих почуттів.
    Напевно, невідома світла сила
    Звела їх ще в минулому житті.
    Коли вони зустрілися нарешті
    У сутінках столичної імли,
    Обійми, полум'яні і відверті,
    Спинити не хотіли, не могли.
    Палкі слова, зізнання та присяги,
    Романтикою сповнені вірші,
    Вони не знали голоду і спраги,
    Бо їх живив нестримний жар душі.
    І ось вони - жених і наречена,
    Убрані у весільні кольори.
    Здавалося, що Всесвіт нескінченний
    Лише для них історію творив.
    Замріяні, красиві молодята
    Плекали безліч планів і надій...
    Та їхній острів в океані щастя
    Струснув потужний дикий буревій.
    Втекли з домівок батюшки і мулли,
    Розреготався гучно сатана,
    Гидкі щури поребрик перетнули,
    На сході розгорілася війна.
    Не зміг лишитись осторонь хлопчина,
    Сказав, не спавши декілька ночей:
    "Пробач, кохана. У біді Вітчизна.
    Я мушу їй підставити плече.
    Не задля того йтиму у солдати,
    Аби звання добути чи трофей -
    Тебе, красуне, маю захищати,
    І наших ненароджених дітей".
    Вона його благала і сварила,
    Ридаючи, тримала за рукав,
    А він мовчав, немов гранітна брила,
    Лише зі столу чистий зошит взяв:
    "Не плач, моя голубонько єдина,
    Твоя любов - мій щит і захисник,
    До тебе повернуся неодмінно,
    Коли спишу віршами записник".
    І він пішов у битву з ворогами,
    Де степ палав, лилася темна кров,
    Вона ж богів молила зі сльозами,
    Хоч зовсім і не знала молитов.
    Вона жила в надії і тривозі,
    Самотня серед тисячі світлин,
    Чекала на побачення невдовзі
    І майже не дивилася новин.
    Стрибнула з головою у роботу,
    Аби важких позбутися думок,
    Та якось у захмарену суботу
    Бадьоро пролунав вхідний дзвінок.
    "Невже це він?" - метнулася прожогом, -
    "Невже я дочекалася стрільця?"
    Але стояв у неї за порогом
    Міцний юнак з очима мудреця:
    "Пробачте, пані, я прибув з журбою -
    Загинув Ваш хоробрий Ланселот,
    Віддав життя своє на полі бою
    За правду, за свободу, за народ.
    У той холодний вітряний світанок
    Забрала смерть найкращих з наших лав.
    Лишень одне просив він наостанок -
    Щоб я Вам, пані, зошит передав".
    Пішов вояка, голову схиливши,
    Вона лишилась з горем тет-а-тет.
    Гарматні зойки розітнули тишу,
    Діставшись до віддалених планет.
    Вона лежала на твердій підлозі,
    "Дурний віслюк! Ненавиджу тебе!" -
    Кричала, і лила гарячі сльози,
    Прокльони слала жителям небес.
    Вона шептала: "Милий мій герою,
    Навіщо так жорстоко учинив?
    Мене зробивши юною вдовою,
    Смієшся нині з фото на стіні..."
    Коли не стало голосу від крику,
    Скінчились води для гірких дощів,
    Вона відкрила зошит у клітинку,
    Де їй боєць присвячував вірші.
    В душі, коли палкі читала строфи,
    Бринів його лункий речитатив,
    Немовбито не сталось катастрофи,
    Неначе він із нею говорив.
    Впустила врешті зошит на долівку,
    Завила глухо, як далекий грім,
    Тому що найостаннішу сторінку
    Зоставив лицар без амурних рим.
    Для неї згасло сонячне проміння,
    Упали зорі з неба в океан,
    Її пориви, думи, устремління
    Поглинув непроникливий туман.
    Даремно їй носили ліків пачку,
    Не впорались ікони та хрести -
    Спустошену, розчавлену юначку
    Ніхто не зміг до тями привести.
    Кінець кінцем, вона втекла із дому,
    Мобільні від'єднавши номери.
    Один сказав - пірнула в пляшку рому,
    А інший - потонула у Дніпрі.
    Проте не знали друзі і сусіди,
    Що час минув, і виросло маля.
    Похмура діва-снайпер "Немезида"
    З'явилася на фронті, на "нулях" -
    Брюнетка з пасмом сивого волосся,
    Відчужена, жорстка, неговірка,
    Тупих рабів безчесного колоса
    Косила без жалів її рука.
    Вона була для орків духом помсти,
    Шайтаном зі тризубом на плечі,
    Холодне сяйво крижаної злості
    Жахало ницих вдень і уночі.
    Ніхто не бачив, як вона сміється,
    Не знав, із ким говорить уві сні,
    Кого плекає у глибинах серця,
    Чому обрала стежку до війни.
    Лишень тоді жіночністю палати
    Заходжувались очі голубі,
    Коли гортала сторінки зім'яті,
    Які завжди тримала при собі.
    Безноса смерть на неї зуб гострила,
    І якось, у одну з лихих годин,
    Упились кулі у дівоче тіло,
    Зронили непокірну у полин.
    Її несли відважні паладини
    На ношах під шакаляче виття,
    Боялися, що дихання полине,
    Зупиниться слабке серцебиття.
    Скривавлену, бліду і непритомну
    Доправили повітрям у шпиталь,
    Гукало і тягнуло у безодню
    Її душі невидимий кришталь.
    Та диво і майстерність ескулапів
    Утримали від мороку дитя -
    Забрала смерть кістляві хижі лапи,
    Вернулась войовниця з небуття.
    Вона опам'яталася в палаті,
    Замотана в мереживо бинтів,
    Від болю закортіло заридати,
    Та тільки стогін з губ її злетів.
    Знекровлена, одразу не узріла,
    Що лікар сивий виринув з імли:
    "Вітаю. Як ся маєш, доню мила?
    Твоє життя святі уберегли.
    Зарано ще іти тобі до бога -
    Багато справ чатує вдалині.
    Повідай же, нескорена небого,
    Чому ти опинилась на війні?"
    Зітхнула безпорадно захисниця,
    Скотилася росинка по щоці:
    "Шукаю найпрекраснішого принца,
    Чия обручка в мене на руці.
    Ми стрінемось на курявій рокаді,
    Чекає войовитий мій поет,
    Аби мені уголос прочитати
    Останній, недописаний сонет".
    Вона стулила змучені повіки,
    Поринула у снів болючих вир,
    А лікар, тихо вийшовши навшпиньки,
    Розвіятися визирнув надвір.
    Дивився в небо темне, неспокійне
    На блискавок загрозливі сліди,
    Стояв і думав, що ніяк не звикне
    До смерті і страждання молодих.
    Не вірив він у релігійні пута,
    Та знав: для зачинателя війни -
    Мерзенного бридкого ліліпута -
    Уже готові в пеклі казани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8143

    29 бер. 2022 р.
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Між повітряними тривогами,
    між загрозами з неба,
    десь тихими водами,
    десь високо в небі...
    Журавлиними ключами,
    у рідному краю -
    весна стрічає.

    Роз'ятрені рани,
    дірою у грудях
    безсилі боліти -
    любов'ю голублять,
    до рідного світу
    туляться тілами -
    вічна слава з вами!

    Не знаючи особисто -
    знаємо поіменно.
    Історій намисто,
    як під нашим знаменом
    ви на смерть стояли
    безстрашно та гідно
    проти підлої гідри.

    Підлої та не всесильної,
    бо нема тої сили,
    щоб відроду вільних,
    як рабів косили.
    То не наша історія
    вашої пропаганди -
    нелегітимні "гаранти".

    Наше Сонце попереду -
    жовте у блакиті.
    Для нас гірше смерті -
    бути московитами.
    Там у киптяві диму,
    незламного краю -
    Перемога чекає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8144

    29 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    Вірш два тижні...
    Два тижні війни сьогодні вже буде,
    Два тижні жаху ніхто не забуде.
    Забрала життя дітей і дорослих
    Триклята війна - ми цього не простим!
    Два тижні ми боремося й поборимо,
    Ніколи не скоримося й нікому,
    Бо хлопці у нас дужі, завзяті
    І не бояться вони воювати.
    Велика країна і гарна й багата,
    Раніше як день - в душі у нас свято,
    Бо вільні і чесні у нас люди,
    Та хтось схотів і цього не буде?
    Е, ні, ми для вас недоступні,
    Ми горді, ми вільні, зараз трішки підступні.
    Ви наступаєте, ми - відбиваємо,
    Але на вас не наступаємо.
    Але ми до вас майже привітні,
    І хочемо сонце бачити в квітні,
    У березні хочемо спокою всі,
    То швидше збирайтесь геть з України,
    Ідіть, наведіть порядок в Росії,
    Та дбайте усі про свою ви країну.
    А ми Україну свою відбудуємо:
    Заводи усі і будинки усі,
    І наша країна буде найкраща,
    Бо хочемо жити на вільній землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8145

    29 бер. 2022 р.
    Андрій Немченко
    Добро переможе!
    Я знаю, колись переможе добро -
    Могутній паде Третій Рим,
    І кожен солдат, як останній герой,
    Додому вернеться живим.
    Замовкне навік вогнедишний дракон,
    Припинить ковтати людей,
    Полине у морок лихий Саурон -
    Йому не зведуть мавзолей.
    На полі кривавих затятих боїв
    Розквітнуть мільйони троянд,
    Палатимуть замість тривожних вогнів
    Святкові лелітки гірлянд.
    Поточить іржа палаші і списи,
    Не йтимуть у битви сини,
    Нових Джельсоміно дзвінкі голоси
    Зупинять турбіни брехні.
    На стінах казарм малюватиме юнь
    Картини барвистих надій,
    Не буде на лицях тендітних красунь
    Сльозами зволожених вій.
    Засипле землею окопи й рови,
    Здіймуться у небо ліси,
    Збиратимуть ельфи у пишній траві
    Прозорі краплини роси...
    Я знаю, колись переможе добро -
    Впаде єрихонська стіна,
    Поцілить у скроню останній патрон,
    Скінчиться триклята війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8146

    29 бер. 2022 р.
    Галина Кузьмичова
    Рассвет
    Новый день наступил,
    Птицы пеньем встречают,
    Море шепотом волн,
    Благодарно шумит.
    Все прекрасно в природе,
    Напевает мелодии.....
    Только все о войне
    Сердце раной болит.
    Неужели она все гремит и пугает?
    И ракетами устлан
    Небесный простор?
    Голосами убитых детей возвещаем!
    Что мы мира желаем,
    За Планету отпор!
    Начинаем Победу!
    Завершаем убийства!
    Ведь горяча под нами
    Родная земля.
    И Господь всем нам шепчет,
    Люди, люди, проснитесь,
    Страшный сон ваш окончен...
    Мир на вашей Земле!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8147

    29 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія (Lera.Maya)
    Він помер від ворожих рук
    Тепер лише в наших серцях буде чутно його серця стук
    Він помер… від ворожих рук

    Він буде сміятись до сліз тепер лише в наших спогадах
    Він помер… від рук ворога

    Захищаючи кожного з нас, в когось більше немає тата
    Він помер… від рук чужого солдата

    Чиїсь син, чиїсь брат, чиїсь друг
    Помер…від ворожих рук

    Кожне наше життя - тепер більше ніж одне
    Будемо жити наповненно, за кожного з них
    Хто захищав наші землі, тебе і мене
    Та уціліти не зміг

    Єдність, Любов, Віра, Велика Держава
    Бережімо це так, Як вони боронили нас
    Слава Україні! і нашим Героям Слава!
    Ми будемо жити справжнім життям за Вас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8148

    29 бер. 2022 р.
    Галина Кузьмичова
    Україно, до Перемоги!
    На смертний бій вставай Батьківщино,
    Хай буде нелюдям пеклом земля,
    Не знали, що йдуть убивати? Та пізно,
    Брешуть, зміюки, бо хочуть життя.
    Не віримо підлим сльозам, та оману,
    Ви вже забрехались, російські кати,
    Вам в пеклі горіти до самого скону.
    Відстоїмо нашу Країну, брати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8149

    11 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    Без назви
    Гарні, радісні новини
    Чуємо завжди від Кіма!
    З позитиву починає -
    Настрій всім він піднімає.
    Ось вночі було все тихо,
    І не чутно було лиха,
    Хай завжди буде ось Так,
    Зник щоб підлий окупант!
    Не стріляв і не бомбив,
    Україну полишив,
    Дав він спокій Україні
    І прислухався до Кіма:
    У полон нехай здаються,
    За тирана вже не б'ються,
    Збережуть своє життя,
    Стане це їм каяттям!
    Відбудують Україну
    Вільну й незалежну,
    Мир та затишок в країні -
    Це від нас залежить.
    Бо ми сильні, ми завзяті -
    Не боїмось працювати,
    Головне, щоб був в нас Мир,
    Потім ми влаштуєм пир,
    Буде свято Перемоги
    По усім нашим дорогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8150

    29 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія (Lera.Maya)
    Без назви
    До жаданої… лише мить
    Давай як завжди… «біля нашого»
    Від того…, де усім болить
    За обійми не знаю кращого…

    По улюбленим всім… давай?
    По Подолу сумую дуже!
    Ось якраз наш трамвай
    Невже це насправді ти, друже?

    По - дорозі, пізніше, заскочимо
    В ту… зі смачною кавою
    Та давай про усе… «помовчимо»
    За довгою і цікавою…

    Я вітаю тебе з нашою…
    Сумнівався, коли був на одинці?
    Ми б ніколи не стали рашою
    Бо ми на весь світ Українці!

    До жаданої… зовсім трохи
    Не запізнюйся заради Бога!
    Зустрічаємось «біля нашого»
    Одразу… як перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8151

    29 бер. 2022 р.
    Вікторія Янковська
    Ти - борешся, я - молюся
    Ти - борешся, я - молюся.
    Бог все бачить і кожного чує,
    Ти напишеш, я - посміхнуся,
    І ти посмішку цю відчуєш.

    Я вірю у тебе і хлопців,
    Які пліч-о-пліч з тобою.
    І ні, я уже не боюся,
    Залишитись назавжди молодою.

    Під небом ворог літає,
    Нема часу чистити зброю.
    Нехай Янголи Вас оберігають,
    Богородиця захищає непорушною стіною.

    І прекрасна моя Україна,
    Точніше, наша з тобою.
    Буде сильна, прекрасна, єдина,
    Завдяки своїм Мужнім Героям!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8152

    29 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    Без назви
    Весна вже зиму перемогла
    І холодів уже не буде.
    Лишилось навалу російську прогнати,
    Щоб мирно жили всі люди,
    Щоб діти навчались,
    Батьки працювали,
    Старенькі раділи
    І їх шанували.
    Щоб сонечко ясне
    Зігріло всю Землю,
    Щоб дощиком рясним
    Омило всю землю.
    Щоб змило всі біди,
    Усі негаразди,
    Ми - хочемо МИРУ,
    Ну, як їм неясно.
    Ми хочемо жити у вільній країні,
    Життю щоб радіти по всій Україні.
    Відновимо ми всі заводи і школи,
    Щоб більше гармат не чути НІКОЛИ,
    Щоб більше ніхто не топтав нашу землю,
    Врятуємо ми УКРАЇНУ - неньку.
    Очистимо духом своїм ми завзятим,
    Не хотіли ми ні з ким воювати,
    Але ті рашисти прийшли як до себе,
    І нам довелось захищати ВСЕ: небо,
    Всі школи, будинки, людей і тварин,
    Але переможемо ми над усім!
    Ми знаємо це і віримо всі,
    Що нелюд той клятий за все відповість:
    За вбитих дітей, за плач матерів,
    За наших людей, яких він убив!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8153

    29 бер. 2022 р.
    Анастасія Щур(творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    Кримський дух не погасне ніколи!
    Кримський дух не погасне ніколи!
    - його вбити не під силу катам!
    Хай почують вітри, видноколи
    нашу клятву: "Я його не віддам!"

    Шепіт гір віє з співу талантів —
    у них міць, правда й цінність скарбів
    оживає у крилах, поставі.
    "Люди дужі ми, цілком не раби!"

    А пророчі "Gzel Qrm"
    для нас рідними будуть назавжди.
    Синє море зі світилом злотим
    нас єднає, подих затамувавши...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8154

    29 бер. 2022 р.
    Ірина Бідюк
    Ніч наступає
    "Наступає ніч і знову страшно
    Страшно за дитиночку свою
    Страшно за країну нашу - неньку
    За країну - неньку, бо тут і я живу
    Але, я вірю, що настане ранок
    Ранок - добрий, мирний без ВІЙНИ!
    Усміхнуться люди , скажуть  ДЯКУЄМО, Господи тобі.
    Дякуєм солдату, за сонні ночі
    За спокій і мир на цій Землі
    Дякуєм Володі, що не кинув.
    Добре, що в літак у той невліз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8155

    22 бер. 2022 р.
    Тетяна Романенко
    Війна. День 27-й.
    Війна. День 27-й.

    На 27-й день жахливі хроники війни реально до нестями відчуваєш.
    Страшніший за Івана Богослова Апокаліпсис вже наяву ти проживаєш
    Там сказано було: Іди й дивись! І запиши усе у Книгу Откровіння.
    Запам’ятаємо і ми і закарбуємо у пам’яті в віки всі злочини рашиськоі орди.
    І хто, як зможе - зброєю чи словом ділом - цю нечисть будем бить до скореніння.

    Нажаль бояться ситі лицеміри потужно нас підтримати у боротьбі
    Не усвідомили і досі - який піднявся Звір на всій землі.
    Невже жахіття нашого замало, аби прозріти - вся Планета в кроці від війни
    Допоможіть - закрийте сине небо, аби на нас звідтіль смерть не летіла
    Бо Звір поранений й до вас потім прийде хоч якби ви цього і не хотіли.

    Захисники рідненькі - Воїни Христові - ви наші українські вартові.
    За ваш великий подвиг - народне і Господнє вам благословіння!
    На вашім боці правда й сила, ви на своїй землі, ви не скорились!
    Смерть нашим ворогам! Героям нашім слава, перемога і спасіння!
    Святая Богородице синів наших храни! Амінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8156

    29 бер. 2022 р.
    Сергій Куранов
    Вони вважали...
    Вони вважали, їдуть на парад,
    Чи на «весёлую воскресную прогулку».
    А їх зустрів простий, звичайний «Град»
    Та замість пирогів – гірка пігулка.

    Вони вважали, квіти їм несуть
    Як визволителям з бандерівського лиха.
    А їх «Піони» у приціл беруть
    Та вірна, перевірена «Гвоздика».

    Вони вважали, в’їдуть у міста
    Як то було в Криму ще нещодавно.
    А їх довбить крилатий «Байрактар»
    Та «Джавеліни» нищать їх нещадно.

    Вони вважали, будуть ордени
    З медальками їх груди прикрашати.
    Та навіть не отримали труни –
    В мішках, мов бруд, їх стали повертати.

    Вони вважали, «глупые хохлы»
    Порозбігаються, коли побачать танки.
    Але натомість згуртувались ми
    Та всипали щосили окупантам.

    Вони вважали, кожен з них – крутий!
    І що «не за горами» перемога.
    Але бандитам шлях у нас такий:
    Крізь Чорнобаївку та до чортів на роги.

    Вони вважали, що захоплять світ,
    Нехай не весь, а тільки половину –
    Так мріяв їхній головний бандит.
    Та не прогнеться наша Україна!

    Повстали разом Захід, Центр, Схід,
    Загарбників в паштет перемололи.
    Щоб від рашизму захистити світ
    Заради Миру, Злагоди і Волі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8158

    29 бер. 2022 р.
    Оксана
    Буде весна
    Ми чекали весну, звичну, теплу, з дощами,
    Ластівок попід стріхи, черемховий цвіт,
    Але танки поперли полями, містами,
    Цілі юрмища бомб розтрощили наш світ .

    Інший світ - "рускій мір" нам відкрився раптово.
    І вжахнулося серце від диму й плачу.
    Йдіть назад з своїм "міром" до себе додому,
    Забирайте з собою криваву весну.

    І нехай усе наше залишиться з нами:
    Воля, правда, і світло, й чекання весни.
    Лиш рашистів у нас не чекають "з цвєтами".
    Збережи нашу весну, Господь, збережи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8159

    29 бер. 2022 р.
    Max
    Перемовини
    Одеська мудрість з віків
    Стверджує - цурайтесь мудаків
    Тітка Голда до боротьби закликала
    Жодні компроміси не визнавала

    Про що з ними терти я не розумію
    Хоча маю неабияку надію
    Сідай та розказуй про свою хвору мрію
    А ми влаштуємо тобі незабутню терапію
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8160

    29 бер. 2022 р.
    Катерина
    Евакуація
    Емоційні лишились вдома,
    Втомлені сіли на потяг, тільки-но стало страшно,
    Аналітики в маркетах брали консерви та кашу,
    Казали ж – готуйтесь до кращого.
    У бомбосховищах плакали діти,
    А дехто приводив у темний світ нове життя.
    Цілі колони вагонів лишали станцію.
    І…
    Я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8161

    29 бер. 2022 р.
    Катерина Годік
    День третій
    Третього дня сльози висохли, вистигло серце,
    Світ перевернутий сповнився щемкого жаху
    Нащо мені сніп щастя, що в руки несеться,
    Коли той сніп летить із кривавої жатви.
    Третього дня шкіра згрубла, неначе дерево,
    Ми постаріли років чи не на двадцять.
    В прихистку всі зажурені, але тепло:
    Шкірою чую, градусів на п'ятнадцять.
    Третього дня не знаю, як бути доброю,
    Де перебути. Кому надсилати звітами
    Фото щасливі…
    О, господи, перетвори на добриво
    «асвабадітєлей». Хай нас зустрінуть квітами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8162

    29 бер. 2022 р.
    Марина Горбатюк
    Des Lands Gesicht іst bleich // ТЕРОР
    Людина, що казала: убивати гріх! – на ранок з простреленою головою.
    П. Тичина

    зривати паски небезпеки
    з чиїхось долонь між ґрат у підвалах
    і слухати дихання підземних планет
    на рівні з тінями
    яких стає дедалі більше –
    життєвий параліч
    без можливості прокинутись
    простягнути руку допомоги
    мертвому богові
    розпростертому долі між знарядь катувань і вбивства
    сказав він "..." –
    відтак замовкнув
    стало летально тихо
    а з вух просочилась таємна млость
    пізнання чи то покаянний хрип
    ненароджених янголів смерті

    мій бог був надто схожий на Ніцше
    мій бог заперечував власну наявність
    стікаючи вірою в тиші степів
    мовчав до небес рахував хвилини
    і відлік збивався
    а бог мій малів та миршавів
    аж поки не зник у ранковій росі –
    лиш пам'ять
    видала знане
    "Ми привидів громада,
    Що непомітно ходить між людьми"

    у межиріччях вражої юрби
    стояв нестерпний сморід

    початок новї епохи
    збігається з початком кінця
    демон-деміург (або ангел-трикстер)
    регоче бездонним шлунком
    мов вовк з недитячої казки
    німецьких братів
    блискавка й грім – mit Sturm und Drang –
    час відмов
    але
    коли здіймаєш руки до неба і кажеш йому
    "Oh Gott! Einen Tod kann der Mensch nur sterben" –
    небо летить на землю
    зі звуком втрат – і кожен відблиск на лезі кинджала
    вривається в майже сухе розплюще око виймаючи звідти досвід
    червоних затерплих судин

    "Я поховаю тебе у серці,
    Маленьким хлопчиком в найбільшій камері" –
    таке могло писатись лише в дитинстві
    лише тоді коли нічого не знаєш про смерть
    втім писалось пізніше
    на півдорозі до деструкції мозку
    під впливом центральних принципів етики Канта
    чи знають вони про категоричний імператив
    риторично зітхаю у нвіть
    чи знають вони бодай щось про життя
    знову – повз
    пролітають слова-повідомлення
    від яких залишається лише зовнішня форма –
    асемантичні споруди духу слепи-склепіння
    стокгольмських синдромів
    і віра моїх в нетаксамість чужих
    тих що мирно чекають на смерть –
    моїх

    повторюю наче мантру
    або замовляння:
    терор не здатний УБИТИ правду
    земля НЕ ЗДАТНА терпіти терор
    ЛЮДИНА людині нестиме сонце
    ростиме правда що нищить (ЗЛО)

    чорнозем звівся на сильні ноги
    розгніваний нелюдом дух боротьби –
    залив червоним блакитні очі
    і жовту сутність
    НАШИХ
    полів

    29.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8163

    29 бер. 2022 р.
    Коровко Вікторія
    Народу росії
    Це час подій, які назавжди,
    Які історія залише навіки,
    Твоя душа заплатить, вже платить,
    Бо ти дозволив страшному увійти!

    Говориш «я не розумію», говориш так,
    Що, дійсно, видно, розуму нема,
    Ти бачиш «правду» на екрані,
    Що двадцять років для тебе не нова..

    Подібність світу визначає криза,
    Знаходяться усі хто проти і хто за,
    За чим тут можуть рушати покоління,
    Якщо в основі кров, образа та війна?

    Почути міг та пізно, ви дУрні,
    З яких глузує «подлий куклавод»,
    Ви затягнули нас у гру смертельну,
    Яку підтримує постійно ВАШ народ!

    Які «тримайтесь»? Які «чекайте»?
    Ви, в біса, хто такі?
    Ви уявили з себе Бога?
    Ви кати, ні, ви блазні, ви просто нам смішні!

    Почуте і побачене ми не забудемо ніколи,
    Ви в чорному списку в світі на рОки, на вікИ,
    Ховайте й далі вашу совість,
    Хоча її, напевно, й не знайти..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8164

    29 бер. 2022 р.
    Вікторія П.
    Я не хочу чекати
    Я не хочу чекати!

    Завтра може й не бути сонця,
    мирного неба та теплих обіймів.
    Кави, яку ти так любиш,
    Та моїх улюблених квітів.

    Я не хочу чекати!

    На зустрічі такі бажані,
    На обійми щирі,
    Поцілунки до ранку.
    Будні не хочу сірі.

    Я не хочу чекати!

    Відміну повітряної тривоги,
    Щоб про головне сказати.
    Книгу якусь прочитати,
    Плаття нове в квітах придбати.

    Я не хочу чекати!

    Життя хочу справжнє,
    З емоціями та почуттями
    На повні груди та через рожеві окуляри.
    Сказати "люблю" татові й мамі.

    Море хочу в долоні,
    А не боючись кожен ранок проспати.
    Дітей моїх сміх та радість,
    А не біль та страх відчувати.

    Я не хочу чекати
    Я не хочу боятись
    Я не хочу сльозами
    Постійно вмиватись.

    Ми втомились від болі -
    Розпач в кожному домі,
    Боже, прошу, помилуй,
    Дай жаги, сил та волі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8165

    29 бер. 2022 р.
    Вікторія П.
    Давай поговоримо
    Давай поговоримо,
    Про те, що болить.
    Давай поговоримо
    Про вічність та мить.
    Давай поговоримо?
    Ну що ж ти мовчиш?
    Кожна тиша
    Про щось кричить.
    Давай поговоримо
    Про тебе та нас,
    Давай домовимося
    Зустрітись не раз.
    Давай поговоримо,
    Зайве відкинемо,
    Давай триматись,
    Щоб любов не загинула.
    Давай поговоримо...
    Уважно послухаємо,
    Давай надію
    Один одному подаруємо.
    Давай помовчим...
    Так багато вже сказано...
    Війна, сльози, біль,
    А кінець де? Не вказано.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8167

    29 бер. 2022 р.
    В'ячеслав
    Crushed family
    In a whirlwind of road dust,
    a family is moving on the asphalt,
    a tank goes to meet them to combust,
    to subdue the army and people without fault.

    Russian tank crushed the family near the road,
    the rivers of young blood flowed,
    from the mutilated bodies by the tank,
    the occupier will be given a new senior military rank.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8168

    29 бер. 2022 р.
    Аріадна Іванова
    Без назви
    Остановите, женщины России,
    Остановите злую власть Кремля,
    Остановите взбешенные силы...,
    Ведь стонет и горит вам близкая земля.

    Остановите, матери России,
    Остановите эту птицу зла,
    Что сумрачным крылом страну накрыла...,
    Ведь погибают ваши сыновья.

    Остановите, женщины России,
    Остановите, стойкость обретя,
    Призвав из памяти черты любимых,
    Которых отняла преступная война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8169

    26 бер. 2022 р.
    Віталіна
    Вітер
    За вікном дме вітер пронизливий
    Все колише, зриває, шумить.
    Моє тіло мурахами вкрилося
    І на мить стало страшно тут жить.
    Так лякає цей гуркіт, тривожить..
    Ніби там за вікном йде війна
    Ніби ми будем зараз схоплені
    Там всередині спокою нема,
    Не одразу впізнала я вітер,
    Прислухалася довго ще я
    А в думках, лише страх і відчай
    Бо здавалось не вітер, - війна..
    Страшно так гудить він і свище
    Й не затихне так довго ніяк
    Я ховаюсь під ковдрою, й пишу
    І ніщо вже не тішить, ось так..

    Дивно думать про те, які ми?
    Що ж зробила із нами війна!?
    Я уже не скажу', що сильна,
    Бо упевнена, досить слабка..
    Не навчилась стримувати сліз
    І тремтіння тіла спиняти
    Мені треба зробити лиш крок
    Крок для того, щоб встати!
    Сил немає, лиш туга і жаль,
    Не себе, а все те що навколо
    В голові так мало бажань
    Хочу тиші, і спокій надворі..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8170

    29 бер. 2022 р.
    Віктор Брикульський
    Российскому солдату
    Я к тебе обращаюсь, российский солдат,
    Чтоб ты понял меня – на твоём, на «магучем»,*
    Рядовой, генерал или может, комбат,
    Ты зачем к нам пришёл на днепровские кручи?
    Я не знаю, кто ты - русский или бурят,
    Может даже не ведал, что есть Украина?
    Но ты строем построился с танками в ряд,
    Превращая страну мою в пепел, в руину…
    «Я к вам в гости иду, буду освобождать» -
    Этот путинский лозунг в мозги вам вдолбили,
    Не желали лишь мы, чтобы в гости вас ждать,
    И видали гостей таких – только в могиле!
    Бог великий… простит, что желаю я зла,
    Но ты шёл с автоматом – назвался спаситель,
    Русский мир наступал, как зловещая мгла,
    Зло неся Украине, тщеславный гонитель!
    Я к тебе обращаюсь, российский солдат,
    Возвращайся домой, и хоть думай слегка…
    Ведь у нас ожидает тебя только ад,
    И презренье народа… не год – на века!

    * «…о великий, могучий, … русский язык»!
    И.С. Тургенев. 1882.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8171

    29 бер. 2022 р.
    Діана Будкевич
    Не Дивина
    Птахи бояться неба. Не дивина - війна.
    Тиша боїться звуків. Рубаних, затяжних.
    Букви боронять землю. Щоб тепер «в», не «на».
    Сенси біжать в підвали. Геть зі згорілих книг.

    Синонімічні пари гублять в тилу слова.
    «Жах» тепер Маріуполь, Харків - синонім «біль».
    Речення тихі й куці: «Чуєш, ти як?» - «Жива»
    Й кіркою землю вкрила з плачу скорботних сіль.

    Мрія втрачає крила, але не ми, не ми!
    Ми зі свого тризуба витешем гострий ніж.
    Висвітимо щитами захисти від пітьми.
    Раптом скінчились сили? Ось паляниця. Їж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8172

    29 бер. 2022 р.
    Біла Галина Іванівна
    Не хочу іншої землі
    Не хочу іншої землі.
    Не хочу іншої держави.
    Я хочу просто миру вже.
    Про це молю.Про це благаю.
    Бо маю тут батьківську хату.
    Бо щастя тут моє й життя.
    Життя тихенько протікає.
    Бо Україна це моя.
    Мої тут діти і внуча.
    Дніпра ті кручі і каштани.
    І Київ наш і Миколаїв.
    І Чорне море так прекрасне.
    Моє село де народилась.
    Дніпропетровщина прекрасна.
    Там є село.Нажаль зникає.
    А назва гарна.Тарасо-Григорівка.
    Лише двадцять хат там залишилосьі не війна тому виною.А вині ми.
    Та не біда.Хай буде мирне те життя.
    І села ті ми відбудуємо.
    Ну зрозуміло і міста.
    Що клятий ворог все руйнує.
    І Харків встане із руїн.
    А Маріуполь....
    Чую крик.Кричить і плаче так душа.
    Душа моя і тих людей.Що там жили.
    Життя нестало.Немає міста.
    Лише руїни За що ж ви так?
    Його розбили .А там же люди  жили.
    Родились діточки малі..
    Бринить сльоза і серце плаче.
    І сльози ті уже криваві.
    Як можна це було зробити?
    Не можна просто пояснити.
    Та ненавість і злість.
    Ви люди теж....Та ні кати.
    Фашисти просто.Окупанти.
    Ви мир несли.Та ні.
    Ви смерті вісники й війни.
    Де ви пройшли лише руїни.
    Життя зруйнованне.І діти осиротілі.
    Міста.....А їх немає.Лише руїни.
    За що питаю?І навіщо?
    До нас ви сунули і лізли як таргани.
    Як та орда.А відсіч наша ой страшна.
    Розбиті танки й бетеери.Горять ракети й літаки.
    Солдати ваші он убиті.Бо смерть свою знайшли.
    Від зброї той з якой прийшли.
    Ми мирна нація й народ.
    І не хотіли ми війни.
    Ну ви приперлись.Ви прийшли.
    А так катюзі по заслузі.
    А ваш правитель вас послав .На смерть.
    А сам зховався.Там в бункері сидить.
    Сміється.А сміх той болем віддається.
    Бо плаче ненька Україна.
    Бо плате мати посивіла.
    І ті дівчата молоді.Що втратили чоловіків.
    Вони такі ж бо молоді.
    І немовлята ангелята.
    А вині ви й війна проклята.
    За що? усе питаю я.
    І як це все перенести?
    Та Бог дає нам сили ті.І буде наша перемога.
    І буде мир.Так буде.Буде.
    Сьогодні просто знов скажу.
    Не хочу іншої землі.
    Не хочу іншої держави.
    На Україні я живу.І хочу жити тільки тут.
    І хай лунає навкруги.
    Україні слава.Героям слава.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8173

    29 бер. 2022 р.
    Вадим
    ЩЕ ДЕНЬ ВІЙНИ
    Ще день війни і хтось загине
    чи мати, чи мала дитина
    батьки й сини, чи вся родина
    в містах і селах України

    І очі у захисника,
    що залишився в чистім полі
    де боронив країни волю
    закриє батьківська рука.

    Ці дні страшні тривогу множать
    Як нам під обстрілами жити?
    Як від ворожих куль вціліти?
    Коли вже ката переможуть?

    В нас зранку закипає лють
    і замість сонця серце гріє
    зазнала знову втрат росія
    їх наші хлопці добре бьють

    Повстали діти і батьки
    свою країну визволяти
    від рідної своєї хати
    до праці хтось, хтось в вояки.

    І всі з надією на Бога
    женемо ворога щосили
    як не в москву, то до могили
    рахуєм дні до перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8174

    29 бер. 2022 р.
    Елена-харьковчанка Олена Лазарєва (Козлова)
    Дневник войны в стихах "Верю, надеюсь и жду..."
    Я люблю тебя, Харьков, хоть ты и разбитый,
    В любое мгновенье, прожитый час.
    Я люблю тебя, Харьков, а сердце разбито,
    И живут все по принципу "здесь и сейчас".
    Пусть отныне не будет больше ненастья,
    За декаду наелись мы этим сполна.
    Я хочу в мире жить, как раньше, и счастья,
    А не это вот всё под названием  "война"...
    Я люблю тебя, Харьков, и я не уеду,
    Потому что нечего мне уж терять,
    Я люблю тебя, Харьков, собак и соседей...
    Кто уехал, не буду я презирать.
    Я хожу на работу, но не работать,
    А просто чтоб там телефон заряжать,
    Увидеть людей, проявить к ним заботу,
    Чтобы их добрым словом всех поддержать...
    Своих маму, папу хотела б увидеть,
    Но к ним в гости поехать нельзя в эти дни.
    Сидят без лекарств и тепла, без обиды...
    Видать, заслужили всё это мы...
    Я люблю тебя, Харьков, хоть ты и разбитый,
    Всё равно нашу веру невозможно сломать.
    Хоть людскими слезами и кровью умытый,
    Но ты должен, как прежде, на месте стоять!!!!!
    Мы тебя лучше прежнего, слышишь, отстроим,
    Порыдаем, помолимся и победим!
    Только лишь с таким позитивным настроем,
    Дружно, вместе тебя мы отстоим!!!!
    Мы - серая масса, кому мы нужны?
    Но не будем об этом, это не мы!
    Мы - харьковчане,
    Вместе мы - сила!
    Наш город Харьков самый красивый!!!!
    P.S.: Я пишу, а слёзы льются рекой,
    Боже, за что такой нам "покой"?

    "11-й день войны"
           06.03.2022
    Воняет в воздухе войной,
    И с каждым днём ещё сильнее...
    Всё началось ещё зимой,
    Сейчас, весной, в разы больнее.
    Ночами гложет тишина
    Так, что закладывает уши.
    Страх, слёзы, гул и темнота...
    Непобедимы наши души!
    Хочу я, люди, вам сказать,
    От всей души вас поддержать:
    Нас, харьковчан, не победить.
    Пока мы живы, будем жить!!!!!

    "12-й день войны"
           07.03.2022
    Такой хотели вы весны,
    Скажите, птицы, в край родной?
    Ах, если б не было войны,
    То был у нас бы выходной!
    И мы пошли б в кафе, в кино...
    В "Париже" не были давно...
    Могли бы в оперу сходить,
    Родных, друзей бы навестить...
    Но нет, сидим в своей норе
    Мы в тишине и в темноте.
    Кому нужна такая жизнь?
    Но крепче за неё держись!!!!!
    Настанет время, всё равно
    Мы сходим в театр и в кино,
    И на концерт, и в сад, и в парк,
    И в цирк, и даже в зоопарк!
    Всю ночь такая тишина,
    А утром вновь пришла война...
    Град прогремел - пора вставать,
    Улыбкой новый день встречать!

    "13-й  день войны"
           08.03.2022
    13-й день войны - 8 марта -
    Праздник цветов, улыбок и весны!
    Сегодня тихо, что же будет завтра?
    А завтра если б не было войны...
    Как хочется нам мира на планете,
    Чтоб пели птицы и цвели сады,
    Чтоб в садик, в школу шли привычно дети
    Вот если б завтра не было войны...
    Раскаты снова слышим, но не грома,
    Опять волна ударов в тишине.
    Все звуки, как по нотам, нам знакомы.
    Опять всё на войне, как на войне...
    В молитве общей к Богу мы взываем,
    Сегодня все объединимся, и
    Давайте дружно все мы загадаем,
    Чтоб завтра больше не было войны!

    "14-й день войны"
           09.03.2022
    Весна с войной несовместимы,
    Не может быть война весной!
    Весь мир так хочется спасти нам, Но только снится нам покой...
    Слова великого Шевченко
    Сегодня силы придают.
    "Боритесь - и поборете!" -
    Таков у нашей жизни путь...

    "15-й день войны"
           10.03.2022
    Я не знаю, о чём написать...
    Как же всех нас достало всё это!
    Но так хочется много сказать,
    Как не спят старики до рассвета,
    Как голодные птицы летают,
    Как стоят у нас толпы за хлебом,
    Как с собаками люди гуляют
    И с утра, и после обеда...
    Как снега у нас в марте не тают,
    И течёт из трубы всё вода,
    И машины так трудно заправить...
    Ну, скажите, а ехать куда?

    "16-й день войны"
           11.03.2022
    "Не убивай в себе себя!" -
    Сказала тётка из России.
    Мы выживаем, всех любя,
    А ей бы говорить красиво...
    О том, что скоро нас спасут,
    И что народу очень туго,
    И что за нами прибегут,
    Но не нужна её услуга!
    Нам надо только потерпеть,
    Стихи писать и петь бы песни, Чтоб нам совсем не очерстветь,
    Чтоб жить всем было интересней!
    А с детства фраза на слуху:
    "Не всех больных война убила..."
    Мы сварим борщ или уху,
    Лишь в единении - наша сила!
    Им ближе нас свой телевизор.
    Я не люблю тебя, война!!!!
    Оставим их мы в прошлой жизни...
    И не убьём в себе себя!!!!!

    "17-й день войны"
           12.03.2022
    Болит от стресса голова,
    В ушах закладывает снова,
    Как надоела ты, война,
    Нам всем - от Харькова до Львова!
    Сирены воют, всё гудит,
    Бомбят, бомбят и днём, и ночью,
    Снаряды рвутся, рёв стоит -
    Мои не видели бы очи...
    Я так устала от войны,
    Мой город, как тебя люблю я!
    Скорей дождаться б тишины,
    Ну а пока что повоюем...

    "18-й день войны"
           13.03.2022
    Мир обрушен, и маски открыты,
    Всё цветное - теперь чёрно-белое...
    Все сердца и души закрыты -
    Что ж, война, ты с народом сделала?
    У меня ко всем много вопросов:
    Почему же, зачем и как???
    Не волнуйтесь, у нас всё в порядке,
    Живы мы, остальное - пустяк!
    За друзьями, правда, скучаем,
    А друзья познаются в беде!
    Верю в то, что Победа за нами,
    Но привычная жизнь на замке...

    "19-й день войны"
           14.03.2022
    Не такой день рождения дочки
    Мы мечтали сейчас отмечать,
    Но так уж расставлены точки -
    Надо правду нам жизни принять...
    18 нам было когда-то,
    18 и ей сейчас...
    Как жаль, что сегодня ребята
    Не придут в свой вокальный класс...
    Мы живём, как на поле битвы...
    Да, нам совсем нелегко,
    Но я чувствую ваши молитвы,
    Даже тех, кто от нас далеко!
    Будет день - раздобудем и пищу,
    Нечем больше себя нам занять...
    В магазинах, в аптеках порыщем И... пойдём стихи сочинять!

    "20-й день войны"
           15.03.2022
    20-й день наш город стонет,
    Его пытаются убить...
    Закрою я глаза ладонью -
    Дай, Боже, это пережить!
    Дом содрогается от взрывов,
    А ночью невозможно спать,
    В кулак мы соберём все силы
    И днём опять пойдём гулять.
    Как это всё невыносимо!
    Уходит из-под ног земля...
    Так хочется идти красиво,
    А получается, как зря!
    Стреляют пушки, едут танки -
    И это 21-й век...
    Повсюду города останки...
    Что ж ты наделал, человек?
    Но знаю я, придёт победа,
    И мы отстроим город свой,
    И платья новые наденем,
    И будет снова выпускной!!!!!

    "21-й день войны"
           16.03.2022
    Болит и шея, и спина,
    И голова втянулась в плечи,
    Дрожь в сердце, в горле и в руках,
    Весь мир ужасно изувечен...
    Орудий залпы вдалеке,
    А кажется, что очень близко.
    Летит ракета в вышине,
    Но ощущается так низко...
    Душа сжимается от боли,
    Затем она уходит в пятки,
    Забыли все уже про COVID -
    Война с людьми играет в прятки.
    Она пульсирует в висках,
    Желудок сводит, тянет ногу...
    Настало утро - долой страх,
    А встретим вечер - Слава Богу!

    "22-й день войны"
           17.03.2022
    Дни кризисные пережили -
    12-й, 5-й, 21-й...
    Не знаю, как мы раньше жили?
    А, как получится, наверное...
    Нас три недели уж подряд
    Со всех сторон, со всех окон
    Расстреливают и бомбят,
    Повсюду слышен градов гром.
    Перемешались день и ночь,
    Ну а кому какое дело?
    Никто не может нам помочь...
    Хоть бы в окно не прилетело!
    На кухне роза расцвела,
    Она вселяет нам надежду,
    Что будет мир, пройдёт война!
    Мир будет не такой, как прежде...
    Мир станет лучше и добрее
    Я знаю точно, в это верю!

    "23-й день войны"
           18.03.2022
    Вот снова утренний рассвет,
    И тишина, как будто мир...
    Мечты, мечты... Но мира нет,
    Здесь - по живым мишеням тир...
    Сжимает сердце и щемит,
    И вновь кружится голова,
    И, как всегда, душа болит,
    О, Боже, не сойти б с ума!
    Как новый день нам пережить?
    Ещё б неделю продержаться...
    Мы стали жизнью дорожить -
    Так будем за неё держаться!

    "24-й день войны"
           19.03.2022
    Вот ночь ещё одна прошла,
    На небе звёзды не светили...
    Сияла полная луна,
    Всем придавая свою силу.
    Настало утро, был рассвет,
    И мы проснулись, Слава Богу,
    А в голове один ответ:
    "Всех не убьют - нас очень много!"
    Сейчас стихи нам помогают
    Сказать, что происходит тут.
    Бойцы невидимого фронта
    Незримую борьбу ведут!

    "25-й день войны"
           20.03.2022
    Опять настало воскресенье,
    Мы так хотели выходной...
    Теперь все верим во спасение,
    Живём надеждой лишь одной!
    Идёт по городу весна,
    И скоро птицы прилетят,
    Им всё равно, что здесь война -
    Они домой ведь все хотят.
    А мы в неведении сидим,
    И новостей хороших нет...
    Всё будет так, как мы хотим -
    Увидим все в тоннеле свет!

    "26-й день войны"
           21.03.2022
    Сегодня день рождения у папы,
    Но радости от празднования нет.
    И у его двойняшки-брата...
    Сейчас им на двоих 140 лет!
    Хотим весны, любви и мира...
    Их дом стоит, а окон нет...
    Вернуться бы в свои квартиры,
    Чтоб дали воду, газ и свет!
    Пока живём мы в "Рукавичке",
    Нам хоть и тесно, но тепло!
    Гулять мы ходим по привычке
    И смотрим всей семьёй кино.
    Хотя болит сильней душа,
    Сегодня нам нельзя тужить.
    Всё делаем мы, сообща,
    И окна вставим - будем жить!

    "27-й день войны "
           22.03.2022
    "Стихи писать - то не работа!" -
    Никто не может говорить,
    Нужна мне только лишь свобода.
    Как без неё дышать и жить?
    У каждого своя забота
    И правда жизни в новом дне...
    Пока не вижу поворота
    Ни в вашей, ни в моей судьбе...
    Дороже денег и алмазов
    Картины, песни и стихи,
    А золотые унитазы
    Мне тоже вовсе не нужны...
    Я буду петь и танцевать,
    Я буду плакать и смеяться,
    И свои чувства проявлять,
    И просто жизнью наслаждаться!
    Но видим мы пока, увы,
    Что ценности у всех свои...
    Давно пора уже всем нам
    Привыкнуть к театру и стихам!

    "28-й день войны"
           23.03.2022
    Сегодня поливала я цветы
    В своём рабочем когда-то кабинете...
    Кто бы придумать мог такие вот мечты,
    Чтобы пришли скорее в садик дети?!
    Наш детский сад, как будто в зимней спячке,
    Конечно, по ночам совсем нам не до сна...
    Готовит кухня, и стирает прачка,
    Но нет детей - их война разогнала.
    Не слышно смеха, песен, шумной детской драки,
    И танцев в музыкальном зале нет...
    Остались старики, коты, собаки,
    Передают вам пламенный привет!
    Так хочется увидеть всех скорее
    И похвалить: "Как дети подросли!"
    Ну а пока молюсь, душою верю,
    Что не завянут в садике цветы!

    "29-й день войны"
           24.03.2022
    Всё хорошо - я точно знаю:
    Мир обязательно придёт,
    И люди в нём добрее станут,
    И непременно зло умрёт!
    О, Боже, что это за звуки,
    Что жить спокойно не дают?
    Когда уже не будет муки,
    Придёт блаженство и уют?!
    Нас каждый выстрел в сердце ранит,
    Пугает и мешает жить,
    Но каждый залп нас заставляет
    Всё больше жизнью дорожить!

    "30-й день войны"
           25.03.2022
    "Мой дом - моя крепость!" - нам в школе сказали,
    Но что-то пошло не так:
    Вместо весны тихо подкрался
    И в город ворвался враг.
    Поломал судьбу многим людям,
    Покалечил чужие дома...
    Где жить теперь они будут?
    Наш адрес - планета Земля...
    Жизнь так хрупка, как спичка.
    Это поняли все, я и ты...
    Весна вдохновляет, пишу по привычке
    Свои небольшие стихи...
    Четыре недели прошло,
    Как мы оказались на дне,
    А было б иметь хорошо
    Уверенность в завтрашнем дне!
    Не люблю я красивых слов,
    И здесь они не нужны.
    Я знаю, спасёт мир любовь,
    Если не будет войны!

    "31-й день войны"
           26.03.2022
    Вот утро снова настало,
    Смотрим с надеждой в окно...
    Солнце светить ярче стало,
    Дышим свободно, легко!
    Цветёт на окне калачик
    У нас уже третий день,
    Растёт, никогда не плачет,
    Его поливать нам не лень.
    Расцвёл он розовым цветом,
    Как будто бы фейерверк,
    Как славный салют Победы,
    Раскрылся герани букет!

    "32-й день войны"
           27.03.2022
    Больше не осталось дней недели,
    Дат и всяческих координат...
    Месяц мы не можем прийти к цели,
    Отошли на 30 лет назад...
    У разбитого сидим корыта,
    Каждый день похожий на вчера,
    И дорога к счастью кажется закрытой,
    Будущее - чёрная дыра...
    Сидим дома, как медведь в берлоге,
    Не выходим из неё мы зря.
    Ах, как часто забывают многие,
    Что давно простить нам всех пора!
    А сегодня вновь похолодало,
    Солнышко не греет, не печёт,
    Как всегда, я жду, я точно знаю,
    Верю, скоро к нам весна придёт!

    "33-й день войны"
           28.03.2022
    За закатом приходит рассвет,
    И за ночью настанет утро -
    Это правда, но мы во сне
    Второй месяц живём, как будто.
    Вслед за зимой наступит весна,
    А за весною - лето!
    Но весны не видно пока,
    Она заблудилась где-то...
    То ли облако, то ли дым -
    Непонятно, что там, на небе...
    Больше мы не хотим войны!
    Нам нужна только лишь ПОБЕДА!!!!!

    "34-й день войны"
           29.03.2022
    Что вижу? Кругом война!
    Я - ещё тот поэт,
    Жизнь нашептала сама
    Замысловатый сюжет.
    Хочется очень узнать,
    Как пережить эти дни...
    И я продолжаю писать
    Свои простые стихи.
    В мире, как в доброй сказке,
    Добро побеждает зло.
    Что бы мы там ни гадали -
    Жизнь победит всё равно!

    "35-й день войны"
           30.03.2022
    И тоскливым утром, и дождливым днём,
    Научившись всех любить, прощать,
    С мужем и собакой, как всегда, втроём
    Мы идём счастливые гулять!
    Ходим мимо садиков и школы,
    За киосками и по дворам...
    Сколько мопсов, йориков и колли
    Попадаются навстречу нам!
    Не люблю я ссоры и ни драки,
    Проживая свой недолгой век,
    Понимаю, что моя собака
    Персик - самый лучший человек!
    Ничего для счастья не нужно,
    Только бы закончилась война!
    А для преданности, верности и дружбы,
    Для любви собака нам дана!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8177

    29 бер. 2022 р.
    Будицький Андрій
    Мій шлях
    У кожного власний є шлях і свій фронт,
    І зброя: чи кулі, чи строфи.
    Й та доля, котру причаїв горизонт,
    Можливо, Олімп чи Голгофа.
    І будуть опліч, хто розділить твій труд,
    З ким разом здолаєш ділянки,
    Та рано чи пізно вони все ж звернуть,
    Полишать тебе й твою планку.
    З десяток мільярдів подібних доріг
    В мережева хитрім сплетінні,
    Та все ж не повторює жодна із них
    Маршрут, що лише твій єдиний.
    Твій шлях унікальний і він тільки твій!
    Не варто шукать еталони.
    Неначе пророцтв неповторний сувій
    Відбитий на твоїй долоні.
    І кожному суджено путь ту пройти,
    Непізнану і особисту.
    Й немає звороту з цієї путі
    Інак ніж крізь хащі тернисті.
    Хоч сили бракує розбить валуни
    Другої нема переправи:
    Твій шлях - подолання цієї стіни
    Й врахується всім по їх справам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8180

    29 бер. 2022 р.
    Наталія Гончарова
    Зупинимо війну
    Тривожна ніч. Скрегочуть знов сирени.
    Ракетами розрізує пітьму.
    Із нами Бог! В крові козацькі гени!
    Тримаєм стрій! Винищуєм орду!

    Світанок. Кава. Тихо. Слава Богу!
    Весна росою на шибках бринить.
    Чекаю миру! Вірю в Перемогу!
    За нами правда! Нас не підкорить!

    День розквітає. Сонцем проростає
    Зерно свободи сіє ЗСУ,
    Тероборона крила розправляє -
    Нам вдасться! Ми зупинимо війну!

    27.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8181

    29 бер. 2022 р.
    Корсун Ілля
    (***) Скоро літо. Колись ми гуляли...
    Скоро літо. Колись ми гуляли
    І кидали на вітер слова.
    Спочивав ще замріяний Харків,
    Поряд Лопань повільно текла.

    І години, як води, спливали.
    Ми рушали у хвилю ясну.
    Там художники щось малювали,
    Задивляючись в ніжну красу.

    Серед тиші зустрівшись зарано,
    Забували надовго про час.
    В глибині Ботанічного саду
    Легкий спокій приходив до нас.

    І Шевченківський образ дивився
    На веселу і вільну юрбу.
    Він за нашу країну молився...
    Може, досить журитись йому?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8182

    29 бер. 2022 р.
    Роман Бутковський
    Музика війни
    Під акорди зброї,
    Грає, музика війни,
    Не питай німої,
    Відповідь не жди.
    *
    Ворожнечі музика,
    Нам несе біду,
    Мама шиє гудзика,
    Форму на війну.
    *
    Куля вже струною скачить,
    На життя скупа,
    Не питай її чи бачить,
    Бо вона сліпа.
    *
    Звучить зброя не піснями,
    Співає погано,
    І ламає знов руками,
    Нам фортепіано.
    *
    Ненька скрипкою сумує,
    Мовить до гріха,
    Та все марно, нас не чує,
    Сусідка глуха.
    *
    Заглушив стрілу гітарну,
    Вокаліст патроном,
    Пісню виконав негарну,
    Бо співав загоном.
    *
    Саксофонсько-автоматна,
    Музика дратує,
    По манері гри халатна,
    Нас не завоює.
    *
    Танк не грає барабаном,
    Він загубить ноти,
    Перестань, не будь тираном,
    З нами так, за що ти?
    *
    Загубились також в полі,
    Воїна сліди,
    Під акорди зброї, грає,
    Музика війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8184

    29 бер. 2022 р.
    Тетяна Ликавська
    Люди світу!
    Чом, як сонні, ви? Ми ж не спимо:
    В наший дім вистрілюють гармати.
    А ми далі ходимо. Йдемо
    Рідну землю від орди звільняти.

    Чом не чуєте, не бачите ви зло,
    Що так підло крадеться до хати?
    Люди світу! Відкрийте чоло,
    Бо немає часу, щоб чекати.

    Чом ви мовчите, скажіть,
     Чому б своє серце досі не відкрити?
    Моє серце хоче, щоб добро
    Панувало в світі.
                              Чуєте?
                           Хочемо жити!!!

               Закрийте небо над Україною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8185

    29 бер. 2022 р.
    Ніна Третяк
    Хто, як не ти?!
    За Батьківщину голову схилив,
    Прикривши землю зранену собою.
    Ти не домріяв і не долюбив-
    І посивіє мати молодою...
    Жахіття намагався зупинить.
    Війна ж, як смерть, підступна і зубата.
    Не думав, як батькам без тебе жить,
    Як день новий без сина зустрічати?
    Зімкнулись неціловані вуста,
    Якими б так хотілося сказати,
    Що твоя жертва не була пуста,
    Що прийде ще на рідну землю свято!
    Ти зміг би якось тіло зберегти,
    Податися в світи і перебути…
    Звеліла совість: хто, якщо не ти?!
    Лише з тобою Україні бути!
    Відбутися в стражданнях, як святі,
    Зростити духу вільного листочки.
    Є в України діти золоті,
    Найкращі із людей сини і дочки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8186

    29 бер. 2022 р.
    Марина Сириця
    Побачення під шум війни
    Сьогодні була інша кава… не така смачна і не ласкава, в ній було багато болю й тиші, і очі зелені твоі притихші.
    Тебе смішили не веселі жарти, а мої реакції на вибухи «варти» .  Це -ППО, ну а це - "гради", і наші розмови тепер не про мандри…
     Побачення, любий, зараз зовсім інші, без ресторанів та смачної їжі, без довгих збирань та чорних суконь, з тисячами годин нестерпної розлуки.
    З думками про тебе я засинаю , молитвою відстань між нами долаю, і маємо каву ласкаву ми пити з мандрівками, мріями далі нам жити…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8187

    29 бер. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Горлиця над Харковом
    Пролітала горлиця над Харковом,
    Горлиця тендітна, сизокрила,
    Над людьми, над площами, над парками,
    Співчутливо, жалібно квилила:

    "Я молюсь, молюсь до Тебе, Господи! -
    Ти Один Хазяїн всього Простору! -
    Змилуйся, молю, над постраждалими
    Від війни та горя харків'янами!"

    Пролітала сизокрила горлиця
    Над сумною площею Свободи.
    "Господи, Твоя лиш воля сповниться -
    Дай наказ про звільнення народу!

    Я молюсь, Тебе благаю, Господи -
    Тільки Ти Один Володар Простору -
    Відпусти гріхи нам, Отче Вічності,
    В чому провинили ми, очисти нас!"

    Пролітала горлиця розчулена,
    Плакала над Лопанню-рікою...
    Аж Творець Всевладний наш почув її,
    Та й сказав: "Даю вам мир, і волю!

    О, вставай, перлино Слобожанщини -
    Буде тобі спокій, і покращення!
    Більше люд твій з лихом не спізнається!
    Годі! Хай війна не повертається!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8188

    29 бер. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Не віддамо тебе, Херсоне!
    Не віддамо тебе, Херсоне!
    Твої лани, твої поля,
    Простори мирні колоскові -
    То українська є земля!

    Не віддамо тебе, Херсоне,
    Бо ти належиш тільки Богу,
    Творцю, Який тебе створив,
    І люд твій здавна полюбив!

    Не віддамо тебе, Херсоне!
    Тож хай скоріше піде геть
    Ворожа танкова колона,
    Що руйнувала села вщент!

    Не віддамо тебе, Херсоне!
    Бо ти належиш тільки Богу,
    Творцю, Який тебе створив,
    І люд твій здавна полюбив!

    Не віддамо тебе, Херсоне!
    Тож хай ворожі кораблі
    Не каламутять Чорне море,
    Не рушать наших берегів!

    Хай недругів підступна зграя
    Край Богоданний не терзає!
    Дарма вони втрачають час -
    Бо не віддасть Господь їм нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8189

    29 бер. 2022 р.
    Оксана Воркун-Цепенда
    Без назви
    Втомився...
    День нещадним був до нього.
    Ліг горілиць...
    Вдивляється в пітьму.
    Шукає між зірок присутність Бога.
    Чи бачить?..
    Чи ввижається йому?
    Та відчуває — мама помолилась —
    і ласка з неба ніжним промінцем
    торкнулася...
    Влилось у тіло сили,
    а серце потривожив ніжний щем...
    І місяць світлим боком усміхнувся.
    Мабуть, кохана клянче в молитвах.
    Він  в тій задумі навіть і незчувся,
    як біль минув, а з ним — покинув страх.
    Пробігся вітерець, на диво теплий,
    неначе ангел огорнув крильми.
    Обвислі плечі так від бою стерпли
    (важким був бій — з досвіття до пітьми)! То син і доня небеса молили,
    щоб татко повернувсь до них живим.
    Дитячі сльози Бога опалили...
    В ту ніч у снах відвідав рідний дім.
    ... І знову бій...
    Молитви всього світу
    його, мов щит могутній, бережуть!
    Допоки Бог до цих молінь відкритий,
    бійці вкраїнські мужньо в бій ідуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8190

    29 бер. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Моїй Милій Мамусі
    Колись ти казала: "Не бійся війни!
    Наш захист у Божому Сині!
    Ставаймо й молімось. Господь від біди
    Нехай збереже Україну!"

    Молилися ми й через ці молитви
    Вкладала ти силу, і віру,
    У серце моє та у м'язи мої.
    Був спокій в моїй Україні.

    Настали часи - бойовиська прийшли,
    З-за хмар загули, заревіли!
    Ти ж стала як завжди й сказала мені:
    "Молімося за Україну."

    Нічого з молитвою я не боюсь,
    Наповнює душу сміливість.
    Як завжди з тобою і з батьком молюсь:
    "Спаси, Боже, Край Український!"

    Тепер я, Рідненька, говорю тобі,
    Як ти говорила - в дитинстві:
    "Не бійся, Мамусю, цієї війни!
    Спасе Бог наш Край Український!"

    Не бійтесь, рідненькі, миленькі батьки,
    Недовго нам бути під тиском!
    Господь наш Єдиний спроможний спасти
    І села, й міста українські!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8191

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Шлях
    Я тільки зараз зрозуміла
    Все стало на свої місця
    Чого по-справжньому хотіла
    Куди веде стежина ця

    Про що здавен писали предки
    У чому сила, міць моя
    Й чомусь мовчать маріонетки
    А люд кричить, бо ця земля

    Не просто шмат, для ніг відбитків
    І навіть ехо з гір блага
    Щоб не цуралися нащадки
    Своєї мови, та й душа...

    Хай не боїться показати
    Де зачаївся справжній скарб
    А рідні стяги нагадати
    Що ти людина, а не раб.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8192

    29 бер. 2022 р.
    Марія Зайцева
    Без назви
    Учора до нас вже весна прилетіла!
    Летіли лелеки з далеких країв.
    Та рідна Вкраїна, як матінка мила
    З любов’ю у серці приймала всіх їх.
    Я бачила інших птахів в небі синім,
    Вже пахне весною, аж серце бринить.
    Лиш тільки кривавий під пальцями іней
    І в чорних калюжах не сонце блищить…
    Вмивалась земля як дощами - сльозами,
    Не радість зігріла - палають міста!
    Лелеки гасили пожежі крилами,
    На нивах чорніють померлих тіла.
    Весна відспіває, піднімуться трави,
    І буде в домівках знов щастя і сміх.
    Крізь полум’я йдем ми до нашої слави!
    В промінні її ворог тане як сніг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8193

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Тавро
    У тьмі опущених повік
    Стук серця дзвоном в душу лине
    Разом із вітром, руслом рік
    Доносинь плач і крик невинних

    Та голку вже глибоко в шкіру
    Всадила спадщини рука
    Котра нащадкам предків силу
    Нитками долі вишива

    По рукавах не з льону, з плоті
    Стіб за стібком повзуть нутром
    Іще з утроби немовляті
    Орнамент роду став тавром

    Благословіння та прокляття
    Страждання - гідності ціна
    Монета ж смерті, то вагання
    Й виттям відспівана журба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8194

    29 бер. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Ми відроджуємо Січ
    Страх не сміє нас чіпати,
    І терзати мирний люд!
    Ми підемо воювати,
    Землю нашу визволяти -
    Недругам не місце тут! -

    Хай біжать у всі кінці! -
    Виступають в бій стрільці!

    Ми є військо кріпке, дружне,
    Зброя наша - єдний дух!
    Славні сотники, хорунжі -
    Офіцери наші мужні -
    Вирвуть Край з ворожих рук!

    Вийшли на війну бійці,
    Як сто літ тому - стрільці!

    Вже тремтить наш лютий ворог -
    Ми відроджуємо Січ!
    Покидай нас, чорний ворон,
    Геть лети, до своїх сторон,
    В далину, крізь темну ніч!

    Наша сила - у Творці!
    Вийшли на війну стрільці!

    Не займе нас вража сила -
    Скоро ворог піде геть!
    Завойовників поїла
    Роздратована могила -
    Не віддасть назад їх смерть!

    Ви здобудете, стрільці,
    Перемогу у Христі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8195

    29 бер. 2022 р.
    Марія Зайцева
    Я Вижу…
    Мама, сегодня упал снаряд.
    Вспыхнуло небо, осыпались звезды.
    Мама, я вижу огненный град
    Вижу удар сокрушительной злости.
    Мама, скажи, почему у людей
    Души слепы и мертво сострадание?
    И почему среди сотен идей
    Смерть выбирают себе, как призвание?
    Мама, я вижу разрушенный дом.
    Черные окна зияют провалами.
    Вижу несчастных, укрывшихся в нем -
    Женщин, детей, погребенных завалами…
    Вижу остовы горящих машин,
    Вижу людей я войной изувеченных,
    Вижу тела, в коих нету души,
    Дланью убийства навеки помеченных…
    Мама, я вижу сегодня войну!
    Чей это сон оживает кошмарами?
    Ты мне скажи, за какую вину
    Эту весну топят реками алыми?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8196

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Поклик
    Що наяву не осягнути,
    Те в снах солодким тягарем
    На тіло все накине пути
    У горизонт надій впряде

    Надій, на змогу споглядати
    Мереживо вербових віт
    Зіницями озер Карпати
    Оглянуть мирний знову світ

    Душа віщує раювання,
    Від пекла вистигне земля
    Та не загине в сподіваннях
    Відчує прохолодь ступня

    І по стежині, спокон рідній,
    А не із чужини фортець
    Ходу пришвидчить неодмінно
    За роду покликом сердець

    Та з сонцем марення мрійливі
    Зникають, як з трави роса
    Фігури вулиць остогидлі...
    Вже гірко й там, де нас нема

    Мовчання золотом не буде
    Лиш тільки меч тепер блищить
    Й того сорока не здобуде
    Ним треба гідність боронить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8197

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    В'язниця слова
    Безмежну волю залатали в клітку
    Каліцтва руки хочуть нести скарб
    Всі ті, хто всесвіт бачить крізь решітку
    Ніколи не збагнуть палітри барв

    Незграби лиш тиняються безцільно
    Стежинами чужих для них ідей
    У паніці очисько, що осліпло,
    Для владарів намацує трофей

    Роками напасть розпускала гіфи
    Творила пастку для сміливих уст
    Топила під брехні й омани рифи,
    Що наросли там за віки безумств

    Закованим уже нема різниці
    Не чують співу слова із рядка
    Для них свідомий вибір - то в'язниця
    Бо мову глушить ляскіт язика.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8198

    29 бер. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Доброму воїну
    Не лякайся, добрий вою,
    Престрашного бою!
    Ворог сам тебе боїться,
    Бо Господь з тобою!

    Вірю, що ти відвоюєш
    Рідну Україну,
    Тюрми вражі ти зруйнуєш -
    Розгромиш їх стіни!

    Покладайся лиш на Бога -
    Не на власну силу,
    Й ти здобудеш перемогу
    Над злом, і свавіллям!

    Вивільниш із рук ворожих,
    Визволиш з неволі
    Своїх рідних, близьких, друзів,
    І разом, без болю,

    З ними житимеш на волі,
    У своїй оселі,
    А не в таборах жорстоких,
    В темнім підземеллі!

    Покладайся лиш на Бога,
    Не на гнів безликий,
    І здобудеш перемогу
    Славну, і велику!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8199

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Сліпі
    Язик відкусиш та уп'єшся кров'ю,
    Помреш, проклятий, на святій землі
    Хоронячи тебе - ми воскрешали волю,
    Яку поцупити хотіли лапи злі

    Зробили крок імперські самогубці,
    Не відрізнивш коралей від петлі,
    Шукали краму, а знайшлись у пастці
    Воно й не дивно, бо здавна сліпі

    Нема жалю до маси, вічно сплячих,
    Рабів дурних амбіцій та брехні
    Навік стулились пельки посягавших
    Вже не застогнуть... давляться в золі

    Зустріне тухлий дух прогнивше тіло,
    Мордуючись страхіттями у сні,
    У мізках ваших навіть не жевріло
    Щоб осягнути сенс - кайдани затісні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8200

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Безкрилий політ
    Безкрилий політ став падінням
    Без кисню повітря чуже
    І так міцно тримає коріння,
    Що невпинно пророцтво плете

    Доринають лиш промені світла
    Із полону далеких тенет
    На полях моїх ще не розквітло,
    Та я мрію зібрати букет

    Не мої посміхаються лиця,
    Не для мене шепоче весна
    Тільки думка єдина іскриться:
    "Посміхнуться ще рідні уста"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8201

    29 бер. 2022 р.
    Низик Вікторія
    Спи спокійно, доню...
    Спи спокійно, доню
    Бо мир в моїх долонях
    Нехай не плачуть очі
    І серце не болить

    Бо ми за нашу волю
    На тих залізних конях
    Усі тіла ворожі
    У ґрунт посадим в мить

    І проростуть у полю
    Навік пов'язнуть в скронях
    Не наші екіпажі
    Герої будуть жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8202

    29 бер. 2022 р.
    Тетяна Мигас
    З приходом ночі...
    Я благаю, Боже,
    Захисти!
    Нам так важко нести
    ці хрести...

    Він писав їй вранці:
    "Норма, дихаю!"
    Колисалося серце
    втіхою!
    Ця весна має ж бути
    світлою!
    Між ребрами стисло,
    я слухаю...

    Тривога в повітрі,
    страшно так.
    Мої люди світлі!
    А земля в хрестах.
    Люди молять Небо:
    "Захисти!"
    І так ревно, кревно
    просимо:
    "Прости!"

    Якщо грішні стали,
    Не гнівись...
    І прости нам, Батьку,
    подивись:
    Це твоя Земля
    люди щирі тут.

    Боже, не лишай,
    І лиш з нами будь!

    #Між_квітами_та_снігом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8203

    29 бер. 2022 р.
    Тетяна Радковська
    Їх розстріляли...
    Бабуся з дідусем не знали,
    Що внуків повезуть в світи...
    Вони всі урвища минали,
    Усі підірвані мости...
    Софійка братика втішала,
    Ще трошки, сонце, краплю ще...
    Нова Каховка, певно, знала
    Й мовчала, зірвана, про це...
    Вони летіли в тишу, в волю:
    Мама із дІтьми, батьки – усі,
    Так прагли миру, так прагли долі...
    Їх зупинили виродки ці...
    Не зупинили! Їх розстріляли!
    Чуєш-бо, світе?! Малечу цю,
    Гріхи якої – страх у підвалі,
    Кулі порвали вбивць-волоцюг!
    Скажений ворог зрадів, напевно,
    Він же бандерівців розстріляв!
    Та правда в тому, що достеменно
    Навіть дідусь про Бандеру не знав...
    Тепер же, враже, затям надалі:
    Бандерами стали усі в цій землі,
    Воюєм з тобою не за медалі,
    За волю воюєм, дорослі й малі!
    ЦінУ, яку платим,  - висОку цІну,
    Не проміняєм на цукор та хліб:
    Ніколи не зрадим тих, хто загинув,
    Нами керує праведний гнів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8204

    29 бер. 2022 р.
    Ксенія
    Країно мила
    Це все немов не на яву, а в сні,
    Чужинці ходять по нашій землі.
    Це все немов в дуже страшному сні,
    В них повно зброї та нема душі.

    Країно мила, рідна, дорога
    Серденько твоє ранить їх стріла.
    Не плач, рідненька в тебе є сім‘я
    Міцна і дужа нація твоя!

    Нас Бог благословить і Божа Мати.
    Любові повні душі та серця.
    Ми молоді й завзяті, з нами правда!
    Ми вистоїмо люба до кінця!

    Хоч як вітають нас в чужих країнах,
    І віддають найкраще що в них є,
    Але ніколи, чуєш, нізащо у світі
    Ми не зречемось рідної землі!

    Бо Україна - це в снігу калина,
    Вербове листя вітер похилив,
    Це соковита вишня, скибка хліба,
    Це сонях жовтий в небі голубім!

    Бо Україна - це моя родина,
    Мій найцінніший скарб, батьки мої.
    Це місце щастя, радості, любові,
    Найкраще місце на усій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8205

    29 бер. 2022 р.
    Ксенія Петрів
    Країно мила
    Це все немов не на яву, а в сні,
    Чужинці ходять по нашій землі.
    Це все немов в дуже страшному сні,
    В них повно зброї та нема душі.

    Країно мила, рідна, дорога
    Серденько твоє ранить їх стріла.
    Не плач, рідненька в тебе є сім‘я
    Міцна і дужа нація твоя!

    Нас Бог благословить і Божа Мати.
    Любові повні душі та серця.
    Ми молоді й завзяті, з нами правда!
    Ми вистоїмо люба до кінця!

    Хоч як вітають нас в чужих країнах,
    І віддають найкраще що в них є,
    Але ніколи, чуєш, нізащо у світі
    Ми не зречемось рідної землі!

    Бо Україна - це в снігу калина,
    Вербове листя вітер похилив,
    Це соковита вишня, скибка хліба,
    Це сонях жовтий в небі голубім!

    Бо Україна - це моя родина,
    Мій найцінніший скарб, батьки мої.
    Це місце щастя, радості, любові,
    Найкраще місце на усій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8206

    30 бер. 2022 р.
    Наталія
    Рабів до раю не пускають
    Рабів до раю не пускають,
    То ж ви створили пекло на землі,
    Стираючи історію ногами,
    Моїх людей,та не вогонь в душі.

    Наклали брудні руки до країни,
    До вільних,незалежних і міцних,
    Гадали,що здамо ми Україну?
    Та зуськи вам,ми збережем її:

    Ті пам'ятки культури і мистецтва,
    Архітектурних пам'яток  шматок,
    Бо родом всі ми із козацтва,
    Як то повітря свіжого ковток.

    Людей у серці ми носити будем,
    Тих,що лишили слід на цій землі,
    Тих,хто борнив нашую свободу,
    Тих,хто тепер,мов янголи, у млі.

    Великі люди у малій країні,
    А ви в великій-крихітне лайно,
    Ми заживем щасливо в Україні,
    І нам до вас лиш:  всеодно.

    Святую землю прославляти будем,
    Де тільки стане погляду очей,
    Ми всі міста і села відбудуєм,
    І скільки ж буде мирних ще ночей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8207

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Марчук
    Ти скидаєш бомби цілий місяць
    Ти скидаєш бомби цілий місяць:
    Тисяча вже двісті - сатана!
    Чорний смог тепер в повітрі висить:
    Ними мою землю розтерзав.

    Заховавсь у бункер під землею
    Хворий карлик, ниций боягуз.
    Мокш ордою правиш ти своєю
    З купкою нікчемних підлабуз.

    І життя - ніщо тобі, забава,
    Звик калічить долі у людей.
    Тішать сльози, вабить кров тирана,
    Коли сотні наших мруть дітей.

    Але знай: ти в світі - тимчасово,
    Зло ніколи не перемогло!
    Пам'ятай: останнє - Бога слово,
    Тож твоє згорить скоро кубло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8208

    30 бер. 2022 р.
    Позивний "Поет"
    Реквієм
    Побратими загиблі мої,
    Кого знав і кого не судилось,
    Вам уклін від живих до землі,
    Ви назавжди у серці лишились!

    Ви - найкращі країни сини,
    Бо усе віддали до краплини,
    Не злякавшись страшної ціни,
    За щасливу свою Україну.

    Вік короткий яскраво жили
    І яскраво злетіли до Бога.
    Крізь вогонь і метал пронесли
    Віру в нашу святу Перемогу.

    А тепер так бракує плеча,
    Що ви нам у бою підставляли.
    На чоло наповзає печаль,
    Що живі ми, а вас вже не стало…

    Та допоки останній із нас
    Не опустить зі зброєю руки,
    Ваш вогонь ще живе, не погас,
    Не забуде народ ваші муки!

    Прийде вже незабаром той час,
    Коли ворога ми подолаєм.
    Ви незримо завжди серед нас,
    Спільно ми що завгодно зламаєм.

    Чорні хмари розвіються вмить,
    Сонце світить так тепло і ніжно.
    Жовте поле й небесна блакить
    Вашу жертву оспівують вічно.

    Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8209

    30 бер. 2022 р.
    Лящ Олександр
    Моя
    Допоки моя відданість псяча
    Стереже тебе в ці весняні дні
    Згадай доторк, долоню гарячу
    Згадай про мене хоч би у сні.

    Сонце поволі підійметься птахом
    Ранок підійде на м‘яких лапах
    Серпанок нависне над  дахом
    І знову відчуєш пороху запах.

    Кожен день ти б‘єшся в зневірі
    Виривай її, я допоможу загоїти рану.
    Цілуватиму шрами на твоїй шкірі.
    Якщо навіть попросиш - не перестану!

    Я буду вигризати твою безнадію
    Буду битись за тебе щодня!
    Так сильно та сміло, наскільки зумію.
    Відхожу, пригрію, як побите щеня.

    З нами сталось все що мало статись
    Кожен шрам додає нам злості
    Кохана, ми не будемо здаватись
    Якщо все пережили, і живі ще досі.

    Доки не втратили здатності до мрій
    Поки я тобою, а ти мною мариш
    Ми будемо жити, триматись надій
    Як я тебе тримаю, а ти мене тримаєш.

    Ми обійдемо всі розставлені пастки
    Нам ніколи вже разом не впасти…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8210

    30 бер. 2022 р.
    Анна
    Україно моя!
    Україно моя!
    Наймиліша країна!
    Ти для мене одна!
    Неповторна, єдина!

    Ти, як спів солов’я,
    Наче очі дівочі,
    Як роса молода,
    Як дніпрова вода.

    Як люблю я тебе!
    Ті високії гори,
    Полонини, поля,
    Твої ріки й моря.

    Не забуду ніколи
    Я краси неземної.
    Скільки житиму
    Вічно любитиму я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8211

    30 бер. 2022 р.
    Sotea
    Так склалось
    Так склалось життя, що у нас -
    Кожен день однаковий :
    Прокидатися від сирен
    І вдихати пил.
    Звуки обстрілів стали звичними
    Бомби - стандартними.
    Кров - засохлою
    Втрата сил...

    І легенди про привида,
    Байки про гопників - знатними.
    Фейки - буденними,
    Втрати - секретами.
    Пропаганда сестрою,
    А ілюзія віри - матір'ю.
    Мрія бути не там, де ти є -
    Такою кімнатною.
    І сором за те, що вижили,
    І сором за те, що вижили,
    Так склалось...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8212

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Руссу
    Знаєш...
    Знаєш,
    я лягаю в ліжко опівночі
    і до третьої ночі читаю новини.
    Чому аж до третьої?
    Бо приблизно о третій
    телеграм-канали припиняють оновлюватись.
    Мені не стає спокійніше.
    Та я засинаю,
    щоби швидше прочитати наступну тривожну звістку.

    Знаєш,
    я вже три тижні на заході.
    Тут спокійно. Та серце тікає в п'яти
    від кожного гучного звуку.
    А коли надворі сирена,
    я не спішу в бомбосховище.
    Я поспішаю загнати у нього
    тих, хто для мене важливий.

    Знаєш,
    я картаю себе,
    що не стала на облік.
    Що не пішла в військкомат тої ж миті,
    коли проснулась від вибухів.
    Що тепер мені залишається
    тупо чекати
    кінця війни
    і ще — відповіді
    на кожне
    стримане
    "як ти?"

    Знаєш,
    стільки несказаних слів затисло під ребрами,
    стільки емоцій сьогодні під сумнівом і забороною.
    Я їх висловлю після війни,
    а може, й ніколи.
    Гм.
    Я тут подумала...
    Швидше за все,
    ніколи.

    Поки мені лишаються
    новини до третьої ночі,
    страх сирени, біль попід ребрами
    й щоденні стримані "як ти?"

    Хочу вернутися
    у двадцять третє лютого.
    Взяти за руку —
    не відпускати.
    Не відпускати.
    Не відступати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8213

    30 бер. 2022 р.
    Марія Сорокіна
    Ми станемо левами
    Здається іноді, що сил вже нема
    здається, що кров заливає очі
    це якась дуже холодна весна
    і дуже довгі безсонні ночі…

    і наші діти, і наші жінки
    всі наші люди, всі наші воїни
    і всі ці песочні подушки
    і ті всі нелюди озброєні

    і наші висушені очі,
    як ті загиблі пустелі
    оживаючі, коли бачимо смерть
    оживаючі, коли падає стеля

    і всі ці вибухаючі звуки
    що виривають душу
    але роблять її черствіше
    але вижити змушують

    і думати про один одного
    і обійматись частіше
    ставати єдиним цілим
    й цінувати хвилини тиші

    але й ця весна закінчиться
    вся наша кров стане деревами
    тож мої, не журіться
    ми станемо левами

    ми станемо скелями
    такими, що нерушимі
    ми переб'ємо всі ці схеми
    що ніколи не були нашими

    ми відродимося з руїн,
    так як ще не було ніколи
    в нас будуть найміцніші стіни
    й найкрасивіші подоли

    в нас буде блакитне небо
    таке ж, як на нашому прапорі
    й пшениця серед широкого степу
    на сході й на заході

    у нас буде любов усюди
    в усіх її відомих смислах
    але ми ніколи не забудемо кров
    що проливають ті, у великих й не дуже кріслах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8214

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Руссу
    Шкідливі поради, волонтер edition
    Якщо ти обрав для себе
    шлях героя-волонтера,
    відкривай свого блокнота
    і уважно занотуй:
    зранку вставши, ти не снідай,
    а пірнай в роботу зразу,
    по ночах не спи так само —
    воріженьки ж теж не сплять.

    Не обмежуйся одною
    сферою свого геройства:
    хліб печи і ший розгрузки.
    Надо дєлать прямо всьо.
    В вільний час купуй таблетки
    для сусідки баби Галі,
    не забудь гуманітарку
    й тепловізор в ТрО.

    Ну і звісно ж, сто обідів
    приготуй в найближчий шелтер,
    відвези їх самолічно —
    в тебе ж є своє авто.
    Броніки купуй без проби,
    ну і звісно, без пристрілки,
    не питай про клас і якість —
    хлопцям треба хоч якийсь.

    А якщо збираєш одяг
    для сім’ї переселенців,
    зайвими не будуть точно
    твій ковбойський капелюх
    і стара весільна сукня,
    і ганчірка з унітазу,
    що була колись світшотом —
    біженцям згодиться все!

    Не спиняйся ні на хвильку,
    ігноруй усі сирени,
    не ховайся в бомбосховок,
    ти ж геройський волонтер!
    Ну а ввечері, у ліжку,
    замість того, щоби спати,
    погризи себе з годинку,
    що лишаєшся в тилу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8215

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Руссу
    Без назви
    І буде відповідь на кожне щоденне "Як ти?"
    І будуть міцні обійми після війни.
    І будуть Чернігів, Донецьк, Маріуполь, Харків і Ялта.
    І будемо ми. І будемо ми.

    Артерії колій потягнуть на схід вагони.
    Соняхи виростуть там, де буяли дими.
    І будуть мільйони. Вертатися будуть мільйони.
    І будемо ми. І будемо ми.

    І буде життя, і свобода, і вас — тисячі — в мультикамах.
    І більше не буде тривожних сирен. І не буде війни.
    Ми всі доживемо, доб'ємося — що би не сталось.
    І буде любов. І будемо ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8216

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Руссу
    Без назви
    А хочте прикол? Українською
    "Кащей Бессмертный" — Костій Бездушний.
    Бо безсмертні в нас тільки герої.
    А злочинці гниють як падаль.
    І знаєте, зараз ми молимось
    уже не про хліб насущний,
    а про силу для наших героїв
    Вибити звідси гадів.

    А знаєте, в чому різниця
    Між "презрением" і зневагою?
    Ви просто заплющили очі,
    Аби нічого не бачити.
    Ми ж бачимо вашу нікчемність,
    Ваше ганебне рабство.
    Ви — порожні, пусті, ви нічого не важите.
    Ви не боретеся. Вам лячно.

    А знаєте, українською
    "победа" — це перемога.
    Ми не просто змагаємось з бідами —
    ми виходим за межі можливого.
    І доки у нашому небі лунають
    Сирени повітряної тривоги,
    Ми не спинимось. Не зневіримось.
    Це важливо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8217

    30 бер. 2022 р.
    Sotea
    Як ти
    Ціна життя...
    Чому воно має щось коштувати?
    Коли я зберу в собі сили
    Й перестану писати?

    Тисячі чи десятки тисяч
    Упалих... Ніколи не встануть.
    Щодня якась жменька людей
    Мусить відповідати
    На просте запитання "як ти?".

    Ціна життя... Кількість тих,
    Хто втратив близьких -
    Статистика.
    І, може, нарешті
    Сьогодні чи завтра...
    Я зберу в собі сили.
    І сховавши цю переписку,
    Перестану писати два слова,
    Які нічого не змінять...
    "Як ти?"
    Перестану питати два слова,
    І щоразу замислюючись,
    Уявляти цей світ без вас,
    Перестану жити в страху
    не почути відповіді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8218

    30 бер. 2022 р.
    Євгенія
    Сьогодні...
    Сьогодні у небі летіли лелеки,
    Кажуть, це ангели наші небесні.
    Так хочеться вірити, що це добрий знак,
    Бо шкода людей, що вмирають за-так....

    Сьогодні подружка мені відписала...
    Нарешті, вже місяць цілий чекала,
    Щоб прочитати такі важливі слова :
    "Не переймайся, все добре , я жива."

    Сьогодні ракета над дахом летіла...
    Перед очима життя промайнуло.
    Я не уявляю, як тяжко в полоні
    Та визволять вас із цієї неволі.

    Сьогодні і завтра, і кожного дня
    Я буду молитись Богу щодня...
    Прошу, тримайся український народ!
    Все буде гаразд, переможе добро!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8219

    30 бер. 2022 р.
    Анютка Гук
    Без назви
    Сказав священик,коли нападають.
    Клясти можна. Проклинайте!
    Коли ваших дітей вони вбивають.
    Вбивати можна. Убивайте!

    Коли вам кажуть, так не можна.
    Не слухайте! Вони не знали значить горя.
    Нехай собі говорять,що безбожна.
    Вони не виплакали сліз величиною моря!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8221

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Колись я зроблю перепис
    І покажу вам усім,
    Що писали і чим ми жили
    У часи страшної війни.

    Колись я всміхатимусь знову
    Не думаючи про біль
    І не піддаючись зову
    Що душу мені рве.

    Колись я знову зустрінусь
    З учіма, хто поїхав геть.
    І не відчуватиму тиску
    Через те що сумую ледь

    Колись ми усі посміємся
    З байок про оцю війну
    І сім'єю всією зберемось,
    Сім'єю з країну одну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8222

    30 бер. 2022 р.
    Anastasia
    Без назви
    I will never forgive them for Bucha, Marioupol and my loved Irpin
     No forgiveness for Kyiv and Sumy
     For Chernigiv and even Lvil

     Shoot a bullet for Mykolaiv,
     For Odessa, Kharkiv, Kherson.
     Shoot a bullet for every life line
     Young or old that they have destroyed

     They are lying and lying on purpose
     And keep claiming that "We never knew!"
     Never knew that they were and are  bombing
     Peaceful, cheerful, alive avenues.

     Never knew that they were attacking
     Our hospitals and our homes
     Never knew that people were dying
     From russians' awful bombs.

     They are telling that blame is on Putin
     And keep pretending that war is a lie
     "You are bombing yourself, cause you're stupid"
     Can you fucking please open your eyes?

     russian people, can you just fucking listen
     To the truth that is spoken worldwide
     Can you try and see your damn  missiles
     That destroyed thousands people and lifes

     Can you stop freaking tell us you're sorry
     And just do things to fight the regime
     That's pretending you're dying in glory
     When you're just getting deeper in shit.

     How can you be so easy to trust them
     When they say there's no casualties here
     When your people are dying and dying
     In the battles they thought they can win.

     There's no "special peace operation"
     That fights "nazis from the Ukraine"
     russia's trying to conquer a country
     That will never give up. Not a chance.

     Cause we value our freedom and honor
     Because we are protecting our lands
     And forever and always we're loyal
     To a country, who's name is Ukraine.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8224

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Не були ми ніколи братами
    Й сестрами теж не були
    Ви народ наш гнобили віками
    Просто тому, що могли.

    Ви палили, нищили мову
    Катували, вбивали людей
    Хай створили державу нову
    Та ви й досі нащадки орди.

    Так, тієї орди, що монголькая
    Тільки злобніші лиш стократ
    Для вас винищить мирнеє місто
    Як два пальці та об асфальт

    О четвертій ранку бомбити
    Почали саме ВИ, а не ВАС.
    Налетіли на всю Україну
    Знов почАли нищити нас.

    Рівно місяць Вкраїна палає
    Під атаками ваших ракет
    А ваш телек все так же волає
    "Операция. И у нас потерь нет."

    Ні, ніяка не операція,
    А справжнісінька дика війна
    Із таких, як у фільмах показують
    Та для нас це тепер вже життя.

    Хай років кілька сотень минуло,
    Але це не змінило вас
    Бо росія — страна огромная
    Та не величная аж  ніяк.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8225

    30 бер. 2022 р.
    дар‘я
    Без назви
    Ще буде весна!
    ще мама моя моїм дітям співатиме колискові
    скінчиться війна
    і квітами, а не кров‘ю, буде застлане поле
    ще сядемо з друзями в парку під небом мирним
    і будемо слухати тихі пісні пташок
    і буде кожна дрібниця здаватись дивом
    і сміх наш, і спокій, і плин безжурних думок
    ще буде моя рука в руці милого
    ще будуть молитви в храмах
    ще тато мене ніжно обійме
    ще відчую соняхів запах,

    а поки що брат мій тримає зброю
    і мама цілує хрест,
    і молимось щодня про волю,
    і віримо, що це не кінець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8226

    30 бер. 2022 р.
    Валентина
    Священный крест Украины.
    Еще вчера мы были недовольны
    Соседями, шумящими вверху.
    И  близких осуждали мы невольно
    За мелочь каждую и чепуху.

    Погода раздражала и детишки,
    Носившиеся с визгом тут и там.
    Но вмиг война расставила все фишки,
    Все в жизни разделив напополам.

    Где в первой половине – только счастье,
    Что мы не научились замечать.
    А во второй – страдания, проклятья,
    Потери, безысходности печать.

    Впервые к небу поднимаем очи,
    Хотим узнать: за что же, в чем вина?
    Ответь нам, всемогущий Отче,
    Как миром начал править Сатана?

    «Не Сатана!» – услышали  с небес мы,
    Вершится ваша воля тут сполна!
    Пришла пора, чтобы с Землей чудесной
    Несовместим   был  постулат   ВОЙНА.

    А  Украина примет крест священный,
    И правды всей откроет наготу.
    Пусть будет этот путь благословенным
    И жертвенным,  у мира на виду.

    Когда весь мир пройдет через страданья,
    Преодолеет страхи, ересь, ложь.
    Тогда наступит эра пониманья:
    Мир хрупок, мал и на семью похож.

    Пора искать, что вас объединяет,
    Как лучшее на всей Земле внедрить.
    Пусть каждый лишь об этом размышляет,
     Чтобы любовь смогла все победить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8228

    30 бер. 2022 р.
    Nadiya
    Мамо, мене вбито там під Києвом...
    Мамо, мене вбито там під Києвом...-
    Помер я захищаючи вас.
    І м'яко не назвеш війну вже лихом,
    багато орків позгорало в нас.

    Не працюють Zara , H&M і Gucci
    Проблеми з сахаром у них
    А наші люди гинуть в Бучі...
     Вони не знають , що вбивати - гріх.

    А що там говорити... Багато міст рашисти розбомбили.
    Ми не забудемо того , паскуди,чиї життя ви погубили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8229

    30 бер. 2022 р.
    Марія Сорокіна
    Давайте в синергію
    Не треба, не відкривайте душу
    Не витрачате свою єнергію
    Вони нас своєю тупістю душат
    А ми давайте в синергію

    А ми давайте згуртуємось
    Так, як ніколи раніше
    Обіймемося й поцілуємось
    І будем боротись за тишу.

    І будем боротись за небо наше
    За наших птиць, що в’ють гнізда
    Нехай нестерпно зараз, як ти кажешь
    Але ми разом відбудуємо твоє місто

    Але ми разом, і нам допоможуть
    Великих сердець у світі багато
    А у малих, зараз грязь на рожах
    І пустий мозок для них це свято

    Тож дивися на це, і показуй дітям
    Усі ми повинні це пам'ятати
    І нагадувати їм через століття
    Бо ніхто нас вже не посадить за грати

    Бо ніхто нас вже не назве інакше
    Ми українці, і завжди будемо
    Тож не треба, особисто не раджу
    Усі нелюди все одно змішаються з брудом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8230

    30 бер. 2022 р.
    Марія Сорокіна
    ...
    Я думала, що не вмію ненавидіти
    Я гадала, що заздрість не про мене
    Але я також думала, що помирати
    Я буду у старості, коли вже час напевно

    Я думала, що є якість людські цінності
    Які не зможуть зрадити мільойони
    Але тепер кидаються в очі відмінності
    Але зараз вриваються у вуха стони

    Та розум, все одно відмовляється слухати
    А сердце не розуміє як діяти
    Але ж скільки на каміння не дмухати
    Вогню не буде, тож нема сенсу мріяти

    То що ж, нема сенсу і співчувати?
    Та ні, я все ж таки людина
    Але зі мною краще більше не грати
    Бо я як протитанкова міна

    Я знаю тепер себе краще
    Коли ненавість злютіла
    Але я бачу вихід із хащі
    Але в мене знов відростуть крила
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8232

    30 бер. 2022 р.
    Слава Слободян
    Серце
    Чому моє мирне серце,
    Яке народилось любити.
    Не може у вільних грудях,
    Під Сонцем Свободи жити?

    Чому материнське серце,
    Що діток добра навчає.
    Тепер із війни не чесної,
    Синів своїх виглядає?

    Чому те жіноче серце,
    Що ніжно і палко кохає.
    Не може у парі жити,
    А плаче і важко зітхає ?

    Чому те палаюче серце  ,
    Що мріями в небо злітає.
    Тепер із землі вогненної
    Каміння гаряче збирає?

    Те серце, що вірші писало
    Про жагу життя і кохання.
    Тепер пише кров'ю народу
    Про СВЯТОЇ ЗЕМЛІ страждання.

    Тепер моє серце люте,
    Ненависті повне і болю.
    Воно москалів проклятих
    За вітром розвіє по полю.

    Тепер моє серце знає
    СВЯТА ПЕРЕМОГА близько.
    І вірить воно, і чекає,
    Героям вклоняється низько.

    Серця УКРАЇНСЬКІ різні,
    Серця УКРАЇНСЬКІ відважні.
    Коли вони всі єдині,
    У орків немає шансів.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8233

    30 бер. 2022 р.
    Олена Іванченко
    Чекай мене
    Чекай мене коли багряна туга
    Завиє серед злого небуття,
    Коли посеред лоба ляже смуга
    Та в серце заколотить каяття,
    Чекай, та я прийду посеред ночі
    І нагадаю все що не було,
    І поцілую стомленіі  очі,
    Та обітру від сліз твоє чоло...
    Але чекай, не спи запалюй свічку,
    Та у вікно щоночі виглядай,
    Кидай вінок з лілей у темну річку,
    Одне лише бажання загадай...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8234

    30 бер. 2022 р.
    Arcadiyevich_Oleksii
    Є віра, що розквітне Україна
    Є віра, що розквітне Україна,
    По всього світу йде луна про нас...
    Поля пшениці, безкрає синє небо, квіти...
    Вишневий сад, в гаю струмок, і, з верби перелаз...

    І це все було, і, буде навіть краще...
    Сьогодні в небезпеці рідная земля,
    Русня стріляє в мирні хати,
    З усіх сторін, із неба, суші, корабля...

    Та є у нас від бога зброя й сила,
    Повстали проти варварів брати,
    І навіть мати, діти, мила...
    У всіх мета - з лиця землі русню змести...

    Палає корабель у Чорнім і Азовськім морі,
    Палає танк в Херсоні, та під Києвом щодня,
    І, Чоробаївка плескає в долоні...
    Сідайте, добрий вечір, Zzzz,
    До побачення, русня.

    Є Віра, є Любов, Надія...
    Є друзі, є партнери, є також вужі...
    Тримає щит Україна для всього світу...
    А ти? З ким ти? Для всіх є шаблі і ножі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8235

    30 бер. 2022 р.
    Білоозерянська Чайка
    У шрамах
    Руйнація, смерті – твій біль.
    Шрамоване місто,  як  гірко…
    Уся Україна в тобі,
    Незламна та мужня Охтирко.

    Загиблі від авіабомб –
    Крізь небо відкрите ллє смуток.
    Та бачить усе Господь Бог –
    І кари за зло не минути.

    Зламати не можна містян,
    що стали за рідне до бою.
    Охтирко,  край  мужніх звитяг,
    Тримайся, країна – з тобою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8236

    30 бер. 2022 р.
    Білоозерянська Чайка
    Добро та світло переможуть
    Добро та світло знищать підступ темряви,
    Ціна ж – вражає: голод, біль, хрести…
    Хоч обійдіть сьогодні грішну Землю ви –
    Сильніше України не знайти.

    Я – з харків’ян, тривожуся Черніговим,
    хоч Балаклія у вогні й Ізюм,
    Та щиро вірю, що скінчиться іго те –
    Наступить мир… і витремо сльозу.

    Ірпінь та Буча запеклись однаково,
    За Маріуполь помолюсь стійкий.
    Як стогне ніч… винищувачі Харковом,
    Мов ненаситні рискають круки.

    Сльозою з неба жертви зірка падає…
    За волю й істину – ціна страшна.
    Кровить країна… з бомбами та градами
    «Освободітелей» прийшла війна.

    Та українські люди не бояться їх –
    Скрізь Чорнобаївка – на цьому й стоїмо.
    Все буде Україна! Слава нації!
    Вперед, до миру! Зичу перемог!

    Добро та світло переможуть темряву –
    Бо ми за правду, отже – з нами Бог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8237

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Хроніки війни
    Я знаю вартість кожної хвилини -
    Багато пережито у житті,
    Ціную зірку в небі мерехтливу,
    Світ фонаря, якщо іду в пітьмі.
    Я тішусь ранком, кетягом калини,
    Весняним сонцем, деколи дощем,
    Думками часто я до мами лину -
    Сьогодні, вибач, мабуть із плачем.
    Я пам'ятаю як ти говорила:
    "Нема нічого гірше ніж війна".
    Це так, матусе, я її зустріла,
    І бачу вже тридцять чотири дня:
    Шалені вибухи і справжній хаос,
    Неначе смерч промчався по містам,
    Якийсь незрозумілий злобний пафос,
    Пекучий біль, що завданий серцям.
    Ти говорила: "Було дуже важко",
    Проте завжди надією жила -
    Отак і я - ночами тільки страшно,
    І тішить те, що вірить вмію я.
    У свій народ, в його силенну силу,
    У перемогу, мужність і весну.
    "Пробач, матусю, я тебе втомила,
    Бо нагадала ту, твою війну".
    Я знаю вартість кожної хвилини -
    Вона цінніша всіх скарбів землі,
    Я буду жити в вільній Україні,
    На честь і славу їй складатиму вірші.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8238

    30 бер. 2022 р.
    Любов Кондратюк
    Форпости України
    Міста українські, великі й маленькі,
    Ви славу здобули в новітній війні,
    І стали відомі у світі, рідненькі,
    У ці неспокійні тривожнії дні.
    Ви мирно навчались, жили й працювали,
    Раділи буттю і прийдешньому дню,
    Допоки рашистських ординців навала
    Наслала вам танків, ракет і вогню.
    Цинічно і підло злий ворог ввірвався
    У мирне життя українських людей,
    Та спротивом сильним той напад озвався,
    Що стільки триває вже днів, і ночей.
    Незламно стоять у нерівнім двобої
    Чернігів і Харків, Охтирка й Ірпінь,
    Це наші найкращі сьогодні герої,
    Що прикладом стануть для всіх поколінь.
    А ще ж є Херсон, Миколаїв і Буча,
    Гостомель також, Волноваха стражденна,
    Що ворогу стали як більма на очі
    Та творять історію нині
    натхненну.
    І біль невимовний, що тенькає в серці -
    Це наш Маріуполь, де місяць в блокаді
    Витримують люди й в смертельному герці
    Противляться гідно ворожій армаді.
    А серце Вкраїни - наш Київ величний!
    Ніякому ворогу ти не здаєшся.
    Ти вічний герой! Це вже так історично,
    І станеш ще кращим, коли відіб'єшся.
    І як ще багато є міст в Україні,
    Відважних і славних, у праці звитяжних,
    Не дуже відомих, можливо, донині,
    Таких, що наближують день переможний!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8239

    30 бер. 2022 р.
    Любов Кондратюк
    Війна в Україні
    Не дай нам, Бог, звикати до війни,
    Спокійно обговорювати втрати,
    За звичкою новини прочитати,
    Де гинуть у боях чиїсь сини.
    Де у містах пожежі, бомби, танки,
    І смертоносні падають ракети,
    Де хтось організовує пікети,
    Й шукає у руїнах тіл останки.
    Хіба можливо мозком осягнути
    Ті злочини, жахіття і розруху?
    Вже світові нарешті ріже вуха
    Риторика брехливої отрути,
    Яку посіяли по всій землі,
    Немов насіння бур'яну нечисте,
    Російські злі пропагандисти
    Із Путіним кривавим на чолі.
    Та скільки може наша Україна,
    Незламна і розтерзана ущерть,
    Одна в бою нерівнім битися насмерть,
    І не ставати, горда, на коліна?
    Невже свободи дух у світі знидів,
    Довірився угодам із тираном,
    Що край наш нищить зброєю й обманом,
    А завтра зазіхне і на сусідів?
    Дай, Бог, нам сили, мужності й терпіння,
    Щоб у війні здобути перемогу,
    А тим, хто лиш рече про допомогу,
    Пошли сміливість, мудрість і прозріння!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8240

    30 бер. 2022 р.
    Любов Кондратюк
    Учитель на війні
    У світі є професії такі,
    Що не зникатимуть в усі віки.
    Вони потрібні людству, як вода,
    І в мирний час, і як прийде біда.
    Учительська професія - з таких,
    Відповідальних дуже, нелегких,
    Бо діти - то завжди безцінний скарб,
    Їх душі заготовлені для барв,
    Яскравих, світлих чи пригаслих, -
    Дитинство розмальовують дорослі.
    А вчителі - художники від Бога,
    Турбота про дітей - то їх тривога,
    Навчать азам науки й виховання,
    Премудростям життя і виживання.
    Бо нині саме так. У час війни
    Дитячі душі ранені й сумні.
    Виконуючи місію високу,
    Учителі продовжують уроки,
    Хоч дистанційні, та навчальні,
    І сітки роблять маскувальні,
    І випікають печиво медове
    Для наших воїнів чудових.
    Дітей не ділять на своїх й чужих,
    Рятують мужньо з небезпеки всіх,
    Є прикладів багато героїчних
    І дій учителів патріотичних.
    Бо вчитель залишається назавжди
    Взірцем любові і борцем за правду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8241

    30 бер. 2022 р.
    Наталя Кушнір
    Біженці. Історія з життя.
    Дев'яте березня. Світає.
    Чернігів, рідний, важко як....
    Ми рідне місто залишаєм...
    До зустрічі, чекай на нас!

    Тепер нам треба рятуватись
    Діана, Саша, мама і Максим
    В нас ціль одна - треба прорватись!
    Живими вийти! Боже! Захисти!

    Та поворот різкий.. Количівка... наліво...
    І танки... Боже милий... Збережи....!
    Здавалось, небо опустилось, почорніло...
    Вогонь... Свист куль... Й затих Максим...

    "Скоріш з машини вибігайте" -
    Сашко кричить - "Вискакуй, брате..."
    Але Максимко вже мовить...
    Вже в небо Ангелом летить...

    "Тікаймо, мамо, як ви, в змозі?"
    "Та ні, поранення важке, в живіт...
    Я вас люблю... і допоможу....
    Моя любов вас захистить....!"

    Вже другий Ангел в небо лине
    І закрива своїх дітей...
    Не бачить ворог, й не поцілить!
    Й в болоті Ангел їх зберіг!

    Так, три кілометри болотом,
    А далі - поле у вогні.....
    Вже не повзли, в жаху і шоці
    Побігли.... Воїни....... Свої....!!!

    Свої!!! Дійшли!!! І все відчулось....!!!
    Де ти Максимку??? Мама де???
    І тихо з неба відгукнулось.....
    Ми з вами... з вами ми живем.....

    Все буде добре, і Чернігів
    Ви відбудуєте разом.....
    Тримайтесь тільки разом, діти...
    Вас захистить наша любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8243

    15 бер. 2022 р.
    Шаблівська Вікторія
    Ірпинь
    Моє обескровлене тіло
    Душа відштовхнула й злетіла.
    І де я тепер? У безодні.
    Де листя опало сьогодні
    Сухе та обпалене вітром
    Вогняним і заревом світла.
    Ось полум'я, ями від граду,
    Який не розтане в розраду…
    Метелик-душа вже прозора,
    Ось дім мій – руїна-розора…
    У соснах, у яблунях, вишнях,
    У бомбових вирвах, в притишшях,
    У згарищах, кіптяві, хмарці,
    В диму у останньому танці…
    Розкресла ірпіньська крига,
    Згоріла церковна книга,
    Метелик-душа вже у небі -
    Весною зростуть тут верби,
    Заквітнуть садки, і достигнуть…
    А я паперівкою встигну
    Найпершою впасти додолу
    Й нову загадати долю
    У соснах, у яблунях й вишнях,
    Де рай на землі у притишші…
    Метеликами капустянки
    В Ірпінь прилечу з Бородянки,
    Де знов галасливі діти
    Вправляються у алфавіті…
     - І з крапкою – Ірпінь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8244

    20 бер. 2022 р.
    Шаповал Ірина Іванівна
    Олігархи.
    Де ж ви наші олігархи
    З країни поділись,
    Нема помочі від вас
    Хоть би поділились.

    Ви накрали міліарди
    У народу нашім,
    Так купіть же нам зброю
    Для захисників наших.

    Та купіть же їм каски
    І бронежилети,
    А то інші всі народи
    Шлють нам для потреби.

    Ви на яхтах катаєтесь
    Жрете ви омарів,
    А народ, що вас зростив
    Такого не марив.

    Війна в нашу Україну
    Прийшла тай неждано,
    А ви всюди катаєтесь
    По курортам рьяно.

    Невже душа не болить
    За нашу країну,
    Ви ж тут навіть народились,
    Вона вас зростила.

    А тепер вона техенько
    Істікає кров'ю,
    Де ж та совість в вас ділася
    Жирні ваші морди.

    Та станьте ви патріоти,
    Поверніться личком
    І країна не забуде
    Вашої турботи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8245

    30 бер. 2022 р.
    Віталій
    Війна
    Прогіркли роки трутами, полинами,
    Час у виски набатом ударя.
    Болить земля кровавими краплинами…
    А крапель цих уже цілі моря.
    Війна… А серцю просто жити хочеться,
    Біда… А в щастя вірує душа.
    В нутрі та зовні вічна битва точиться,
    Прокльони б’ють мов кулі з ППШа.
    Сивіє юнь згодована страхіттями,
    Забувши неба мирну височінь,
    Бо не дощі… З них падає жахіттями –
    Вогненний шквал пекельних сотворінь.
    Тамує подих ранок переплужений
    Тяжкими підрахунками утрат.
    А попереду знову бій напружений,
    На бойовому зводі автомат.
    Та ще би дня одного захід бачити,
    Та ще б одній всміхнутися зорі.
    До рідного порогу шлях означити
    У мирній, славній, радісній порі.
    І обійняти милу, розчинитися
    У глибині її щасливих віч…
    Але війна… Потрібно далі битися,
    Йти переможно ворогу навстріч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8247

    30 бер. 2022 р.
    Наталія Пирог
    Без назви
    Почему ненавидят русских?
    Потому что они лживые люди,
    Что мечтают о своём величии,
    Мнят вершителями чужих судеб,
    Насаждают свои идеалы
    Всем народам, что мыслят иначе,
    Хотя их об этом не просят
    Иль отказывают в этом тем паче.
    Почему ненавидят русских?
    Да за то, что они - рабсила,
    Не способная здраво мыслить,
    Даже стоя у края могилы,
    Не хотят вникать в суть событий
    И искать причины, ответы:
    Проще верить всему, что скажет
    Им по ящику призрак "победы".
    Почему ненавидят русских?
    Так они уже всех достали
    Своей глупостью и невежеством,
    Что у них теперь крепче стали!
    Адекватному миру понятно,
    Что нельзя жить в говне и прошлым,
    Но при этом отстаивать гордо,
    Что говно стало новым, хорошим.
    Почему ненавидят русских?
    Так за их страсть к войне и страданьям,
    Принесённым другим народам
    Без согласия и в "наказанье"
    За развитие и обустройство
    Своих собственных целей и жизни,
    За отказ иди в ногу с россией
    В пропасть властного идиотизма.
    Почему ненавидят русских?
    Потому что они всё потеряли:
    Честь и волю свою. Ну а совесть
    На служенье чертям променяли.
    Нет для них ведь иных идеалов,
    Кроме тех, что на "первом" назвали,
    И желудка, набитого всем тем,
    Что купили, украли, урвали.
    Почему ненавидят русских?
    Потому что молчат и согласны
    С теми зверствами и бесчинством,
    Что несут их солдаты прекрасно
    В Украину и прочие страны,
    Где нога оккупанта ступала,
    Разрушают, бомбят и стреляют
    Ведь по всем: и взрослым, и малым.
    Почему ненавидят русских?
    Потому что они пропащи,
    Если матери сын не нужен,
    Телевизор ей кажется слаще.
    Пленный сын - лишь позор и обуза
    Для семьи, он ненужный ребенок.
    Если умер, ещё нарожаем,
    Ведь от первого - куча пеленок...
    Почему ненавидят русских?
    Список может ещё продолжаться.
    Но нет сил уже это описывать,
    Да и нет кого ради стараться.
    Пусть не врут: всё они понимают,
    Сколько боли несут и страдания,
    Но глухи к воззваниям разума
    И кровавым сердца рыданиям.
    Интересно, они когда-то прозреют?
    Но тогда будет слишком поздно,
    Ведь над ними уж меч довлеет
    И готов обрушиться грозно.
    Пусть летит! Пусть обрушится знатно
    На их семьи, дома, города,
    Пусть сполна им воздастся за всё то,
    Что творят их сынки и мужья.
    А мы выстоим, хоть больно, и тяжко:
    С нами воля и правда едины.
    Мы покроем почётом Героев,
    Мы их любим. Слава Украине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8248

    29 бер. 2022 р.
    Інна
    Без назви
    -Мамо, страшно...стріляють гармати?
    -Заспокойся,рідненька, то вітер свистить...
    -Мамо, страшно, там зараз мій тато
    Захищає наш дім  у окопі сидить...
    Мамо, чуєш сирени лунають,
    Мамо, знову ракети летять?
    Орки наших людей убивають
    І нещадно будинки бомблять...
    Мамо, чуєш, боюсь засинати
    Мамо, страшно,  це з градів летить?
    - Спи дитино, їм нас не здолати
    Ми волею й правдою будемо жить!

    #моїдумки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8250

    29 бер. 2022 р.
    Інна
    Говорить Україна
    Я вистою, зумію, не впаду
    Не поламаєш мене, клятий кате,
    Я все життя поперед тебе йду...
    Тобі мене ніколи не зламати!

    Усе, що вмієш - борсатись в багні
    Століттями війну на мене слати
    Ти кажеш - "браття", відповідаю- "Ні"!
    І мій народ тобі ніколи не здолати!

    Клянусь тобі, я вистою в огні
    Тече у жилах мужність і свобода.
    Не матимеш і клаптика землі!
    За мною буде слово "Перемога!"

    #моїдумки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8251

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Гришко
    І була війна
    Світило сонце,
    Пташки співали,
    І... була війна.
    Під гуркіт неба,
    Зі звуком сирен
    Прийшла весна.

    Багряне сонце
    Зализує рани
    На нашій землі.
    Іще учора
    Війна лякала,
    Тепер - ми злі!
    Чимдуж втікайте
    Від нас, чужинці,
    Втікайте геть,
    Бо хліба-солі
    Для вас немає,
    А є лиш смерть!

    Я вірю твердо:
    Засяє сонце,
    Співатимуть птахи,
    І буде весна,
    Бо синьо-жовтий -
    Це перемога,
    Це символ добра.
    Затихне небо,
    Змовкнуть сирени,
    І піде війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8252

    30 бер. 2022 р.
    Віктор Білик
    No To Rashism
    Ну що, рашисти? Ось така халепа:
    Віщуєте ви нам нові Алеппо,
    Та тішите свій гонор до екстазу
    Від розмаху повітряних атак,
    Але в цілому щось пішло не так,
    Накрився план бліцкригу мідним тазом.

    Смерть ворогам. Героям нашим - слава!
    Наш гнів клекоче, як кипляча лава.
    Тож варто вам засвоїти науку,
    Й втокмачити безумцю у Кремлі:
    Усі пізнають пекло на землі,
    Хто нам потрапить під гарячу руку.

    Ми віримо у нашу Перемогу,
    Бо нам весь світ прийшов на допомогу.
    Ми не здамося – це без варіантів.
    Для нас немає іншого шляху,
    Окрім перетворити на труху
    Усю орду триклятих окупантів.

    Ну, що рашисти: у кошмарах сниться,
    Як вас «катують» словом «паляниця»,
    І ви себе, давай, всі обзивати
    Породженням самого сатани,
    Бо хто ж ви є, як не його сини,
    У котрих замість серця грудка вати?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8253

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Матвійчук
    В їхніх очах..
    В їхніх очах, сонце не знайде вже прихистку,
    не розповість вітер увечері про свої пригоди…
    Вони уже більше ніколи не виростуть,
    від нині й навіки лишились дітьми мого народу…

    Дивляться крізь прошите ракетами небо,
    й тепер уже там, де ні світла немає, ні темряви…
    Життями янголів убивці не гребують,
    для них байдуже, скільки їх сьогодні застрелили…

    Батьки з розірваним серцем наче від вибуху,
    якось жити мають далі, якось далі мають жити…
    Не пробачимо ніколи, тобі, виродку,
    розстріляне дитинство України, і весну без цвіту…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8254

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Матвійчук
    Явори
    Стоять у чистім полі Явори,
    думають про тих, кого вже не повернеш…
    Скільки приспускати ще нам прапори,
    скільки ще моя ти Батьківщино стерпиш…!?

    Скільки ще для світу треба довести,
    а взагалі, то що й кому  доводить...
    Ми українці, на своїй рідній землі,
    й ніхто не знищить нашого народу…

    Скільки ще ховати нам своїх синів
    і вірних доньок рідної країни…
    І скільки б ще нам не судилось війн,
    ми перед ворогом не станемо на коліна...

    Ми переможемо, ми все переживемо,
    ми помстимось за біль пекучий і сльози…
    Ми не забудемо, клянуся, жодного з імен,
    що віддали життя за  нашу перемогу…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8255

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Матвійчук
    День 21...
    Весна… Сонце…,
    а ми ховаємо хлопців,
    прощаємось назавжди...
    У війни немає правил
    і немає правди…
    Завалені будинки і підвали,
    а під ними тиша -
    це усе, що від життя залишилось…

    День 21…
    Нарешті світ повірив,
    що у нас війна…
    Я не втратив віри,
    втрата сну і часу,
    нічні тривоги
    із сиреною, яка щосили виє,
    ніщо у порівнянні
    з Маріуполем і Харковом,
    Черніговом і Бучею,
    Гостомелем і Києвом...

    Знаю я, що ми зуміємо,
    ми переможемо...
    Пам’ятати будемо кожного
    хто з нами тут,
    й кого уже немає…
    Весна іде,
    весна триває ...
    Герої не вмирають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8256

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Матвійчук
    Розстріляна тиша
    Час розділився на до, і після,
    ми стали пліч-о-пліч на всіх фронтах...
    У нас найкраще у світі військо,
    в нас найкращі люди в усіх містах...

    І скільки б ти не стріляв із Градів,
    скільки б ракет, ти по нас не пускав...
    Ти ж не можеш уявити навіть,
    якого звіра збудив, що тихо спав...

    Ми матлошити будемо орків,
    палити твої БТРи, БМП і Буки...
    Скільки б століть не минуло і років,
    орді не дамо ми цього забути...

    І за кожну убиту дитину,
    за кожну сльозину, що впала з очей,
    за наших вірних синів України,
    і за розстріляну тишу ночей...,

    за родини, що лишились без дому,
    за наші зруйновані села й міста,
    за тих, хто не вернеться більше ніколи,
    горітимеш в пеклі, твій час вже настав...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8257

    30 бер. 2022 р.
    Маковій Надія
    Воєнні Журавлі
    Час пройде, все зміниться, я знаю,
    Прилетять додому журавлі.
    Я й тепер у небі їх шукаю,
    Не чекають їх лиш москалі.

    Впевнено прийде весна у край мій,
    І все буде знову, як тоді.
    Журавлі знайдуть притулок свій,
    Заживуть спокіійно у гнізді.

    Ну а поки постріли лунають,
    Не лякайтесь, рідні, це - війна.
    Знайте, що її всі проклинають,
    Та не наша в цьому є вина.

    Почекайте там, десь за горами,
    І стрімкий притиште свій політ.
    Перемога буде все ж за нами,
    За весною швидко прилетіть.

    Народіть журавликів маленьких,
    Подаріть усмішки на вустах.
    Ми чекаєм вас, наші рідненькі,
    Мрії ці тримаємо в серцях...

    З сумом задивляюся у небо,
    І шукаю вас, біленькі журавлі.
    Чую десь журливий ваший щебет,
    Так близькі для вас наші жалі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8258

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Матвійчук
    Я помолюся...
    Замріяно дивилась в далечінь,
    вмивалася пекучими сльозами…
    Летіли кулі й гради звідусіль,
    а ти вкривала хлопців прапорами…

    Ракети шматували без жалю,
    в диму і полум’ї ховалось небо…
    Я в Бога миру й спокою молю,
    я перемогу вимолю для тебе…

    Я помолюсь за знищені міста,
    й розбиті, кров’ю вмиті села…
    Болить в мені розстріляна весна,
    Україно, я молюсь за тебе…

    Я помолюсь за вбитих всіх людей,
    за Батьківщину вкотре розіп’яту…
    За воїнів, що не зустрінуть день,
    герої... Герої не вмирають…

    Змінився сміх дітей на плач,
    важким стали дихання підвалів…
    Забути неможливо і пробачить
    зламаних життів, і біль завалів…

    Ще інколи, здається, що я сплю,
    та розриває ніч глуху тривога…
    Я в Бога миру й спокою молю,
    я вимолю у нього перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8259

    30 бер. 2022 р.
    Єва Вікторія
    Козацька кров
    Хто материнські сльози бачив,
    Не зможе більше вже пробачить.
    Тому, хто завдавав їй болю,
    Хто посягнув на її волю.

    Сьогодні стогне Україна,
    А мати проводжає сина.
    Де на війні зі своїм «братом»,
    Він буде Неньку захищати.

    Та нашу волю не зламати!
    Не треба нас тут визволяти!
    З мечем прийшов ти в нашу хату -
    Від нього й будеш помирати.

    Нам вже не вперше стрій тримати,
    Ми землю будем захищати.
    І будем з попелу вставати.
    Ти зрозумій - нас не здолати!

    Ми вірим в нашу перемогу:
    Нащадки сильного ми роду!
    Козацька кров тече по жилах,
    І в нашій правді наша сила
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8260

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія
    Лист коханому на війну
    Привіт, мій коханий!
    У військову форму вбраний,
    Ти на війну пішов, і щодня від смерті лише ти на крок..

    Нас доля з тобою розділила..
    І свої сльози давно вже пролила,
    Очі краснючі Я теж вже стулила,
    І любов до ворожого роду спалила.

    Ти ж скоріше...
    До мене вертайся!
    У моєму серці...
    Навіки сховався!

    Я тебе вже дуже зачекалась.
    Із кожним днем потрохи підіймалась.
    Себе із думкою в'язати намагалась.
    Ти мені пиши, щоб Я частіше посміхалась!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8261

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Кісельова
    А скільки важило життя?
    А скільки важило життя?
    І чим його я рахувала?
    Несу дитину в укриття.
    Пульсує думка: ох, як мало!
    Я не писала всім: "Живі!!!"
    І стільки зайвого хотіла!
    Забутись зараз би в траві!
    Відчути душу. А не тіло.
    Відчути небо без тривог.
    Просте, звичайне, мирне небо!
    В якому сонечко і Бог -
    А більшого уже не треба!
    Гортаю спогадів кіно -
    Якесь лірично-утопічне.
    Далеко все. Усе давно.
    Лиш те, що нині - ніби вічне.
    Перевернулося. Болить.
    Як є майбутнє - вже успішна!
    Хапаюсь подихом за мить.
    І усміхаюсь, хоч не смішно.
    Не смішно... Й плакати не час.
    Підвал морозом дме у спину.
    В кишені - булка про запас.
    А на руках тремтить дитина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8262

    30 бер. 2022 р.
    Василь
    Москалям
    Ой забрала війна сина,
    Ой забрала,
    Його серце спопелила
    Й нас дістала.
    Покришила війна долю
    На шматочки,
    Сиротинами зробились
    сини й дочки.
    Будь ти проклятий, москалю,
    тай навіки,
    щоб ти сонця не побачив
    зроду-віку,
    щоб тобі щодня боліли
    наші болі,
    щоб чортополох родило
    твоє поле!
    Ми ж в кулак зберемо серце,
    зціпим зуби
    і як здавна в нас ведеться –
    вас погубим,
    розбурунимо у собі
    кров козачу
    і твої зірки тризубом
    продірячим!
    Будеш пам’ятать, ординце,
    Січ вкраїнську
    І дрижатимеш, зачувши,
    Нашу пісню.
    І не вмре ніколи в світі
    Україна,
    Де тобі одне лиш світить –
    Домовина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8263

    30 бер. 2022 р.
    Тарас Лазер
    Без назви
    У кожному слові вона
    У кожній мелодії
    В кожній стихії
    І вершник у ній мовчазний
    У тиші чутно відлуння її у тупоті серця
    У мороці обрис її проростає з зім'ятих повік
    Барабани копит відбивають всі гімни одразу і всі панахиди
    І цей ритм
    Кожен ритм щораз швидший
    Відспівує небо реактивним накалом
    Віддзеркалює неміч
    І зсудомлює тіло нікчемне
    І нікчемну любов
    І нікчемних найближчих
    І все людське знеживлює
    І витончує грань твою
    І проводить в ніщо самозвернену велич
    І тебе, і мене прихищає в собі
    Але нині той вершник наш
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8265

    27 бер. 2022 р.
    Степан Герилів
    Прощаючись Із Бердянськом...
    Про Наші Голови – В Приціл
    Й Сімнадцять Міток На Руці…
    Покидали Бердянськ і тремтіли –
    Не від страху, а що не хотіли
    Аж ніяк його покидати,
    Покидали Бердянськ й хвилювались,
    Бо на ворога залишали,
    Але з вірою, що не для страти,
    А що повернеться наша дорога
    Після скорої Перемоги...
    …Сімнадцять принижень від придурків –
    путінсько-денеерівських урків,
    Які довелося нам пережити,
    На 17-и блокпостах положити
    Їм під ноги ненависть дику
    І сердець занімілі крики…
    …Пробач, Бердянськ, що покинули,
    Не зумівши толком тебе захистити,
    Але нам ще з новими силами
    Після Перемоги з тобою жити!..

    P.S. В автівці, якою й я прямував з Бердянська до Запоріжжя,  а відтак – на Львівщину, знаходилося й двійко діточок – першокласник Богданчик та п`ятикласниця Аліса, а щоби хоч якось відволікти їхню увагу від жорстокості ворогів на блокпостах, я запропонував дітям, після кожного проїзду чергової бандитської перешкоди ставити на долонях ручкою собі й мені риски-мітки, яких згодом виявилося аж 17...…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8266

    30 бер. 2022 р.
    Сельдін Ігор
    Згадаємо наші мрії
    Згадаємо наші мріі
    До 24 лютого...
    Відчути як сонечко гріє
    Десь в Греції.. Так? Дуже круто!

    Чи може в готель до Туреччини,
    Та щоб аквапарк був хороший!
    Та краще до друзів в Німеччину -
    Вони так давно нас запрошують.

    А може зберемо компанію
    Й затусимо в Будапешті?
    Кума нас чекає в Іспанії...
    То може до Барси нарешті?

    Ми Доці вже рік обіцяємо
    До Ейфелевоі вежі!
    Тоді Діснейленд теж звичайно,
    Нас майже ніщо не обмежує...
    ...
    Хто б знав, що коли всі кордони
    Відкриті і всюди нас приймуть -
    Ми будем хотіти додому
    До своїх рідних в обійми!

    Лишилось лише два бажання
    Звертаємось з ними до Бога:
    Хай будуть в безпеці кохані
    І щоб поскоріш перемога!
    ......
    Давай всю зберемо малечу
    І в Харків на всі вихідні.
    А може в Карпати, доречі?
    Хотіли ж ми так навесні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8267

    30 бер. 2022 р.
    Топольницька Наталія
    Наші хлопці вернуться додому...
    Наші хлопці вернуться додому...
    Й схилять голови на плечі матерів...
    Подолають страх, ненависть, втому, холод і розшарпаність вітрів!
    Наші хлопці вернуться додому...
    І постелить осінь їм рушник!
    Їм дружби триматимуть корону!
    І заплаче з щему духівник...
    Наші хлопці вернуться додому...
    І зіграють в шахи, поганяють м'яч!
    І радітимуть простому та земному...
    Ти молися, рідна, та не плач!
    Наші хлопці вернуться додому...
    Й обладунки знімуть захисні.
    Будуть згадувати бій у сні страшному...
    Все буде Україна! Ні, ні, ні війні!!!

    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8268

    30 бер. 2022 р.
    Негода Костянтин
    Українському воїну
    Не втомився я ще, не втомився,
    Хоч знесилене тіло й душа
    Запобіжник на зброї лишився
    На відмітці "вогонь" калаша...
    Ще нам ворога гнати далеко
    До "поребрика" й далі на схід
    Та чи буде в країні безпека
    Як не здохне у бункері "дід"?
    Вдосталь сил у Героїв славетних,
    Крок за кроком прямують у час
    Коли Всесвіту буде замало
    Щоб вмістити любові запас
    До своєї Землі....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8269

    14 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    До Дня Добровольців.
    Сьогодні я вітаю Добровольців!
    Усіх, хто не боїться воювати.
    Ви стали захищати Україну - Мати,
    Ви нас усіх беретесь рятувати.
    Сьогодні як ніколи дуже важко,
    Гармати нищать все довкола,
    Та завдяки ось Вам, мабуть, не страшно,
    І з Перемогою йдемо усі до волі!
    Вклоняємося низько ми до Вас,
    Ви - сильні і завзяті, і це клас!
    Тому ми вас вітаємо щиро,
    Чекаємо усі ми Миру, Миру, Миру!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8270

    29 бер. 2022 р.
    Ковальчук Виталий Анатольевич
    Харьковские зарисовки
    Он приходит под вечер – седой, с заострёнными скулами,
    Варит кофе, садится за стол, открывает тетрадь.
    Проверяет осанку, чтоб плечи не стали сутулыми,
    Собирается с мыслями – и начинает писать.

    Про своих запорожских друзей и поездки на Хортицу,
    И про то, что – весна, значит, снова в поездку пора.
    И про то, как ему так давно и безудержно хочется
    Окунуться в могучие воды красавца Днепра.

    А ещё про футбол – кто там будет играть первым номером?
    Ждёт победы от сборной, хоть как ни сжимают тиски.
    И про то, как в минувшее лето в лесах под Житомиром
    Он любимую женщину чаем поил у реки.

    И картины в стихах до того ослепительно-яркие,
    Что собой затмевают удары крылатых ракет…
    Снова пишет стихи в украинском несломленном Харькове
    Под российскими бомбами русскоязычный поэт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8271

    30 бер. 2022 р.
    Любка Джупіна
    Без назви
    Сирени ревуть....
    Перетинки рвуться від звуку гармати.
    Куди ж ви ідете, супостати кляті?
    Москальська орда - ми не щадимо нікого.
    І це ви нас рятувати прийшли? Від кого? Від чого?
    Це ж ваші люди прийшли, війну розпочати.
    Палити міста, грабувати, вбивати.
    Це ж ваші сини говорять, ми не знали.
    Примусили, у танк посадили, усе відібрали.
    Це ж російські сини розляглись по землі українській родючій.
    Граки й ворони, шарпають тіла ваших юних солдатів.
    Ніхто не збирає, залишать їх тут прогнивати.
    І ти не відспіваєш сина, російська мати.
    Колись ми з вами братались.
    При зустрічах клялись, в обличчя усміхались..
    Допоки не стали ви в Україну пускати гармати.
    Бомбити вокзали, дітей на шматки розривати.
    Жінок при надії вбивати, батьків наших нищити, дівчат гвалтувати.
    Це ж ви, наш світ поділили на дати.
    Змусили взяти зброю, і силу показати.
    Стати пліч-о-пліч, в молитві весь світ об'єднати.
    І це ви нас прийшли рятувати?
    Прийшли ви із пекла, залишитесь в пеклі рабами.
    Не взяти вам землі, чий дух карбували віками.
    Вам, нас на коліна уже не покласти.
    За землю Українську ми готові голови скласти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8272

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Вистою
    Ви обличчя моє спотворили,
    Розірвали на шмаття його.
    Про яку допомогу говорите?
    Мені в очі пече ваш вогонь.

    Моє тіло зі зброї розстріляне,
    Під уламками я стільки днів,
    Мої руки і ноги відірвані,
    Я оплакую рідних синів.

    Я ледь дихаю, біль виснажує,
    Та й легені дають перебій.
    Мої органи всі заражені,
    Але мозок іще живий.

    Я себе відновлю. Я вистою.
    Буду довго й щасливо жити,
    Бо ж немає у світі пристрою,
    Який зможе мене убити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8273

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Цербер
    Цей Цербер кидається нам межи очі,
    Йому розірвати б дощенту, на шмаття.
    Жахлива жорстока істота потворна,
    Ричить, люто рве, він - це жертва зачаття.

    Він не дозволяє піднятися з пекла,
    Ричить, хоч і вигляд його жалюгідний,
    Він - виродок, він - людоїд підземелля,
    Та все ж він є сином Тифона й Єхидни.

    Цей пес триголовий із кольором смерті
    До світу живих не відпустить нікого,
    Йому би скоріше увесь світ прожерти,
    Прожер би й Аїда - підземного бога.

    Цей Цербер загнав себе сам в підземелля,
    Геракла чекає, щоб вбити підступно.
    У вогнищі сам себе спалить пекельнім,
    На цьому життя злого Цербера стухне.

    І вийде Геракл із пекла героєм,
    Бо Цербера голови вже не рухомі.
    Пошириться слава про бій ось цей морем,
    І вклоняться люди Гераклу свідомі.

    І прапор триматиме він синьо-жовтий,
    Він стане форпостом своєї країни.
    А Цербера царство поглине безодня,
    Геракл - це ми, це народ України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8274

    25 бер. 2022 р.
    Володимир Рижов
    "Матушке" россии от русского, гражданина Украины
    Ты мне больше не мать, только мачеха,
    Зря я верил в твою доброту.
    Ты вчера по приказу фанатика
    Перешла роковую черту.

    Когда пали Союза оковы,
    Думал я, что ты стала мудрей,
    Что поверила в Бога ты снова
    И ценить стала жизни людей.

    Но не можешь ты жить по-другому,
    Нет надежных друзей – все враги!
    Сарафан твой венчают погоны,
    А улыбка – шакальи клыки!

    Ты испортила жизнь миллионам,
    В тюрьмах, ссылках невинных губя.
    Загоняя народы в колонны,
    Что послушно кричат «Одобрям!»

    И с экранов твоих все кликуши
    Стройным хором льют грязную ложь,
    Отравляя детей твоих души,
    Посылая на смерть ни за грош!

    Венгры, чехи, афганцы, грузины –
    Помнят все твой жестокий урок.
    Как их горы, леса и равнины
    Помнят твой оккупантский сапог.

    А теперь – наш черед, Украины,
    Испытать твою подлость сполна:
    Вместо помощи – брату нож в спину,
    И - отраву в бокале вина!

    И настал тот момент невозврата -
    Мне придется смотреть сквозь прицел
    В лоб российскому кровному брату,
    Видит Бог – я того не хотел!

    Всадник твой, хладнокровный убийца
    Разжигает вражду меж славян.
    Кровь людскую он льет, что водицу,
    Сея ненависть, ложь и дурман!

    Жаждет славы слуга Люцифера -
    Собиратель земель на крови.
    Но воздастся ему, изуверу
    За все зло, что в миру натворил.

    Но мне хочется верить, когда-то
    Упадет пелена с твоих глаз.
    И, стряхнув с плеч своих супостата,
    Все же … матушкой станешь для нас?

    Нет!!! Всем павшим за нашу свободу,
    Пусть всегда будет память светла!
    Ну а ты – ты тюрьма для народов,
    Ты – все та же империя зла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8276

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Ідея фікс
    Придумав Путін гарну оперету,
    Таку собі загарбницьку вендету.
    Щось перемкнуло в нього у Кремлі,
    Схотів він української землі.

    Прийшов сюди із зброєю своєю,
    Та тільки сам укриється землею.
    Ідею фікс у бункері сховав,
    Супротиву такого не чекав.

    Лишається йому тільки молиться,
    Пощезне скоро путінська столиця.
    Росії попелом судилося летіти -
    Не кожен зможе так себе спалити.

    Держава, що себе занапастила,
    Вручила Україні власні крила.
    Вона дала нам віру і наснагу,
    До себе притягла лише зневагу.

    Так вміло знищила усе, що зберігала,
    Але й цього їй видалося мало.
    «Убить их всех! - лунало із Кремля,
    - Россией станет украинская земля!»

    Та все пішло далеко не по плану,
    В Росії смерть прийшла кату-тирану.
    «Убить их всех!» з Кремля більше не чути,
    І українцям росіянами не бути.

    Пройдуть роки, століття і епохи,
    Ми закрокуємо зі світом разом в ногу.
    Росії буде, певно, складно трохи…
    Вона б пішла, та відрубали ноги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8277

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Чотирилапий друг
    Як же я тебе, друже, покину?
    Друзів я не лишаю в біді.
    Так, ти пес, але я ж людина,
    Та жили ми в одному «гнізді».

    Ти будив мене завжди зранку,
    Ніжно лапою бив по руці,
    Ми стрічали з тобою світанки.
    Як я кину лапи оці?

    Пам’ятаю, як ми гуляли,
    Але ворог спалив наш парк.
    Твоїх друзів, на жаль, не стало…
    В чому винні ті шість собак?

    Твої очі налякані й досі,
    Ти тремтиш, мов маленьке дитя.
    Ми три дні вже з тобою в дорозі,
    Таке зараз, мій друже, життя.

    Прийде час, буде все, як раніше,
    Зацвіте наш маленький парк.
    Знов настане в країна тиша,
    Але поки що тільки так…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8278

    30 бер. 2022 р.
    Перелітна Пташка
    ***
    Лінія дотику серцем проходить,
    Лінія подиху творить міраж,
    І ніжні цілунки твій погляд виводить,
    Сховавши слова за миттєвістю нас.

    Стукіт сердець розбивається в тишу,
    Вирій думок завмер в голові.
    Є тільки зараз. Я на потім залишу,
    Каяття, що уже не належу собі.

    Нехай «зараз» ще буде, і пульсують хай скроні –
    Ніжність вихлюпує штормом в тобі
    В кожному погляді, в теплій долоні,
    У тремтінні руки, у спокус боротьбі.

    Ще хоч мить. Ми і так на порозі світання.
    Світло дня вщент розіб’є таємниці ночі.
    І залишаться натяки чи німі запитання…
    А сьогодні кохаймо, поки ми ще живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8279

    30 бер. 2022 р.
    Ігор Семецький
    Настане день
    Настане день, коли мій брат
    Поврнеться додому,
    І чорний біль, як дим з гармат,
    Спливе з душі додолу.
    Кирнемо чарочку вина,
    А краще самогону
    За те, що клятая війна
    Похована за Доном,
    Що ранок більше не гарчить
    Ракетами до раю
    І з неба ластиться блакить,
    А не вогонь вдаряє.

    Настане день, настане час
    Я обійму тебе, мій брате.
    Сльозу не вижати із нас,
    Тому так хочеться кричати:
    Живі, живі ми! Боже з нами!
    І світить сонце, віє вітер!
    І перемога нам на рани
    Лягає, як бальзам-цілитель.

    Настане день вже незабаром,
    В якому буде до жінок,
    Знайдмо, брате, тобі пару,
    Не зовсім ти старий дідок.
    Життя – то цирк багаторукий,
    Щось забирає, щось дає,
    Якщо пройшов крізь пекла муки –
    Розкрий кулак для монпансьє.
    Ти пам’ятаєш, як було все,
    Тепер інакше назавжди.
    Нам трапиться простоволосе,
    Звичайне щастя за труди.

    Настане день, настане час
    Я обійму тебе, мій брате.
    Сльозу не стримає хтось з нас,
    А може й разом, що казати –
    Живі, живі ми! Боже з нами!
    Ти бачишь сонце, чуєш вітер!
    І перемога прапорами
    Пливе на диво всьому світу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8280

    24 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    Вже місяць війни...
    Сьогодні, місяць, як іде Війна!
    Як нелюд лютий на Україну напав,
    Як нищить він усе довкола,
    Та знищити Волю - Ні, Ніколи!
    Забрав життя дорослих і малих,
    Забрав він сміх, і іграшки, і їжу.
    Повстали всі живі і вільні ми -
    З-за пеклим ворогом боротись будемо хижо!
    Прощення - Ні, йому його немає,
    Нехай Господь прощає як захоче.
    Ох, ця Війна, ох клята ця Війна,
    Бо бачте хочуть, вони всі хочуть:
    В блокаді інформації живуть
    В Росії майже усі люди.
    Вони не знають як щасливим будь,
    Вони не знають як це вільним бути!
    Горілка є, і телевізор є - послухають,
    І голови кивають.
    А в нас тим часом Горе в Україні,
    А в нас тим часом всіх вони вбивають!
    Але не мають мудрості вони,
    Не мають серця і душі не мають,
    А Україна - встане, оживе,
    А Україна вільна, я це знаю!
    І президент країну об'єднав,
    І світ увесь на допомогу їде,
    І кожен з нас, що може робить,
    Щоб знищити навалу хижу.
    Розбити вщент гармати й літаки,
    Щоб більш ніколи не було в них зброї,
    Ми просимо, щоб небо нам закрити,
    Щоби на нас не падали Їх бомби!
    Не нищили садочки і дома,
    Не нищили, що всі ми будували,
    Але країна стане як нова,
    Бо ми один із одним об'єднались:
    Ні Запад, і ні Схід, ні Північ, і ні Південь-
    Не має більше напрямів, а тільки Люди Є,
    І, залюбки в Карпатах, хто не знаю,
    Зі Сходу людям прихисток дає.
    Дає свій дім, і їжу, і дозвілля,
    І сонце світить, і дзюрчить струмок,
    Країна наша - ти завзята, сильна,
    І виб'ємо поганців ми зі всіх дорог.
    Вони нехай забудуть про Вкраїну,
    Не приїзджатимуть за фруктами до нас,
    Нічого нам не треба більш віднині,
    А ЗСУ боронять усіх нас.
    І на сторожі вільної держави,
    І мудре керівництво в нас своє,
    І синьо-жовтий майорить наш прапор
    Над світом всім, бо правда у нас є!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8282

    22 бер. 2022 р.
    Озерова Надія
    Без назви
    Умом Россию не понять,
    Аршином общим не измерить,
    Вот с кем пришли вы воевать?
    И продолжаете все верить.
    Вам информацию дают
    И всем, всем, всем - младым и старым,
    Что у младенцев кровь тут пьют,
    И русский язык что притесняют.
    Но вот пришли иль прилетели,
    Хоть где-то есть что знали вы.
    У нас уже набухли почки,
    И скоро зацветут сады.
    Но из-за вас, Рашистов Клятых
    Не рады мы никак весне,
    Но мы избавимся от вас
    И предадим вас всех земле.
    И с новой силою своей,
    С надеждой мы поднимем всё,
    И Украина Оживёт -
    Мы восстановим Всё, Всё, Всё!!!
    Но помнить будем каждый миг
    Ту боль утраты неизбежной,
    И слышать будем каждый крик,
    И ждать мы День Своей Победы
    А вы заплатите за всё:
    За жизнь младенцев наших милых,
    За мам, и девушек, отцов,
    Которых вы забрали силой.
    Не будет счастья больше вам
    Ни 10 лет или веков,
    Зато мы знаем Навсегда
    Освободимся от оков!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8286

    29 бер. 2022 р.
    Долівець ( Медіна) Христина
    А сльози, наче хвилі нагортались…
    А сльози, наче хвилі, нагортались
    Від перебою різних почуттів…
    Вони робили все, щоб ми пишались…
    І рятували тисячі життів…

    Ми ж мали лиш стояти десь позаду…
    Нагадувати, щоб вояк поїв…
    Підтримати, чи висказать пораду…
    Й любити вже оновлений Київ…

    Ми мали піклуватися про рідних…
    Та дітям віддавати все смачне…
    І відмічати, скільки ж поряд гідних…
    А все що робиться- значне!

    Та розуміти: кожен нині вчинок-
    Це зачепка історії, це факт!
    І від борщу із хлібом до ботинок
    Відіграний саме турботний акт!

    Хай протиріччя розтинають душу…
    Іще із малку знала- то є лють!
    В думках стучить: «я мушу! МУШУ!
    Ці кола пекла на собі замкнуть!»

    І діти не побачать ворожнечі…
    І не почують невблаганний крик…
    Ніколи не пізнають порожнечі…
    Ніхто до цій жорстокості не звик!

    У кожного свій фронт… своя наддоля!
    І користь, як талант, дає нам сил!
    Нас не влаштує рабство та неволя!
    Та у диму і крові небосхил…

    Ми впораєм! Ми встоїмо! Бо разом!
    Де кожен- унікальніший солдат!
    Та й виженем усю бридку проказу…
    Бо не потрібен тАкий недо-брат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8289

    30 бер. 2022 р.
    Мілан
    Без назви
    чи є коханню місце на війні?
    та звісно ж є, а як інакше?
    бо хто відчинить двері восени
    коли повернуться захисники всі наші
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8290

    30 бер. 2022 р.
    Долівець (Медіна) Христина
    Українська дружина
    Вона слухала мову його уважно…
    Дивилася в очі, і не перебила…
    А потім всілася поруч відважно:
    «Я залишаюсь!» та й чай заварила!

    Вона дивилась як їдуть знайомі …
    Не розуміла, нащо і куди?
    «Ми там чужинці. Ми невідомі.
    А тут рідня. Та й доречі, всюди!»

    Вона боялася перші тижні…
    І плакала осторонь від дитини…
    А потім: «Люди! Ви дивовижні!
    Ви дуже близько до над-людини!»

    Вона збирала каски та форму…
    Шукала бронік та Балаклаву…
    «Здається, життя повертає в норму…»
    І між волонтерством попила каву.

    Вона ще більше в нього закохалась…
    Такий упевнений, мужній, гарний…
    «Пробач, що інколи не прислухалась.
    Наш далі шлях буде ясно безхмарний!»

    Вона чекала його, як дівчатка
    Чекають на своє перше побачення!
    Але тепер не важлива краватка…
    Багато чого вже не має значення!

    Ми всі розумієм, про кого мова:
    Натягнуті струни душі - пружини!
    Вона ж на все ради нього готова!
    Бо то є суть українськой дружини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8293

    30 бер. 2022 р.
    Альона Кордулян
    Без назви
    Я бачу в уламках свої плаття...
    Розкиданий посуд, розтрощений стіл,
    Уривки минулого в купі шмаття.
    Очі не вірять і серце навпіл.
    Речі б змінили, та дому нема,
    моєї фортеці, гніздечка мого...
    Де пам'ять чаїлась, тепер журба.
    Немає нічого, нічого свого...
    Залишилось серце, та плаче воно.
    Залишилась мова, вуста лиш німі.
    Моя Батьківщина, пірнула в багно.
    Ворожі простягалися руки брудні.
    Поплачу й в дорогу торбинку збираю,
    Десь трохи приткнутись, годинку поспать.
    Набратися сили, бить во'рогів зграю!
    Робить своє діло - тили захищать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8294

    30 бер. 2022 р.
    Алла Ліпінська
    Бачу диявола
    Я ніколи не вірила в Бога
    Та сьогодні я бачу диявола
    Помста йому буде кровна
    Мені так ненависть порадила

    У того диявола очі людини
    Зброя в руках, і справжні зморшки
    Проте вчинки... тварини!
    І смерть йому пророкують ворожки

    Той диявол говорить російською мовою
    Стріляє із градів, грає роль "визволителя"
    Він уже програє війну зі свободою.
    Війну з Україною. Війну кожного жителя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8296

    30 бер. 2022 р.
    Алла Ліпінська
    Без назви
    Холодний ранок не зігріє тілА
    Лежать уже дві ночі. Під під'їздом
    У цьому не твоя, не моя вина
    Винна росія. Боже, які ми різні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8297

    30 бер. 2022 р.
    Маргарита
    Ми з України
    Чи пам’ятаєш ти часи сьогодні,
    Коли про нас питали: «Is it Russia?»
    Тепер наш стяг носити благородно.
    І всім відома сила духу наша.

    Нам з року в рік казали: «Мы же братья!»
    А потім підло стрельнули у спину -
    На неньці нашій попіл і багаття…
    І гулом канонад біжать хвилини.

    Відтяти палець і пришити шостий
    Собі хотіли «браття». Де вам сили?
    Козачий дух зламати ох не просто.
    Ви знов прийшли, та ми вас не просили.

    На нашім стязі - мирне небо й жито.
    На вашім - кров і надлюдські страждання.
    Ми хочем просто самостійно жити,
    А ви постійно у колеса палля!

    Голодомор. Терор. Депортували.
    В родині так заведено напевно?
    Як нас не били - все одно вставали.
    У наших душах світло, в ваших - темно…

    Ми з попелу повстанем гордовито.
    Ми - українці! Це усюди знають!
    Додому йдіть, небраття-московити.
    Ми певні, що «родину» обирають!

    І сльози, й кров всю землю просочили…
    Та все зросте! То ж не болото ваше.
    Коли промовим всім: «Ми з України!»,
    Ніколи не спитають: «Is it Russia?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8298

    30 бер. 2022 р.
    Павло
    Рідна ненько
    Рідна ненька, знов ти плачеш,
    Заряджаєш кулемет.
    Твої діти у нестачі,
    Бджоли їм несуть не мед.

    Рідненька ненька, на порозі
    В нас воронки від ракет
    І домівки вже невдовзі
    Перетворяться в намет.

    Рідна ненька, вибач, люба!
    Ми тебе не зберегли:
    Вирубали ліси грубо,
    Террикони віддали ...

    Рідна ненька, ми змужніли,
    Твої доньки і сини.
    Знов шоломи ми наділи
    Від малих до сивини.

    Рідна ненька, ми вже разом,
    Ми єдині як ніколи.
    Намалюємо ми маслом:
    "На Вкраїні ревуть воли

    Дуже гучно і як чути:
    Від Донбасу до Карпат".
    Як кандали, розірвем пути
    Й сестру обійме брат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8299

    30 бер. 2022 р.
    Маргарита
    Рідній нені
    Рідна нене, обтоптана вражими чобітьми,
    Обпалена бомбами, зрізана вся ракетами,
    Усипана горем, стражданнями і кістьми,
    Залякана, та не зломлена пістолетами.

    Замучена кулями, бита не раз набоями,
    Окрополена кров’ю, і голодом довго морена,
    Врятована будеш своїми дітьми-героями.
    Ти в дранні стоїш, але горда,
    бо непідкорена.

    Підставимо руки для того, щоб не спустилася.
    Ми любимо неньку і з попелом, заплямовану.
    Мільйони життів дарованих - в лоні грілися.
    Ми знаємо, рідна: ти – Господом нам дарована.

    За Крим і Донбас не забула, завжди молилася.
    Плекала Тараса й Лесю, зростила Ліну.
    Ми зробимо все можливе, щоб ти зцілилася.
    І знов навесні у вінок заплела калину.

    Ти вберешся в найкращі шати - блакитно-сині.
    Відбудуєш всі сквери, майданчики і лікарні.
    Ми з захопленням знов промовим: «Яка ж красива!»
    А ти глянеш на себе – і втямиш, що все не марно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8300

    30 бер. 2022 р.
    Ерік Керсі
    Перемелена
    Перемелена, перекручена.
    Рани на тілі болючії.
    Кажуть, що смерть неминучая,
    І не здолати ті кручі нам.

    Пальчики ріже від холоду
    Сталі, що з самого молоду
    Обдарувала свободою —
    Ми ж бо козацького роду.

    Мовчіть на колінах.
    Мовчання — провина.
    Живи, моя вільна країно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8301

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія
    Україна
    Яка ж гарна ця країна,
    Моя рідна Україна.
    Вона мати й Батьківщина,
    Я для неї лиш дитина.
    Моя кров - свого народу,
    Добре що не чужого.
    Лиш свій край люблю я дуже,
    Зрозумій мене мій друже.
    Дуже гарне тут усе,
    Річка, поле, гай та степ.
    Дякую своїм батькам,
    Що народили мене там.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8303

    30 бер. 2022 р.
    Ірина
    Наша країна!
    Наша країна! Прекрасна, єдина.
    Ворогів всіх здолає.
    У серці зі мною, мила,
    Кохана, прекрасна і завжди єдина.
    Ми всіх переможем і усе зможем.
    Ніхто нас не здолає, настав саме наш час.
    Віра, Надія, Любов - живе у кожному з нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8304

    27 лют. 2022 р.
    Аліса Ш.
    Диптих II
    я налаштовую своє чутливе вухо
    вікно відкрите вперше відколи війна
    я чую сирени пожежних й швидких
    автівки; гамір і ґвалт не чую,
    чую вибух о десятій п'ятнадцять
    трохи пізніше ти мені скажеш: в новинах пишуть, що військова частина на вулиці промисловій
    чую твоє серце

    я налаштовую своє чутливе око
    пес несе палку в пащі
    дитина грається у візочку
    вони й гадки не мають що коїться
    а я?

    жарт з буфету: все що сталося, вже сталося, крім того, що буде завтра
    передбачення для вас: слово роками гріє

    24 лютого

    я налаштовую своє чутливе око
    бачу чергу в м'ясний магазин,
    мабуть зараз не модно бути веганом, щось казати чи навіть думати про це
    цікаво чи працює вегетус
    яка недоречна думка, зважаючи на тих хто в києві на вулиці, вдома чи в укриттях з комендантською годиною на півтори доби
    водка з томатним соком й лимоном — "коктейль 25-го  февраля", викупаєте, РФ напала в ніч після дня защітніка отєчєства, оце перепили, оце історична перспектива
    26-е, 27-е
    коли тепер кожна корреспондентка — воєнна  корреспондентка
    коли думаєш чи проплатить тарасік ороро, а може й не треба якщо воно російське

    я налаштовую своє чутливе вухо
    два ранки поспіль повідомлення про знешкодження десанту біля коблево, южного чи в чорноморській зоні
    горить нафтобаза (ніс), ще є азот, аміак, АЕС
    на захист країни стає динамо, худс-худс, кожний пес
    я закликаю котів створювати свій спротив, вірю вони нам допоможуть, в них є своя мережа
    "турецкие корабли — добро пожаловать, русские корабли — идите нахуй"
    перша неділя від початку масштабного вторгнення, хто пам'ятає майдан, той пам'ятає які вони, неділі
    вдалий час для твого протестного треку, вдалий час, щоб прийшла весна
    ніякої РФ/ОНР тут не буде
    за Україну, за Майдан
    привіт дівчаткам, non-binary і чувакам
    передбачення для вас:
    ніякої РФ тут не буде,
    no pasaran
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8305

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Шупеня
    Воїне Вкраїни
    Воїне Вкраїни,
    Ти в окопах зараз
    Тебе огортає
    Холодна земля.

    Небо змінило
    Барву блакитну
    Воно почорніло
    Від цього життя.

    Та світишся ти
    Від доброти
    Бо знаєш, що мусиш
    Перемогти.

    Ми вдячні тобі, солдате,
    Хоробрі у всіх вас серця
    Але головніше - варто знати
    Ждуть вас мирні місця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8306

    30 бер. 2022 р.
    Василь Головецький
    Золотоволоска
    В Маріуполі жінка на дев’ятому місяці вбита,
    А вже мала ось-ось, через тиждень якийсь родити…
    Вже й ім’я для донечки наготувала: Злата!
    Правда, гарно було би Золотоволоску звати?
    Вже і лялечки почала збирати свій любій…
    Але вже не буде нічого, бо – Маріуполь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8307

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Земле моя рідна
    Земле моя рідна, знущались з тебе вороги,
    Та знаємо - більшого гідна! Не будеш ти їм до снаги!
    Поле моє, моє небо, ріки мої, мій ти гай ..
    Я не знаю, що буде без тебе, барвінковий мій ріднокрай …
    Топтали тебе. Твої квіти.
    Багряною кров’ю поїли річки.
    Горіли твої заповіти, згасали на небі зірки.
    На синіі гори лягала звитяга палка вояків,
    Сльозами і біллю вставала ненависть до всіх ворогів ….
    Вони, вражі душі, торкались
    Святого надбання землі.
    Та ми цих святинь не цурались,
    Боролись, страждали, змогли!
    Змогли відстояти країну,
    Змогли зберегти їй життя,
    І буде стояти Вкраїна,
    Як промінь надії буття!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8308

    30 бер. 2022 р.
    Лідія
    Єднаймося!
    Жахіття і біда прийшли до нас –
    Вже стільки днів гудуть, гудуть гармати.
    Не припиняє ворог в нас стріляти.
    Весни лихої, сльозної йде час.

    І пада сніг, і тане, мла, туман.
    Виття сирен не дозволяє спати.
    Охороняють нам життя солдати.
    Ціною втрат братів своїх і ран.

    Чернігів, Київ і Енергодар,
    Херсон, Ірпінь, Гостомель, Маріуполь…
    В Країні мирній люди хочуть бути
    Палає Харків… Сили, Боже, дай!

    Ворожу зграю, друже, розгроми.
    І посівна вже майже на порозі.
    І вірю – перемога вже в дорозі.
    Не хочуть українці зла війни.

    Єднаймося! Життя понад усе!
    Єднання – захист, що стоїть на варті.
    Країна наша лишиться на карті!
    Ця віра перемогу нам несе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8309

    30 бер. 2022 р.
    Ірина Подуст
    Без назви
    Ти зараз спиш. Тобі щось, мабуть, сниться.
    Можливо, я. А може, наша донька.
    Вже майже північ, а мені не спиться.
    Годую доню, грію їй долоньки.
    Яке це щастя - чоловік, дитина.
    І сон не в коридорі, а у ліжку.
    Тепер встократ дорожча нам родина.
    І мир. До нього, вірю я, ще трішки.
    Тепер ми не чекаємо майбутнє.
    Воно не завтра, а сьогодні вже в руках.
    Не треба свят. Щасливі наші й будні,
    Якщо без війн. Інакше - страх...
    Інакше - темінь у душі й очах.
    Інакше - сльози по щоках рікою.
    Хай буде сонце, мрії у думках.
    Хай завтра неодмінно будем ми з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8310

    30 бер. 2022 р.
    Лідія Сіра
    Нам ворога дано перемогти!
    Під Миколаївом ідуть бої страшні.
    Як боляче серцям за Маріуполь.
    Ізюм, Чернігів, навіть увісні
    Не випити за них сльоз повний кухоль.

    Житомир, Харків, Вінниця, Волинь.
    Здригається навкруг все і палає.
    Обухів, Київ, Ужгород, Ірпінь
    Від нападу ворожого страждають.

    Не десь там Волноваха і Херсон
    І Мар'їнка, що знищена безбожно.
    Але молитва наша в унісон
    Звучить на всю країну переможно.

    Нам ворога дано перемогти!
    З'єдналися для цього міцно нині.
    Заради душ єдиної мети –
    За мир і процвітання України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8313

    30 бер. 2022 р.
    Лідія Сіра
    Буде пісня солов'їна
    Ой, гудуть, гудуть гармати
    Майже біля хати.
    Та Країну захищати
    Встали всі солдати.
    Рідна ненька-Україна,
    Непохитна наша,
    Не скорити її сина –
    Переможе рашу.

    Об'єдналася країна,
    Хто це передбачив?
    Буде пісня солов'їна
    Замість болю й плачу.
    І чекає Україну
    Мир і процвітання.
    Збереже нашу перлину
    Дружнєє єднання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8314

    30 бер. 2022 р.
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    "Україна, ми з тобою!" -
    Весь світ разом об'єднався.
    "Не здамося ми без бою!" -
    Бравий козак Неньці клявся.

    Рідну землю відвоюєм,
    Повернем всіх полонених!
    Ще ми, браття, потанцюєм
    На кістках орків скажених!

    Бо свобода - наше серце,
    Єдність - наша сила, зброя!
    Тут наш дім!.. Тут є озерце,
    Є берізка, дуб та хвоя...

    І смерека, наче дівка,
    Гарна, струнка чарівниця...
    І лелека, і домівка,
    І біля двору криниця...

    Тут є у нас Карпати й Крим,
    Київ, де правили князі...
    Брехня, що Москва - Третій Рим!
    Русня - орда, живе в грязі.

    Вони - не братський нам народ!
    Споконвіку докучали...
    Раби, що звикли до господ!
    Іншого життя не знали...

    Синє небо, жовте поле -
    Прапор вільного народу!
    Вірим в тебе, наше доле!
    Всі козацького ми роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8316

    30 бер. 2022 р.
    Ковтун Ірина
    Війна
    Ніколи в житті не могла б уявити,
    Що до дому мого прийде війна,
    Що будуть вмирати дорослі і діти
    І що доля нам випаде дуже страшна.
    Бо страшніше війни нічого немає,
    Коли ти не знаєш, чи будеш завтра живий,
    Коли твою Батьківщину повсюди ламає,
    Коли ти не знаєш, де станеться вибух новий.
    На вулицях наших завали, кров та руїни
    І за це ви чекаєте якихсь нагород?
    Такого життя для нас ви хотіли?
    Так визволяєте ви свій братський народ?
    Де ж загубили ви совість та гідність?
    Всю злість та отруту хотіли віддать Україні?
    Через хворого мозку таку жалюгідність
    Зустрінете смерть ви у нашій країні.
    Ваші душі й мертві тіла поглине земля,
    Та ні, немає душі у такої гидоти,
    Готові ви нищити все за наказом кремля,
    Байдужі ви всі до людської скорботи.
    Але впадете ви з благанням униз,
    Тільки ми не почуєм більше нічого,
    Як і ви не почули ні болю, ні сліз,
    Бо не лишилось вже ні краплі святого.
    Я більше не знаю такої держави росія
    Це сором, ганьба, це підлість і зрада.
    Зневолити нас для вас тільки мрія,
    Ви місце порожнє - а це не завада.
    Є речі для всіх, які пробачить неможна,
    Нависне й над вами важка чорна хмара,
    Тоді затремтить ваша дупа продажна,
    І це називається  - Божия кара.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8319

    30 бер. 2022 р.
    Всеволод
    Як закінситься війна...
    Як закінчиться війна,
    Поруч будемо ми знову.
    Згине руський шмат лайна,
    Прошепчу синочку колискову.

    Як закінчиться війна,
    Обійму тебе я міцно,
    Подарую живу квітку,
    Та з камінчиків намисто.

    Як закінчиться війна,
    Буде сміх лунати вдома,
    За столом уся рідня,
    Діти граються довкола.

    Як закінчиться війна,
    Побудую наш будинок,
    І галявину з вікна,
    Будеш бачити постійно.

    Як закінчиться війна,
    Хочу доньку еще і сина,
    Цілуватись до рання,
    Ніжно пестити коліна.

    Як закінчиться війна,
    Ближчими ще стануть друзі,
    А з ворожого солдата,
    Проросте там кукурудза.

    Як закінчиться війна,
    Заспіваєм ми пісню,
    Щоб лунали ті слова,
    Як ті фарби живописно.

    Як закінчиться війна,
    Ми повернемося додому,
    Там гримітиме життя,
    Звільнимо думки з полону.

    Як закінчиться війна,
    Прокричу тобі - кохаю!
    Тихий ритм серцебиття,
    Будем разом, я це знаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8322

    30 бер. 2022 р.
    Антоніна Царук
    ЖУРАВКИ
    Ой летіли журавки із вирію,
    А над ними шугали ракети.
    Затягнуло завісою сірою
    Чисте плесо і дім з очерету.

    Ой летіли журавки з надією,
    Що поставлять малечу на крила.
    Де їм знати: підступною дією
    Їхнє щастя ракета накрила.

    Ой журились журавки над річкою
    Та гасили гніздів’я жарини.
    Ой довіро, чому стала звичкою?
    Україна – журба журавлина...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8325

    30 бер. 2022 р.
    Олексій Агєєв
    Безрукову и им подобным
    Как жалок старый глупый клоун:
    Будь то Машков иль Михалков,
    В войну влезающий со словом,
    Безруков, нет уж лучше Безмозгов.

    Ты предал поведеньем своим скотским
    Всех русских классиков в веках
    Есенин, Пушкин и Высоцкий
    Тебя услышав, плачут в небесах.

    Ты образ Каппеля унизил,
    Сыграв его давным давно
    Себя к нему ты не приблизил:
    Он - генерал, а ты - гавно.

    Сидишь надменный, злой, шипучий
    Красноречивый психопат,
    Не замечая, что "великий и могучий"
    Ты свой язык царю засунул в зад.

    При каждой власти ты обласкан,
    Прилипнув к ней как банный лист,
    Как проститутка ты затаскан -
    Придворный шут, а не артист.

    И перестаньте всею своей сворою
    Позорить классиков, значение их слов.
    Приберегите лучше свой придворный
    Язык для задниц, а не для стихов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8327

    1 бер. 2022 р.
    Antek
    Послание женщинам 2022
    Через неделю будет женский праздник.
    Всегда несут цветы для дам прекрасных,
    Тюльпаны, розы, лилии, пионы,
    Ребята с нежностью в сердцах их страстных.

    Но у меня вопросик возникает,
    Что разрывает разум пополам:
    Неужто негодяй кремлёвский старый
    Осмелится поздравить русских дам?

    Неужто вспомнит русского солдата,
    И вдруг осмелится к их мамам обратиться,
    Чьи сыновья были истёрты в мясо,
    Когда Медведь пошёл с когтями на Синицу?

    Старик не вспомнит женщин в Украине,
    Что вынуждены прятаться в подвалах.
    Не вспомнит негодяй про украинок,
    Что россияне погребли в завалах.

    Если старику и вправду хватит
    На эту наглость совести остатка,
    Он может дамам пожелать здоровья,
    Счастья и любви, тепла, достатка.

    Возможно, матерей и жён в России
    8-го марта речь смотреть заставят.
    Но вот подарки можно не дарить им,
    Ведь украинцы сами всё отправят.

    Вместо роз – гробы с дубовой крышкой,
    Вместо тюльпанов – целлофаны в связках.
    В каждом разлагается мальчишка,
    Что по приказу целился в гражданских.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8330

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія
    Ворог не думав й не думає
    Ворог не думав,
    Що зможе зібрати
    Й так підняти наш дух,
    Що змогли б воювати.
    Нехай нам стріляють
    Ворожі гармати,
    Не пустим чужинців
    До нашої хати!
    За волю, за долю,
    За правду сталеву,
    Стаєм ми стінами —
    Не бути халепі.
    Ми сильний народ,
    Нас і кулі бояться!
    Ми їх переможем
    І буде нам щастя.
    Ми будемо точно
    Триматись країною,
    Не підкоримось лисому!
    Збережем Україну!
    А чорту, що в бункері,
    Собако, сховався,
    Маєм посланнячко,
    Щоб од люті зірвався:

    Іди, собако, та втопися,
    На Україну не дивися,
    Не ходитимеш по цій землі,
    І люди тут точно не твої.

    Земля наша плідна, рідна та чорна,
    А ми люди сильні, сміливі й гостинні.
    А ти з орками своїми йди до чорта!
    Бо не живуть в людській хаті свині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8332

    30 бер. 2022 р.
    Світлана Гладун
    Моїм українцям
    Мої українці сторукі,
    Хай Бог умножає нам сили,
    Щоб з неба прибрать чорні круки,
    Які з чужини прилетіли.

    Мої українці стоокі,
    Дай, Боже, нам гострого зору,
    Аби розпізнати жорстокість
    І серце зробити прозорим.

    Мої земляки, ми стосилі -
    Тремтять перед нами ординці!
    Ми ворога трощимо разом -
    Тікають вони поодинці.

    Мої українці стожилі!
    Розчистимо скоро руїни,
    Відправимо падаль додому
    Й возродимо нашу країну!

    Мої українці сторідні,
    Що в небо ключем відлетіли,
    Ви Божими стали очима,
    Сліпі завдяки вам прозріли!

    Велика Прощена неділе,
    Дай сили собі нам простити,
    Що в полі бур'ян допустили!
    Прости, але мусим косити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8333

    30 бер. 2022 р.
    Олександр Дубовський
    4.5.0.
    Ми не боїмося куль!
    Без жалю. Без сліз. Без втоми.
    Ворога бє Гостомель.
    Буча, Ірпінь, Бородянка —
    Сирени з ночі до ранку,
    Темно від вибухів вдень,
    Від крику не стало легень.
    За Харків, Чернігів, Суми,
    Сповнені кровю та сумом,
    Ми трощимо окупанта,
    Що танками йде на натовп.
    Вже котру безжальну добу
    Уся Україна в диму,
    Але синьо-жовте сонце
    Майорить в Херсоні, Каховці;
    Маріуполь, Бердянськ, Волноваха
    Посилають ворога на@@й.
    Дає прочухана столиця
    Кожній кацапській "птиці".
    Йдучи Кобзаря заповітом,
    Ми разом із цілим світом
    Чинимо гідний опір —
    Ми армія лютих укропів!
    Ми честі і гідності варта,
    Нас нечисті злити не варто,
    Ми віри і правди патруль,
    Все буде 4.5.0!

    * військовий цифровий код, який означає "Все спокійно".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8335

    30 бер. 2022 р.
    Алла Шуляк
    *  *  *
    Нескорені, сміливі правдолюби –
    Борці за Україну, кожен з нас –
    Військові, волонтери, прості люди
    Вже стали рідними в воєнний час.

    Ми стали ще сильніші у єднанні,
    Щедріші на підтримку, співчуття.
    Водночас ми готові без вагання
    Послати ворога у небуття.

    Ми віримо у наші Збройні Сили,
    В небесне військо Ангелів святих.
    Щоб небо над Вітчизною закрили,
    Щоденно молим Господа за них.

    Не хоче світ закрити наше небо…
    Його закриє молитовний «щит».
    За цілий світ, за мене і за тебе
    Покриє чудом зброї дефіцит.

    Ми ворога поставим на коліна –
    За нас небесні та земні війська.
    Без сумніву: все буде Україна!
    І наша перемога вже близька.

    Ми відбудуємо свою державу,
    Вшануєм подвиг воїнів своїх.
    На варті всіх свобод поставим право,
    Щоб кожен відповів за злочин, гріх.

    Закон і справедливість насторожі –
    Незмінний український постулат.
    Настане суд і нелюди ворожі
    Заплатять нам за біль сердечних втрат.

    За кожен дім, якого вже немає,
    За кожне вбите ворогом дитя
    Нехай весь світ їх судить – не прощає.
    Таким гріхам не буде каяття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8337

    30 бер. 2022 р.
    Данило Дятловський
    Де яблуні цвітуть!
    Гудуть заводи – Україна у вогні
    У душах крики: паніка розлуки.
    Не хочу це я бачити у власному вікні!
    Не чую я себе, війни я чую звуки…

    Я десь в собі, у хижій паралелі
    На фоні кров чиясь Моя?! Твоя?!
    Це неважливо!  Не бува окремої алелі,
    Коли вбиває ворога зброЯ…

    В туман виходжу, дикий вимір вулиць,
    Людей нема – є чорні тіні тла.
    Війна кордон окутала, у серцях розгорнулась -
    Пішли солдати розгромити корінь зла.

    Усе горить,  усе вогнем палає…
    У горлі ком, хіба, щось скажеш тут?
    Стоїть стара у полі, і когось ховає.
    Я  слово «МИР» сльозами напишу, де яблуні цвітуть...

    Але чекати «МИР» на зло всім буду!
    Прийде весна і сповнена тепла,
    Як яблуня заквітне – не забуду,
    Подякувати долі, що країну зберегла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8340

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Радченко
    Марія
    Вона п'є каву
    за тисячу кілометрів від місця, що звала домом.
    загоює рани -
    ті, що ззовні, бо внутрішні гнитимуть болем
    іще довго - ціле життя вона буде дихати жахом і злістю.
    В когось немає дому - в неї немає цілого міста.

    Вона п'є каву
    і знає, що лишилась одна у великому світі.
    У неї згоріли книжки, усі її речі і квіти,
    згоріли сусідські коти, згоріли самі сусіди.
    В неї немає дому - в сусідів немає могили.

    Вона п'є принесену кимось каву, тримаючись ніби на варті.
    Чужі люди приймають її, і разом із нею утому,
    дарують їй речі, свою безпеку, малюють маршрути на карті,
    маршрути, де більше немає для неї дому.

    Вона їх слухає неуважно, ніби між ними залізні  ґрати,
    і гріє в руці бабусине старовинне намисто.
    Вона мовчить і не знає, як їм сказати,
    у неї немає дому, у неї немає цілого міста
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8341

    30 бер. 2022 р.
    Дятел Данило
    Дзвенить Софія – чуєш люд?
    Дзвенить Софія – чуєш люд?
    Неначе військ литаври.
    І небо накрива салют.
    Дзвенять славетні лаври!

    Славетні дзвони  перемог,
    Що армія зробила,
    І страшний дзвонів діалог,
    Де воїнів могила...

    Ще не кінець для ворогів,
    Хай знають нашу славу.
    Хай баче кожен, хто хотів,
    Узяти нас в облаву.

    От просто так нас не убить!
    Ми сильні духом браття.
    Як об'єднались - будем жить,
    Для вас палить багаття!

    Тож Лаври дзвін для вас дзвенить,
    Із "Граду" вам салют!
    Нехай вітає  світла мить
    Гаазький й божий суд!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8342

    30 бер. 2022 р.
    Пруська Анжеліка
    Слова ворожому солдатові
    Я хочу чути рідне слово,
    І хочу тут завжди я жити,
    Хоча раніш завжди й питала:
    «Чому ж я тут й чому повинна тут ходити?»

    Одного разу все пішло не так,
    І я відчула щось..,я певна,це був вірний знак,
    Мені весь розум охопило,
    Я кожен клаптик свого серця заново зліпила.

    Ти не зруйнуєш дух мій,не зруйнуєш душу,
    Одним лиш поглядом твій спокій навіки порушу,
    Ти не зруйнуєш силу,не проб‘єш любов,
    Нехай із мого серця й поллється люта кров.

    Ти будеш проклятим і пекло-це не твій фінал,
    Й побачиш справжню правду,в мільйони гіршу,ніж будь-який жорстокий генерал,
    Вона стікатиме і обпікатиме,
    За всі гріхи життя тебе каратиме.

    Бо смерть одна,вона лиш відданий співець
    Якому байдуже,який у тебе в біса гаманець
    Бо смерть-це лиш початок,не кінець
    Тобі не зрозуміти,Давно.Покірний.Мрець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8343

    30 бер. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Без назви
    Ми так стомились бездиханно жити,
    Сміятися без сміху із дрібниць.
    І плакати, й  не плачучи тужити,
    Втирати сльози  із сумних зіниць.

    Нам тисне в грудях від журби тяжкої,
    Й від гордості нам груди розпира.
    За тих героїв, що стають до бою,
    Й за тих кого із нами вже нема.

    Пошли нам, Боже, ще краплину сили,
    Ще дещицю терпіння нам подай!
    І море, океан надії й віри,
    Пролий на нас і наш зболілий край!

    Ми витримаєм все з Тобою, Боже!
    Задихаємо, вільні від оков.
    Коли Вкраїна наша переможе,
    Засвітить сонечко над нами знов.

    Зустріне мати на порозі сина,
    Дружина чоловіка обійме.
    Засяє переможно Україна!
    В свої обійми всіх дітей прийме.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8344

    30 бер. 2022 р.
    Єременко Лев
    Россия- страна с непредсказуемой историей.
    История - ведь дама не простая.
    Она не терпит круглых дураков.
    Они, берестяные грамоты листая,
    Отбросили уроки прошлых всех
                                                     веков.

    Ни Древний Рим не стал для них
                                                    уроком
    Республика-Империя-Развал...
    Ни Карфаген, который был разгрохан
    И больше никогда не восставал...

    Не взяла Раша опыта Эллады,
    Где "демос" правил, а не вождь и
                                                     царь.
    И где культура, а не "грады"
    Несли цивилизации мораль.

    Не стали слушать мудрецов Китая,
    Стратегию Сунь Цзы сменили на
                                                    "авось".
    Орду терпели триста лет мечтая
    В экстазе слиться с ними-не
                                             срослось...

    И трон свой отдавали чужеземцам.
    Твердили о династиях и голубой
                                                  крови.
    А царедворцы плоть свою мешали с
                                          иностранцами.
    В итоге "доигрались" до большой
                                                    крови.

    Итог известен и очень он печален -
    Построен монстр на крови и песке.
    Народ безмолвствует, а власть в
                                                  астрале.
    И вся их жизнь гнилая - на
                              последнем волоске!

    Самый главный урок для России, специально для вас дураков-
    Никогда не пытайтесь осилить
    Самостийных та сильных "Хохлов"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8347

    30 бер. 2022 р.
    Архипенко Ольга
    Без назви
    Ранкова кава з присмаком війни.
    Весняне небо кольору загрози.
    Не кольорові бачим сни,
    І не від щастя наші сльози.
    Осліпли вулиці, і знов тьмяніють вікна.
    Вмирає вечір. Зболена душа.
    Краса небес від страху никне
    І лиш молитва сили воскреша.
    Земля моя - нездолана і сильна!
    Народ мій - красень на віки!
    Знай аксіому: наші люди вільні
    І тимчасові сльози ці гіркі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8348

    30 бер. 2022 р.
    Інна-Violina
    Моя земля
    Я живу на своїй, Богом даній землі,
    І ніщо не тривожить у світі,
    Тільки хай не буде страшної війни,
    Щоб у мирі росли наші діти.
    Тож, вставай, Україно, Вітчизно моя!
    Не вмивайся гіркими сльозами!
    Та Велика Весна переможного дня
    Назавжди, чуєш, буде із нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8349

    30 бер. 2022 р.
    Слава Слободян
    Мамина молитва
    Вона прокинулась зранку,
    Прокинулась, ніби й не спала.
    Відкрила до сонця фіранку,
    І Богу молитву читала.

    У хаті вже місяць пустка,
    Пішов на війну син єдиний.
    Її тепер гріє лиш хустка.
    І погляд із фото орлиний.

    Не плачуть вже мамині очі,
    Бо сльози ще в серці згоріли.
    Благає і марить щоночі.
    Щоб сина не ранили стріли.

    Вона кожен день чекає,
    Хоч звістки з гарячого краю.
    І в Бога щодня благає,
    Щоб янголів дав йому зграю.

    Знов вечір, такий як вчора,
    Тривогою сповнені стіни.
    І ніч , як німа потвора,
    Торкнулась її хустини.

    Вона посміхнулася долі,
    І очі нафарбувала .
    Бо плакати їй доволі,
    Молитвою мама стала.

    Вона так його чекає,
    Що він повернутись мусить.
    Молитва від куль закриває.
    І ворога плани всі рушить.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8351

    30 бер. 2022 р.
    Негода Костянтин
    Москалям на смерть
    Смерть ходить за війною на ціпку
    Що довжину не зміряти нікому.
    Вона страждання возить на візку
    Колесами якого є прокльони.
    Тому хто цю війну почав...
    Але дай Боже ця пекельна двійка
    Що вже зібрала в Україні данину
    До москалів в країну завітає й бійка
    У черзі в пекло розпочнеться ....
    А Війну...
    Що Смерть до мордору запросить,
    Благаю - повертатися не треба
    Хай гострою косою косить
    Та небо над москвою пофарбує
    У чорне!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8353

    30 бер. 2022 р.
    Євген Лесін
    Родовід
    Відтяті сумніви і жалощі, й печалі.
    Ми стоїмо на клині всіх доріг
    і втілюємо те, чому навчали
    безсмертні кобзарі й каменярі,
    сталеві мавки, гнівні лоскотони,
    незламні і нескорені щовби.
    У нашім серці – стиглі мегатонни
    любові, мрій і сил для боротьби.
    Ви, предки наші, билися не марно
    і гинули не марно, і жили.
    Бо день прийшов для єдності й для кари,
    які ви нам колись заповіли.
    Бо кожна ваша пісня, вірш і казка,
    і кожен спис, і куля, і фугас,
    і кожна перемога і поразка
    гострили нас і гартували нас.
    Ми ті, кого ви сотворили з крові,
    землі, зерна і солов’їних слів.
    Ми відродилися з-під снігових покровів
    на клині всіх доріг і всіх часів.
    Ми ті, хто є. Ми ті, ким маєм бути.
    Ми ті, кого кував наш родовід:
    Господній меч, любові сплав і люті,
    опора, що тримає цілий світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8354

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Д.І.М.
    Ти кличеш дім по імені,
    Ніби старого друга.
    Ти чекаєш допоки він одізветься,
    Хочеш обійняти його,
    Намагаєшся зазирнути у очі,
    Шукаєш спогади,
    Мугикаєш пісню, що ви разом співали,
    Гладиш трави,
    Що ви із ними зростали.

    Ти кличеш дім, бо бачиш його усюди,
    Навіть у іншому місті, країні,
    Ти говориш його словами,
    Бо дім твій має особливу мову,
    Ти малюєш його зірками
    Небо мирне казкове.

    Ти кличеш дім у кожнім подиху,
    Бо по-іншому не вмієш дихати,
    Ти відчуваєш його на повну
    У легенях, горлі, зіницях.
    Ти мружишся, ніби від сонця,
    Коли світло твого дому сяє,
    Виривається з вуст "я - самотній.."
    І дім твій про це знає.
    Дім твій також плаче,
    Сльози вростають у землю,
    Ти приїдеш, дитино, потім,
    Посадим яблуні у саду вишневім,
    Поцілуєм один одного в руки,
    Сховаю тебе від болю.
    Я буду завжди тут - поряд,
    Буду навік твоїм домом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8355

    30 бер. 2022 р.
    Артем
    Двадцять перше сторічча
    Двадцять перше сторічча
    А чи повірили б люди
    Сльозми умиті обличча -
    Війна в Україні всюди

    Гинуть цілі родини,
    Батьки хоронять дітей.
    Невже життя дитини
    Знецінене заради ідей?!?

    Шо ж ти, боязлива московія
    Радієш, як безбожна істота
    Брешеш на всю історію
    Брешеш, як та мразота

    Ні, ми не були братами
    Наші брати - не раби
    Братайтеся з баранами
    Здихайте як ті скоти

    Проклята ваша нація
    Живих мертв'яків земля
    Війна це, а не спецоперація
    І кров на руках кремля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8356

    30 бер. 2022 р.
    Вадим
    Колись
    Колись у вечорі чи вранці
    чи денним сонцем на фіранці
    нам прийде звістка головна
    що закінчилася війна

    Ворожа рать ущент розбита
    по пиці дали московиту
    і наш народ міцного роду
    відвоював свою свободу

    І буде мир, і буде щастя
    а москалям лише напасті
    за руйнування і могили
    їх змусимо щоб заплатили

    На тих могилах зійдуть квіти
    де поряд і жінки і діти
    де захисник спочив країни
    це наш народ, народ єдиний

    І спогад про війну криваву
    нащадки понесуть по праву
    щоб не забули на землі
    які потворні москалі

    А далі як одна родина
    до праці встане Україна
    і буде сіяти й орати
    свою країну будувати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8358

    30 бер. 2022 р.
    Олег Гнатюк
    Ми - Із України!
    І кров, і жах, і біль гіркий утрати,
    і чорний відчай світлого народу…
    Ти знов прийшов на землю нашу, кате,
    імперський спис встромити у свободу!?

    Ти знов воюєш з дітьми та жінками
    і, шкірячи свої зогнилі зуби,
    плюндруєш і розчавлюєш віками
    усе, що серцю українця любе!

    У кого ти, Аятоло «народний»,
    взоруєш вправно ремесло убивці?
    У Сталіна, що нами був голодний
    чи в Гітлера – нациста-кровопивці?

    Чому бокуєш, Заходе могутній,
    не спиниш крові нашої потопи?
    Ми – Фермопіли! Ми – твоє майбутнє!
    Ми – цінності боронимо Європи!

    Мовчиш, трясешся… Ворог лиш радіє
    і тішиться твоїм ганебним страхом!
    Він ним притовк «страну рабов» ¬¬– росію
    і вже сичить над європейським дахом.

    Вкраїна нині – цитадель звитяги
    і найвільніша нація у світі!
    І скільки б вас не сунуло, варяги, –
    на землях славних будете всі тліти!

    За незалежність нам не страшно впасти,
    свобідний люд не стане на коліна!
    І кожен раз, як схочете напасти –
    вб’ємо нещадно: «Ми – із України!»

    Увічнить нашу боротьбу грядуще,
    дитячі усмішки нам вилікують рани.
    Ми – нація! Ми – Фенікс невмирущий,
    що п’є відвагу з уст своїх Титанів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8359

    30 бер. 2022 р.
    Аміра Януртеп
    Як вчить Моссад
    І знов війна!
    Й сто років не минуло
    А з нами знов вона,
    Чужа й страшна війна!

    Благословенна ти, моя земля,
    Ти, моя рідна, знов сумна!
    Знов болем й розпачем
    Зкривавлені поля,
    Від ран і горя порятунку нам нема
    Бо мій народ
    Єдиний й волелюбний?

    Його культура
    Й спадщина минула,
    Історія і мова українська
    Віками вабила Московію російську…
    Пишаються всіма хто наші
    Й ніколи не належали їх Раші!

    Фіно-угорськії-мордовськії болота
    Зростили варварів, убогих, мов голота,
    Які і досі нищать все й вбивають!
    Усе людське та світле зневажають!
    То ж свою ницість і нікчемність
    В вєліч’є, пафос і пиху маскують,
    І долю нам лиху малюють:
    Звести вже накінець
    Усіх нас нанівець!
    То ж знову геноцид
    Й як завжди, лінгвоцит…

    Безпрецедентно і зухвало
    Чергове лихо нас спіткало,
    Московське іго знов напало!
    А світ занепокоєно
    І дуже так стурбовано
    Спостерігає чемно за діями Кремля
    І як у нас щоденно горить уся земля.

    І знову, ненька, ти сама!
    Ти, моя рідна, знов сумна!
    Та спокою всім нам нема
    Бо доки житиме орда
    І вся нікчемная мордва
    У нас і вибору нема…

    І лиш тоді коли самії
    Держави перейдуть до дії
    Які без права і надії,
    Чекають гарної події
    Щоб воплотити свої мрії
    Й своє в Московії забрать
    Яке вона змогла віднять
    Й ніколи прагла б не віддать!

    Китай, Японія, давай!
    Азербайджан, Чечня, вставай!
    Молдова, Грузія, збирай
    Всі свої сили, й забирай
    Всі свої землі, й повертай
    Москву до пекла, а не в рай!
    За все, що скоїла: «Прощай!»

    Тоді лиш з’явиться всім милість -
    Зійде на землю справедливість.
    Добро тоді восторжествує -
    До пекла варвара спрямує.
    І на планеті буде мир
    Доки не з’явиться кумир –
    Черговий фюрер…

    Ну а доти
    Безстрашні наші Збройні Сили
    Щоби сирени менше вили
    По українських селах і містах
    Чатують ворога щосили
    У небі, на полях й в лісах.
    Без сну і спокою щомиті,
    Вогнем і пострілами вмиті,
    Вони в молитві оповиті,
    Сльозами й кров’ю всі омиті
    Тримають землю й небеса
    Й всиляють віру в чудеса!

    Єдина допомога –
    Це наша перемога,
    Яку так відчайдушно
    Виборюють бійці!
    А ворог малодушно
    Вже ставить нам стільці…
    Бо будь яка угода
    Російського урода
    Не принесе нам миру,
    Лиш пустить всіх по миру.

    То ж час пройшов наш душу віддавати,
    Прийшов час душі віднімати!
    Як вчить Моссад: «Не умирати,
    А за народ свій - убивати!».
    Бо в обороні не здобути
    Нам перемоги, й не добути
    Ні слави нам, ні волі,
    Ні сили, а ні долі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8360

    25 бер. 2022 р.
    Наталя Кушнір
    Хроніка війни. День тридцятий.
    Вже тридцять днів Великої Війни.
    А Україна є, була, і буде!
    Хотіли ви, щоб стали ми раби?
    Щоб з квітами вас зустрічали люди?

    В імперських планах ваших ціль одна -
    Підкорення і знищення народів.
    Ох скільки наробили ви вже зла....
    Й в цей раз ви знали, все безкарно буде.

    Та навіть у найгірших снах,
    Вам, самодурам, й не могло приснитись,
    Що тут, на вас чекає повний крах!
    Що в Україні вам судилось зупинитись!

    Бо мужній, гордий воїн - наш народ
    Не потерпить ворожої навали!
    Життя росії ставить він на кон!
    Що, "визволителі", цього ви не чекали?

    Прославитися Вкраїна на віки!
    Оскаженілому рашистському ведмедю
    Ми, вирвемо зажерливі клики!
    Й нову історію для внуків нам писати треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8361

    30 бер. 2022 р.
    Данило Дятловський
    У вогнях Ірпені…
    Не маю я крила - я птаха осіла!
    Я там, де мій дім, де тепліше мені.
    З країною рідною – душа захворіла,
    А я все сиджу у вогнях Ірпені…

    В підвалі сиджу:  у сирому, страшному,
    Боюся на мить я радість згадать.
    «Вони» все почують, побачать у тому,
    Моєму ведінні, і будуть шукать.

    Як хижі, страшні, смертельні примари,
    Блукаючи нищать усе на шляху.
    Херсон, Мелітополь, Ірпінь, та Бровари,
    Усе у вогні, у жалю, у страху…

    Де кров, наче річка – розбиті надії,
    Де серце стає від страшної біди.
    Повстав весь народ, беззбройний до дії.
    Пліч-о-пліч онуки ідуть і діди!

    Стою я між ними, душею не тілом,
    І тихо наш славень крізь сльози несу.
    Душа моя ніжна під вражим прицілом
    Увесь біль ввібрала, як слізну росу.

    Але «Ви» шукайте мене – не знайдете,
    Я  тілом вже там, де дім, де сім’я.
    Мій дім люба ти, моя Україно!
    На захист повстала і донька твоя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8363

    30 бер. 2022 р.
    Катерина Лато
    Запеклий бій
    Це наша доля - бути молодими,
    І відчувать тепло, коли немає сил.
    Будуємо життя, яке єдине,
    І миримося ми, не розпочавши бій.
    Кохання вибираємо серцями,
    Ревем і стогнем, наче той Дніпро.
    Не міряємося ми вже гаманцями,
    Бо на очах руйнується житло.
    Лелеки відлітають у країни,
    Де взимку не кружляє в танці сніг.
    І так бажають бачить батьківщину,
    Яку до дірок ворог розтрощив.
    Малюємо на вікнах наше завтра,
    Не маючи в думках те головне,
    Що голка в стозі сіна непідвладна
    Для тих, хто не осягне чарівне.
    Це наша доля - бути молодими,
    І вірою в себе змивати біль.
    Знайти себе в житті, яке незламне,
    Таке ж сам, як наш запеклий бій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8365

    30 бер. 2022 р.
    Василь
    Україні буть Соборній!
    Проти москаля-бандита,
    Різника і паразита,
    Проти хама й мародера
    Нас веде Степан Бандера.
    Проти путлєра-маньяка
    І кадирова-собаки,
    Проти мокші із болота
    Нас веде козак Голота.
    Проти рабства і неволі
    Та кривавої сваволі,
    Проти дикої орди
    Кривонос, вперед веди!
    Проти вічного злодюги
    Проти вбивці і катюги
    Станем дружно пліч-о-пліч –
    Кличе нас козацька Січ.
    Начувайсь, неситий враже,
    Від меча ти й сам поляжеш,
    Бо за нами Правди сила
    Й ненька наша – Україна.
    Нас ведуть герої наші,
    Голіруч і в патронташі,
    Від УПА і по сьогодні –
    Україні буть Соборній!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8366

    30 бер. 2022 р.
    Ірина Крамська
    Мы уберём матрац из коридора.
    Мы уберём матрац из коридора,
    Помоем окна, может застеклим,
    А может даже новый дом построим.
    Ведь, главное, — мы скоро победим!

    Вернётся жизнь, и засмеются дети,
    А женщины закрасят седину.
    Мужчины наши, лучшие на свете,
    Ещё расскажут много про войну...

    Затянутся, оставив шрамы, раны.
    Умоет землю тёплый майский дождь.
    И Киев оживёт, и зацветут каштаны.
    В аду до тла сгорит кровавый вождь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8368

    30 бер. 2022 р.
    Галина Чехута
    З Україною в серці
    З Україною в серці
    Я встаю і лягаю,
    Свої мрії відверті
    Від людей не ховаю.

    Я звертаюсь до Бога,
    До високого неба,
    Щоб скоріш перемога
    Світ звільнила із пекла.

    З Україною в серці
    Я живу в далечіні,
    Та, вдивляючись в обрій,
    Бачу храми в руїні.

    Бачу села в завалах
    І міста у загравах,
    Бачу діток в підвалах,
    Кров солдатську на травах.

    Чую гнів лиходія
    І сльозу витираю.
    Та плекаю надію,
    Хоч від болю згораю.

    Вірю, всупереч смерті,
    Жду тріумф щодобово.
    З Україною в серці
    Я пишу кожне слово.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8369

    24 бер. 2022 р.
    Наталя Кушнір
    Хроніки війни. Незламний місяць.
    Незламно! Місяць! Місяць боротьби!
    Ну як, легенько "операція" проходить?
    Ще хочеш лізти москалюго ти сюди?
    Ще мало тобі ранених й "двохсотих"?

    Страшна війна ввірвалась, скільки горя,
    Скільки біди прийшло у кожен дім!
    Та не на часі нам ридати з болем!
    Прийшла пора піднятись в боротьбі!

    Народ наш встав, прекрасний і незламний!
    В запеклий бій йдуть дочки і сини!
    Й життя кладуть за кожен клаптик
    Своєї, Богом даної, землі!

    Не думай, й не надійся, вражий сину
    Нас не здолати, навіть і не мрій!
    Ніхто й ніколи не здолає Україну!
    Ми переможем й відбудуємо дім свій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8370

    30 бер. 2022 р.
    Анна
    Яка красива наша країна
    Яка красива наша країна,
    Які широкі її поля,
    Які безмежні її простори,
    Яка родюча її земля.
    Які високі Карпатські гори,
    З яких збігають швидкі потоки,
    Джерела чисті і Чорне море, Що котить хвилі свої крізь
     роки!
    Які зелені у нас діброви,
    І степ без краю, луги квітучі,
    Дерева стиха ведуть розмови,
    У їхніх кронах --- птахи співучі.
    Які світанки у чистих росах,
    А літні ночі пахнуть медами,
    Верби схиляють додолу коси,
    Немов дівчата,понад ставками
    Волошки в житі, ромашки й маки,
    З дитинства щемно хвилюють серце,
    А до криниці іде дівчина -
    Цілюще срібло ллється в відерце.
    Послала мати води набрати :
    -Йди, доню, швидко та не барися.
    -Отут стояли, отам.... прощались
    До сходу сонця та й розійшлися.
    Стояла дівчина , поникли трави,
    Вона ж до дрібочки все згадала...
    Вже тихий вечір лягав на плечі--
    Дівчина пісню сумну співала.
    Про козаченька, який покинув,
    Хоч обіцявся повік кохати,
    Пішов, сердега та й і загинув,
    Біля криниці не буде ждати...
    Матінка квилить, сумна родина,
    Плаче дівчина, що ж їй тепер?
    А старий батько гордий за сина--
    Знає : героєм за волю умер!
    Ой Україно, скільки ще горя
    Випити треба твоїм матерям,
    Яку данину треба сплатити,
    Пельку набити щоб ворогам?!
    Ой воріженьки, хіба ви без серця?
    Гинуть сьогодні й ваші солдати! ---
    Капають сльози в срібне  відерце...
    Все так не буде, прийде розплата!
    Бо українці козацького роду,
    У їхніх жилах праведна кров!
    За кращу долю,волю народу,
    Будуть стояти на смерть за любов!
    Бо українська найкраща земля,
    Пахне любисток , і рута, і м'ята,
    Живе тут велика і дружна сім'я,
    Вродливі і вірні дівчата...
    Тут небо високе і зорі ясні,
    І хлібом колишуться ниви,
    До Бога злітають молитви- пісні,
    Земля ця одвіку красива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8371

    30 бер. 2022 р.
    Алла
    Без назви
    І згине зло! Розквітне Україна!
    Собою квіти на землі закриють кров.
    Нескорена! І сильна і єдина!
    Загоїть рани і загорне всіх в любов.
    Вирощуючи зерна, нагодує,
    Зігріє сонцем кожного із нас.
    А ми, її красуню, відбудуєм,
    Гарніше стане всіх земних прикрас!
    Це наші землі! І в житті ніколи,
    Не буде спокою ворожим тут ногам,
    Для них могила наше чисте поле,
    І прощення немає ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8372

    30 бер. 2022 р.
    Юрій Волошин
    Сирени
    Сьогодні день черговий, як сирени,
    Лунають голосно в містах,
    Дитячі мрії розбивають,
    І це насправді, не в ві снах.
    Чим завинили наші діти,
    Ті янголятка, що пішли,
    Що споглядають зараз з неба,
    А мали жити й мріяти.
    Як серце крає материнське,
    Туга печалі обійма,
    Ще вчора були у єдинстві,
    До того, як прийшла пітьма.
    Не можу я дивитись в очі,
    Як пояснити ці страхи,
    Руйнує світ дитячий бомба,
    Не вибирає, зносячи дахи.
    Нема загарбникам ніякого прощення,
    За кожен подих відповідь чека,
    За кожен погляд той дитячий,
    За рученята, що до неба простягла.
    Пробачте, що не вберегли вас, рідні,
    Низький уклін від всіх, хто боронить,
    Я вірю, що засяє сонце,
    Наступить перемоги мить.
    Ми завжди будем пам’ятати,
    Ті оченята, посмішки та сміх,
    Віками буде голос ваш лунати,
    Всіх тих, хто вже в війні цій переміг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8373

    30 бер. 2022 р.
    Гібуліна Олена
    Ненька - Україна
    Я не узнаю схожих языков
    Во мне погаснут все мои стремления
    Я изучу лишь шум броневиков
    И грохот «миротворного» вторжения

    Нам некуда бежать, и нет пути
    Зачем искать в границах утешения?
    Такую родину мне больше не найти
    И если уходить – то только в свою землю

    Я так горжусь, что мы стоим стеной
    И что «стена» войной не отвечает
    Кто б мог подумать, что моей страной
    Весь мир свои границы сохраняет

    Пройдут года, услышит, кто был глух
    Растают доли бренного сомненья
    Сломается несущий войны «плуг»
    К всеобщему немому удивлению

    Я донька твоя, рідна моя мова
    Тобі всі оди мої, ненька солов'їна
    Я не впізнаю своє місто знову
    Твої уламки в моїм серці, Україно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8382

    30 бер. 2022 р.
    Ірина Бідюк
    Сльози матерів.
    Сьогодні дощ на вулиці іде
    Це материнські сльози - Сльози матерів.
    Це плачуть - материнськії серця
    За синів, що у полі бою полягли!
    Вже плаче наша ненька Україна.
    Стомилась, але не пада на коліна.
    Ми, до перемоги твердо йдемо
    І з гордістю ім'я - це наша Україна, ми несемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8383

    30 бер. 2022 р.
    Світлана Сащук
    Волинська січ
    І що ти знаєш про Волинську січ,
    сусідська суко, з генами іуди?
    Шпилі свинцю розріжуть твої груди,
    щоб виламати ребра аж до пліч.

    У місці хвойнім, де не чутно сліз,
    загубиш долю, бо ж назвався тілом.
    В твоїх зіницях вигниють приціли,
    аби розрісся наш Волинський ліс.

    Тартар зустріне твій іржавий рід.
    І все найперше, чуєш, недобрате,
    в твоїм зерні забуде проростати,
    бо твій на вік пропащим є нарід.

    Весна іде на зміну протиріч.
    Якби ж ти чув, як зрання піє птаха,
    ти б сперш подумав серцем, паталахо,
    чи варт стріляти у Волинську січ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8384

    30 бер. 2022 р.
    Надія Тихонович
    Скажи мені...
    Скажи, що ти чекаєш вдома,
    Скажи, що є, куди вертатись,
    Скажи лише, що після шторму
    Не будем ми землі цуратись...

    Скажи, що віриш в перемогу,
    Що чуєш шерех моїх крил,
    Скажи, що я знайду дорогу
    У місто, де залишив дім...

    Скажи, що ти вночі заснула,
    Що ковдра тепла твої плечі,
    Як руки, ніжно обгорнула,
    Скажи, що вдома буде вечір...

    Скажи, що чуєш мої вірші,
    Які пишу тобі щодня...
    До тебе я не можу пішки,
    Тому прямую у піснях...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8385

    30 бер. 2022 р.
    Гібуліна Олена
    Война
    Мать плечом прислонилась к крыльцу.
    Вся пропахшая дымом и хлебом.
    Луч рассветный скользнул по лицу
    Как по самому краешку неба.

    Так стоит она в сердце моём -
    В 35 - молодая старуха,
    В чьих сердцах заплутал окоём?
    А за ними война и разруха.

    Там на бруствер взлетает отец,
    Оттолкнувшись от мира земного.
    Переплавив кастет на свинец.
    Если метким быть - пуль будет много.

    Там поля - словно черный сатин.
    Там былиночки выжившей нету.
    Лишь от маминых вдовьих седин,
    В мире том чуть прибавилось света.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8386

    30 бер. 2022 р.
    Оксана Зубенко
    В ніч, коли всі спали... (Присвячується учням Запорізького обласного спортивного ліцею)
    В ніч, коли всі спали, небо запалало,
    Сирени закричали, оголосили: "Війна".
    Зв'язок обірвався, батьки недосяжні...
    Будь проклята війна!
    Пройшов день, третій, п'ятий, а в трубці пустота...
    Проїхати не можна, навколо вражі війська,
    Стріляють по машинам, вбивають всіх людей.
    Та що ж таке твориться?
    Загарбники нечисті стріляють уночі.
    Полохкотять всі вікна, здригаються навколо...
    І чути плач дитини в куточку у вікна.
    І знову Куртєв пише: "Увага! Знов тривога!
    Швиденько в укриття!"
    Всі хутко позбігали, залишили кімнати ,
    В куточок причаїлись, щепочуть лиш: "Війна".
    Не буде переможних у цій війні проклятій,
    Коли страждають діти й зникають в небуття.
    "Я пам'ятаю маму, я пам'ятаю тата," -
    говорить тихо Маша і дивиться вперед...
    "Я хочу так додому... і душать сльози горя,"-
    говорить тихо Саша й тулиться до плеча.
    "А що, сьогодні знову, ми будемо тут спати?" -
    Питає тихо Валя, сідає у стіни.
    А сльози так і ллються, тривога серце крає.
    За мамами сумують маленькі школярі.
    І знову ніч у сховищі, у холоді, без ліжечка...
    Накинула я ковдру Сергію на спині,
    А Віку обнімаю і у чоло цілую, і тихо промовляю:
    "Все буде хорошо... У нас із вами віра,
    Надія у майбутнє, а це непереможне у страшній цій війні.
    Ми ще із вами сядемо, за партами зустрінемось
    І разом прочитаємо параграфи нові. "
    Сьогодні всі ми віримо у єдність нашу сильную,
    у нашу Україну, у мир на всій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8387

    30 бер. 2022 р.
    Валентина Седньова
    Україна
    Я приклад витримки та сили
    Я приклад віри в світле майбуття
    Я приклад для нащадків, в світі
    Я приклад боротьби добра та зла.

    Я приклад відчайдух та долі,
    За цілісність своїх земель, душі.
    Я приклад волі, що живе у слові,
    Коли боронять серденько сини.

    Я за дітей здіймаю гордо крила!
    Караю без жалю' всіх ворогів!
    Я - мати! Сильна, мужня Україна!
    За волю об'єднала люд всіх берегів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8388

    30 бер. 2022 р.
    Христина

    Хтось стукає в двері, боюсь я відкрити
    То руська тварюка прийшла підкорити!
    Так хоче поставити всіх на коліна
    Та знай, не підвласна тобі Україна!

    Ти думав, що просто так буде узяти,
    Людей, які мають за що воювати?
    Вони боряться тут за свободу ночами
    За вільну країну, за брата, за маму!

    Підкорені ми не були і не будем,
    Ми жили життя і далі плануєм
    Ми воїни світла, ми за добро
    Це наша держава, це наше Дніпро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8389

    7 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    А сніг вкриває...
    А сніг вкриває зранені міста,
    Немов голубить землю українську.
    І не один уже собі сказав:
    Ми будем гнати звідси рать ординську.

    А сніг летить на вирви від ракет,
    Та не притишує роз'ятренії рани.
    Я вірю, що ми вирвемось з лабет,
    Що нам скував москвин поганий.

    А сніг притрушує вже залишки орди,
    Що всіяла ліси, поля, дороги.
    Москвинська мати, сина ти не жди,
    Він не повернеться на батьківські пороги.

    Сніг замітає сльози, горе, біль
    І вигартовує незміряную лють.
    У нас тепер одна мета і ціль -
    Перемогти й ніколи не забуть…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8390

    30 бер. 2022 р.
    Микола
    Хотят ли русские войны?
    Не понимаю! Не пойму!
    Из сердца как убрать войну?
    Забыть погибших в той войне
    Сродни предательству вдвойне!
    Как может русский ветеран
    Гордиться язвой рваных ран
    На теле внуков и сынов,
    Ещё живых, но мертвецов.
    Гордиться тем, что их тела
    Земля Украины приняла?
    Иль кровь наследников Побед
    Есть эликсир от разных бед?
    Неужто слезы матерей
    Всё в 41-м.  А теперь?
    Ведь топчут внуки и сыны
    Могилы братские войны,
    Где прах их дедов и отцов
    Взывает к миру подлецов.
    Звучит набатом средь огня
    Войны сегодняшнего дня!
    И в звуке том один вопрос -
    Среди крестов в тени берёз,
    Среди оглохшей тишины -

    Хотят ли русские войны???

    Но видно не настал тот час
    Ни в 41-м, ни сейчас.
    Ведь патриарх Руси Кирилл
    Не мир, войну благословил!
    Насколько хватит слёз и сил
    При виде вырытых могил,
    В которых кровь людей, не сок,
    Течёт в расплавленный песок...
    И рядом русских нет берёз...
    Насколько хватит горьких слёз!?
    Народ Руси, раскрой глаза.
    Не к вам с мечом, а вы гроза.
    Орёл двуглавый гидрой стал,
    В крови ползёт на пьедестал.
    Но кровь людская не вода,
    Стечет она, пройдут года...
    И спросит кто у тишины -

    Хотят ли русские войны???
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8391

    11 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Українське сонце
    ХХІ століття.
    Хижа, люта орда
    Пре на вкраїнську землю,
    Все на шляху зміта.
    Колись моя бабуся
    Казала такі слова:
    «Все пережити можна,
    Тільки б не війна!»
    Пройшло трохи менше століття.
    І все повторилося знову:
    Бомби, смерть, жахіття….
    І народ за Вкраїну горою.
    Знову гудить сирена –
    Смерть на крилах летить.
    Це не із фільму сцена.
    Це Україна кричить,
    Це Україна благає
    Небо і Бога, і світ:
    « Діти мої вмирають,
    Врятуйте, захистіть!»
    Чи можна назвати людиною
    Того, хто бомбить міста?
    Інтернет рясніє світлинами,
    Як москвин мирний світ розпина.
    І встають, немов фенікс, герої
    Боронити і села, й міста.
    Весь народ подає їм набої,
    Весь народ свій дім захища.
    Нічого в орків не вийде,
    Бо кров козацька вирує.
    Українське сонце ще зійде,
    Мирним небом іще завеснує.
    Пліч-о-пліч встає Україна.
    І скрізь, мов молитва, луна:
    «Ні, не вмре моя Батьківщина,
    Бо в нас віра і міць жива!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8392

    11 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    А пам'ятаєте?
    А пам'ятаєте: ще
    вчора були ми щасливі?
    Раділи сонечку,
    Раділи зливі.
    Тихенько ввечері
    Читали книжку,
    Лягали в тепле і зручне ліжко.
    Один до одного
    Йшли на гостини,
    Садили квіти біля хатини.
    І мандрували кругом і всюди.
    Життю раділи, як усі люди.
    Йшли на роботу,
    Трохи бурчали,
    Що учні щось на уроках не знали.
    Жалілись на маски і карантини.
    І тут же раділи за успіх дитини.
    Збирались разом
    За щедрим столом.
    О, як же недавно й давно це було.
    Як швидко змінилися пріоритети.
    Щастя розбили бомби й ракети.
    Тепер ми щасливі,
    Що день прожили,
    Що голос почули своєї рідні…
    А пам'ятаєте: ще
    вчора були ми щасливі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8393

    12 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Хто сказав, що нас можна зламати...
    Хто сказав, що нас можна зламати?
    Якийсь фюрер з бункера свого?
    Якийсь псих із першої палати?
    Якесь штопане, обгаджене пуйло?

    Подивися, світе, на Вкраїну!
    Встали всі герої як один
    Боронить її в лиху годину
    Пліч-о-пліч і донька, й син.

    В нас нема ні Заходу, ні Сходу.
    Цільність є й міцнішає щомить.
    Так народжується дух народу.
    І так лють на ворогів кипить.

    По усіх фронтах їх будем нищить,
    У кишені насипать насіння,
    Щоб де згинули, на тому місці
    Виростало соняхів проміння.

    Хто сказав, що нас можна здолати?
    Самопроголошений бульбаш?
    Ті, кого всі будуть проклинати?
    Хто своїх же нищить повсякчас?

    Вам же говорилось про частини?!
    Вибирати можете самі:
    Або поверніть на москівщину,
    Або по частинах у труні!

    Вам про решту й залишки казали?!
    Залишки доб'ємо – дайте час.
    Й решту недобитих приєднаєм
    До залишених в розораних степах.

    Он лежать в землиці українській
    І контрактники, й строковики.
    Крячуть ворони всім матерям москвинським:
    «Сина ти додому вже не жди!!!»

    Хто сказав, що нас можна зламати?
    Не ламаємось й не гнемось від біди,
    Бо за нами Україна-мати
    Буде жити і цвісти віки.

    5.50. Сирена.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8394

    14 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Україні
    Рідна мати моя,
    ти ночей не доспала.
    Колотила коктейлі,
    допомогу збирала.
    Ти в підвалі сиділа,
    ти молила, чекала,
    ти в огні не згоріла,
    кожен раз воскресала.
    Твої очі блакитні,
    карі, сірі, зелені
    стануть докором світу
    за відкритеє небо.
    Ти собою закрила
    діточок України.
    Твої зламані крила,
    розшматована спина….
    Твої струджені руки,
    серце кров'ю стікає,
    але б'ється ще, стука,
    лиш на мить завмирає.
    І думки твої линуть,
    де бої йдуть запеклі.
    За доньку і за сина –
    окупантів у пекло!!!
    Рідна мати Вкраїно,
    Моя зранена пташко,
    з обгорілими крилами
    йдеш у бій ти безстрашно.
    Ми орду переможемо,
    бо у серці є віра.
    Ми цю віру примножемо –
    буде міць, лють і сила.
    Простилаєш рушник
    Ти своїм оборонцям.
    Вірю зійде зоря
    Українського Сонця!

    7.39. відбій повітряної тривоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8396

    30 бер. 2022 р.
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Війна війною,
    А життя тече.
    Візьми з собою
    Сумку на плече.

    Візьми надію,
    А сумнів облиш.
    "Знову зрадію!" -
    Собі ти звелиш.

    Хоч кожного дня -
    Нове це життя,
    У когось рідня
    Пішла в небуття.

    Маємо жити
    В пам'ять про них!
    Біль пережити
    В муках тяжких.

    Душу від болю
    Зцілимо з часом
    І нашу волю
    Виборем разом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8397

    16 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Мамо, чи буде ранок?
    - Мамо, чи буде ранок?
    - Буде моє маля!
    Зустріне іще світанок
    зранена наша земля.
    - Мамо, а день ще буде?
    - Буде, моя дитино!
    У нас сильні і мужні люди,
    Ми ворога скоро зупинем.
    - Мамо, а буде вечір?
    - Буде, моє янголятко!
    У татка сильні плечі,
    Він ворога буде гнати.
    Не зігнеться і не відступить,
    Бо ми за його спиною,
    Він нас дуже-дуже любить,
    А тому нам мир відстоїть.
    Відродиться з тла Україна.
    Відбудуємо рідні пороги.
    Настане щаслива година -
    Пролунає наш гімн перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8398

    19 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    А птахи все додому летять...
    Війна – не війна,
    А птахи все додому летять.
    Вони кожного разу
    У рідну домівку вертають.
    Та чи тишею будуть
    Звичайні їх гнізда стрічать?
    Чи знищені всюди,
    де орки бездушні стріляють?
    Летять журавлі….
    Лелеки додому летять,
    журливо кружляють,
    шукаючи свої обійстя.
    Та як же крилатим
    Домівку свою упізнать?
    Де стріха з гніздом?!
    Там вирви й ракет гострі вістря!
    Де заводі тихі?!
    Блакитне плесо ріки?!
    Там збурені води
    Із кров'ю змішались.
    Додому летять перелітні птахи,
    на місце, з яким восени попрощались.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8399

    19 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Сирена
    Сирена виє, наче хижий звір.
    Бринить тривожно лист у верховині.
    Дядько Степан, хоч вір, а хоч не вір,
    Тре кабачки надворі своїм свиням.
    Гудить сирена, аж дрижить повітря.
    І серце в жасі тихо завмирає.
    Тітка Оксана вийшла на подвір'я
    І потихеньку сухий лист згрібає.
    Кричить сирена – очі всі у небо.
    І пес із будки скиглить, як дитя.
    А селянину є одна потреба -
    Городи порать, бо прокинулась земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8400

    20 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Нічка, ніченько...
    Нічко, ніченько, стань темнішою,
    Сховай зорі за темним серпанком.
    Наша лють стає ще сильнішою,
    Виростає ще більше до ранку.

    Через що? Не питай! Не до цього!
    Глянь у погріб: сидять пташенята.
    Сховай, нічко, від світу німого
    Й від бездушного мокшанського ката.

    День і ніч, і вже тиждень у ямі.
    Ні скориночки хліба немає.
    Та тепло є сердець між нами,
    І маля знову гімн співає.

    Тихо! Тихо!.. хтось там знадвору
    Гримить чоботом над головою.
    Чи то воїни наші суворі,
    Що стоять за нас всіх горою?

    Ляда скрипнула. Небо ясніє.
    Добрі очі в вусатого дядька.
    Теплом погляд його зігріє.
    Й сильні руки, як в їхнього татка.

    Над дорогою кулі свищуть –
    Під мостом заховались пташата.
    Сходить місяць все вище і вище –
    Небо рве ракета крилата.

    Є дорога життя, а є – смерті.
    Нічко, вибір тепер за тобою:
    Чи життя буде вщент роздерте,
    Чи ми землю свою відстоїм.

    Нічко, ніченько, стань темнішою,
    Сховай зорі за темним серпанком.
    Наша лють стає ще лютішою,
    Виростає ще більше до ранку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8401

    24 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Знов світанок з сирени почався....
    Знов світанок з сирени почався.
    Як струна натягнулось повітря,
    Ранок вибухом розірвався,
    Розкололось небо вістрям.

    І розпечене сонце вставало,
    Небокрай фарбувало криваво.
    Німотою мільйони кричали:
    Чиясь зірочка янголом стала!!!

    І тривога давила на мозок,
    Страх за рідних розчавлював серце.
    У душі вирували грози,
    А у намірах дикі смерчі.

    Там , де страх був, -   впертість гартується.
    Там, де відчай був,  -  лють клекотить.
    Там, де сльози,   - там мужність воскресла.
    « Помстимося!» - над світом летить.

    Помстимось за зруйновані долі,
    За розбомблені села й міста.
    Хто у серці несе світло волі,
    В кого в серці Вкраїна свята.

    Будем гнати ординців проклятих,
    Будем нищити їх повсякчас.
    Ні за що наш народ не здолати,
    Не збороть і не скорити  нас.

    Де один був – двісті підніметься.
    Ми, як фенікс, відродимось знову.
    Українське ще сонце засвітиться
    Стягом нашої перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8404

    30 бер. 2022 р.
    Катерина Литвиненко
    Кто-то уехал
    ***
    Кто-то уехал, спасая себя и детей,
    Кто-то остался, причины для этого рАзны,
    Кто-то уехал от ужаса близких смертей,
    Кто-то остался, возможно, минуя соблазны.

    Кто-то слабее, кто-то сильнее, не суть,
    Меряться патриотизмом не лучшее время,
    Тех, кто уехал, частично уже не вернуть,
    Тем, кто остался - по силам нелёгкое бремя.

    Каждый ведь сам выбирает и Веру, и Путь,
    Каждый в ответе - и перед людьми, и пред Богом,
    Хочется всем пожелать - быть добрее чуть-чуть,
    И не судить ни других, ни себя слишком строго.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8406

    30 бер. 2022 р.
    Микола
    Я українець!
    Мы украинцы! Мы не малороссы!
    И если кто с небес вам камни сбросит,
    Так вдячність це за вашу доброту,
    За людяність безмежну і святу,
    Любов до ближнього. Чи в тому є вина,
    Що українець я! А не шматок лайна!
    Я никого обидеть не хочу,
    Но слов никак не выбросить из песни...
    Под звуки выстрелов в убежище лечу
    И с уст слова слетают раньше мысли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8407

    1 бер. 2022 р.
    Марина Сухач
    Шість років їй було…
    Шість років їй було…
    Це меньше, ніж війні.
    Великі очі з подивом… відкриті..
    Її ми врятувати не змогли,
    Ми не змогли від смерті захистити.
    Весь світ побачить очі лікарів,
    Від сліз не має слів і серце стине,
    Бо на операційному столі лежить
    маленьке бездиханне тіло…
    Як можна передати всю ту лють,
    Що в серці запікається залізом??!!!!
    Маленькі янголяти в довгу путь
    Летять над чорним небом України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8408

    27 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Там, де хатки біленькі пишались в вишневих садах....
    Там, де хатки біленькі пишались в вишневих садах,
    Обгорілі руїни із докором дивляться вдаль,
    Сльози скроплюють попіл в старечих руках,
    Серце крає розпечена лють і незміряний жаль.

    Там, де вчора дитячий майданчик, як вулик, гудів,
    Скрипом зламана гойдалка круків лякає,
    Драмтеатр завмер, дитсадочок заціпенів,
    Школа сумом порожніх приміщень вітри розганяє.

    Ось і затишний парк, наче з фільму жахів обізвався,
    Тут потрощені верби, ялини і клени, й дуби,
    Водограй був – від граду снаряд розірвався,
    Розділивши на «до» і на «після» людські світи.

    Там, де мир був, де щастя плескалось безкрає,
    Де родини збирались за щедрим сімейним столом,
    Розшматоване тіло Вкраїни кров'ю стікає,
    Вже не буде того, що колись тут було.

    Але якби не тішилась дика орда московитська,
    Їх банкет на крові захлинеться, бо ми не здамося.
    До останнього ворога будемо биться,
    Щоб пророцтво Тараса Шевченка збулося:
    «І на оновленій землі
    врага не буде, супостата,
    А буде син, і буде мати,
    І будуть люде на землі»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8409

    26 бер. 2022 р.
    Сухач Марина
    Перемога до нас прийде!
    Саджаю квіти, бо буде літо!
    Вже не спинити мою весну.
    Не згасне сонце, не стихне вітер,
    А море змиє твою сльозу.
    Все буде добре, я точно знаю!
    І Перемога до нас прийде.
    Росою з квітів промиє рани
    І Україна знов зацвіте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8410

    4 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Не плач, окупанте
    Не плач, окупанте…
    Не плач, москвинський окупанте,
    На камеру сльози не лий.
    Тебе не жаліли ні батько, ні матір,
    Коли посилали сюди.

    Ти йшов в Україну
    Безжально вбивати
    Жінок і маленьких дітей.
    Чому ж ти не думав,
    Поки не спіймали?
    Тож стоп! Сльози не лий!

    Ти кажеш: «Не знав!»
    Ти кажеш: «Навчання!»
    В очах же ні краплі вини.
    І матері ваші за декілька грошів
    Ведуть на убій синів.

    Не плаче у полі
    москвинська падлюка,
    Бо вже він простий перегній.
    Земля українська всипана трупами
    москва, забери сморід свій.

    А ви, білоруси, картопляні драники,
    Лізете теж у війну.
    Вдягайте коричневі собі підштаники –
    Це те, що потрібно лайну.

    Не плач, окупанте. Ці сльози не щирі.
    Ти вбивцею став, то ж лежи у могилі,
    Де навіть немає хреста.
    Бо твоя московія тебе ховає
    Без імені, наче бомжа.

    А мамка утреться
    І далі продовжить
    Співать дифірамби пуйлу,
    Бо всі московити так чи інакше
    Мають душу гнилу….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8411

    30 бер. 2022 р.
    Дарья Одесская
    Вернусь
    Уехала? Предатель я?? Пусть так.
    Но сердцем и душой я в Украине.
    Молитва же моя: «пусть русский враг
    Взорвется на своей проклятой мине».

    Уехала? Предатель я? Пусть так.
    Но сердцем я с любым другим солдатом,
    Который носит сине-жёлтый флаг.
    И лучше смерть, чем быть россии братом.

    Уехала? Предатель я? Ну что ж.
    При встрече просто плюньте мне под ноги.
    Но никогда не кину в спину нож,
    Как пророссийские укропы-бандерлоги.

    Уехала? Предатель я? А ты?
    Твердящий, что «за мир при русской власти».
    За мир такой кровоточат кресты,
    И церкви разлетаются на части.

    Уехала? Предатель я? Так вот..
    Скажу тебе, не побоявшись Бога.
    Уехала. Предатель. Но зовёт
    Меня домой обратная дорога.

    Уехала. Предатель. Но вернусь,
    Когда вся нечесть захлебнётся кровью.
    Я - украинка за границей. Но не трус.
    И сердце у меня полно любовью.

    Пойми, меня судящий человек…
    Бегущих от войны никто не судит.
    Поверь, что этот временный побег
    Душа моя вовеки не забудет.

    Зато когда приходит в дом беда,
    Не лью напрасно немощные слёзы.
    Вернусь в страну, отстрою города.
    Тогда и будет от меня побольше пользы.

    А ты сиди на месте, причитай,
    И верь, как раньше, в сказочку о братьях.
    Но лучше я умру, ты так и знай,
    Чем буду жить во вражеских объятьях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8413

    30 бер. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Коли закінчиться війна
    Одного разу ми прокинемось,
    Нам дивно пташка заспіває,
    І її пісенька чудова
    На весь садочок пролунає,
    Коли закінчиться війна…
    Одного разу у віконечко
    Промінчик сонечка загляне,
    Всміхнуться зорі в очах донечки,
    І син обійме свою маму,
    Коли закінчиться війна…
    У полі соняхів без ліку
    Зійде й потягнеться до сонця,
    вдячні ми будемо довіку
    нашим безстрашним оборонцям.
    Постане місто з-під уламків,
    З тліну відродиться країна,
    На брухт підуть ворожі танки,
    І заквітує Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8416

    30 бер. 2022 р.
    Микитюк Анастасія
    Світ 2.0
    Сьогодні ми живемо в іншому світі -
    У світі війни,
    Де панує людська потвора - насильство й жадоба - подружка її.
    В нас відтепер інакші закони, нав'язані кимось й незнано чому,
    Принцип до речі простий: пускай в голову кулю без питань
    будь то дитина, матір її чи старигань,
    Бачиш школу чи дитсадок - зруйнуй його вщент
    І як хтось підійме жовто-блактитний, знай його вирок - смерть.
    Ідеологія ця тримається як і світ на китах:
    Себто без вагань, без питань і без знань.
    В нашому світі під забороною люди й любов,
    Замість них кудлаті істоти з нашивкою "зет", що чують кров.
    Вони фізично сильні, проте розумово слабкі,
    не відрізняють поняття правди  від брехні .
    Чудернацькі створіння, що вештаються містами, не знають тепла,
    Мороз ненависті огортає зсередини їх незграбні тіла.
    Схожі на роботів, вони глухі і німі,
    не мовлять без дозволу, не дивляться без докору, живуть у пітьмі!
    З приходом цих чоловічків ми живемо в іншому світі
    В світі зла
    Все ще вірим в краще, боремось і любим життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8417

    30 бер. 2022 р.
    Галина Скабедіна
    Мій настрій....
    Мій настрій зараз...вірш мій!

    Ми не забудемо цей день ніколи...
    Як пролунали наші телефони ...
    І нам казали рідні голоса:
    Ти, прокидайся - почалась війна....
    ..................
    І сльози, біль і так щемить в грудях -
    І що робити??? Як нам далі жити???
    І в цей момент жахіття в головах..
    ...........
    У серці все, як начебто зажато
    А в голові сирена завива....
    Як Україну можна не любити?
    Чому в наш дім прийшла війна?
    ......
    Повинні люди все тепер покинуть
    Свій дім, свій там якийсь уклад...
    І їхать зі своєй України
    У невідомість.... якось так....
    .........
    Але я вірю - це все скоро закінчиться!
    І повернуться друзі у дома...
    І ось тоді у нашу Україну
    Ввірветься радісно весна!!!!
    ...
    І залучає пісня в кожній хаті,
    А на подвір'ях - щирий сміх,
    Дитячі голоси будуть лунати
    Бо Україна - то є ми!!!!!
    ......

    Я дякую, за кожний добрий ранок -
    Тим хлопцям, що наш спокій бережуть!!!
    Ви бережіть себе, хоробрії козаки,
    бо вдома кожного з вас ждуть!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8418

    30 бер. 2022 р.
    Грисько Іванна
    Настане день
    Коли настане день,
    Закінчиться війна
    Всіх міцно обійму
    Та видихну сповна.

    Всміхнусь сама собі
    Розправлю плечі я
    І з гордістю скажу:
    Це є моя земля!

    З обличчя зникне страх
    Всі барви зацвітуть
    Але увесь цей жах
    Не зможемо забуть

    Нескорена і вільна
    Була і будеш ти
    Чарівна Україна
    Найкраща на землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8419

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Бреус
    Русский солдат
    Мне так тебя жалко, русский солдат,
    На нашей земле оказаться не рад.
    Тебя привезли к нам ночью, тайком.
    Тебя накормили протухшим пайком.
    Ты молод совсем, не пожил ведь ещё,
    А злой командир толкает в плечо.
    В руки твои он дает автомат,
    Целишься ты в украинских ребят.
    Но жуткая правда открыта тебе,
    Преступников нет на цветущей земле.
    Тут нет ни бандер, ни нацистов, ни зла
    Смотрели с укором чужие глаза.
    Ведь много раз слышал: "Езжайте домой!"
    А ты, ну а что? Простой рядовой.
    Ты пешка безвольная в этой игре
    И не победить в жестокой войне.
    Часы твоей жизни скоро пробьют,
    Воюя за смерть - тебя первым убьют.
    И мать не узнает, и друг не найдёт,
    И жизнь твоя просто бесследно уйдёт.
    Уже не вернёшься к семье ты домой
    Лишь в братской могиле найдёшь свой покой.
    Зачем же, скажи, ты пошёл воевать?
    И сном тебе вечным теперь отдыхать.
    Мне так тебя жалко, русский солдат,
    Разве не видел? Тебе никто тут не рад!
    Землёй засыпают мокрый овраг,
    Хотел стать героем, а умер как враг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8421

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія Бреус
    Ластівка
    Ластівко мила,
    Донько весни,
    Мир в Україну
    Скоріш принеси!
    Лети далеченько
    В безкрайні поля,
    Скажи всьому світу
    Яка це земля.
    В нас річки та села,
    Зелені ліси,
    Високії гори,
    Широкі степи,
    Долини квітучі,
    Безкрайні лани,
    А ми Україні
    Доньки й Сини.
    Ти, пташко рідненька,
    Сльозинку сховай
    І піснь перемоги
    Скоріш заспівай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8422

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Литвин
    Усе буде, Україна!
    Сидимо на підлозі у ванній кімнаті!
    Над нами - літаки москалів, прокляті!
    Над нами ракети, над нами - терор!
    А в деяких містах вже почався мор!

    Та ми знаєм, що за нами є наша держава!
    ЗСУ - молодці! І Зеленський - красава!
    Ми знаємо, що ми - на своїй землі!
    Наваляємо потворам! Дамо відсіч цій русні!

    У нас є віра, і воля і жага до перемоги!
    Хоч нам зараз дуже важко, іншої нема дороги!
    Мусим встояти, витримати всі тортури!
    В українців воля сильна! Ось така наша натура!

    І нехай бояться ті, хто дітей наших вбиває!
    Не пробачимо! Нізащо! Всіх їх пекло вже чекає!
    Ми відіб'ємось! Не вперше! Наша правда - наша сила!
    Тож - тримайтесь! Зовсім скоро -
    Усе буде, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8423

    30 бер. 2022 р.
    Наталія
    Присвячення всім жінкам України
    В моём доме темно и тихо.
    Я опять привыкаю к разлуке.
    Большей веры мне не дано,
    Чем в надёжные, сильные руки.

    Всего тридцать минут назад
    Ты меня обнимал три минуты.
    А потом ты ушёл в самый ад,
    Чтобы вымерли черти и суки.

    Ты себя береги, мой родной!
    Ну а я, склонилась в молитве -
    Чтобы ты возвратился живой,
    Победителем в чёртовой битве!

    На рассвете выйду встречать, -
    Звук сирен на всегда отключили, -
    Чтобы снова тебя обнять,
    Чтоб жить снова вместе в мире.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8424

    30 бер. 2022 р.
    Іванна Грисько
    Минали дні...
    Минали дні... А їх вертали...
    Та не живих - у цинковій труні.
    І так навколо всі ридали -
    Бо то чиїсь сини, брати, чоловіки...

    А сива мати, сліз уже немає
    Всі виплакала, віддала землі
    Сидить в куточку, споглядає
    Син не прийде, не скаже: Я живий!

    Вона ж за нього так молила
    Усіх святих, і Господа Отця
    Додолу падала, просила:
    Благослови моє дитя!

    Та зла війна не вміє співчувати
    Лиш холод й кров присутні їй
    Все пережити треба...Не втрачати
    Надію й віру у спокій.

    Біда мине. Усмішка буде...
    На лицях у дітей - війни
    І кожен з нас ніколи не забуде
    Всіх, хто віддав життя за мир!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8426

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Литвин
    В голове моей опилки - Не-Бе-Да!
    Россияне говорят всем - в Украине Не Война!
    В телевизоре сказали - украинцы всем соврали!
    И теперь с землей равняют свои села, города!
    Но ведь нет же тысяч трупов! Фотошоп! Монтаж! Вранье!
    А в правительстве бандиты, наркоманы и жулье!
    Всем нацисты заправляют! Русских бьют и обижают.
    И на мове заставляют говорить их день за днем!
    А кто против что-то скажет - тех в тюрьму скорей сажают!
    Или хуже - поливают несогласных тех огнем!
    Убивают, истребляют! Геноцид им объявляют!
    По ночам, вместо молитвы, все Бандеру проставляют!

    Так укропы обнаглели! Хим-расправу обещают!
    Белорусов бедных с батькой в свои распри завлекают!
    Дальше - больше! Отправляют на Россию голубей!
    Чтоб несли они холеру и болезни всех мастей!
    А еще, вот бесьи дети! Базой НАТО угрожают.
    Нет, ну это уже слишком! С красной кнопочкой играют!

    То ли дело - русский люд!
    Их, спасателей, все ждут!
    Путин дал понять прекрасно,
    что добро, а что - опасно!
    Разъяснил, кто прав, кто нет.
    Ну умен же этот дед!
    Операция пройдет - заживет тогда народ!
    Не беда, что доллар 200,
    а от сына нет и вести!
    Нужно драться! Против всех.
    И тогда - придет успех!
    Мир от русских отвернулся?
    Путин прав - весь мир свихнулся!

    Русские народ спасают!
    И своих - не оставляют!

    "В голове моей опилки! Да! Да! Да!"
    Не понять умом Россию - никогда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8427

    30 бер. 2022 р.
    Катерина Бершадська
    Ще зійде мак
    Лють перемелює страх.
    І колись на твоїх руїнах
    Розквітне червоний мак,
    Люба моя Україно.

    Поховаємо вбитих в полях -
    Тих, хто за неньку загинув.
    Яскраво палатиме мак
    У вільних степах України.

    Зараз всю волю - в кулак!
    І в ім'я батька та сина
    Борімося! Зійде мак
    Червоним, як кров, Україно!

    З попелу, у віках
    Підніметься Батьківщина,
    В якій червоніє мак,
    Якої ім' я - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8429

    30 бер. 2022 р.
    Карпик Марія
    Все буде, Україно!
    Все буде Україна,
    Земля наша родинна!
    І мати, і дитина,
    І квітнути калина.
    Поля із пшеницями,
    З пахучими хлібами.
    Багатими лісами,
    Й вишневими садами.
    І мальвами під тином,
    Річками з тихим плином.
    З зеленими гаями
    Й душевними піснями.
    І прилетять лелеки
    З теплих країв далеких.
    В гніздо своє лелече,
    Щоби ростить малечу .
    Закінчиться негода.
    І оживе природа,
    У солов’їнім співі
    та яблучнім наливі.
    Воскресне наша воля -
    Щаслива стане доля
    В малинових світанках
    І золотих серпанках.
    Спокоєм часоплину
    Обгорне Бог нам днину,
    Й загоїмо руїни
    На тілі України.
    Й пташиним голосінням
    Заграють гаї в тінях
    Й оселиться віками
    Любов та мир між нами.
    Соняхи придорожні
    Вклоняться подорожнім.
    І будуть проводжати
    Нас матері від хати,
    Щоб краю міць кувати
    Й освіту здобувати,
    І рідну нашу неньку
    Для внуків будувати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8430

    30 бер. 2022 р.
    Костя
    Моїй Україні - Матері Героїв
    Скільки сонця в твоїх долонях!
    Скільки неба в твоїх очах!
    І нестерпно мені до болю
    Тебе бачити знову в сльозах.
    Чорним смутком чоло покрила,
    Не співають вуста пісень.
    Чому знов, Україно мила,
    Ти хорониш своїх дітей?..

    Імена їх - то в серці рани.
    Кожна дата - то плач і біль.
    Але я, моя нене, знаю -
    Згине кат, згине смуток твій!
    Скільки сонця в твоїх долонях!
    Скільки неба в твоїх очах!
    Батьківщину до кращої долі
    Понесу на своїх плечах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8431

    30 бер. 2022 р.
    Карпик Марія
    Молитва за Україну
    Стою на колінах в молитві до Тебе…
    Пречиста, спаси!
    Моїй Україні вернуть мирне небо,
    Ісуса проси!
    Хай сонце свободи весна нам осяє,
    Та тиша прийде.
    І землю мою українську обійме
    проміння святе.

    Щоб дітям радіти, лугам зеленіти,
    А квітам цвісти.
    Коханим  єднатись, родинам ріднитись -
    В світ щастя нести.
    Молюся я Богу за рідну Вітчизну,
    За мир на землі.
    Щоб нашу велику вкраїнську родину
    Минули дні злі.

    Молюся я за неньку Україну,
    За наш великий вольовий народ.
    За мир та спокій молюся уклінно,
    Щоб не було повік в житті скорбот.
    Щоб Божа мати всіх нас обгорнула,
    Ісус вберіг Вкраїну від біди.
    Та кожна ненька радісно зітхнула
    І будувалися в любов мости.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8432

    30 бер. 2022 р.
    Дмитро Троян
    Емігрант 21 ст
    Я зрадник своєї долі,
    Я заручник своєї ситуації,
    Той хто нічого у світі не знає,
    І шукає тут користь маніпуляції,
    Я приречений бути у пошуках,
    Невідкладних муках совісті,
    Пам'ятай, що я тут не скорений,
    Красний місяць залитий повністю.
    Чи то доля моя тут вишита,
    Чи то я тут шукаю прихистку,
    У обіймах тону я повністю,
    Не чекаю на те що прийдеться,
    І на теє святеє правило,
    Є у мене одна лиш відповідь,
    Ти заплатиш за все, що скоєно,
    І без сумніву будеш зраджений,
    Своїм власним оточенням клоунів,
    Котрі вірять, що дух в нас зламаний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8433

    11 бер. 2022 р.
    Марина Кашуба
    Зриває біль
    Зриває біль із серця в одну мить
    Усі бар'єри всі броніжелети
    І все навкруг червоним вже кипить
    І пролітають із життя сюжети

    Зриває біль із серця голос твій
    Лунає постріл у нічній заграві
    А потім в тиші голосно німій
    Куйовдить вітер кучері русяві

    Зриває біль із серця ту любов
    Яка ще вчора розквітала рясно
    А землю поливає люта кров
    І сум фарбує посивіле пасмо

    Зриває біль із серця в одну мить
    Усі бар'єри всі броніжелети...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8434

    30 бер. 2022 р.
    Оксана Кожухарь
    Я була маленька
    Я була маленька
    Гралася в ляльки,
    Одна була мама
    Інші це доньки
    І я так хотіла дорослою стати
    І як моя мама доньку одягати
    Та цього не буде,
    не буде вже завтра,
    Бо мене убив ти російський солдате ,
    Як ти міг просто так вбивати?
    Українські діти в мами забирати?
    Я ж хотіла тільки,
    В нашім домі жити
    І сім'ю любити,
    А не так спочити ...
    Невже не заслужила?
    Хіба тебе просила
    Мене убивати?
    В твоїм серці брила
    російський солдате!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8435

    16 бер. 2022 р.
    Марина Кашуба
    Сьогодні наснилася тиша
    Сьогодні наснилась тиша
    В хвилинах бентежного сну
    Десь у холоднім підвалі
    Куди я щоночі спішу

    Сирени наповнюють місто
    Проникливо в кожний куток
    Війна - це слово зі змістом
    Найважчий в житті урок

    Зафарбовано сивим волосся
    Від горя змарніло лице
    А на фото я десь у колоссі
    І тоді ще не знаю про це

    Минають години як роки
    А потім здається що час
    Уже не рахує кроки
    Він просто іде повз нас

    Світанок у березні зимний
    Та серце жадає весну
    Сьогодні наснилася тиша
    В хвилинах бентежного сну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8436

    30 бер. 2022 р.
    Lili Kucher
    Бог не виїхав з України
    В той день, як росія на нас напала,
    Бог сидів з усіма в підвалах,
    Під звуки сирени, ракетні удари,
    Його то благали, а то проклинали.
    Він волав до світу про допомогу:
    Я дав вам вибір! Не чиніть злого!
    Бог ніс інвалідний візок із солдатом,
    Він був волонтером, військовим, медбратом.
    Бог витягував людей з-під завалів,
    Коли по містах невинних вбивали.
    Бог взяв синьо-жовтий прапор в Херсоні,
    Закривав небо своїми долонями.
    Він згорів до тла в житлових кварталах,
    Його підривали, бомбили, стріляли.
    Він їжу готує, у дім свій приймає,
    В дорозі Бог з тими, які знемагають.
    Хтось Бога не бачить, гадає, покинув.
    В той час Він із Бучі вивозив дитину.
    Дає себе знову Господь розпинати,
    Щоб наші страждання на себе узяти.
    Він близько, Він поруч, у кожній людині,
    Не бійся, не виїхав Бог з України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8437

    30 бер. 2022 р.
    Оксана Кожухарь
    Рівно місяць
    Сьогодні рівно місяць
    Як в Україні не дзвенів будильник
    І з того четверга почався новий відлік
    Усе враз поділилось на до і після
    Усе мов зупинилося, хоч час не зупинити
    Сьогодні рівно місяць, як перестали жити.
    Та стали цінувати, як почали втрачати
    І смак відчули щастя, тому ніхто не здастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8439

    30 бер. 2022 р.
    Анна Бахтіна
    Чека
    Підстреленим птахом шубовснуло небо
    В холодну воду.
    Чужі кирзаки пригорнули до себе
    Дівочу вроду.
    Літає відьмак понад цвинтарем долі
    Один. Без чеки.
    Копають жінки бур’яни в дикім полі.
    Бідні жінки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8443

    30 бер. 2022 р.
    Анна Бахтіна
    Щем
    Спалений щем під снарядним дощем.
    Тихо.
    Країно, ховайсь під моїм плащем.
    Лихо.
    Рвуться серця аж до кінця
    Світу.
    Небо несуть, ніби мерця,
    Діти.
    Зі шкільних дисциплін - лише джавелін.
    Канонада.
    Людям у спину любов навздогін
    з "Града".
    Німа порожнеча - мов сльози лелечі -
    Стікає.
    Ось хтось найдорожчого пса - на плечі
    Й тримає.
    Тримає пса, немов небеса
    Над нами.
    Скрапує в полі червона роса
    Іменами.
    Розіп'яли міста, неначе Христа
    Знову.
    Уночі заспівали зенітні вуста
    Колискову.
    На світанку ж рано зализує рани
    Людина.
    А солдати тримають, мов перші тюльпани,
    Країну.

    Спалений щем під снарядним дощем.
    Бийся,
    Бийся, країно, і під моїм плащем
    Грійся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8449

    30 бер. 2022 р.
    Ігор Буря
    На словах чи на ділі?
    Кожен робить вибір свій,
    Мовчки мовчати чи стати у стрій?

    Про ворожу перемогу волати,
    Чи за мир своєї країни воювати?

    Бути воїном на словах чи на ділі?
    Хизуватись тілом своїм,
    Чи мовчати про шрами на тілі?

    Бути безстрашним під шафе,
    Чи мати сильний дух у тілі?

    Однак, кожен робить вибір свій,
    От тільки на словах чи на ділі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8450

    30 бер. 2022 р.
    Андрій Собчук
    Лист татові-солдату
    Мій тато не поруч, мій тато далеко,
    Він там, куди вже не літають лелеки.
    Там свищуть гармати і "гради" грохочуть,
    І серце у грудях від жаху клекоче.

    Мій тато-герой, він боронить країну,
    Щоб ворог ще далі не йшов в Україну.
    Я дуже сумую за ним і молюся,
    Щоб швидше був мир і він повернувся.

    Цей лист я присвячую таткам-солдатам:
    "Скоріш повертайтесь до рідної хати!
    Вертайтесь живими, із миром в долонях.
    Чекають вас дуже синочки і доні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8451

    30 бер. 2022 р.
    Тоня(Антоніна Полізук)
    Вітер
    «Дуй вітре,дуй,поки не лопнуть щоки!(король Лір)Шекспір.

    Летять вітри !
    гарують
    Дикі коні,
    Повстали всі підземні королі.
    Вогонь, вогонь ,вогонь,
    І падають престоли-
    Однакові права
    Внизу і нагорі!
    Молитвами стають
    Дитячі чисті душі,
    Болить земля
    І труситься душа…
    Від сліз і розпачу
    І ні на крок не зрушить
    Гнів праведний!
    На нелюдів чека
    Холодна лють-
    Дивуйтесь самураї !
    Сьогодні це для нас-
    7 правил бусідо
    Та є іще одне-
    Засіяти пшеницю…
    І виростить врожай
    Хай що б там не було!

    Я відчуваю час-
    Як він пульсує в скронях,
    Як стиснулось життя
    Залізними крильми,
    І як спинився світ,
    Затамувавши подих.
    А хвилі йдуть і йдуть
    Сторінками новин.
    І ,знаю ,може хтось
    Закрив і вуха
    Й серце-
    Заклеів глиною
    Хирлявий рот,
    Щоб часом не сказати:
    -я людина !не гвинтик
    І не частка!
    До висот
    все вище й вище
    Піднімусь до Бога!
    Бо в час ,коли він
    душі роздавав
    Всім рівно дав-
    Велика чи маленька
    То вільний вибір,
    То  ти сам назвав!
    Помилуй,Господи,
    Дай ницому прозріння -
    Вже не спасти змертвілоі
    Душі,
    Лиши для вбогих
    Натяк на спасіння.
    А вознесенних
     в Небо
    Вознеси!
    Дай милості ,щоб знищити
    Неправду
    Сльозами й кров‘ю
    Загартуй мечі!
    Позбав надії ,залиши
    Звитягу,
    А ще -
    побудь в цю мить
    Зі мною,
    Не мовчи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8455

    30 бер. 2022 р.
    Карина Карпішина
    Обіцянка мамі
    Мам, обіцяю, скоро ми обіймемось.
    Це все мине, як той нічний кошмар.
    Мам, обіцяю, скоро ми зустрінемось,
    І на душі вже не лежатиме війни тягар.

    Мам, вибач, що далеко, та ми боремось
    Тут кожен робить свій маленький і великий вклад
    Мам, я люблю тебе,
    Мам, пам'ятай, ми впораємось
    І не залишиться ніщо, окрім розрад.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8457

    30 бер. 2022 р.
    Симон Мандрівник
    По війні ці дівчата...
    По війні ці дівчата й жінки стануть тільки гарнішими,
    Бо ракети у їхніх очах чорні лунки залишили.
    Вони вивчать убивчих пісень, щоби, ставши сиренами,
    Потопити чужих кораблів муляжі з манекенами.

    Їм шукатимуть слова і рими знесилені автори,
    Їхні силу і біль у лице кожен в пеклові знатиме.
    Бо серця їхні зараз - немов молитовні реактори!
    І якби світ почув їх, уже б розлетівся на атоми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8459

    30 бер. 2022 р.
    Сук Валерія
    Я не маю більше нічого.
    Я не маю більше нічого,
    Крім надії і віри
    У світле майбутнє
    Я не маю нічого більш цінного,
    Ніж розправлені поруч крила
    Тих,хто поруч
    Ви-живі скарби самобутні.
    Я не знаю коли біль стихне
    І загояться спільні рани,
    Що оголюють нерви душі
    Та я маю щось більше,
    Ніж історичні шрами-
    Сили сцілити любов'ю нас усіх.
    Бо війна познімала маски,
    Розламала кордони людяності
    І ми бачимо
    Хто по справжньому,по- сусідськи
    Зараз готовий ділитися хлібом і сіллю і всім своїм улюбленим
    Я не хочу,щоб діти в підвалах плакали
    І вважали смерть за  норму
    Українці все здолають,
    Вже віками додали це
    Щоб мати безцінні скарби- мову й свободу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8462

    30 бер. 2022 р.
    Анна Якубовская
    Вірш про матір Україну.
    Ти  славна наша Україна                                          і ріки,і гори,і поля,одна ти в нас,така єдина.
    Свята і грішна,ти земля!                                       Тебе хотять в полон забрати,на віки,вічні   подолати...                                                                 І кров'ю землю поливати,нас не здолати,не зламати!
    Сини твої прекрасні діти,мов сонця,українські квіти ,їм квітнути завжди на волі,і кращої немає долі,ходити вільними стежками і українським степами..
    Зігнулась мати,-Україна,не зламна,і така єдина,
    як тяжко цей тягар нести,синів своїх вона плекала,на мир і спокій,все чекала...
    Чужинці крові захотіли,як ті шуліки налетіли,дітей вбивають,та старих, беруть на душу тяжкий гріх...
    Та вірнії сини,здригнулись,мечі взяли і в бій пішли..
    І стала матір- Україна,стоїть і сильна,і єдина ,віки всі буде ,так стояти,ніколи нас ,вам не здолати!
    І сонце блисне,на весні,і заспівають солов'ї,і всі сини прийдуть з війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8463

    30 бер. 2022 р.
    Валерія Сук
    Мир во мне
    Я не знаю когда
    Мы сможем слушать тишину
    Без сомнений,
    Что крыша тронется,
    А звук рассеится
    Громким валом
    Я не знаю почему
    Дети мирных
    Должны
    Бежать с рюкзаком
    На тонком неокрепшем плече,
    И рождаться в убежищах, подземках метро
    И прятаться по подвалам
    Я не знаю как
    Человек
    Из венца творения
    Превращается в Голодного злого зверя
    Но я знаю, что мир
    Во мне,мир в тебе
    Сейчас нужен и своевремен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8464

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Реальний сон
    Мені приснилася війна:
    Страшна і чорна, наче пекло.
    Літак над містом пролітав
    І скидував на нас ракети.
    Наш ворог підлий і брехливий
    Танок смертельний розпочав.
    Як дикий звір серени вили...
    Здригалось небо. Бог мовчав..
    Тікали люди хто куди,
    Хто на авто, хто просто пішки.
    В підвалах діти і коти
    Ділилися теплом і ліжком.
    Країна стала полігоном,
    А день новий, як день останній.
    Цей сон привидився  мільйонам.
    Цей сон, на жаль, такий реальний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8465

    30 бер. 2022 р.
    Лідія Мищенко
    То був четвер
    То був четвер.
    Звичайний ранок.
    Хтось додивлявсь солодкі сни.
    Хтось готував сім'ї сніданок...
    Ні, не чекали ми війни.

    Та вибухом зірвало тишу,
    Передранкову миру мить.
    Скаженний карлик з мокші вийшов,
    Щоб наше щастя розбомбить.

    Та мить між миром і війною,
    Тонка нерадісна межа.
    Гірким, неспинним криком болю
    Голосить зболена душа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8468

    30 бер. 2022 р.
    Валерія Безуглова
    З Україною в серці
    Мамо, здається я закохався
    В її надзвичайну красу.
    Ти пробач, що одразу тобі не зізнався
    Про її синьо-жовту косу.
    Мамо, здається вона особлива
    Я раніше таких не вбачав.
    Дуже добра, смілива й головне - щира,
    Ось за що я її покохав.
    Мамо, здається я у неї в полоні
    І вона у моїм ДНК.
    Від Донбасу і Криму до Оболоні
    Процвіта українська душа.
    Мамо, здається я вже шаленію
    Тут народився, моя тут земля.
    Від виду її немов ціпенію
    З гордістю крикну - «Батьківщина моя».
    Мамо, я впевнено кажу, що я українець
    У мене по венах тече її кров.
    Вона моя сила, надія і віра,
    То нехай переможе любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8469

    30 бер. 2022 р.
    Олена Берник
    Без назви
    Життя починається зранку
    Воно треває ще й досі
    Цілують зазвичай на світанку
    Прощаються частіше по восьмій

    Ідуть все рідше по колу
    Дурні ворочливі гулянки
    Ми з тобою давне вже відомі
    Залишилось одягнути вишиванку

    Запитають тебе де дорога
    Ти покажеш що йти зовсім трохи
    Проведи хоча б до порогу
    А далі підуть всі охочі

    Промайнуть знову сиві світанки
    І за ними недоспані ночі
    Скоро будуть веселі співанки
    А поруч закохані очі

    Не можливо любити назавжди
    Тих хто каже ти дуже зрадливий
    Не пробачать розлюченим танкам
    Бо народ український вразливий

    Прошепочуть що хочуть розправи
    І підуть ті також по світу
    Це життя цілого варте
    Щоб вернути життя без ліку

    Проймануть знову сирі поцілунки
    І свіча знову тихо погасне
    Не потрібно вже нам подарунків
    Тільки щоб вистріли просто погасли

    Розкажіть хто же знає де правда
    І як спиниту цю зливу
    Де дівчина на очах гасне
    Бо козак за країну погинув

    Розкажіть хто ж знає як треба
    Вчинити з тими гріхами
    І чому наша країна
    Має боротись з ворогами

    Покажіть хто з вас знає дорогу
    До світлиць і омріяних ранків
    Де самі давали допомогу
    І коханих обіймали щоранку

    Підкажіть де стежина до щастя
    І слова ті що сможуть спинити
    Ту війну що чужому не дасться
    А свого хоче убити…

    Розкажіть про любов і розраду
    Тим хто гине тихо під руїнами
    Покажіть що душа важливіше
    Ніж війнами між країнами

    Подаруйте всім тим хто на фронті
    Сили і побільше любові
    І скажіть всім їм спасибі
    Наші мирні і світлі воїни

    Ті хто впав вже давно до Землі
    І немає вже смерті рахунку
    Не загиньте у свої імлі
    Бог же знає всьому рахунки

    Розкрадуть вашу біль і смуток
    Всі хто молиться тихо ночами
    І піде у свій закуток
    Тихо ворог зі своїми мечами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8471

    30 бер. 2022 р.
    Олена
    Мы люди СВОБОДНОЙ СТРАНЫ
    Как ты там русская мать?
    Говорю для тебя на родном языке.
    Не мешают Серены по ночам тебе спать?
    Как могла сына отдать ты этой войне?
    Как скажи тебе есться?
    Не болит ли сердце твоё?
    А твой сын убивает младенцев...
    Ты скажи мне за что?
    В чем виновен годовалый ребёнок?
    Или старый уже ветеран?
    Как своего ты ростила с пелёнок,
    Если в чужой стране он убивает всех наповал?
    Никогда простить вам не сможем.
     ни в чем неповинных жертв кровавой войны.
     Победим. Мы конец войне этой положим.
     Мы люди, СВОБОДНОЙ СТРАНЫ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8472

    30 бер. 2022 р.
    Надія Ніконова-Чекалюк
    Що ви зробили з моєю Україною?
    Що ви зробили з моєю Україною?
    З якої плоті й крові народились ви?
    Її усю усіяли руїнами.
    Які ви браття нам? Ви не брати.
    У вас в загиблих гірші із найгірших,
    А в нас на небо ангели ідуть.
    Герої наші житимуть у віршах,
    А ваші покидьки у пеклі загниють.
    Вам спокою не знати вже ніколи -
    Земля гуде. Солдати як соколи
    Вас як мишей у кігтях роздеруть.
    У нас в крові дух воїна навічно
    І як долати ворогів - нам не нове.
    І мій народ вам скаже лаконічно:
    "Іду на ви!". І слава оживе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8473

    30 бер. 2022 р.
    Поліна
    Що робити?
    Ти сидиш у пітьмі та чекаєш на знак,
    що підкаже тобі що зробити,
    Чи іти на війну і тримати АК
    чи молити нам небо закрити.

    Ти чекаєш на знак, а його все нема. Уже місяць минув і нічого.
    А у серці напружена кожна струна, як у центрі усього страшного.

    Сонце світить в оселю нового життя, але не відчуєш тепла ти.
    Там де вчора ще грілася мрія життя, залишилась лиш мрія розплати.

    Нас таких мільйон, залишивших міста, там де зараз звучать автомати.
    Сподіваємось ми на те мирне життя, задля чого вмирають солдати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8476

    28 бер. 2022 р.
    Неля Назарчук
    І. Р. П. І. Н. Ь.
    В холодильнику масло вершкове
    Якісь кетчупи, пляшка вина...
    Я лишала свій дім і не вірила,
    Що це справжня кривава війна.

    Там чекає розхристане ліжко
    І подушка з відбитками снів.
    Чорний дрізд на паркані побитому
    Про весну так співати хотів!

    Але дим, і будинок весь в опіках,
    Не на часі співати пісні...
    Я не можу свій дім обійняти -
    Обійми замість мене крильми.

    Чорний дрозде, я знаю, ти зможеш,
    Наші вікна - навпроти сосни.
    Стережись, друже, градів ворожих
    Нам разом ще чекати весни.

    Зазирни крізь вікно, на долівці
    Ми залишили ранком сліди:
    Кольорові дитячі шкарпетки
    Й недопиту склянку води.

    На підлозі розсипані мрії,
    У кутках розпорошений страх.
    Мої речі, які я любила,
    І ранкове тремтіння в руках.

    Облети мій будинок і школу,
    Нагадай Ірпеню про весну...
    Ми окропим руїни любов'ю,
    Ми відродимо вулиць красу.

    І воскреснуть будинки і площі,
    І мій ліс розмінують від зла.
    Моє тіло поїхало з міста -
    Серце вивезти я не змогла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8478

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Лист до мами
    «Чому ти плачеш мамо ?
    Тобі ж не можна, мила
    У тебе хворе серце ,
    Тобі потрібні сили.
    Я тут , я недалеко
    Тебе я захищаю ,
    Лягай рідненька спати
    Твій сон оберігаю.
    Матусю , як я скучив,
    Як хочу обійняти
    Так сильно тебе люблю
    Хотів тобі сказати .
    Я знаю, що спитаєш ,
    Тому скажу відразу ,-
    Так добре тут  годують ,
    Що я не схуд, ні разу .
    Я дуже помужнішав
    Ще більше з кожним боєм
    А хлопці все сміються,-
    «Дівчат буде юрбою».
    Та мені всі й не треба
    Я хочу ту єдину,
    Яку буду любити -
    Візьму я за дружину .
    І будуть в тебе внуки
    Все так як ти хотіла,
    Все буде як ти хочеш
    Все буде Україна!
    Ну все мам, треба бігти
    Давай там, ти тримайся,
    Я буду все робити
    Частіше посміхайся!!!»

    Руками, що тремтіли
    Вона ловила сльози
    Чекала свого сина
    Неслухавши прогнози.
    Бо серце материнське
    То кришталева чаша
    Це все що найдорожче
    Мама - опора ваша !

    Для всіх синів  країни
    Важливе є завдання
    Вертайтеся живими !!!
    Завмерли  ми  в чеканні .
    Нехай усі молитви
    До Вас дійдуть скоріше
    І Бог оберігає
    Життя - це найцінніше !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8479

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Без назви
    Колись закінчиться війна,
    Колись ритм серця прийде в норму,
    Колись ти станеш до вікна,
    Колись, ти знімеш свою форму .

    Колись тюльпани розцвітуть
    І сонце буде дуже гріти
    Почуєш бджоли як гудуть
    І у дворі сміються діти

    Не буде чути звук гармат
    А тиша - змінить страшні звуки.
    І вже в руках не автомат
    Ніхто не зна більше розлуки .

    І все довкола має смак,
    Все пахне , колір набуває,-
    Ось в тому місці цвіте мак
    А там - черешня достигає.

    Із квітів ти збереш букет
    Найкращих, що земля дарує
    І знявши свій бронижилет,
    В святі місця ти попрямуєш

    Лежить там, спочива  солдат.
    Він захищав свою країну
    Прокляті постріли  гармат
    Поцілили йому у спину

    Та він щасливий був тоді,-
    Бо захистив в той час дитину
    А ця дитина це є ти
    Ти - ГромадЯнин України !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8480

    30 бер. 2022 р.
    Володимир Мартилога
    Дух Козацький
    Війна палає на паркані рідної хатини,
    І впав снаряд у кожен український двір
    Хтось став героєм, дехто втратив суть людини.
    Так нація єдналась і проявлявся лакмусу папір.

    Нас довгі роки світ "занепокоїно" жалів,
    Вдивляючись як поминає українська мати сина.
    Та дух козацький все ж таки не догорів
    Ми на своїй землі - Все буде Україна!

    Жаліти не потрібно постарівшу мати..
    Коли народ повстав за волю, за сім'ю..
    Державу Україна будуть в світі поважати,
    За те, що поховав химерну Путінську орду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8481

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія Стешена
    Без назви
    Сліпучий синій - колір мого неба
    Осяйний жовтий - стиглії лани.
    Ніяких інших кольорів не треба,
    Щоб цілий світ дізнався, хто є ми!

    А ми - свободи дух та неосяжний простір!
    Хай нахуй йдуть і танки, й кораблі.
    Весь світ запам'ятай - Зміїний острів -
    Для всіх урок любові до землі!

    Померлі наші - це докір одвічний
    Для всіх, хто допустив ось цю біду.
    Мовчанням та бездіянням цинічним.
    Впустив до нас цю клятую орду.

    Та зараз орки ці не помилились.
    Й по черзі в ряд скидають голови,
    Бо поправлять, ми вже давно стомились,
    Що правильно казать, не На, а В.

    Ось в неї, в нашу землю й полягають
    В таку вони влетіли круговерть.
    Добро воно завжди перемагає.
    Героям Слава! Ворогові смерть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8482

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія Стешена
    Без назви
    Ви, жителі расистської росії,
    Задовольняєте терором вашу хіть?
    Ви всі як найдешевшії повії
    За копійчину продаєтесь вмить.

    Що є у вас свого окрім помиїв?
    Крім бруду, та парканів дротяних?
    Був матір'ю всіх руських міст наш Київ
    І він же стане цвинтарем для них!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8484

    30 бер. 2022 р.
    Анастасія
    Наші діти...
    Немає слів...
    Низький уклін...

    Безмежно вдячні Вам за життя!!!
    Я на плечі...
    Я тут посиджу...
    Про це я не мріяв,
    Але наче живу...
    Я вранці пішов...
    Обіцяв повернусь...
    Матуся, я тут -
    Я ж за руку держусь!
    Свистіло у вухах,
    А потім цей страх...
    І крила з'явились -
    Я в небесах...
    Я дихаю вітрем...
    Душею молюсь...
    Мамусю, я тут -
    Я до тебе вернусь!
    І звисока видно -
    Єднання братів...
    У захисті дому -
    Від руських катів!
    Земля кровоточить,
    Як мої ті рани...
    Біль не мине...
    Ще зовсім зарано!
    Мамо... миленька...
    Я тут, я з тобою...
    Я на колінах,
    А сльози рікою...
    Ой, як кричить -
    Від болю країна...
    Діти летять...
    Не їх ще ж година!
    Я на плечі...
    Я тут посиджу...
    Мамуль...я з тобою...
    Перемогу пожду...
    Дяка всім нашим,
    За міць і відвагу!!!
    Все закінчиться -
    Україні на Славу!!!
    Бережіть себе...
    Хлопці і дівчата...

    Слова мої...
    Писала тільки я...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8485

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія Стешена
    Маріуполь
    Зимовий вечір, скоро спати час.
    Маленький хлопчик щось старанно пише.
    З кімнати у батьків лунає джаз,
    А вулиця наповнюється тишей.

    І небо проясніло за вікном,
    Бабуся пестить кошеня за вушком.
    Осяйне місто місячним серпом,
    А хлопчик лист ховає під подушку.

    Читає мама казку перед сном,
    Цілує сина. А на дворі - вітер.
    Сховала у карман конверт з листом.
    Бо у дива повинні вірить діти.

    Батьки на кухні відкривають лист.
    Святому Миколаю? Зовсім рано.
    Ну що ж там знов придумав наш артист?
    Про що він написав, таке бажане?

    "Мій любий, справедливий Миколай!
    Я дуже-дуже хочу попрохати.
    Сьогодні нам розповіли про пекло й рай.
    До пекла я боюся попадати.

    Я буду слухатись і завтра суп весь з'їм,
    І іграшки всі приберу як треба.
    І з другом Лего поділюсь своїм,
    Щоб потім я колись попав на небо.

    Не сердься, що так рано написав.
    Сьогодні тільки двадцять третє, лютий.
    І щоб ти з подарунком не блукав,
    Я підпишу з якого міста! - Маріуполь..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8487

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Сину!
    Я тебе так чекаю, сину ,
    Все життя на тебе чекаю
    Ще відколи носила під серцем,
    Я любов‘ю тебе обіймаю.

    Як чекала я перше слово,
    Так хотіла щоб було «мама»
    Посміхався тоді загадково
    Цілував мене ніжно вустами

    А підріс вже, пішов ти до школи
    Хвилювався як - пам'ятаєш?
    Я той день не забуду ніколи
    Як портфелика міцно тримаєш

    І як швидко ти став виростати
    Роки просто летіли миттєво
    Почала за уроки «кричати»
    Не сердись, та це було дієво!

    Як гуляти ходив, пам'ятаєш?
    Вже світанок,- тебе ще не має:
    «Мамо, вибач, там так було «класно»
    Ти чому досі спать не лягаєш?»

    Як жеж  я по ночах хвилювалась,
    І не спала, - серце щемило
    Та тоді я тобі не зізналась,-
    Так хотіла, щоб ти був щасливий...

    Все життя, немов на долоні,
    Всі роки, ніби дві години
    Тільки мамине серце в полоні
    Хвилювання за долю дитини

    Сину, чуєш, я дуже чекаю,
    Незважаючи на сильну втому
    Я чекати не перестану
    Повертайся скоріше додому!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8488

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Діти з війни ( Очима дітей )
    «Матусю, чому розбудила?
    Ще рано, я так хочу спати
    Чому на очах твоїх сльози?
    Чому нам потрібно тікати?

    Мамо, мені ж скоро в школу,
    Ще лиш четвер, - не субота,
    Не пропускаю ж ніколи ,
    Й вам треба йти на роботу .

    Яка ще війна? Де стріляють?
    Не може такого бути!!!»
    Дивлюсь у вікно - всі тікають,
    Шукаючи вірні маршрути...

    «Татусю, та що ж це з тобою?
    Тривога в тобі наростає»:
    -«Доню готуюсь до бою,
    Все буде добре - я знаю!!!»

    Міцно в обіймах тримаю
    Й ніжно словами голублю
    Не хочу - але відпускаю ...
    «Тату, я так тебе люблю...»

    Що тепер будем робити?
    Куди втечемо від дому?
    Як тепер далі жити?
    На жаль, невідомо нікому...

    Коли перестанем тремтіти?
    Боже, ти всіх збережи!!!
    Ми вже не просто діти
    Тепер ми вже «Діти з війни»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8490

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Звернення до війни !
    Війна! Сьогодні до тебе звертаюсь,
    Хоч я й не публічна персона,
    Почуєш, я сподіваюсь,
    Зброя моя без патрона!

    Чому ти прийшла безпідставно?
    Ми не хотіли й не звали,
    Ми ж тільки ось, нещодавно
    В книгах про тебе читали.

    Зараз ти модна, ти в тренді,
    Тільки про тебе й говорять
    Ти вже подібна легенді
    Скільки віршів ...- а ще творять.

    Знаю, тобі до вподоби
    Прямо від цього «кайфуєш»
    Радісно чути жалоби,
    Всміхаючись жертви рахуєш.

    Бачим - приходиш ти рано,
    Видно не любиш поспати,
    Хочеш раптово, спонтанно
    Вмієш ти всіх налякати.

    Щось ти цей раз промахнулась,
    Думала швидко здамося?
    Мабуть ти просто забула
    Ми ж до кінця всі б‘ємося!

    Обличчя обрала серйозне -
    Про сили свої запевняли
    Непереможні? - та хтозна,
    Як бачим,- тобі набрехали

    Може вже досить? - спинися!!!
    Напевно вже вистачить крові
    Ти через силу скорися!
    Просим на будь-якій мові.

    Ми ж бо усі Українці,-
    Чужого ми тут не залишим
    Невдовзі на новій сторінці
    Про перемогу напишем!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8491

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Думки вголос
    Сидиш на кухні, п‘єш собі ти чай
    На думку, лиш одне тільки приходить
    Які ж вони тупі, тупі украй
    А по другому думать - не виходить ...

    Та ніби й мозок є в їх голові
    Без нього, - жити було б неможливо
    Та що сказати, - просто москалі
    Мозок то є, - та користуються жахливо

    Не розумію я, все мало їм землі,
    Вони все хочуть світ заполонити
    Ви що там, подуріли в тім Кремлі?
    Почніть хоч на своїй вже щось робити!!!

    У селах навіть світла в вас нема
    А пошта, ніби пішки досі ходить .
    Та вас послухаєш - то там якась мана
    І сніг російський вже узимку родить

    Пробачте, але звичка в вас дурна
    В своїй країні - язика кудись запхали
    А до сусіда - лізите сповна
    Ваші розмови нас вже задовбали!!!

    Бандеру боїтесь ... чи  ви дурні?
    Хіба так тяжко гугл вам відкрити?
    Він вже шістдесят років, як в труні
    Та навіть не на Україні він заритий!

    Про Чорнобаївку вже просто мовчимо
    Слова тут, мабуть, більше не потрібні
    Ще раз, за ним іще раз вдаримо
    Не люди ви, якісь людоподібні!!!

    Та все ж, зроблю я висновок один
    Потрібно за собою слідкувати
    Поставити між нами міцний тин
    Й за його межі носа не сувати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8493

    30 бер. 2022 р.
    Катерина Прокопенко
    Ніч на війні
    На землю спускається ніч
    А десь у полях та долинах
    Несуть варту пліч-о-пліч
    Мужні сини України.

    Десь зараз тиша, десь вибух лунає
    Мама в метро дитя колисає.
    Люди не сплять, серце повне тривоги
    Почули сирену - одразу на ноги.

    Не думав ніхто, що в століття прогресу
    Зазнає цей Путін такого регресу.
    І всі його прихвостні стали до купи:
    Всією країною шлем їх до дупи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8494

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Без назви
    Сильний сильний вітер, гне струнку тополю
    Ми зовсім не діти, гадаєм про долю
    Що буде з тобою, чи виживеш друже?
    А як же усі ми, - хочем  жити дуже.

    У вільній країні, нашій Батьківщині
    Її не зламають, не спалять на шині
    Не будуть тут жити вороги прокляті,
    Поборять усіх їх ЗСУ завзяті

    Та струмками ллються безперервно сльози
    Вони не повільні - вони ніби грози,
    У кожного серце розбите навіки,
    Схиляєм додолу підпухлі повіки

    Узялись за руки люди всі в країні
    Тримаються міцно, - Слава Україні!
    Ніхто не похитний, ні дочка ні мати
    І ні син ні батько - не лягають спати
    Усі на сторожі, хто що в руках має
    А хто і без зброї танки зупиняє

    Якби ж усмішкою люди - кулі зупиняли,
    По ночах сирени - більше не лунали,
    Ракети - промінням сонце попалило,
    А гради військові - градом щоб побило.

    Щоб уся природа-мати стала воєдино,
    Мстилася за батька, мстилася за сина
    Пам‘ять про героїв буде вічно в людях
    Вона невмируща, - житиме у грудях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8495

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Спитаєш ти ...
    Спитаєш ти, коли кінець?
    Коли прокинемося в мирі?
    Коли закінчиться свинець
    Й будем стріляти тільки в тирі?

    Коли ж повернемось в свій дім?
    Не будем світом більш блукати
    На небі тільки - гримить грім
    А інших звуків, щоб не знати.

    Коли вже згинуть вороги?
    Як рядки гімну це диктують,
    Роса вже висохне, - коли?
    Браття в сторонці запанують ...

    Коли вже смерть втіче кудись?
    І за людьми ходить не буде
    Благаю, чуєш, зупинись!!!
    Іди вже геть!!! Іди в нікуди!!!

    Коли все стане як було?
    І рідні всі прийдуть із фронту
    Те, що погане - все згнило,
    Далеко десь, за горизонтом.

    Запитуєш, - а я мовчу ...
    Від цього, подих завмирає
    Всередині десь там, - кричу,
    Та що сказати, я не знаю ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8496

    30 бер. 2022 р.
    Ліза
    Ми переможемо, Вір
    Пиши про те, що гріє твою душу,
    Пиши про те, від чого серце болить,
    Пиши, не соромся, мій друже,
    Ми переможемо, вір!
    Ніхто не скаже "безглуздо!",
    Нехай лиш посміють вони,
    Тим, хто сміється, не видано,
    Що переживаємо ми.
    В кожному відео, фото і слові
    Передається наш біль,
    Тривога, сльози,
    Боротьба за свободу!
    Ми переможемо, вір!
    Український народ переможе
    Мати обійме свого сина,
    Жінка поцілує чоловіка,
    А дитина, маленька дитина...
    Вона буде у безпеці,
    Зможе спокійно спати,
    Простягати оченята до неньки,
    А та - пісні співати.
    Усі наші безсонні ночі,
    Страхи, сльози,
    Війна..
    Ніщо не пройде безслідно,
    Плата буде дана.
    Тільки благаю тебе, друже,
    Тримайся, вір і моли,
    Допомагай чим можеш,
    Сильні.
    Ми переможемо, вір
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8497

    30 бер. 2022 р.
    Ліза
    Дух
    Борись Україно, борись до кінця!
    До поки є сила незламна твоя!
    До поки ворог втрачає останню мораль,
    Ти б'єшся за перемогу! Вставай!
    Ми разом все відвоюємо, знаю.
    Ми разом все переможемо, вір!
    У кожному з нас той дух бойовий,
    Що століття назад підкорював світ!
    Втрати.. так, це надто жахливо,
    ворог влучно стріляє по ним,
    Ми не пробачимо це вже ніколи
    Ми піднімемо за них цілий світ!
    Боролися, боремось і будем боротись,
    Допоки сила незламна у нас!
    Світе, побачиш, ми вистоїм, зможем!
    Перемога буде у Нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8498

    30 бер. 2022 р.
    Наталія Кіптенко
    Дивись!
    Дивись! Руйнується імперія,
    Зсередини тріщить по швах,
    Перекривається артерія,
    Що фінансує весь цей жах.

    Дивись! Народ руський вже бідніє,
    Хоча убогий був завжди.
    У них тиран лютий сатаніє,
    "Людського" від таких не жди.

    Цей зухвалий деспот нахабніє,
    Бажає захопити світ.
    І від його яду все чорніє,
    Народи наші терплять гніт.

    Однак таку наглість не пробачим,
    Режим диктатора впаде!
    Лише перемогу нашу бачим,
    Русня ворожа не пройде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8499

    30 бер. 2022 р.
    Яра
    Маріупольському драмтеатру і людям, чиї життя він зберіг
    свою 31 весну любов зустріла у театрі.
    там не було вистав із різнобарвними ляльками.
    за вікнами всі бачили тільки звірину пащу,
    що поглинала вулиці, давилася кістками.

    в свою 31 весну любов слухала казки
    не розуміла, чому жінки, читаючи їх, плачуть.
    любов хотіла передати їм свої думки.
    бо думати, як люди, здавалось, було важче.

    стіни здригалися, лунали крики жаху,
    усі тікали від рику того звіра
    свою 31 весну любов віддала страху,
    знову віддала смерті, щоб вибратись із прірви.

    всі 30 років любов тримала зброю
    ховала друзів, копала їм могили
    всі 30 років любов віддала болю
    і зараз вкотре мусить це осилити.

    любов із нами і б’ється, і боїться.
    плете сітки, возить їжу, носить автомати.
    любов із нами, коли вночі не спиться.
    знищує танки і зводить барикади.

    вона веде дітей в безпечне місце,
    притискає до грудей наляканих котів,
    і навіть поїзди із нею їдуть швидше,
    на порятунок тисячі життів.

    любов тримається, незламно і суворо.
    щоб вкотре вибратись із лап пітьми.
    щоб 32 весну зустріти знову вдома.
    любов живе, живе і в час війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8500

    30 бер. 2022 р.
    ....
    ппп
    в мой дом попала ракета,
    пока я за хлебом ходил.
    пока мама лепила котлеты,
    кухню солдат разгромил

    мой дом не был базой военных,
    не ел я русских детей.
    у меня не было чьих-то пленных,
    вы убиваете мирных людей

    людей что жили свободно,
    пока русский солдат не пришел
    людей сказавших гордо
    чтобы нахуй корабль пошел

    я ненавижу больную мразь
    от которой устала планета
    которая отдала приказ
    и в мой дом полетела ракета
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8501

    30 бер. 2022 р.
    Іван Магуряк
    Без назви
    Скам‘яніле серце не відчує болю
    Немає в ньому місця для емоцій.
    Нема у нім вже цілей на майбутнє,
    Лишилась злоба. Нічого більш нема

    Лише одне в цім серці щось тривожить
    Мале дитя в обіймах під грудьми.
    Голодним сном воно ледь засинає
    Не зна те серце, чи прокинеться воно

    Чи буде хоч шматок сухого хліба
    Чи знайдеться у місті крапля молока
    Лиш тільки те і серце розриває
    Бо дивиться на нього голодне немовля

    Через малесеньке віконце у підвалі
    Серце бачить спалахи в нічному небі
    Які за долю часу гуркотом лягають
    Здригають стіни навіть під землею

    І от знов спалахи, та значно яскравіші
    І серце вкотре бачить той схід сонця
    Та під грудьми дитя уже холодне
    До цього світанку воно не дожило.

    Немає більше місця для емоцій
    Нема у нім вже цілей на майбутнє.
    Чергова тривожна ніч минула,
    А серця більше в світі тім нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8502

    30 бер. 2022 р.
    Олександр Довбуш
    Неминуче
    Світлій і вічній пам’яті благовірного гетьмана Петра Конашевича-Сагайдачного до дня 400-річчя з моменту переходу в інші світи

    Широке поле, віддалік ліси:
    Полки козацькі московитів дурять –
    Вже чути їх ординські голоси,
    Та очі характерник їм дуже вправно мулить.

    Удар і ще удар,
    Різкий удар і – врозтіч:
    У ворогів кошмар –
    Тікають поза очі.

    А хто не зміг – отам
    Навіки залишився,
    Московії той срам
    Ніколи й не наснився.

    Так гетьман мудрий наш
    І воїни майстерні –
    Очистили пейзаж
    Від нападів патерна.

    За волю, за народ,
    За православ’я вірне!
    З Вкраїни геть заброд!
    Ми люди Божі, мирні!!!

    Лиш в ті часи й тепер
    Нападникам не місце,
    Агресор ковтне ґвер,
    Якщо назад не здрисне!

    І гетьман наш святий
    Нам з неба помагає –
    Він добрий, а не злий –
    З любов’ю захищає!

    І як тоді в Москві
    Перемагав блискуче –
    Біжіть, хто ще живий,
    Бо вдарить неминуче!

    Наш Добрий Бог і Він,
    І Мама Божа з нами –
    Уже лунає дзвін:
    Не буде більше війн,
    А стануть дні з піснями
    Навічно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8503

    30 бер. 2022 р.
    Паталаха Всеволод
    Доля
    Нам битися з ними потужно й запекло
    На Богом нам даній ріллі.
    За ними – жадоби й зненависті пекло,
    За нами – батьківські краї.

    Нещадно б’ємося, бо ми – антиподи,
    Воїнники Світла й Пітьми.
    З тривогою дивляться інші народи
    На те, як змагаємось ми.

    Примарилось Тьмі, що бере вона гору.
    Брехнею назвавши Закон,
    Горлати звелів: „Це не ми із Мордору!“
    Витіям цар Зла Саурон.

    Діяння настільки катів осоружні,
    (Минулий не знав цього час),
    Що злочини їхні нахабно та дружно
    Мордорці спихають на нас.

    Вони, як у Геббельса дні божевільні,
    В кривавому танці смертей
    Ґвалтують жінок, убивають цивільних
    І бомби жбурляють в дітей.

    Найближче майбутнє лиш крівцею мрячить,
    По обрію стелить дими…
    Змагаємось ми, але ворог вже бачить,
    Що Світло сильніше від Тьми!

    Блага перемов він, щоб мати спочинок,
    Безсилу тамуючи злість…
    За кожну сльозину, лікарню, будинок –
    Загарбник за все відповість!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8504

    30 бер. 2022 р.
    Яра
    *нічним тривогам і рятувальникам*
    вісімнадцять днів на колінах в підвалі.
    ні, я не молилась, не вмію.
    думками розбирала кожні завали.
    шукала, мабуть, надію.

    мушу зізнатись: ненавиджу бога.
    він втік. боягузливо. хворо.
    о 3:30 тільки тривога.
    ніякого бога. нікого.

    вісімнадцять днів я не курила.
    стільки ж не писала про віру.
    чому повзе та моя сила
    болючим страхом під шкіру?

    пусті обіцянки більше не діють.
    дев’ятнадцятий день на колінах.
    шукаю обламки чиєїсь надії.
    в розбитих серцях і руїнах.

    а люди все ще шукають бога,
    ніч горить не світанком.
    о 6:30 тільки тривога
    війну відчуваєш щоранку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8505

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Куди йти?
    До простої тривоги додалася повітряна
    Яка має більше шансів стати смертельною
    Люди чомусь виборюють мир війнами
    Але ж безпека є основною людською потребою.

    Основна людська риса - шукати прихисток
    А куди йти, коли все навколо - руїни?
    Коли всі розбиті і ти - не виняток
    І руками збираєш уламки себе і своєї країни

    Куди йти, коли над головою чужа авіація
    Нищить усе, що тобі було близько
    А з пожеж війни з'являється сильна нація
    А ворог їде з моєї землі з номером 200 чи 300

    Куди йти, коли приходять ворожі солдати?
    І як звірі розривають мою державу
    Коли ти більше не можеш дозволити собі спати,
    Бо боїшся, що тишу підступно спалять.

    І ти знаєш, що так і буде. Часу нема, як і відстані
    Світ став тісним і надзвичайно обмеженим
    Він захлинувся в нашій крові і сміливості
    Але не готовий до змін, якщо однією тезою.

    Куди йти, коли зовсім поруч літають кулі?
    І вбивають моїх рідних чужих людей
    Я не зможу й не хочу цього забути
    Ніхто не буже забутий у довгому списку смертей.

    Списку розчарувань, ілюзій і болісних втрат
    Ми не пробачимо жодного влучання ракетою
    Ми запам'ятали кожен металево-смертельний снаряд
    І те, що ворог вкрав у нам можливість не боятися неба

    Куди йти, коли зникає питна вода?
    І у підвалі ти вже не ховаєшся, а живеш
    І все, що ти мав забарала кривава війна
    Але ти принциповий. Не здасишся, а краще помреш.

    До простої тривоги додалася повітряна
    І теж змінила всю кров на отруйну ртуть
    Моя країна була, є й залишиться вільною
    Куди йти? Бігти? Тікати?
    Ми всі все одно
    Фізично чи подумки
    Навіки лишаємось тут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8506

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Без назви
    Двадцять четверте, сьогодні четвер
    Я прокинулась зранку на пару
    Але світ сьогодні о 5 помер
    І ми мовчки його поховали.

    О 7:15 закрили труну
    І мовчки взялися за зброю
    Потім ще поховали весну
    Але воскресили свободу.

    О другій носили вінки
    І вбивали ворожих солдатів
    Вони так хотіли війни
    Але чи варто за це помирати?

    О 5:20 копали могили
    І мовчки стріляли собі на віру
    Ми розбудили Дніпрові схили
    І воскресили свою країну

    Десь о 20 взялись за лопати
    Й мовчки прощались із втраченим
    Ми поховали вміння брехати
    Й змогу Й бажання дожити до старості

    Ми поховали усе, що було незмінним
    І страх теж помер десь під ранок
    Зникло все, що було постійним
    І хто зна, яким воно знову стане.

    Світ помер. Його більше нема
    Я не знаю, що сталося й дотепер
    На мою землю прийшла війна
    Двадцять четвертого, у четвер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8507

    30 бер. 2022 р.
    Ганна
    Лютий, 2022
    За кожну криштальну дитячу сльозинку!
    За кожну сріблясту, в косі, волосинку!
    За ночі в підвалах! За взриви й підпали!
    Причетні повинні відповісти!

    За кожного хлопця-героя, що згинув!
    За кожного мужнього сина країни!
    За кожне "ти як там?", "ти де?", "ти живий?"
    Причетні повинні горіти в вогні!

    За кожне життя, що не буде, як було!
    За кожне спрямоване в мирний світ дуло!
    За танки, за міни, ракети і гради!
    Відправтесь, рашисти, всі дружно до Аду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8508

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Посвящается громким сиренам
    Я просто хочу обнять сына,
    Обнять его крепко и дома!
    Хочу не слышать сирены
    И вместе хочу быть, много!
    Больше, чем было до взрывов,
    Больше, чем можно представить,
    А если уже размечталась,
    То так хочется сказать маме,
    Мамочка, мы приедем
    В следующие выходные,
    Твой внук о тебе вспоминает,
    Он просит блины большие,
    Большие - это значит много,
    Он маленький, он не понимает,
    Но знает, что вы родные,
    Он очень по вам скучает.
    Я знаю, что нет вариантов,
    Я знаю, что может быть долго,
    Но русский военный корабль
    Уходит, а мы будем дома!
    Мы будем бороться и верить,
    Молиться, ругаться и плакать,
    Но каждая тварь получит
    И русский солдат и предатель!
    За нами стоят наши дети!
    За нами мечта и свобода
    Мы - будем жить вечно,
    Нас будет так много,
    Что вы никогда не спасетесь
    От нашей свободы и правды,
    Вам стыдно будет рождаться,
    У вас уже нет даже Бога!
    У вас ничего не осталось.
    Вы мертвые туши на поле.
    На поле моей Батькивщини,
    На землях моего народа!
    Вы мало того, что забрали
    Покой и жизни мирных
    Женщин, детей, стариков
    Любимых, родных и сильных...
    Вы даже не можете сдохнуть
    Достойно в своих могилах.
    У вас нет семей и нет родины
    У вас нет ни дочери, ни сына.
    Так будьте вы прокляты русские!
    Не знайте вы мирного неба!
    Пусть ваша посредственность, тупость
    Лишит вас воды и хлеба!
    Пусть каждая капелька горя
    В глазах украинских женщин,
    Станет противозачаточным
    И русских пусть станет меньше.
    Куда вы залезли, безвольные?
    Мы в нашей стране - єдині
    Вешайтесь, если услышите
    Доброго вечора, ми з України!
    Хочу не слышать сирены,
    Хочу быть с любимыми рядом
    Дай, Господи, веры и силы,
    Помоги всем нашим солдатам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8509

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Така їх доля ...
    Зажуривсь россолдат, він вже віри не має,
    Щось пішло не по плану - Україна стоїть.
    І вогонь у очах потихеньку згасає,
    І так хочеться їсти, так хочеться пить.

    Неважливо йому будь-які нагороди,
    Хоче він відступити , - припинити війну
    Навіть танк вже не їде, бо немає погоди
    Українці всесильні , - напросили дощу.

    Друзів було багато, також з кумом служили
    Та це все неважливо, вже нікого нема
    Вони навіть не будуть мати свої могили
    Бо усі по полях - їх земля прикрива .

    Ось така от в них доля, - її вибрали самі
    Вони знали усе - куди йшли і чому.
    І тепер сумна звістка прийде іхній мамі
    Не потрібно було починати війну!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8510

    30 бер. 2022 р.
    Леся
    Голос війни
    Падали стіни, небо здригалось,
    мова у янгола стала німа
    Лідери світу лишень співчували,
    і в їхньому серці не було ядра,
    Що рухає страхом і гнівом, і болем,
    як в воїнів світла своєї землі.
    Розвалини дому, розвалини долі  –
    до ранку здавалось мільярди хвилин.
    І в часі, що гасне для когось так швидко, -
    дівча ухопилось за сильне плече
    Пилюка гойдалась на тенорах крику –
    шеврон заросили дві каплі з очей.
    І мовило тихо, дівча: «Я люблю тебе
    український воїне, я дуже тебе люблю»
    І серце його, мов заструмив заряд  -
    і лють виривались з дозволених меж.
    Він більше не бачив по той бік людей, -
    породу, без душ, без добра і жалю.
    Від кари, і смерті – ніхто ще не втік –
    й від «привида Києва» – теж…

    #One_month_of_War #Ukraine #pray_to_peace
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8511

    28 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Перший день весни
    А завтра перший день весни,
    В надіях сонячний, ясний,
    Як всі минулі у житті -
    Очікувані і святі.
    Кропива виглянула в світ,
    Хвилює сік тремтіння віт,
    Торішню стомлену траву
    Цілує промінець: «Живу!»
    Іде оновлень череда.
    Така стрімка у них хода…
    До церкви, побіля хреста -
    Підсніжник перший завітав,
    Та ні, там їх вже навіть два!
    Весна багата на дива.
    Найкраща була б новина,
    Що вже скінчилася війна!
    Хай сміх людський переоре
    Всі застереження сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8513

    1 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Війна
    Така похмурість ввишині
    І холод пробирає з ніг -
    Ще не пора нам босоніж
    Стежки топтати чарівні,
    По них плескати голістоп –
    Ще не пора - радіти щоб.
    Вітрець ніде й не шелехне,
    Пташок цвірінькання сумне
    Озватися не сміє ще…
    І небо набуха дощем,
    А може, й снігом-холодриж,
    Нема щасливої пори
    Для нас й для світу теж-нема,
    Лиш думка-хвиля вирина:
    - Коли закінчиться війна?
    Поля чекають на засів,
    Мов на привітних старостів:
    - Одружимо із щастям днів
    Сьогоднішню весну в труді!
    …Колись закінчиться війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8514

    1 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Горе людей об’єднало
    Горе людей об’єднало:
    Як же багато нас стало!
    Наче весняного цвіту,
    Зелені посеред літа.
    Мрію про щастя пригорнем,
    Робим все для оборони
    Рідної серцю землиці,
    Погляд любов’ю іскриться,
    Гордістю, що небайдужий
    Кожен, і тим в світі дужий.
    Маємо справи нагальні -
    Сітки плетем маскувальні,
    Зносимо всі провіанти -
    Треба що мати жувати.
    Біженці є вже в країні,
    Їх рятувати повинні.
    Горя навкруг є чимало -
    Горе людей об’єднало.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8515

    11 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Вчимось науці виживання
    Вчимось науці виживання.
    Війна, що, може,  й не остання
    На цій Землі - за неї ж, рідну,
    Війна за щастя, долю, гідність.
    Обороняти всі причетні
    Її, як матір-правом честі
    Це називається у світі -
    Всі на посту - дорослі, діти,
    Всі трудимося до знемоги,
    Щоб та жадана перемога,
    Не відвернулася спиною.
    Причетність кличе всіх до бою!
    Хай кожна смерть і кожна рана
    На совість пада росіянам!
    Їм в світі оправдань не буде -
    Фашистам, виродкам, іудам!
    Ми вміємо усе прощати,
    Та дуже часто нас лещата
    Загарбників - в століттях тиснуть.
    Забути як таке? Немислю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8516

    11 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Правда-неправду завжди переможе
    Везли автобуси вже а не коні,
    Хлопців на лінії для оборони
    Рідної серцю святої землиці,
    Що Україною-матір’ю зветься.
    Зорі ще з неба не падали вбиті,
    Хлопців стрічали такі сумовиті:
    Знати-не знав жоден з них, хто героєм
    Вийде з якого запеклого бою?
    Око за ворогом стежило ревно,
    Березня кликали з вітром дерева,
    Кільчились в днинах останні морози,
    І пропадали під сонцем в знемозі…
    Так, як морозів пекуча провина,
    Вірим, під сонцем і ворог той згине -
    Знають віки,  знає Бог, знає кожен:
    Правда-неправду завжди переможе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8517

    11 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    В Москві- двоюрідна родина
    В Москві - двоюрідна родина,
    Батьки-брати у нас єдині.
    Та вийшло, що й таке буває,
    Що брата - брат не понімає.
    Всі поняття - неоднакові,
    Спілкуємось на різній мові.
    Війна врослась вже в їхні гени,
    Код ДНК у них - вогненний!
    А в нас такий - всім зрозумілий -
    Чуже ми грабувать не вмієм,
    Переступити і на йоту
    Границю іншу, що навпроти,
    Нам совість в світі не дозволить.
    Ми так цінуєм щиру волю,
    У нас такі серця широкі,
    В яких, як сонячні потоки,
    Любов до Всесвіту іскриться!
    …Бабуся наша - трудівниця
    Народжувала у любові
    Синів, співала колискові
    Їм про одвічних сивих гулів…
    Та в спогадах вони заснули.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8518

    30 бер. 2022 р.
    Юрченко Оксана Олександрівна
    Коли закінчиться війна…
    Коли закінчиться війна…
    У фразі цій багато болю
    Скажи мені, російський "брат"
    За що обрав нам таку долю?

    Якщо ти брат, чому напав?
    За що зробив ти скрізь руїни?
    За що вбиваєш мій народ?
    За що несе моя земля провину?

    Багато в мене запитань,
    до тебе "брате", просто купа!
    Чому ти захопив Херсон,
    чому страждає Маріуполь?

    За що Донецьк, ти, відібрав,
    як Крим, нахабно і зухвало?
    Невже все це зробив би брат?
    Але тобі, мабуть, замало...

    Ти забираєш у людей
    все те, що є їм дуже цінно
    Не знаєш навіть слова "стоп"
    Не має в тебе "почуття провини"

    Життя дітей, життя усіх
    Не є святим для тебе, брате
    Для тебе святе "можем повторить"
    "Ніколи знову" є для нас крилатим

    Ти завдаєш удари нам,
    а ми стоїм, відважно і уперто
    Ти брат, який вже вкотре нам збрехав,
    сказавши, що війна - це кредо

    Народ твій обирає як девіз
    Просте незначне слово "обережність"
    А в нас з дитинства у крові тече
    Для нас звичайне слово "незалежність"

    Що цим сказати хочу я,
    Ніколи не було в нас брата
    Тому що брат для нас це той,
    Хто не ввійде у нашу хату.

    Коли закінчиться війна...
    У фразі цій багато болю
    Але ніхто, ніякий "брат"
    Не відбере в нас нашу волю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8519

    12 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Війна
    Всі про безпеку говорять,
    Щоб не накликати горя:
    Страшно і світло включати,
    Темрява стала на чатах,
    Кожну ту нічку-тривогу:
    - Ще живемо, слава Богу!
    Ще зачепити снарядом
    Нас не судилося гадам.
    Виє сирена, голосить
    З горя, як простоволоса
    Жінка, що горем убита -
    Нищать життя московити,
    Села плюндрують, містечка,
    Ось-ось уже недалечко
    Київ на вражім прицілі,
    Він - головною їх ціллю
    Є у загарбницьких мріях.
    …Місто добра і надії
    Всіх українців у світі…
    Гине народ мій у цвіті,
    Мужньо стоїть в обороні –
    Щастя тримає в долонях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8520

    30 бер. 2022 р.
    Шевченко Галина
    Про москалів
    Сидиш на кухні, п‘єш собі ти чай
    На думку, лиш одне тільки приходить
    Які ж вони тупі , тупі украй
    А по другому думать - не виходить ...

    Та ніби й мозок є в їх голові
    Без нього, - жити було б неможливо
    Та що сказати - просто москалі
    Мозок то є -  та користуються жахливо

    Не розумію я, все мало їм землі,
    Вони все хочуть світ заполонити
    Ви що там, подуріли в тім Кремлі?
    Почніть хоч на своїй вже щось робити!!!

    У селах навіть світла в вас нема
    А пошта, ніби пішки досі ходить.
    Та вас послухаєш - то там якась мана
    І сніг російський вже узимку родить

    Пробачте, але звичка в вас дурна
    В своїй країні - язика кудись запхали
    А до сусіда - лізите сповна
    Ваші розмови нас вже задовбали!!!

    Бандеру боїтесь ... чи  ви дурні?
    Хіба так тяжко гугл вам відкрити?
    Він вже шістдесят років, як в труні
    Та навіть не на Україні він заритий!

    Про Чорнобаївку вже просто мовчимо
    Слова тут, мабуть, більше не потрібні
    Ще раз, за ним іще раз вдаримо
    Не люди ви, якісь людоподібні!!!

    Та все ж, зроблю я висновок один
    Потрібно за собою слідкувати
    Поставити між нами міцний тин
    Й за його межі носа не сувати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8521

    11 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Супроти братовбивчої війни
    Супроти братовбивчої війни
    Не тільки ми, а й сонце звишини –
    Ховається вона за товщу хмар,
    Щоб цих ось новоявлених хазар
    Не бачити ніколи і ніде…
    Але ж проходить день, вже новий йде.
    І виглянути сонцю вже пора,
    Адже воно у світі - для добра…
    … А на землі йде відлік тих смертей,
    Яких не оправдає все святе,
    Яке у Долі кожного з нас є…
    Добро і зло день споконвік встає.
    Так хоче примирити супротив
    Святої і ганебної мети,
    Проміння простягає із небес:
    - Як в світі бути вам без мене, без?...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8522

    12 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Відкрила двері заграниця
    Відкрила двері заграниця,
    Приймає біженців, як птиць,
    Які на стомлених крилятах
    Тікають від війни проклятої,
    Везуть в сповитках, на гергошах,
    Несуть, як в світі найдорожче -
    Маленьких діточок єдиних,
    Вони - майбутнім України
    Після війни цієї будуть -
    Це «після» - їх батьки здобудуть,
    І стане воно гарне, світле,
    На всі віки, для всього світу…
    …Дитячих доль бурхлива річка -
    Ганнусь, Іванків і Марічок,
    Тимків, Артемків і Софійок -
    Не стомлюється хай надія!
    Тарасиків, Юрків, Андрійків,
    Настусь, Назаріві і Докійок…
    …Хай лише ця орда провинна
    Покине рідну Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8523

    13 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Святий Георгій
    Святий Георгій! Ти всесилий!
    На Україну зглянься милу,
    Допоможи в часи негожі -
    Хай ворога ми переможем -
    З жорстоким серцем лиходія.
    На тебе в нас одна надія,
    Що ти всі голови погані
    Мечем по відсікаєш в брані.
    І щоб вони вже для потали
    Ніколи не поприростали…
    … Святий Георгій силу міряє –
    Здолати птаха-лихозвіра,
    Кровавожадну цю подобу,
    Яка скрізь суне свого дзьоба -
    Йому, звичайно що, неважко.
    Він гострить меч: «Тримайся, пташко!
    Згинь назавжди! Я так бажаю!
    Я меч до бою піднімаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8524

    30 бер. 2022 р.
    Наталя Бутук
    **
    Тримаймо стрій!
    Мета у нас єдина.
    Нaш правий бій.
    Все буде Україна!

    Долаєм біль
    І розпач, і тривоги.
    Ми йдем на бій,
    Вперед, до перемоги!

    Девіз у нас:
    «Свобода! Воля! Правда!»
    Усіх єдна
    Жовто-блакитний прапор.

    Бій – кожна мить
    І кожна нова днина;
    І вірим ми:
    Все буде Україна!

    Наш правий гнів.
    Хай плем’я зна вороже:
    У цій борні
    Вкраїна переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8525

    13 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Нічний обстріл
    Не спали. Ховались від бомб у підвалі.
    Летіли ракети на Львів, кажуть, й далі -
    Це ж відстань яка - із одеського моря
    На захід щоб нести оскалене горе!
    Чотири ракети – шух-шух - над будинком,
    Землі аж тримались, щоб у поєдинку
    Уразити місто прадавнього Лева.
    Лють путінська шкіриться, мов королева
    Ганебного світу, законів ганебних…
    …Не спали - чекали судилища з неба.
    Якщо воно нам є від вас, росіяни,
    Нехай же суд Божий для вас вже настане!
    Хай смерті дітей, юних лицарів наших,
    Погромлені села, міста щонайкращі
    Віддячаться вам хай сторицею всюди -
    Ми ліву щоку підставляти не будем.
    За віщо, скажіть, проясніть нам - за віщо
    Війна в Україні страшна і зловісна?
    … Не спали в підвалах, а щиро молились:
    - Дай Боже на все нам удачі і сили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8526

    14 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Розмова по телефону
    - Ми в бомбосховищі, муже мій, з сином,
    Ми заховались, аби не скосили
    Кулі сліпі нас, осколки снарядів -
    Виє сирена над містом нерадо.
    Нас тут багато, всі майже з будинку,
    Тільки немає самотньої жінки,
    Яка, ти знаєш, давно вже лежача…
    Коли тривога, вона вже й не плаче,
    Тихо лежить і молитви до Бога
    Шепче і просить його допомоги…
    …Ми сидимо на матрацах і ковдрах,
    Бо бомбосховище наше - не годне
    Для таких випадків - тут в нас все скопом -
    Мотлох, варення, салати, картопля…
    …І так буває за ніч разів кілька
    Від небезпеки ховаємось. Тільки,
    Та небезпека коли наступає,
    Чи ж нас підвал цей врятує - не знаєм…
    …Ти там воюй, тату наш! Ось і спатки
    Вже захотіло наше дитятко.
    Хай йому сняться найкращинькі сни,
    Що ми живемо уже без війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8527

    14 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Урок минулого
    Війна почалась о 4-ій -
    Найкращий час візиту смерті.
    Так сталося у Вітчизняну -
    І знов повторення погане.
    Нічого світ не вчить минуле-
    Не пам’ятаєм те, забули,
    Як закінчилось зло почате?
    І хочеться про те кричати
    На цілий світ, на цілий Всесвіт…
    Не зраджує хай пам'ять, не сміє,
    бо новий світанок -
    Для гарних добрих справ настане,
    Таких, як сіяти, орати,
    Сім’ї сніданок готувати,
    Топтати спориші, що в росах,
    Косити трави у покоси -
    Найкращу молоду отаву…
    Життя любов’ю щедро славити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8528

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    «Війна скінчилась»
    Я так люблю тебе, мій світе!
    За те, що сонце в небі світить,
    Що ранок з ночі виринає,
    І вже скінчилася війна.
    Тебе я і тоді любила,
    Коли гармати глухо били,
    Гриміли вибухи в Росішках,
    Куди дійти нам близько пішки…
    І вірила, що все минеться,
    Лиш гупало тривожно серце,
    Коли сирен сполучне коло,
    Здавалось, не мине ніколи.
    І за Калинівкою туга,
    Бо там живе мій брат - ми в других.
    І де той вибух не озвався,
    Він в серці болем залишався.
    …Снаряди по мені гамселять,
    Ведуть статистику смертельну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8530

    18 бер. 2022 р.
    Тетяна Приймасюк
    Вишивка для майбутнього
    Війна вже іде днів аж більше двадцятки,
    Сирена лякає, вигонить із хати…
    …В майбутнє я шию веселу картинку:
    В колисці сміється маленька дитинка,
    Простягує ручки до пташки, що близько
    Сидить на краєчку святої колиски.
    Колиска висить на зеленій калині.
    А інше пташатко - і жовте, і синє,
    Та ще голубе, з фіолетовим пір’ям
    В колиску заглядає аж із верхів’я.
    Калина дозріла, мов соком ось бризне,
    Світ добрий, усміхнений щастям - негрізний,
    Дитинка ще світ пізнає, наче гаму,
    Радіє церквиця трьома куполами -
    Вона над ставочком стоїть, що аж грає.
    Три хатки, що вулицю ось починають.
    Десь мріє у далеч зелена долина…
    Така ось вона є - щаслива Вкраїна…
    - Війна закінчилась!- прокотиться світом,
    Народяться гарні і радісні діти,
    Для них наплетуть колисок, всім на славу,
    Старі дідусі, які знають цю справу.
    Калину - не всю посічуть ці заброди,
    Вона гілочки колисатиме роду.
    Війна ще іде, та захлинеться, знаю –
    Я щастя Вкраїні своїй вишиваю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8531

    30 бер. 2022 р.
    Галина Савчук
    Молитва за Україна
    Батьківщино! Ти в мене найкраща,
    І тобі я не зраджу нізащо.
    Я тобою живу, я до тебе горнуся,
    Бути вірним і щирим клянуся.
    Хай почують мене в небі зорі,
    І річки, і озера прозорі,
    Золота, вкрита колосом нива,
    Зграя птахів в саду галаслива.
    Хай почує мене божа мати,
    Так багато їй хочу сказати.
    У молитві здійму рученята —
    Попрошу і за маму, й за тата.
    Помолюсь за свою Україну
    (Найдорожчу, найкращу, єдину),
    Землю рідну, велику державу —
    Її силу примножуй і славу.
    Помолюсь за солдата-героя,
    Щоб живим повернувся із бою.
    Щоб його дочекалась родина,
    Сиротою не стала дитина.
    Дай усім ворогам зрозуміти:
    Волелюбний народ не скорити!
    Ми у прагненні волі єдині,
    Миру хочемо ненці Вкраїні.
    Божа Матінко! Ти ж милостива,
    Україна хай буде щаслива!
    Я в поклоні голівкою схиляю.
    Я молюсь. Я прошу. Я благаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8532

    27 бер. 2022 р.
    Lana Podsevnaya
    не шукаю іншої країни...
    Не шукаю іншої країни,
    та й свою нікому не віддам!
    Буду захищати рідну Україну,
    і від нас москаль отрима по зубах!
    Не шукаю іншої я долі,
    вдома я, та на своїй землі,
    Чуєш, соловейко там у полі,
    проклинає вас всіх москалі!
    Не були ніколи ми братами,
    на крові братарства нам не треба,
    Стали вже для світу ви катами,
    проклинають вас с землі до неба!
    Ви ж як ті ворюги та вандали,
    вторглися на нашу сторону,
    В спину нашим дітям ви стріляли,
    я ж як мати, всіх вас прокляну!!!
    Ви хотіли, щоб моя країна,
    на коліна перед вами стала,
    Але ж сильна духом Україна,
    триколором вашим дупу підтирала!
    На коліна – тільки перед Богом!
    На молитву стане вся країна
    Іншої нема у нас дороги,
    з нами Бог, тримайся Україно!
    Не шукаю іншої країни,
    і свою нікому не віддам!!!
    Стану я на захист України,
    не здолать нас нашим ворогам!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8533

    27 бер. 2022 р.
    Lana Podsevnaya
    ***
    Коли вранці, на світанку
    ворог клятий завітав,
    На херовому то танку,
    він по сплячих постріляв.
    Не жалів жінок та діток,
    без розбору всіх смітав,
    Пам’ятник і той відвідав,
    з перепугу розстріляв.
    Тільки наші то солдати,
    до рук зброю узяли,
    Обісрались московиті,
    наваляли у штани!
    Армія, що друга в світі,
    до сьогодні ще була,
    Опинилася в кювєті,
    та й за місяць вся згнила.
    З караваєм не стрічали,
    ой пробачте, москалі,
    Вибачьте, ми вас не ждали,
    геть же з нашої землі!!!
    Чернозему в нас багато,
    поховаємо усіх,
    Проклинає кожна мати,
    вас нікчемних, та сліпих.
    Ви казали на ученьях,
    заблукали, боже мій,
    Руський Ванька весь в сопельках,
    удобряє перегній.
    Хочу вам одне сказати,
    раз зайшли у чужий двір,
    Ви взяли з собой пакети,
    бо розтягне хижий звір,
    Та не буде що віддати,
    нам російським матерям,
    Соромно нам їм сказати,
    щоб шукали по полям,
    Вас нікчемних, руських Ванек,
    яким врізали з повна,
    Забирайте їх останки,
    не потрібно нам лайна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8535

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    За що?
    Почуєте ви?
    Чи закриєте вуха?
    Я маю, дещо до вас росіяни донести!

    "Мы не просили забирать нас друг друга!
    Мы не просили у вас этой войны!
    Так почему вы на нас мчите?
    Почему на нас, вы бросаете смерть?
    И за что убивать нас, вы нам объясните?
    Почему заслужили мы умереть?"

    Діти країни, і я одна з них
    Звертають до вас зі словами:

    "Отозвите с Украины солдатов своих,
    Ведь нам так нужны и папы и мамы.
    Отозвите ракеты, молоты, грады,
    Ведь знаем теперь мы и эти слова!
    Отозвите, чтоб жили солдаты,
    Ведь Украина это наша семья.

    Почему должны мы привыкать,
    К трупам, крове, огню и руинам.
    Ведь нам рано ещё умирать,
    Не дожив даже к первым морщинам".

    Почуйте ви всі ці слова,
    Які писалися з білью.
    Коли дитяче життя, що лише розцвіта,
    Може лишитися порохом й цвіллю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8546

    30 бер. 2022 р.
    Даниленко Віталій
    Заповіт
    Якщо рано я помру мене Ви поховайте,
    Без усіляких хрестиків, обрядів, і ікон.
    А краще тіло полум'ю предайте,
    Й мені віддайте останній свій поклон.

    Як я помру мене Ви серед снів чекайте,
    Бо тільки там, я буду Вас чекать.
    Ви зла на мене не тримайте,
    і не забувайте добрим словом поминать.

    Коли помру Ви надімной не плачте,
    Моя душа літати буде десь в полях.
    За все, що мною зроблене пробачте,
    і відправте моє тіло у останній шлях.

    Як я помру мене Ви відпускайте,
    В далекий, і нікому не відомий світ.
    Але ніколи Ви мене не забувайте,
    Й останній мій життєвий заповіт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8547

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    Ми не хочемо чути Війна
    Ось знову сирена лунає,
    Тривога, щоб бігти кудись.
    Проте ніхто уже не тікає,
    А серце каже: «підкорись».
    Ні ми не будем сидіти,
    Тихенько у своїх хатках.
    Адже плачуть благаючи діти,
    Та й дорослі вже тонуть у сльозах.

    Ми звертаєм увагу
    На те, що комусь все одно.
    Проте не відчути голод чи спрагу,
    Якщо не хотіти цього.
    Якщо тебе не торкнеться,
    Не обійме собою цей біль,
    То ти скажеш: «може минеться?»,
    До мене ж, не дійде цей бій.
    Лише коли і на тебе,
    Повернуть свої літаки,
    Лиш тоді ти скажеш «не треба»,
    Прошу Україно прости.
    Якщо не уб'ють твоїх рідних
    І поки не втратиш когось,
    Ти будеш тихенько сидіти
    Поки кров'ю не все залилось.

    Вибухи постійно лунають,
    Та люди спокійно ідуть.
    Харчі на перед всі скупляють,
    Та від ракет вони не спасуть.
    На паузі вся Україна,
    Крім військових – чоловіків і жінок.
    Хоч вдома чекає родина,
    До перемоги робим великий ми крок.

    Тож почуйте усі росіяни,
    Україна наша міцна!
    Її можна травмувати смертями,
    Проте вона на завжди жива.
    Ми не бажаєм вам болі,
    Та миру ми хочемо всі.
    Щоб на смертельному полі,
    Лишилися солдати живі.
    Ми не хочемо ні з ким воювати,
    А просто жити собі.
    І своє життя будувати,
    Де щасливими будуть усі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8548

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    Мій біль
    Сиділа сповита холодом болі
    І сльози лились в глухій німоті
    Скували думки у кайданах неволі
    Залишилось серце одне в темноті

    Думками блукала і рвалась з кайданів
    Та серце розбите давно на куски
    Вся доброта в обіймах тиранів
    У тиші сумній мовчали пташки

    Забиті коли у спину – боліли
    Зневіра росла неначе бамбук
    Крики так сильно на волю хотіли
    Тримала їх сила дана з Божих рук

    Сили упали у яму глибоку
    Та шум не давав зімкнути повік
    Не могла я зроби жодного кроку
    Поки весь біль спати не ліг
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8549

    16 бер. 2022 р.
    Алексей Хорев
    Хрести знімайте росіяни!
    Хрести знімайте росіяни!
    Бо не потрібні вам вони
    І не хрестіться в божім храмі
    Ви зрадники - слов’ян сини

    Всі ваші душі Бог покинув
    Там черви страху завелись
    Злий карлик вам тепер є ідол
    Малий, старий йому корись

    Лишений розуму загине
    З собою забере ваш рід
    Як здогадались ви єхидни
    Піти на рідний вам нарід?

    Ви будували Богу храми
    І крили золотом хрести
    Але не вчили ваші мами
    Дітей трьом істинам простим

    Не вбий - і це є аксіома!
    Та не вкради ти ні в кого
    Не зажадай дружини, дому
    Що є в сусіда у твого

    Брехнею напхані з екранів
    Несете смерть та «Русский мир»
    А «Русский мир» - це мир тиранів
    Хто б що нам там не говорив

    Немита лишилась Росія
    Рабів країна - не панів
    Хто винен що ви всі такі є?
    Народ з мораллю гопників

    Чужі вам заповіді Божі
    Зніміть з грудей свої хрести!
    І може перед пеклом Божим
    Пробачать вас - бо нехристі

    Кресты снимите россияне!
    Они Вам больше не нужны
    И не крестись больше в храме
    Предавшие славян сыны

    Все ваши души бог покинул
    В них черви страха завелись
    Вам злобный карлик теперь идол
    И мал, и стар ему корись

    Лишенный разума погибнет
    И вас с собою заберёт
    Как вы додумались ехидны
    Напасть на родственный народ?

    Вы строили для вида храмы
    И крыли золотом кресты
    Но не учили ваши мамы
    Детей трём истинам простым

    Не убивай - есть аксиома.
    Не укради ни у кого.
    Не возжелай жены и дома
    Что у соседа твоего

     Вы ж лезете в другие страны.
     Несёте смерть и «русский мир».
     А русский мир - это тираны
     Кто что бы нам не говорил

    Осталась грязною Россия
    Страна рабов, а не господ
    Кто виноват что вы такие?
    С моралью гопников народ!

    Чужда вам заповедь Господня
    Снимайте все с грудей кресты
    И может божья преисподняя
    Как некрещеных вас простит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8550

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    Війна не лише руйнує
    Господи, скажи,
    Коли це закінчиться?
    Коли спокійно ляжем спати ми?
    Я досі вірю ,що мені це сниться
    Та прокидаюся від пострілів війни!

    Усе, що разом будували,
    Усе, для чого ми жили,
    Чужі ракети зруйнували
    І плачуть часто дітлахи.

    У перший день сонце світило,
    Так тепло начебто було,
    Та від вибухів усе горіло
    І  навкруги все голосно гуло..

    Прокинулась зі страхом у очах,
    Почувши вперше вибухи страшні,
     Писала я подрузі у сльозах
    Вона казала, що почулося мені.
    З словами спокою лягла,
    Думаючи, що просто впало сильно щось...
    І вже я спокій набула,
    Як знову все це почалось:
    Тривога,шум і плач, і сміх-
    Усе почути я могла.
    Вночі ніхто спати не ліг,
    Всі злякалися слова "війна".

    На другий й третій всі готувались,
    Зкуповували всю воду і харчі,
    З обличям наче й не боялись
    Й чекаючи, що буде уночі ...

    На четвертий й п'ятий злість згасала,
    Звикли люди до пострілів й смертей,
    Та наша воля ще не впала,
    Хоч ховати боляче дітей.
    Усі готові йти до бою,
    Навіть без зброї у руках.
    Хтось воює, написавши щось душею,
    Щоб почули плач і біль у їх словах.
    Хтось іде і захищає
    Нас від вибухів страшних,
    Хоч вдома їх сім'я чекає ,
    Не чекаючи повістей сумних.

    На шостий день холодні хмари,
    І з неба впав холодний сніг,
    Щоб охололи наші рани,
    Та біль охолонути не зміг.
    Сумнішим стало все навколо,
    Надія стерта із лиця
    І маски всі із себе зняли,
    Цим зрозумівши сенс життя

    В наступний день, глибока, темна ніч
    І біль марно пожирала темнота,
    А небо поглинало сяйво свіч,
    На вулицях царила пустота.

    А восьмий день похмурий і сумний
    Та що чекає нас?Ніхто не знає.
    Почується вмить вибух десь гучний
    І сирена гучно знов  лунає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8551

    30 бер. 2022 р.
    Анна Чорнобривець
    Без назви
    Нас весна зустріла градом.
    Ні, не тим що з неба водоспадом.
    Тим, що із ворожої росії
    спалює будинки наші й мрії.

    Ми весну чекали з нетерпінням
    У серцях плекали ми надію.
    А вона застигла в тузі
    Й наказала готувати чорне смузі.

    Ми весну благали: "Захисти нас!
    І долонями закрий з небес!"
    Злегка посміхнулася і пішла...
    Весняні свої творить діла.

    Цю весну ніколи не забудем.
    Але вистоїм. Інакше і не буде.
    Будуть квіти, буде радість, будуть люди!
    Дух свободи лунатимемо всюди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8552

    3 бер. 2022 р.
    Ольга Медведь
    Мы не забудем!!!
    Наши девочки постарели,
    Наши мальчики возмужали.
    Пишу стихи я эти на русском,
    Чтоб вы, россияне, их понимали.

    Что вы там, с#ки, спокойно спите?
    А в Украине - война, ракеты.
    Пока вы брагу пьёте и щи едите,
    От ваших бомб в Украине гибнут дети!

    Вы все, россияне, за это в ответе,
    А не один ваш фашистский путин.
    И сейчас на всём белом свете
    Вас ненавидят!!! Очнитесь, люди!!!

    Проснись, россия, да что с тобою?
    На Украину пошла войною.
    Тобою правит тиран проклятый,
    А ты не видишь, а ты не знаешь?

    Солдаты ваши жгут наши сёла,
    Бомбят театры, больницы, школы.
    Но мы рожаем детей в подвалах,
    Они окрепнут и всё узнают.

    Мы им расскажем, кто искалечил
    Чернигов, Харьков, Ирпень и Бучу,
    Любимый Киев, дніпровські кручи.

    Мы им расскажем,
    что вы молчали,
    Что сыновей своих посылали
    вы на войну,
    Чтобы их убивали!!!
    А вы молчали! А вы не знали?

    Российский гитлер - владимир путин -
    Сидит на троне и правит вами.
    Ведь вы же сами его выбирали.
    А вы не знали? А...вы молчали!

    Молчите и дальше, трусливые суки,
    Гореть в аду вам за наши муки.
    За Мариуполь и Волноваху,
    Бердянск, Геническ, за рынок в Козацком.

    За каждый клаптик земли Украинской,
    За каждую каплю слезы материнской
    Мы отомстим вам, мы не забудем
    И никогда мы молчать не будем!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8553

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    Янголам війни
    Ви носете форму і маєте зброю
    Ви маєте віру і силу і волю
    Ми знаєм, що важко вам часто буває
    Пам'ятайте: Живими вас Україна чекає!
    Ви наш оберіг, і надія в майбутнє
    Бо Україна то військо могутнє
    Ви тамуєте страх у наших серцях
    I можна побачити радість в очах
    Ми зараз радієм, бо ви у нас є
    Ви рятуєте життя що для нас дороге
    Та найбільше хочем, щоб вернулися ви
    3і словами, що мир тепер буде завжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8554

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Янковенко
    Незламні
    А життя, чуєш… воно все ще є.
    У надії, у цінностях,
    тих, що стали видніші.
    Дихай, друже, і вір -
    Всі візьмуть своє.
    Комусь буття із соромом,
    Комусь любов і тиша.

    Ми як птахи Фенікси
    З попелу оживем.
    І крилами сильними огорнемо країну.
    І назавжди, чуєш, аж доки ми не помрем
    Будемо пам’ятати тих, хто за наш мир загинув.

    Україна, люба, живи, борись!
    Ми з любов’ю в сердці тебе благаєм.
    Ранена, як птаха, та справжня міць
    У синах і доньок твоїх без краю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8556

    30 бер. 2022 р.
    Г. Чук
    гітле-путі-ло
    Я бачив в архівах зиґзаґами знаки,
    я чув скільки горя приніс Бухенвальд,
    коричневим лихом тоді йшли вояки,
    а світом лилося зловіще «зіт-хайль!».

    Я знав, це забуте відлуння з клозету,
    примара й давно похоронене зло.
    Аж раптом воскресли пів свастики Z-ти,
    пів світу здригнулося: путін – х*йло!

    Війна повернулась! З четвертої ранку
    летіли ракети, палали міста.
    Червона орда вкрала мирні світанки,
    спасіння молили дитячі вуста.

    А путіна манія зводить без тями,
    так гітлер скорити світ прагнув колись.
    Та ідолів завше скидають до ями,
    російський народе, прозрій, схаменись!

    Читай Вікіпедію. Запис речистий
    дохідливо каже, щоб врешті дійшло:
    що антифашисти – це нові рашисти,
    а путін – це гітлер на псевдо «х*йло»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8558

    8 бер. 2022 р.
    Ольга Медведь
    Закройте небо
    В моём городе падает снег,
    Но не радует он меня.
    Как в кошмарном сне голова -
    В Украине идёт война.

    Нет покоя душе моей,
    Когда вижу я снег сейчас.
    В руинах лежат города,
    А снег, как пепел, летит на нас.

    Через этот пепел, не снег,
    Вижу лица убитых детей.
    Их матери и отцы кричали:
    "Закройте небо скорей!!!"

    Сколько ж надо ещё смертей,
    Чтоб до Европы и НАТО дошло:
    Свою душу и совесть спасать
    Время уже пришло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8559

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Янковенко
    Свет в конце тоннеля
    Так стремительно сменяются картинки жизни всей,
    Что словить и рассмотреть что с нами здесь-сейчас
    Представляется немыслимой задачею,
    На которую способны единицы нас

    Без особых остановок в ритме виражей
    Ищем способ приспособиться и просто жить,
    Но однажды ты проснёшься под сирены вой
    И все то, что было раньше - этому не быть.

    С каждым выстрелом и смертью - ты уже другой.
    Столько горя и несчастий отрезвляет в миг!
    Ты стараешься, как можешь, просто сильным быть
    И молитвой заглушаешь сердца боль и крик.

    Ты совсем уже не плачешь, выплакал что мог
    То что мир несправедлив не думай, это ведь не так.
    Ведь свобода ни к кому еще не шла легко
    Будет день и верь что свет - он уничтожит мрак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8560

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Захарченко
    Правду не розбомбити
    Моя незламна, горда Україна,
    за тебе, Рiдна, день і ніч молюсь.
    Ти в серці нашому завжди єдина,
    я на землі своїй нікого не боюсь.

    Тебе хотіли знищить, затоптати,
    а ти завжди непереможною була.
    Ніхто не сміє наші землі роздирати, бруднити наші чисті джерела'.

    I не чекали ці кати такий супротив,
    а вже n-надцятий ворожий падає літак Читайте, вражі, Ліни леймотиви:
    "Ви думали, що Україна просто так?"

    Вас всіх нащадкiв iдола московського вже пекло зачекалося давно.
    А ми, нащадки Володимира Великого за нашу Україну встоїмо.

    I вiдбудуєм, й зацвіте калина,
    І житом забуяють всі поля.
    Бо Україна НАЗАВЖДИ ЄДИНА! Цвітуча й вiльная Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8561

    30 бер. 2022 р.
    Виктория
    Соседи
    Расскажу вам сказку,  я страшную,  да поучительную, да беспристрастную!
    Не могу молчать я более, да слушать догадки разные!
    Вот жила мать многодетная и стучит к ней сосед- дитинушка:
    - Ты чего обижаешь сына, старая?
    И давай колотить бедную,
    Отнял у ней комнату,  поселил туда сынушку.
    Да, на этом всё бы и кончилось...
    Восемь лет измывался соседушка над матерью беззащитною,
    То порядки не те заведены,  то друзья не такие выбраны!
     Уж к кому она не кидалася, не молила о помощи.
    Только мало соседушке.  Силой своей бахвалится.
    Решил убить он матушку и напал на нее всеми силами,
    Но забыл он, что детушки выросли
    И стали они на защитушку.
    Бьются сильно они за доминушку.
    Закричала мать пуще прежнего:
    - Убивают детей моих миленьких!
    Не смогли тут соседи помалкивать,
    Пришли помочь бедной матушке...
    Тут и сказке конец,  только сказка ли?
    Это наша Мать-Украинушка со своими детьми, очень сильными,
    Защищает землю священную
    От соседа России- " защитника"!
    Не дадим нашу Землю отнять!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8563

    30 бер. 2022 р.
    Гуренко Анастасія
    ***
    Летіли лелеки у небі блакитнім,
    Летіли над морем, над полем разом.
    Летіли у дощ і під сонцем спекотнім,
    Летіли їх діти, позаду тишком.
    Щасливі були лелеки у волі,
    Щасливо жили своїм вільним життям.
    Та не знали вони до кінця своєї долі,
    Ніколи не думали над своїм майбуттям.

    Почалася гроза вночі дуже сильна,
    Проснулась від грому лелеча сім'я.
    І плакала їх маленька дитина,
    Напала на них вороже плем’я.
    Орда ворогів, була дуже велика,
    Якась зголодніла, в загалом дуже дика.

    Розбите лелече гніздо залишилось,
    Залишилось в ньому мале дитинча.
    Воно до померлої мами тулилось,
    В надіях, що може вона ще жива.
    Мостилися дикі птахи в їхнім краї,
    Зростало в той час поміж них «леленча»,
    Зазнало багато болі від зграї,
    Та не змирилось зі смертю близьких дитинча.

    Виріс лелека, змужнів і став сильним,
    Він вичистив з краю диких птахів.
    Тепер його край знову став вільним,
    Кращий від усіх чужих островів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8564

    12 бер. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    Перемога близько
    Перемога близько

    Вже перемога
    Близько - близько,
    А ворог все пре
    Зі своїм військом.

    Та скрізь Рашистів
    Ждатиме "Сюрприз",
    Ми радо "виповнимо"
    Їх любий "Каприз"…

    - Нехай, тоді
    Не нарікають!...
    - Що нас вони
    Тут визволяють!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8565

    8 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Спросила я у тишины…
    Спросила я у тишины… хотят ли русские войны?
    И разорвалась тишина!!!Уже идёт, бомбит война!!!
     Забрала сон и смех детей, сердца забрала матерей, и в строй поставила солдат, дала им в руки автомат!!!
    А я прошу у тишины- мы не хотим, не ждём войны… оставь нам мирные дела…
     Я и подумать не могла, что этот страшный сон придет и весь украинский народ проснётся вдруг под вой ракет… Нет !!!
     Это сон, какой-то Бред, не можете быть…а если Нет?…
    И это вовсе был не сон…- предательский посыл врага, который сделал на века историю моей страны на До и После ….
    У войны мы спросим после - Для чего? Зачем, кому она нужна… в ответ… сплошная тишина…
    Ответа  нет !!! Есть только факт - на  нас напал вчерашний брат , забрал он сон и смех детей, залил слезами матерей…Простим? Забудем? Никогда!!! Ведь эта страшная орда разбила наши города, забрала смех и сон детей, сердца разбила матерей…Спросите  вы у тишины…хотят украинцы войны???
    Нет!!! Ни за что и никогда!!! Отстань , уйди от нас война!!! Свобода, мир - вот наш кумир,сейчас подняли мы весь Мир и показали- наш народ - ни страх ни пуля не возьмёт !!!
     И в унисон стучат сердца - За Украину до конца !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8566

    17 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Ми переможемо війну!!!
    Вже скільки днів іде війна !!! Страшна, безглузда і дурна … якесь безумне у Кремлі схотіло нашої Землі!!!
     Спочатку Крим, потім Донбас, кривавий карлик під…рас вже хоче зжерти всіх за раз!!!
    За три дні думав нас ковтнеш?
    Та подавився…просто Треш!!! Ганьба,позорисько і в Ад ти попадеш кремлівський гад, прихватиш Думу дураків і поцарюєте ви в нім,
     бо тільки пекло   «Ваш очаг», де не мішатиме вам «Враг»
     імперію свою спасать… на плани ваші нам плювать…
    по вуха ви уже в крові, не місце вам на цій Землі!!!
    Мерзота путінська лети у невідомі нам світи, залиш цю Землю для людей, залиш у спокої дітей!!!
    Ми переможемо війну, ми відбудуємо «страну» ,
     яка тобі не по зубах !!!
     Тебе чекає повний Крах!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8567

    30 бер. 2022 р.
    Марина
    Без назви
    Це наша земля! Це наша країна!
    І ми вирішуємо, що нам робить.
    Ти не поставиш нас на коліна
    І не змусиш з тобою дружить.
    Це дикість якась, до нас увірватись
    І змушувати кудись йти чи не йти,
    А потім ще й щиро здивуватись,
    Коли кажуть тобі,що ми не брати.
    А ми не брати, не друзі, не рідні
    І не один із тобою народ!
    Ти лютий ворог для нас, на віки.
    Свобода-найцінніша з нагород!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8568

    25 лют. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    Війна
    Війна це жах...
    Війна прокляття!
    Війна це біль!
    І сльози й страх.

    Війна це смерть!
    Душевна втрата...
    Прошу?
    Хай мир прийде до нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8569

    18 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Ми разом,,Україно !!!
    Народе мій, моя Земля!
     Воюєш знову за Свободу!!!
    За тебе віддамо життя, бо діти  ми свойого Роду!!!
    Діди і прадіди завжди тебе стіною боронили, тепер і ми не віддамо
     і вистачить  нам духу й сили
    свою свободу зберегти і показати на віки,
    що хто  до нас з мечем прийде, той зразу в пекло попаде!!!
    Ти Богом дана нам Земля, моя країно Україно ,
    з тобою завжди на віки ми будем разом воєдино!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8570

    30 бер. 2022 р.
    Світлана Мостенець
    Чужих синів не буває
    Чужих синів не буває...
    Вони в нас рідні усі
    І ті, хто в рідному краї
    Не пройдуть вже по росі...
    Не скажуть: - Здрастуйте ,мамо!
    І рідних не обіймуть
    І після смертного бою
    Не всі додому прийдуть.
    Чужих синів не буває...
    Бо мати- ненька одна
    Усіх за руки єднає
    Чи молодість, чи сивина.
    За мирну землю за рідну.
    Стоїш ти наш захисник.
    Роками зморену й рідну
    Їм віддавати не звик.
    Чужих синів не буває...
    Племінників і зятів
    Словами їх покриваємо
    З писання, ви ж бо святі.
    Віталії і Богдан
    Воюєте за жінок
    І діток українських
    І перших весняних квіток.
    Таких синів не буває,
    Бо ви українські сини
    Вигоните з рідного краю
    Ворожу орду стани.
    І скоро повернеться спокій
    І зійде зерно на ріллі.
    Наш воїне ясноокий
    Вклоняємося до землі.
    Цілуємо твої руки
    І гордість наповнює світ.
    І після важкої розлуки
    Ми всі заживемо без бід.
    У нашій рідненькій Вкраїні
    У мирній моїй стороні
    Ми дякуємо кожній дитині.
    Яка не скорилась війні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8571

    18 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Україно, моя ти красуне!!!
    Україно, моя ти красуне!!!
    Синє небо , пшеничні поля!!!
    Знову хмарою чорною суне
     й землю топче  ця нечисть кремля…!!!
    Знаю, горда ти і непідкупна, сильна, вільна , незламна в боях, всьому світу відкрила ти очі, непереможна крахна моя!!!!
    З Півночі, Півдня  і Сходу суне російська орда!!!Тільки гордо стоїть Украіна,  на коліна не стане вона!!!
     Відбудуємо, наша красуне, заплетемо калину в вінок, повернуться лелеки додому у вишневий квітучий садок!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8572

    28 лют. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    Один за одного
    Один за одного

    -	Вставаймо браття,
    -	Поборімо!
    За нашу неньку Україну,
    -	Більше у нас не буде брата,
    Перетворивсь у супостата.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8573

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Пир в лужникак…
    Цинізму раші меж немає…
     у лужниках вони співають і славлять батюшку царя… як тільки носить їх Земля???Брехливі, підлі, кровожадні
    заради  Z вони всі  ладні
    продати душу, совість, честь …
    в той час, як трупів їм «не счесть» в Охтирці, Харкові, Херсоні… уже не хватить ешелонів
    200х відправлять «домой» … на стадіоні «рев и вой»-маразматичний вождь кремля кричить, що Крим - це їх Земля!!! Замало Криму … далі йде…
    орду свою до нас веде..
    Незвані  гості , «руський мір» , приготували ми вам «пир» -
    і випить буде ,й закусить , а потім зверху прилетить
    на ваші  Z від нас біда … запам’ятайте «навсегда» -
     …ми є Народ, якого Правди  Сила  НІКИМ звойована  ще не була…», тож в Україні вам - хана…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8574

    28 бер. 2022 р.
    Шаповал Ірина Іванівна
    Молим Бога.
    Коли горе тай прийшло
    У нашу країну,
    Славить Бога почали
    По всій Україні.

    Бо без Бога нікуди,
    Даже до порога,
    Волосина не впаде
    Без Божої згоди.

    Ми надіємось на тебе
    Любий, милий Боже,
    Поверни ти мир в країну,
    Ми тобі поможем.

    Стоять будем на колінах,
    Каятись гріхами
    І простиш ти нас рідненький,
    Де ми тільки станем.

    Будем ми молитись завжди
    І в день,даже в ночі,
    Щоб по світу у дітей
    Не плакали очі.

    Щоб матусі не ридали
    За своїх синочків,
    Завжди Бога прославляли
    У своїм куточку.

    І прийде той мир в країну,
    Прийде перемога,
    Господь милий,милосердний
    Зроби дуже скоро.

    Будем славить ми тебе,
    Раді перемога,
    Зі сльозинкой на очах
    Будем хвалить Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8575

    21 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Я щаслива, що я -українка!!!
    Я щаслива, що я - українка!
    Україна- це гордість моя!!!
    Довели , показали ми світу - Украіна - священна Земля!!!
    Нам би землю свою обробляти ,
    Нас весною чекають поля …
    Та від ворога лютого стогне й розривається рідна моя!!!
    Не дамо ми тебе затоптати,
    Вільно дихати будеш завжди,
    Бо для нас українців - ти Мати, наша воля - тебе зберегти !!!
    Ворог біситься, рветься, лютує… скаженіє як загнаний звір,
    та від нас він одне лиш почує -
    на Х..й  довбаний «русский мир» !!! На коліна ти нас не поставиш і історію нам не зітреш ,
    ми соромно  тікати заставим, прямо в пекло ти звідси підеш!!!
    Знай сволото скажена і люта,  Украіна для тебе - кінець,
    ти хотів її силою взяти , та ввірвався  нарешті терпець!!!
    Наша Армія - гордість і сила ,
    наша єдність - для світу взірець, так боронимо ми Україну ,
    що Z армії скоро  Кінець  !!!
    Зброя наша - це Правда і Воля, Сила духу, Любов до  землі !!!
    Я щаслива, що я- українка , бо я Вільна на рідній Землі!!!
    СЛАВА УКРАІНі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8576

    2 жовт. 2017 р.
    Марія Терьохіна, Елена Широкова
    Берегиня
    Скажіть-но мені, Українці, для чого дана Батьківщина?
    Для того, щоб в бурну годину під ноги до ворога кинуть?
    Для того, щоб ті хто навчає  Дітей своїх не в Україні
    Возили би через кордони Багатство її на чужину?

    А може щоб ми Схаменулись, поставши посеред руїни?
    З блакитних небес зазирнули у Очі твої Україно?
    Назвали тебе Берегиней, Орантой культури і мови
    І дружньою Господиней, і допомагати готовой ?!

    Скарби що в душі – Незгіненні!
    Краса не піде на чужину
    Хранімо Багатство і Ласку
    І Силу твою , Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8577

    22 бер. 2022 р.
    Вікторія Баб’як
    Переможемо!!!
    Переможемо!!!Перев’яжемо!!!
    І усім, хто не вірив, покажемо,
    ти для нас Батьківщино, єдина,
    ти свята для нас, Україно!!!
    Майже місяць стоїш стоіш ти стіною
    і не здаєшся  без бою!!!
    Ворога бісиш - лютує,
    нові атаки готує,
    просить харчі у Китаю,
    щоб накормить свою зграю…
    «Бацька» встромив ніж у спину,
    теж захотів Україну
    з неба зненацька дістати
    і в свій «союз» приєднати…
    Теж нас лякає Ордою…
    Ми Не здамося без бою!!!
    Всіх, ким Лукаш нас лякає,
    Украіна «гостинно» чекає…
    Тільки хліба і солі замало,
    може хочете нашого сала?
    Байрактар вам доставить швиденько,
    Джавелін ще й поможе гарненько
    і зустрінемо всіх як годиться,
    тільки вибачте… не у столиці…
    Ми зустрінемо вас на кордоні,
    розпряжемо усі ваші  «коні»,
    так хотіли у нас «погулять»?
    Та прийдеться, мабуть, «спочивать»…
    Тож подумайте, поки не пізно…
    Ви  брати нам? Чи оркам капризним
    допоможете збільшить ряди?…
    І підете на нас як кати?…
    Вам історія це не пробачить…
    матері цілим хором заплачуть,
    що родили вас не для війни,
    не давали до рук сатани…
    Переможемо!!! Перев’яжемо!!!
    На роки, на віки всім покажемо -
    Непереможні!!! Єдині!!!
    Слава моій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8578

    30 бер. 2022 р.
    Лариса Печерська
    А я тебе дочекаюся..
    А я тебе дочекаюся,.
    Дітей наших збережу!
    Хоч іноді я здригаюся,.
    Сирени коли гудуть..
    А я буду дуже сильною,.
    Пишатись тобою завжди,.
    Що ти сказав:- Хто як не я.
    Дітей моїх захистить...
    А я буду дуже мужньою.
    І вірити в ВСУ!!!!
    Я буду щоденно молитися:.
    Роzzія - гори в аду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8579

    22 бер. 2022 р.
    Валентина Павлова
    Почуйте нас
    Всюди поранені, убиті.
    - Та скільки ж можна…
    Вже так жити?
    - Доки, вже будуть
    Гинуть діти?
    Почуйте!
    - Дайте літаків…
    Чи може, вам цього і треба?
    - Не надивились – ви жахів…
    Закрийте вже – нарешті небо?
    - Більше нічого нам не треба.
    Тоді…
    Нарешті…
    - Й знищимо ворогів…
    Смерть ворогам!
    Закрите небо…
    Почуйте – крик душі своїх братів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8580

    30 бер. 2022 р.
    Андрій Журба
    Стук
    Десь у небі янголятко загубило крильця
    Та й летить-летить до низу, ні за що вхопиться
    Очі вгору підіймає й тільки хмари бачить
    Як впаде і розіб'ється - мати не пробачить
    Раптом зпоміж хмаренятка віконце відкрило
    Та й із нього прямо в очі сонце засвітило
    За той промінь янголятко міцненько вхопилось
    Та й до матері додому лізти заходилось

    Поки лізло пригадало мамину вказівку
    Як у хмару довго дивиш - розходиться дірка
    Головне мо янголятко внизу не дивитись
    А як вверх твій погляд вихід
    вийде роздивитись
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8583

    30 бер. 2022 р.
    Олена Іськова-Миклащук
    Молитва Ангелу
    Не лишай мене, мій Ангеле, в бою!
    Я молитвою твої загою рани.
    Бо цвістимуть в ріднім Києві каштани,
    Доки ціпко на кордоні я стою.
    Не лишай мене ніколи на посту,
    Бо за мною мої рідні побратими.
    Ми і так уже не раз вмирали з ними:
    Кращих Бог уже забрав в святу чоту.
    В мить останню затули мене крилом,
    Хоч ти й сам поранений і в сажі.
    Доки кров’ю смерть малює тут пейзажі,
    Ми йдемо до Перемоги напролом.
    Й на секунду не лишай мене у сні,
    Бо тоді лечу душею я додому.
    Як же хочеться вернутися живому,
    Щоб погладити голівоньки синів.
    Не лишай мене, мій Ангеле, в бою!
    Я молитвою твої загою рани.
    Бо коли мене удосвіта не стане,
    Хто ж Вкраїну захистить тоді мою?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8585

    26 бер. 2022 р.
    Вікторія Баб‘як
    Респект тобі, наш Президенте!!!
    Респект тобі, наш Президенте!!!
    Ти зараз для нас як Бог!!!
    Ти виклик зробив всьому світу,
    спасаючи свій Народ!!!
    Хіба тільки свій? Вся Європа
    арбітром вступила в двобій -
    один з КДБ нападає,
    а наш з КВК держить стрій!!!
    Один кичиться - «я побєдітєль!!!
    Я спасаю чужий народ!!!
    Колись Ленін його придумав!!!»…
    (потім Сталін взяв в оборот!!!)
    Я прийшов придушить Непокірних,
    хто не  хоче назад у Союз!!!»
    А ціна непокори висока….
    Назва їй - 200 груз!!! …
    Наш не хоче такого Двобою,
    просить іншого - Зупинись!!!
    Не на рингу війни поговорим,
    що накоїв вже подивись!!!
    Кровожадний диктатор лютує -
    що для нього людські життя?
    «Баби воїнів ще наштампують» -
    це так Жуков колись сказав!!!
    Вождь кремлівський роками зомбує
    пропагандою свій народ,
    в них ТВ сама точна зброя,
    зомбоящик  мізків кашалот!!!
    Ім про неоцистів, бандерів
    розповідали казки,
    «…Україна? … такоі  немає…
    нам «окраїну» треба спасти…!»
    Забрехалися аж до цинізму,
    і загралися на війні,
    зупиніться, поки не пізно!!!
    Бо залишитесь в світі одні!!!
    Всі країни закриють вам двері…
    ізоляція діло страшне …
    і збагнете можливо нарешті -
    нафта й газ - це ще не основне…
    Украіна - не поле для бою,
    Президент наш не хоче війни,
    за Народ свій стоїть він Горою!!!
    Закликає він кремль - Припини!!!
    Він не дасть свій народ затоптати!!!
    Він не бункерний Президент!!!
    Дійсний Лідер свого народу!!!
    Розбиває ворога вщент!!!
    Боже! Дай йому сили і духу,
    виграти цей двобій!!!
    Віримо в Перемогу!!!
    Вільний будеш народе мій!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8586

    28 бер. 2022 р.
    Вікторія Баб’як
    Не Пробачимо…!!!
    Боже!!! Молюся, благаю!!!
    Допоможи зупинить
    цю криваву нелюдяну зграю,
    яка хоче усіх нас убить!!!
    Наче чорні круки в синім небі,
    наче зграя голодних вовків
    убивають і мародерять,
    лізуть гадами з різних боків…
    Прямо нечисть якась, а не люди…
    що забули на нашій землі?
    Ми вас просимо - їдьте додому
    і не служіть сатані…
    Скільки ж лиха ви вже наробили,
    йдете проти законів війни!!!
    Все це більше терпіти не сила..!!!
    Боже спаси й сохрани!!!
    Наші діти повинні тікати,
    ваші - дома чекають батьків…
    зупиніться!!! навіщо вбивати?
    …закипає народний наш гнів!!!
    За міста, що зрівняли з землею,
    за поранену землю свою
    проклянемо вас і доб’ємо
    і завершимо цю війну!!!
    Маріуполь вам не пробачим,
    не пробачимо Харків, Ірпінь!!!
    За Херсон і Чернігів віддячим!!!
    За Гостомель вам буде …Амінь!!!
    Чорнобаївка наче пекло
    буде снитися вам щодня…
    Забирайтесь в свою расєю,
    жди «героів» своїх, чечня…
    Привезуть вам свої трофеї,
    награбовані в наших містах…
    жалкі орки псевдоімперіі…
    викликаєте сміх… а не страх…
    «Операція» вам не вдалася,
    неук виявився хірург…
    до Гааги його на навчання -
    починаємо перший тур!!!
    Там навчать його, як в світі жити,
    право нації поважать,
    як народу Своєму служити,
    і що Гріх на чуже зазіхать!!!
    Боже!!! Дай нам терпіння і сили!!!
    Воля і правда в нас є!!!
    Зло поборемо, знищимо нечисть,
    ми захищаєм Своє!!!
    Нам чужого ніколи не треба!!!
    Богом дана одна в нас Земля!!!
    Миру, Сонця і Чистого  неба -
    сама більша Мрія моя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8588

    30 бер. 2022 р.
    Олена Іськова-Миклащук
    4.5.0
    Дружини бійцям, мов камінна основа.
    Це їх молитви вас рятують від куль.
    Та мріють почути жаданих три слова,
    Незвичні для когось: 4.5.0.
    Це інші жінки вимагають освідчень,
    Любити до скону її лиш одну.
    Дружини бійців щиро просять крізь відчай:
    Шепни же у трубку: 4.5.0.
    Ця фраза затерта, та ті хто в окопах
    Із досвіду знають для неї ціну.
    Спи, рідна країно, сусідко Європо,
    І ти моя люба. 4.5.0.
    Ще будуть утрати і будуть тривоги.
    Народиться день зі смаком полиню.
    Та ви, наші рідні, надійтесь на Бога.
    Дружинам ж дзвоніть, що 4.5.0.
    Вони не повірять, що рвуться салюти.
    Допоки в вас бій — вони знову без сну.
    Дружини бійців тільки й мріють почути:
    Ура! Перемога! 4.5.0.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8589

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія Баб’як
    Якби говорити Планета могла…
    Якби говорити Планета могла,
    вона б запитала - навіщо війна?
    Живіть, розвивайтесь, радійте, любіть!!!
    Діліться, чим маєте, та не грішіть…
    Ви всі моі діти, я всіх вас люблю!
    Я всіх пригортаю, всім кисень даю,
    тож дихайте вільно, у мирі живіть,
    діліться чим маєте, та не грішіть…
    Одним віддала я родючі грунти,
    а іншим - запаси тепла і води,
    у когось ліси - це легені моі…
    діліться, миріться, ви - діти Землі!!
    Вирощуйте хліб, а не зброю робіть,
    будуйте, творіть і во благо живіть!!!
    Навіщо вам зброя, навіщо війна?
    Це ж ніж в моє серце!!! А я в вас - Одна!!!
    Якби говорити Планета могла,
    вона б закричала - залиш нас війна!!!
    Благаю, молю забирайсь в небуття!!!
    Смертей нам не треба, нам треба Життя!!!
    У мирі, у щасті прошу вас - Живіть!!!
    Життя в вас одне - і його бережіть!!!
    Я всіх обніму, всі народи Землі!!!
    І скажемо разом ми - Ні війні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8591

    30 бер. 2022 р.
    Валентина Павлова
    Ми Єдині
    Квітучу й сильну Україну!
    - Ніколи!
    - Вам не поставить на коліна…
    - Невдасться вам, її, ні поділить.
    Ні жоден клаптик захопить.

    Бо, Північ - Південь,
    Захід – Схід.
    Як одна дружня родина,
    Обєдналися в цій війні.
    - Ми за Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8594

    30 бер. 2022 р.
    Надія Коваль
    Сон
    Я ніби сплю, страшний цей сон.
    У нім рахую я хвилини,
    Коли будильник задзвенить,
    Коли дійдуть добрі новини,

    Коли прийде в мій дім весна,
    Коли в моїй країні милій
    Закінчиться ця зла війна
    І заживемо ми у мирі.

    Коли настане новий день,
    Коли заквітне калинонька
    І буде поруч вся сім'я,
    Батьки, діди, сини і донька.

    Коли ми знову до небес
    Летітимем як птаха вільна,
    Коли найкращим із чудес
    Буде Вкраїна наша сильна.

    На жаль, не сон..., а на яву
    Ми в боротьбі за мирне небо
    Я серцем Господа молю:
    Не треба нам війни, не треба!

    Зберімо волю всю в кулак,
    Не даймо оркам панувати!
    А в небі янгол ніби знак -
    Нам перемогу святкувати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8595

    30 бер. 2022 р.
    Елена
    Совесть
    Не превращай в пустую болтовню
    Всё то, что благодарности достойно
    Недаром руки тянутся к огню
    Пустая болтовня рождает войны
    Зачем надменно торговать лицом
    Когда достаточно всегда простого взгляда?
    Быть выгодно сегодня подлецом,
    Но только Небу этого не надо
    Смотри, вот там глядит издалека,
    Записывая сцены жизни в повесть,
    Босая, пешая, продрогшая слегка
    И знак [Не Продается] – это Совесть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8596

    1 бер. 2022 р.
    Валентина Павлова
    Наше щастя
    Кожен день цей телевізор,
    Погані новини.
    Як російські окупанти,
    Зайшли в Україну.

    Я не буду сумувати,
    Прийшовши з роботи - додому.
    Замішу ріденьке тісто,
    На млинці чудові.

    Напечу дуже багато,
    Наллю усім чаю.
    Будем довго розмовляти,
    Про життя цікаве.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8598

    30 бер. 2022 р.
    Юлія Полєва
    Україна - то наша земля
    Україна - то наша земля
    І не треба її чіпати
    Тут живе вся моя сім'я
    Чоловік, діти, батько і мати

    Україна - то моя земля
    Всі поля, всі міста, всі люди,
    Ти не зламна, ти краща, Моя
    І тебе боронити ми будем.

    Подивись навкруги, зрозумій,
    Що вона тобі вірить, солдате.
    Нахились, доторкнись до землі
    І вона захистить тебе брате

    А тобі, ворожнече, скажу!
    Знай! Побороти ти нас не зможеш
    Бо той дух українськой землі
    Вас усіх ворогів переможе!

    Україна  - то наша земля!
    Всі віки, всі століття, всі роки!
    Україна - то наша земля!
    Перемоги вже чуємо кроки!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8599

    30 бер. 2022 р.
    Олена Редчук
    Ми - непереможні!!!
    Дорогий мій солдате,
    Мій сміливий брате,
    На варті стоїш ти мужньо,
    Орків женеш потужно.

    Хай Тобі Бог помагає,
    Щохвилини тебе оберігає,
    Матір Божа охороняє на посту,
    Коли несе цю російську напасту.

    Бережи себе, юначе,
    Хоч і вся Україна плаче,
    Але ми нація від Бога,
    Нас обов'язково чекає Перемога!!

    Наш прапор буде
    Майоріти у кожному куточку,
    Бо ми Непереможні люди -
    Українські сини й дочки.

    І буде свято у нашої країни,
    Відбудуємо усі ці страшенні руїни.
    Стане Україна незалежна і сильна,
    А росія зникне, як бульбашка мильна.

    Слава Україні! Героям слава!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8600

    30 бер. 2022 р.
    Ольга Муравська
    Ми єдині!
    Ми єдині!
    Ми разом!
    Нас не подолати!

    З нами сила і любов!
    Як маля і мати!

    Вірність правилам буття,
    Верховенству права!

    Незалежність і закон
    Будуть з нами, знаймо!

    Якщо треба воювати -
    Ми це робим словом!

    Ну а з вами бути, як?!
    Це ганьба і сором!

    Якщо вибрали цей шлях?...
    Дуже шкода, "брате"
    Мій "минулий брате"
    Та за цим шляхом
    Повір, перемога Наша!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8601

    30 бер. 2022 р.
    Яна Перевознікова
    Звонок
    Было бы все так просто,
    Взял телефон, позвонил..

    И лишь одним звонком телефонным
    Взял и войну отменил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8603

    30 бер. 2022 р.
    Олександра Ковалевська
    Молитва більше немає сил
    Ну шо, Боже, поговоримо?
    Про Україну та її народ

    Про ту єдину поговоримо.
    Про той незламний український код.

    Розкажеш, як голосно шепочуть люди?
    Що просять, про що моляться, мовчать?

    Чи знаєш ти, що і на Землі Іуди
    Сьогодні не ховаються, а ненавидіти вчать?

    Ти знаєш, люди помирають. Так завжди.
    Але сьогодні гинуть тисячами люди.

    Вони бояться тої самої орди,
    Що століттями вбиває нас. Паскуди!

    Ти чуєш, Боже? Бо знаю, що люди не мовчать
    Вони сьогодні може трішечки втомились,

    Але знай, що Каїнова печать
    На Землі. І росіяни нею знов навіки вкрились.

    Боже, ти почув? Мої молитви чи тої жінки, що зґвалтували?
    Тепер ти допоможеш нам, бо ми скорились?

    Чи все брехня, що нам про тебе диктували?
    Але ти знай, що ще молитви не скінчились.

    Боже, я знов тримаю хрестик біля сердця.
    Я знов з тобою про Україну говорю.

    А твої вуха, то неприступная фортеця,
    Але молитву за Україну повторю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8604

    30 бер. 2022 р.
    Яна
    Рассвет сменит ночь
    Рассвет сменит ночь и по кругу
    Жизнь движется только вперёд

    Что кажется важным сегодня,
    Останется прошлым к утру.

    Мы верим, надеемся.
    Молимся
    Мы просим лишь МИРА для всех.

    События ныне вращаются
    В одной новостной строке…

    Рассвет сменит ночь и по кругу
    Жизнь движется только вперёд
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8605

    20 бер. 2022 р.
    Яна Перевознікова
    Не хмурьтесь брови
    Не хмурьтесь брови, все не так печально
    Глаза не плачьте, грусть гоните прочь

    Мы живы, а ведь это значит
    У будущего есть для нас пролог
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8606

    30 бер. 2022 р.
    Г. Чук
    Паляниці
    Паляниці випікала мати
    на святковий поклала рушник.
    Найдорожчих друзів привітати,
    готувала їм хліб запашний.

    Та з ракетами їдуть не друзі,
    сунуть танками лиш вороги.
    А для них є бандерівське смузі,
    дуля з маком, а не пироги.

    Аж на лоба вилазять зіниці,
    недолугі москальські прищі.
    Не для вас запашні паляниці,
    йдіть лаптями вихльобуйте щі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8607

    30 бер. 2022 р.
    Игорь Мосунов
    Пацаны
    А чаша скорби сполна испита,
    Ведь жизнь одна и ей нет цены.
    Укрыты фразой такой избитой
    Лежат в земле моей пацаны.

    И больше мать не обнимет сына,
    Погасло пламя усталых глаз.
    Тупая боль словно зимний иней
    Покроет море вчерашних ласк.

    Беда, победа смешались в кучу
    На свете этом, на свете том.
    В донецких школах «калинку» учат,
    И бог с ней, с правдой. И суп с котом.

    У русских – мир, у России – чумка,
    Оскалы бешеных злых собак.
    О чем мечтает поникший Умка?
    Дела идут, но дела – табак.

    Без всякой цели  и без надежды
    Руками машут, но бьют челом.
    Им снится Сталин. И всё, как прежде.
    И все звереют. И поделом.

    Побиты гнилью людские души,
    Клубится дым золотых кадил.
    В такой России не жил бы Пушкин,
    Собрал бы вещи и укатил.

    Народ – ублюдок и царь – ублюдок,
    Шиза как норма, маразм окреп.
    Протухли явства на грязном блюде,
    Тошнит от ваших духовных скреп.

    Испуган Кафка, ворчит Набоков.
    Запала планка и кнопка «play».
    Одна надежда теперь на бога.
    Вперед, ребята! И без соплей!

    Идет «двухсотый». Молчит глубинка.
    Не встанут больше твои сыны.
    Под ежевикой, под голубикой
    Лежат в земле чужой пацаны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8609

    4 бер. 2022 р.
    Юлія
    Без назви
    Плачуть діти в підвалах
    Стогне в руїнах моя Батьківщина.
    Всім Героям Держави-Слава!
    Ми нація сильна й єдина!

    І ворогу нас не здолати
    Бо ми є всі ,,Діти неба,,.
    За сина помолиться мати,
    Тримаємось разом,так треба!

    Крокують безжально ворожі танки
    Стріляють впритул,не в тіло а в душу.
    Я жива,я прокинулась зранку,
    Не зламаюсь,я сильною бути мушу!

    Безжальні москальські брати
    Я ненавиджу вас-проклинаю!
    Вам дорогою в пекло іти
    Десь подалі від нашого краю!

    Ось над хатою знов пролетіла ракета крилата
    Стисну зуби,Герої-за вас помолюсь.
    Згинь наш ворог безжальний й пихатий
    Як впаду,то на зло я тобі і з колін підіймусь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8610

    30 бер. 2022 р.
    Крушельницький Олег
    ЗСУ Мій друг воює на Донбасі
    Мій друг, не спить в Сєвєдонецьку,
    Солдатська вдача є така.
    Він нищить погань половецьку,
    Лушпарить оркам гопака!

    Воює славно за свободу,
    Козак з подільської землі!
    Боронить честь свогО народу
    Від ОГОЛДЕЛОЇ РУНСНІ!

    Засів в кремлі слинявий жабур
    Кричить приблуда — Я, король! —
    А наш Олежа з братанами
    Розносить виродків під НОЛЬ!

    Горить гора пустих бляшанок
    Під траком мертва голова.
    Орда підстрілених ПОРТЯНОК —
    Дешевий гній для ріпака.

    Cабарів рулить на Донбасі
    Та й шле ПРІВЕТІК в Воркуту.
    Пакують в штабель підарасів
    Безстрашні парні ЗСУ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8611

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Війна
    Руські фашисти, по-іншому назвати ні як.
    Путін на м'ясо пустив, зовсім юних, горе-вояк.
    Схотів Україну прибрати, маразматик в роках,
    Твоя армія іде до тебе назад, у "сміттєвих" трунах.
    Росія - це люди-зомбі, інформаційна війна.
    Другий Гітлер, скільки ж в тобі гидкого лайна.
    В руїнах наші міста, вбивство мирних людей,
    Гул сирен, плач, сльози,
    Чекання тривожних ночей.
    Кров на брудних руках
    не відмиєш, на віки сліди.
    Україна - єдина! Була, є і буде завжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8612

    30 бер. 2022 р.
    Владимир Мазай
    Полёт над гнездом "кукушки"
    Отстань, немытая Россия,
    Ты мыслью сгнила изнутри,
    Все потроха твои больные,
    От вони разлагают чистые умы.
    Нет больше смысла быть ментальной сутью,
    Искать ответы на  вопрос,
    Не братья вы,славяне,вскормленные Киевскую Русью,
    А  карлика диагноз и апофеоз.
    Молчать,сравни безмолвному убийству
    Согласию на утопания в крови и лжи
    И с радостью гласить,чего добился,
    Свой повышая уровень,ничтожества среди таких как ты
    Невинных женщин и детей лишая жизни,
    Как стариков и тяжело больных.
    Отсутствие лекарств,для вашей же корысти
    Не меньше душ оставит на своем пути
    Попы все ваши- это даже не Иуды
    Всё хуже,словно грязный кирзовый сапог
    Который в белом унитазе,грязь стирая с шкуры
    Имеет право на бессмысленный порок
    Не смыть вам то что натворили
    От педофилов в рясах,денежных мешков
    Гореть в аду,на индульгенции,в прямом эфире
    Вкушая Соловьиный,радостно помет
    Ведь каково без мысленной свободы
    Всех ненавидеть,кто лучше живёт
    Кто оглашает правду идиотам
    По Достоевскому под челобитный гнёт
    Нет совести и тварям не подобны
    Ведь твари Божьи,это комплимент не вам
    У нас животные достойные по более
    Чем ваша падаль в собственных скрептах
    Нет!Прошлым предков наслаждаться в изобилии
    Когда у будущего беспробудный крах
    У человечества,на Марс колонизацию продлили
    А войны сахарные,это шах мат
    Где все добытое богатство
    Которым кичиться и моет карлик вам мозги
    Все правильно,всё смыто без остатка
    На Озере,кооператив во мгле
    Теперь найти бы отпущения
    Греха сплошного,и деяниям своим
    Козла порывы без определения
    Ведь домино,по вертикали пыль
    Чтоб пальцем у виска тереть,как  дрелью
    В агонии,от брызг слюной каясь
    Не будет удовольствия,признаюсь ныне
    Лишь Чебурашка под доменом мразь
    Запомните на век,рашисты половые
    Мы неделимы,в мире мы живём и жили
    Но всех кто хочет горя Украине
    Будет как човник рюзкий,послан на*уй, дальней милей!!!
    Потом отогнан под Можайск,для воя средь родных болот!!!
    Отстань не мытая Россия
    Ведь всё лишь только впереди
    Понять за тридцать лет поверий
    Мнимых предателей,из злобной были
    Что дуют в уши,каждый  миг вокруг
    Пронзая самолюбие из редьки
    Лука ведь лжёт для Коли хоть и черт
    Над пропастью в конвульсиях на веке
    Исправит вас из стекловаты гроб
    Горбатых делает прямыми,не искажая
    Под цифру двести,вместо странных букв
    Сохатая на жатве урожая
    Замкнёт порочный,бункерный ваш круг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8613

    30 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Война
    Сквозь зло войны, распустятся цветы и зацветут деревья.
    Среди безжизненных руин - весенний аромат,
    росток с ущелья.
    Ты спи родной!
    И солнца луч согреет почившего солдата.
    Спокойно спи,
    не пустим на родную
    землю супостата!

    Плач матерей и
    крик детей...
    Вам, суки, обернется адом!
    Чего добились вы, скоты!
    Фашисты!!!
    Остались с голым задом?!
    Сплотились мы в одном,
    мы - вместе,
    дух - в нашей силе!
    Мы не простим и не
    забудем!
    Слава Украине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8614

    30 бер. 2022 р.
    Леся Сташків
    Війна
    Не сон  - реальність,
    Не нічне жахіття.
    Так, ти прокинувсь.
    Вибух був.
    Мов саранча
    сповзлось
    вороже військо
    І осквернило
    твій отчий дім…

    І полетіли в міста гармати
    і спопелили
    чиєсь життя
    і голосила
    за сином
    мати
    ох,
    кануло вже
    більше
    сотні
    діток
    в небуття!
    *******
    Ти знаєш,
    там
    у Харкові
    воює Олі тато,
    герой
    посмертно,
    він закрив
    собою
    брата,
    а куля
    влучила
    у серце
    і нема…

    Не сон – реальність,
    не нічне жахіття.
    Відкриєш очі
    війна, біда
    Лишають люди
    свою домівку,
    стріляє ворог
    нема рятунку,
    стріляє підло
    нема рахунку
    і відбирає
    чиєсь життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8615

    30 бер. 2022 р.
    Дівчина з напів кучерявим волоссям
    Без назви
    Десь на полі, у долині
    Стоїть хатка біла.
    Не велика, не маленька
    Зате серцю рідна.
    Колихає у тій хаті
    Дівчина дитину,
    Все до серця притискає
    Квітоньку ту милу.
    Та й тихенько промовляє
    Ніби колискову...
    Та мале не розуміє,
    Дивиться угору.
    "Сину любий, сину милий
    Подивись на мене..
    Рученятка протягни,
    Усміхнись, ангелик.
    Оповила я дитятко,
    Та й таке маленьке...
    Так на батька свого схоже...
    Крається серденько...
    Пішов батько воювати
    І ми вдвох, удома...
    Я тихенько промовляю...
    Ллється колискова...
    Виростеш ти сину,
    Людям всім на славу
    Дівчина - красуня
    Та й тобі за пару.
    Будеш сильним сину,
    Маму берегтимеш...
    Будеш вірним, сину,
    Край наш не покинеш...
    І веселим будеш,
    Та й таким красивим,
    Вознесеш ти славу,
    Славу України...."
    Десь на полі, у долині,
    Нема більше хатки...
    Лиш земля, вогка та сіра...
    Нема більше саду..
    Нема пташці де співати,
    Де дитині гратись..
    Нікому тут засівати...
    Нікому сміятись.
    Прийшов ворог в рай наш тихий,
    Все тут перенищив...
    Замість хатки лиш руїна...
    Замість співу- тиша...
    Лиш стоїть там біля неї
    Свіжа домовина...
    А над нею хрест високий,
    Хрест для мати й сина..
    Лиш сповила ще недавно,
    Те мале дитятко...
    Та й на віки обняла
    Мале янголятко.
    Так вкраїна наша тоне
    У сльозах і крові...
    А москаль собі гуляє,
    П'є собі доволі.
    І не бачить, і не знає,
    Що ж, скотина, робить.
    А як в руки попаде
    Знов старе заводить..
    Нехай кожен москаляка,
    Хто що собі дума,
    На собі нехай відчує,
    Що то є за мука.
    Як заплаче стара мати,
    Як син не вернеться...
    Як змарніє дівчинонька
    З тим розбитим серцем...
    Як дитина батька клика,
    Та він не озветься..
    Нехай все те москалеві
    У стократ вернеться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8616

    30 бер. 2022 р.
    Світлана Касаткіна
    Захисники України
    Побував у вогні ,заколюється сталь!
     Очищується золото у ньому,.                      Знаю в радість моя перетвориться печаль,.
    Ви нам даєте впевненість у цьому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8617

    30 бер. 2022 р.
    Аня
    Місяць війни
    Он там у полі хлопці грають у футбол,
    А трохи далі прапор синьо-жовтий майорить.
    Яскраве сонце світить просто в очі,
    А сильний вітер пробиває в дрижаки.
    І от сидиш, здається, ніби все нормально.
    Так, ніби все що було-це кошмар.
    Та спогади і страх надалі розрізають душу,
    І не дають забути той безмежний жах.
    І він пропитує нас ненавистю й лютю
    До москалів, загарбників, катів.
    Ми не пробачимо вам це, ніколи,
    Бо ваші руки-в крові наших земляків...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8618

    30 бер. 2022 р.
    Віталій
    Смуток
    В останню дорогу  провели Героя
    Батьки,родина, друзі та знайомі
    У всіх лиш біль одна в цю мить
    Тебе не повернути вже ніколи
    Закрились очі твої назавжди
    І просить матір щоб сказав хоч слово
    Ти спиш, заснув уже на вік
    Остання ця дорога вже твоя
    І мовчки йдуть, ні слова з уст
    Засмучена від горя вся рідня
    І сльози самі по лиці біжать
    Чому тепер, коли лиш тільки
    треба починати жити ...
    Але тепер нічого вже не повернеш
    І смуток лиш один на всіх
    та біль одна
    на серці залишає слід глибокий
    Пробач за все ....
    що ми тебе не вберегли
    ще нас  пробач....
    якщо колись перед
    тобою завинили .....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8619

    30 бер. 2022 р.
    Ларіса Паламарчук
    Мир застыл - 24.02.2022
    Мир застыл на конце иголки.
    Сказка кончилась не с утра.
    Разорванные перепонки,
    Растерянная детвора.
    Мир закончил раздумья ветра.
    Руки чувствуют пистолет.
    Надевай нелюдям браслеты,
    Заковать на н–ное лет.
    Мир идет по законам света.
    Не сходи с своих рубежей.
    Седой пацан у лафета
    Верит в нас через тысячи дней.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8620

    30 бер. 2022 р.
    Ларіса Паламарчук
    моя планета захворіла
    моя планета захвОріла,
    знов баобаби пустили корені,
    гради-гади летять з нічев'я,
    не може бути нічейної.
    у страны есть свое название,
    у каждого свое призвание,
    планета виток сделала,
    мы еще на шаг смелые.
    what is it?
    what's problem
    радуйся,
    уходи ,
    чужой,
    не оглядывайся
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8621

    30 бер. 2022 р.
    Муравська Ольга
    Вернись душа
    Мне больно? Нет!
    Жива? Жива!
    Но что-то здесь уже не так!
    Душа? В душе?
    Не знаю как,
    Чего то нет на месте там!

    И так болит, ох как болит!
    Хочу закрыть я эту боль
    Лечит мне рану? Нет, а как?
    Как излечить меня, помочь!
    Я знаю, это часть души
    Ушла искать себе покой.
    Затеряна в тени озлоб
    Что кругом стали поперёк!
    Я исцелю себя сама, я помогу себе
    Постой!
    Тебя вернуть назад домой
    Я жажду! Жажду и в слезах!
    Мы победим! Ведь мы одно!
    Как целое, как мир, земля!
    Вернись, прошу! Душа моя!
    Я без тебя никак, никак!
    Люблю я жизнь, вокруг, везде!
    С тобою только Я есть Я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8622

    30 бер. 2022 р.
    Ларіса Паламарчук
    Розбиті міста
    Очі розбитими вікнами
    Дивляться на ракети.
    Це вважають фейками-фільмами?
    Морок поширюється планетою.

    Маріуполь – військова база??? –
    Знищується полюдинно.
    Ірпінь, Харків, Буча кричали….
    Істина не є половинною.

    Ангели дивляться крізь хмаринки
    На будинки, розвіяні в просторі.
    Тримають за руки дитинок,
    Що ніколи не стануть дорослими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8623

    30 бер. 2022 р.
    Юлія
    Без назви
    Ми не збудуєм України російською мовою,
    Бо цей пазл з іншої серії.
    Якщо взявши облік основою,
    Так не буде ладУ в бухгалтерії.
    Плюс із мінусом,вже не зІйдеться,
    Протилежності не притягнуться,
    Перемовами не обІйдеться,
    Рани легко так не затягнуться.
    І не буде більше пробачення,
    І на пОступки ми не підемо,
    Мова має гігантське значення,
    Ми її ні за що не змінимо.
    Хто вагається,хай оприділиться,
    А хто проти, той має зникнути,
    Бо позиція вже не зміниться,
    Й покарання вже не уникнути.
    Бо за пекло для нас влаштоване,
    І за душі невинно страчені,
    Все вороже кров'ю плямоване,
    І за все уже ціни призначені.
    За Луганськ, Харків, Крим,
    Донбас,
    Не погодимось ми з умовою.
    З "язиком" вони йшли до нас,
    А відправимо ми їх МОВОЮ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8624

    30 бер. 2022 р.
    Віталій
    Без назви
    Пам'ять..
    Ти зовсім юний, саме розквіт сил
    Залишив ти земне життя так скоро
    Лиш за собою пам'ять залишив
    Для мами, брата, для родини.
    Війна...будь проклята вона
    Забрала в матері знов сина
    Лиш в мами сльози на очах
    Вона, вона тебе ростила
    Назавжди в пам'яті її
    Залишишся маленьким сином
    Як в школу перший раз пішов
    Як був ти завжди лиш веселий
    Все в материнській пам'яті навік
    Бо мама все тебе любила
    І сльози каяття у мами на очах
    Чому тебе не вберегла в цей час
    Війна...будь проклята вона
    Забрала знову в мами сина
    Земля хай пухом тобі буде
    З небес молись і матір бережи
    Бо материнське серце розриває
    І сльози болю видно на очах
    Як важко це все перенести мамі
    Болить душа її, і лиш в думках
    Чому, мій сину, тебе не вберегла
     Прийде не раз ще на могилу
    Слова завжди одні і ті : пробач, мене, мене мій сину....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8625

    30 бер. 2022 р.
    Гречка Аліна
    Який сьогодні день...
    Який сьогодні день? Дев'ятий....
    Незнаю ,понеділок чи субота
    І числа перестала рахувати
    Який сьогодні день? Дев'ятий...

    Тепер я сильно так боюся ночі
    Заснути страшно,аж до самого світання
    А діти туляться і заглядають в очі
    І відповідь шукають на питання

    Та що сказати зараз їм я маю???
    Як вберегти і де сховать від лиха??!
    На ці питання відповідь не знаю...
    Стемніло...прислухаємось, чи тихо...

    Безцінним став тепер дзвінок від рідних
    Це щастя чути їх хоч декілька хвилин
    Зрівнялись всі, нема багатих, бідних
    Бо страх уже тепер на всіх один

    Той ранок став занадто емоційний
    І звістка прилетіла геть сумна
    Слова лунають в голові постійно
    "Прокидайся! Почалась війна..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8626

    30 бер. 2022 р.
    Роман Євдокимов
    Орки
    Наперли нові аксельбанти,
    А на ногах чоботи різні.
    Які, вбіса, з вас окупанти?
    Звичайні собі окупиздні.

    Крадете курей по селах.
    Повертайтеся до Свиногор'я!
    Хоча, кому ви там треба?
    Ви не люди, а просто горе.

    З вас солдати, як із гімна куля.
    А гімно вам, як рідная мати.
    Рідну мати, потвори сутулі,
    За бояру ви ладні продати.

    Як прийшли ви на нашу землю,
    Стали добривом. Ви не люди.
    Від людей я вас відокремлю.
    Русня людьми ніколи не буде.

    Тож біжить у своє Свиногор'є,
    До полону вас брати набридло.
    На таке лайно шкода набоїв.
    Навіть вірш цей писати огидно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8627

    30 бер. 2022 р.
    Світлана Баламут
    Маріуполь...
    Шматована, розірвана чорними вирвами,
    Голосила жіночим лементом
    І стогнала...
    Скаженими "іскандерами"зорана,
    З розіп'ятими голими нервами,
    Земля моя... За що болю такого зазнала?

    Вкотре рвеш її, проклятий небом невігласе.
    Хто дозволив, хто право дав на наругу?
    Нехай саме чорне пекло тебе не винесе!
    Породжуючи в тілі дикий біль
    і шалену напругу,
    Завивала ніч, як поранена вовчиця, сиренами.
    Завивала надривно, несамовито,
    І смертельний страх з силою звуку біг холодними венами

    Зривалася на фальцет: "Біжи щосили! Тікай!!!"
    І губилася холодом в зімлілих глибинах душ невинних:
    "Господи, благаю, врятуй!"
    Невже все станеться саме так, невже тут край?
    Пече... Кров... Важко дихати, а на руках дитя:
    "Ні, синочку, ні, тільки не ти, тільки не помирай!!!
    Боже праведний, Боже всемогутній, почуй!.."

    ...те, що було у мирі захистом,
    Те, що давало тепло і затишок,
    Колись здавалося непорушною фортецею,
    В одну мить стало могильним каменем...
    В сяйві залпів небо запалилося чЕрвоно...
    Запеклося, як кров на руїні життя страченого.
    І лютий став справжнім лютим...

    Стелився дим світанковою піною.
    І плакав вітер над розтерзаною Україною.
    До Бога полетіли мати з сином.
    І сотні мирних душ знялися над руїною.
    Вони подались на той бік, де лють скінчилася.
    І лютий плавно в березень потік...
    А чоловік,
    Він воїн, він у бою, він ще не знав,
    Що син у Бога на руках
    І татка зберегти прохав...

    Маріуполь...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8628

    30 бер. 2022 р.
    Демчук Ірина
    напиши .
    поки ти там, я тебе обіймаю .
    у серці своєму ношу.
    як ти поспав сьогодні , не знаю…
    частіше пиши, я прошу .

    під звуки «тривоги» напишу, що сумую
    а ти напиши : «я люблю»
    ще зовсім трохи і я буду поруч
    я як всі розлуку терплю .

    я зовсім не плачу і не боюся
    правда серце трохи тремтить .
    я кожної ночі за тебе молюся
    так значно менше болить.

    чекаю на тебе кожної миті
    вдома, на кухні, вночі .
    ти лиш звони , кажи , що все добре
    зовсім вже скоро я спечу калачі .

    всіх об’єднало таке страшне слово
    люте жахіття - «війна».
    люди цінують просте слово «вдома»
    бо знають, що в декого його вже нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8629

    30 бер. 2022 р.
    Чабан Роксолана
    Безжальна війна
    Ранок. Тиша. Звуки вибухів,
    Плач дітей, крик дорослих,
    Кров. І знову тиша,
    Ідуть бої під Гостомелем,
    За що вмирають діти?
    Мати на краю села зустрічає сина у труні.
    І знову вибух, горить пологовий в Маріуполі,
    Останній раз мати бачить доньку,
    Кладуть у домовину.
    За що питає мати, за що дитину вбито?
    Не побачить вже сестричка брата,
    Який мужньо вистоїть про ти ката.
    Не скаже брату — ти герой!
    Лиш вітер приносить тихій жаль,
    За сестру вбиту від ворожих куль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8630

    30 бер. 2022 р.
    Демчук Ірина
    сьогодні кажіть : «я кохаю»
    я покохав її до війни,
    цю ніжну , замріяну постать ,
    я не казав їй, що більш за все хочу
    чай носити їй у постіль .

    тоді не казав - бо боявся відмови,
    а зараз мовчати боюсь .
    не відкладайте на завтра розмови!
    на жаль, я не знаю чи завтра проснусь…

    я зізнався в коханні вже сотні разів,
    просто писав щоночі їй : «як ти?»
    десь незабаром я скажу : «обернись!»
    там буду я тримати троянди .

    сьогодні йде сніг і холодно вранці,
    одягайся тепліше , прошу .
    зараз я йду на блокпост десь по місту…
    я потім тобі напишу.

    я на рушниці ім‘я намалюю
    й жовтим поверх заховаю.
    не відкладайте на завтра розмови!
    сьогодні кажіть : «я кохаю!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8631

    30 бер. 2022 р.
    Ірина Демчук
    приблизно о шостій
    я покохав її приблизно о шостій,
    коли влучив перший снаряд .
    тоді лиш згадав її колір очей
    й з парфуму її довгий парад .

    приблизно о шостій закричала сирена,
    а в небі були літаки.
    я вже у формі чекаю команди,
    як і всі малі юнаки.

    мені дуже страшно, лячно насправді …
    та я не за себе боюсь
    де моє сонце ? не мерзне у ноги?
    за це я тривожусь чомусь .

    в руках я тримаю холодний приклад,
    а не її тонкі пальці,
    я обіцяю тобі, я повернусь !
    ми вип’ємо ще чаю по кашці .

    дай клятву мені, моя ти принцесо,
    бути на вулиці в шапці .
    я не жартую, бо знаю тебе
    тепліші вдягай зараз капці.

    ще трошечки часу і все буде добре,
    я обіцяю, клянуся…
    що скоро приїду, прийду, повернуся!
    не лише напишу чи наберу ,
    а прямо у вічі озвуся .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8632

    30 бер. 2022 р.
    Андріан Гаранджа
    Прокидайся із сну, ти душа українського Скіфа!
    Прокидайся із сну, ти душа українського Скіфа,

    Святославів ти меч, мудрість Ольги, трипільський курган,

    Прикордонник степів, харакерник козацького міфу,

    Бо монголи планують мільйонний кривавий майдан.

    Повисмикуй із вух ти чужу твоїм вухам репню,

    З голови повикидуй матрьошки і ті балалайки,

    Не брудни ти штанів на Площі Червоній матню,

    Пам'ятай, що лиш так ти Москві позакручуєш гайки.

    Ти залиш у спокої ту бабцю Європу стару,

    Їхня зброя давно у музеях комфортних вітрин,

    Їх глибока стурбованість не випустить жодну стрілу,

    І від ворога ти не побачиш на захист їх спин.

    Прокидайся зі сну ти нащадок повстанців усіх,

    Незнищенний відбиток всіх разом узятих героїв,

    Прокидайся, ти підеш у захист за тих,

    Що були після тебе, до тебе і зараз з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8633

    30 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Десь в Україні народилося дитя.
    Нехай запам'ятає на усе життя,
    Що в нього рідна є земля,
    На ній він проживе своє життя.

    Від неї він не зможе відректись
    І говорити, що не в Україні народивсь.
    Приречений він завжди пам'ятати
    Те місце, де почав він існувати...

    Я пронесу через життя
    Усю любов, де народився я.
    Я буду вам вірші писати,
    Як ми повинні рідний край кохати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8634

    30 бер. 2022 р.
    Роман Євдокимов
    Час викидати сміття
    Час викидати сміття.
    Із серця, із голови,
    З майбутнього, із життя.
    Я викидаю. А ви?

    Треба обрати бік.
    З нами чи проти нас.
    Часу немає. Він стік.
    Досить втрачати час.

    Досить шукати, як
    Вийти сухим з води,
    Питати: "До чого тут я?".
    Час знати, до чого тут ти.

    Я викидаю сміття.
    Із серця, із голови.
    Без жалю, без каяття.
    Я викидаю. А ви?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8635

    30 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Стоїть на пагорбах Дніпра
    Величне місто, що вража.
    Своєю неймовірною красою
    Воно чекає нас з тобою.

    Є в світі безліч гарних міст,
    Які вражають увесь світ.
    Та Україна — це моя земля,
    А місто Київ — це його душа.

    Яскраві зорі на Подолі,
    Тепленький вітер дме з Дніпра.
    Цією неймовірною красою.
    Ми зачаровані з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8636

    30 бер. 2022 р.
    Маргарита
    Всередині весни
    Ти приніс мені горнятко кави і книжку.
    В мирнім небі ледь сонце зійшло...
    І без тебе я більш не лягатиму в ліжко.
    Із нас досить, це все вже було.

    Ти мене врятував, захистив Україну,
    Не лишилося тут ворогів.
    Боронив ти батьків, боронив Батьківщину,
    А тебе лиш Господь боронив.

    Я молила за тебе і Бога і долю,
    Бо кохаю тебе як життя!
    Я збирала всю силу в собі і всю волю,
    І чекала твого вороття.

    Не забудуться сльози безсонної ночі,
    І короткі, тривожні сни...
    Та я знову дивлюся в коханії очі.
    Вже ось-ось, всередині весни

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8637

    30 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Життя — це вічна боротьба.
    Боротись треба до кінця,
    Те що готує доля нам,
    То тільки Боже знає сам.

    Коли будуєш ти свій дім
    З цеглинок та надій своїх,
    Ти міцно стіни закріпи,
    Щоб до небес вони були,

    З добра та щастя і чудес.
    Та Богу тихо ти шепнеш:
    Я збудував щасливий дім,
    І з Богом буду жити в нім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8638

    30 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Тобі Господь надав усе,
    Щоб у житті робив ти все.
    Щоб слід залишив свій в житті,
    Не біомасою в землі.

    Про землю ти свою подбав,
    Та діток, щоб своїх кохав.
    До Бога ти звертавсь завжди,
    Щоб дав здоров'я людям всім.

    На цій землі ми рівні всі,
    То ж не бажай другим війни.
    Залиш на ній своє ім'я,
    Щоб внуки шанували дідуся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8639

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Буря
    Муза
    Від натхнення захлинався молодий поет,
    Написав віршів з десяток розуму атлет!
    Слова красивого отець,
    Від його музи - горів олівець,

    Виділив для неї в голові власний острівець,
    Муза шептала йому, що він - її митець,
    Вірші його були міцніше фортець!
    Але музою зловживав, ось його кінець,

    Покинула муза його, в голові - вітерець,
    Швидко прогорів гравець,
    Тепер він творчості своєї мертвець,
    Довго жалкував про скоєне самодержавець,

    Залишив собі у розумі рубець,
    Ганьбить себе, що спустив все нанівець,
    Спорожнілий його творчий дворець,
    Бо від покинутої музи, загинув не один творець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8640

    31 бер. 2022 р.
    Валентин Андросов
    Без назви
    росія закінчиться там, де оркам дадуть не замало,
    тож вище тримай щита й нижче забрало,
    буде ще з їхніх ваньок євшан-трава ,
    ванька прийшов убивати на ваньку ради нема

    Чорнобаївське сонце стоїть над землею курганів ,
    кого там тільки не вбито від князів до уркаганів
    Чернігів не вибачить двохсотих дочок і синів ,
    Бердянськ пошле геть список чужих кораблів

    у навальців зі сходу очі криваві й наміри хижі ,
    вони помруть не в кемерово але й не в Парижі
    з очиць окупанта росте конотопський ромен
    рости квітко рясно серед кривавих знамен.

    стій ,сонце ,над Маріуполем як над Гівеоном
    чайко дніпрова, лети зигзицею понад степом і болем
    розкажи про цей біль десь у мирному краї,
    про те, як міситься хліб у замінованому короваї

    на старому альфреско крізь фарби проступив байрактар,
    за ним степ та й могила очерет і казковий мілляр .
    край імени Котляревського, Гоголя отамана Сірка ,
    ще не вмер, ще не допалив останнього сірника

    у Донецьку й Луганську варитимуть каву зі Львова,
    чорне море всміхнеться,а дід на онуків погляне святково.
    ти покинеш назавжди це місто братерський любві
    А брати повернуться,
    поки просто
    давай
    живи
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8641

    31 бер. 2022 р.
    Олеся Урсакі
    ***
    Ніжність під шкірою - теплою річкою...
    Смуток - льодиною в серці...
    Часом здається, минула вже вічність,
    Відколи ти берцях...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8642

    31 бер. 2022 р.
    Поліна Гайдук
    Вільне небо
    Колись все скінчиться,
    Ми повернемось у вільну країну.
    До безхмарного блакитного неба ,
    На нашу рідну землю без жодного орка.
    Вдихнемо запах свободи і щастя
    Усе. більш не буде ні болю ні страху
    Ні жодного вибуху, ні ракети.
    Не буде ніякої більше сирени
    Буде тільки спокійне та чисте небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8643

    31 бер. 2022 р.
    Діана
    Живи й дивуйся, Україно!
    Живи й дивуйся,.. Україно!
    Ти лише глянь, які вони...!
    Незламні, сильні та єдині
    Твої доньки і сини!)

    За тебе, рідна, Україно!
    Вони ідуть життя віддать...
    Бо ніякий " руський мір"
    Не замінить рідну " мать".

    Гордися ними, Україно!
    Загартували їх роки...
    І ВОЛЯ їхня непохитна!
    І СЛАВА їхня навіки!..;)

    Ти будеш вільна Україно!
    І буде вільним твій народ!
    Паде жахливо супротивник
    За всі віки твоїх скорбот.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8644

    31 бер. 2022 р.
    Ірина Малярська
    Ми переможемо!
    Ми жити хочем, пізнавати,
    Іти щодня до своїх мрій.
    І знову пристрасно кохати,
    Плести вінок своїх надій.
    Всміхатись сонцю так наївно,
    Змивати фарби під дощем,
    Щоб билось серце наше рівно,
    Лиш від любові в ньому щем.
    Ми хочем вірити у казку,
    Що люди добрі на землі,
    Що рукам може бути важко
    Лиш від букетів і листів.
    Більше надії, сподівання,
    Побільше добрих світлих дум,
    Щоб кожен день з самого рання
    Спів солов'я та листя шум.
    І вірим, що це все можливе,
    І переможем скоро ми,
    Будем робити щось важливе,
    Й прийде очікуванний мир.
    Країна сонця і світанків,
    Країна праці і добра,
    Країна волі, гідних вчинків,
    Країна, яку сам обрав.
    Нам Україну підіймати,
    Її, так схилену від травм,
    І знову всю відбудувати,
    Щоб швидше загоїти шрам.
    Ми - сильні, все у нас ще буде,
    Бо з нами Бог і правда теж,
    І ми ніколи не забудем -
    Тих, хто зберіг від всіх пожеж.
    Героїв вже у нас мільйони,
    Вони у нас і поміж нас,
    І не страшні армагедони,
    Ми непокірні повсякчас.
    Нехай живе наша країна
    Хай б'ється серце її знов,
    Хай квітне рідна Україна,
    Хай буде щастя та любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8645

    29 бер. 2022 р.
    Romashka
    Без назви
    Ми подорослішали зразу на століття,
    На цілий вік, чи то скоріше на війну...
    Волосся посрібліло, сивини суцвіття,
    А на чолі глибоко провело борону.

    І оголилися думки і наші душі.
    І маски відлетіли десь далеко ввись...
    Наш дім, нашу країну так нещадно крушать
    Ті, що навіщось нас "спасати" зібрались.

    Болять... болять зруйновані міста і долі,
    І тисячі загублених наших життів...
    Але ми б'ємося за нашу спільну волю,
    І ми поборемо всіх наших ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8646

    31 бер. 2022 р.
    Микола Карпець
    Як помру ,тоді згадайте
    Всім  загинувшим  Синам України за її Свободу присвячується.
    Слава Україні!

    Як помру, тоді згадайте
    Незлим, тихим  словом,
    Нехай радується поле,  ліси і діброви
    Нехай квітами заквітне
    Волошкове поле,
    Я не кинув рідну землю
    Я пішов «в ніколи»

    Вже ніколи не побачу рідну Україну,
    Яку люблять усі люди ,як свою дитину
    Де керманичі вкраїнські – усі патріоти
    А не зграя олігархів – не люди – істоти

    Вже ніколи не побачу долини і гори
    Де живуть вкраїнські люди без лиха і горя
    Де від щастя у всіх діток світяться аж очі
    Де збуваються всі мрії, юнацькі й дівочі

    Вже ніколи не почую мою рідну мову
    На якій всі 100% говорять тут знову
    Поважають маму й тата і сивого діда
    І забули, хто такії злодії й бандити.
    ................................................
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8647

    31 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Війна прийшла, що нам робити?
    Тепер тебе я хочу вбити.
    Якщо цього я не зроблю,
    То ти зганьбиш мою сім'ю

    Ти всім говориш, що мене нема,
    Сім'я моя вся не така
    Що України ти не знаєш,
    Загарбать ти мене бажаєш

    Але не знаєш ти одне:
    Що в нас козацький дух живе
    І не існує зброї в світі,
    Яка зламає мої мрії

    Є тільки в нас одна біда-
    Була відкрита в нас спина.
    І ти ножа туди встромив,
    Бо світом правити хотів

    Але прийде той час ,коли
    Ножа нам виймуть козаки
    Та рана наша затягнеться,
    А в Україні все минеться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8648

    31 бер. 2022 р.
    Микола Карпець
    Забуяють квіти цвітом
    Ще не вмерла Україна
    І не вмре ніколи
    Від свинячої паРАШІ
    Зведем частоколи,
    Щоб не сунула свій писок
    У чужі городи
    Слава неньці Україні!
    І її Народу!

    Москалів, як тарганів
    Всіх залити дустом
    І кілки вампірам руЦьким
    Всім загнати з хрустом,
    Як більярднії шари,
    Що летять у лузу
    Москаляці – по гілляці
    І осику в пузо
    Пришпилити цю мерзоту,
    Як гадину люту,
    Спокійніше щоб жилося
    Вкраїнському люду

    Поки запах нечистот
    Від того народу
    Буде битись наш народ
    За свою Свободу!

    І коли останній в світі
    Здохне москаляка
    Забуяють квіти в цвіті
    Від  Бога подяка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8649

    31 бер. 2022 р.
    Микола Карпець
    Мы за Родину, а они за что?
    Спой мне месяц безмолвием света
    Над чернеющим, проклятым городом
    Автомата лишь выстрелы где-то...
    В полудрёме, спиной до лафета
    Не уснуть мне уже до рассвета
    На поляне залитою золотом

    На ,поляне залитою светом,
    Нереальность возводит в квадрат.
    Черно-желтым окутано цветом
    И ищу, не найдя я ответов,
    Штабелями валяться в кюветах,
    За что Путин отправил солдат?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8650

    13 бер. 2022 р.
    Павло Матюша
    Тепер моя домівка це спогади
    тепер моя домівка -це спогади
    туди повертаюся після прогулянки війною,
    туди приходять жінки
    з оголеними руками
    і вимішують тісто
    для духмяного хліба,
    приходять діти,
    яких разом із батьками
    ще не обстріляли в Бучі
    з відстані п’яти метрів
    і які ще не дихають через трубку
    в 17-й лікарні,
    бо їхні легені
    ще не пробиті,
    а тазові кості
    не подроблені
    інколи приходиш ти
    я відчуваю твій запах
    і відчуваю твої погляди,
    що пірнають
    у мої зіниці
    у спогадах не прокапує кран
    не прокапує кров
    не ридає вібродзвінок телефона
    аж до смерті акумулятора -
    бо там знімають слухавку
    я приймаю душ і з лійки не течуть крики
    у спогадах вуха закладає
    мішками з піском,
    очі застеляє
    м’якими карематами -
    триває кругова оборона
    від реальності.
    у спогадах немає війни,
    я не хочу додому зі спогадів -
    я хочу вогню зцілення
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8651

    31 бер. 2022 р.
    Микола Карпець
    Ще не вмерла Україна!
    Ще не вмерла Україна!
    Бо чекає мама сина,
    А кохана дні і ночі
    Крає душу, серце. Очі
    Наповняються сльозами
    І зв’язок із небесами
    Із проханням ЗАХИСТИТИ,
    буде день і ніч молити.
    Ну а донька татка зранку
    Виглядає все на ганку,
    Бо повідав їй татусь:
    "Ти чекай! Я повернусь!"
    А солдат десь там, в окопі
    Захищає їх життя,
    Щоб не вмерла Україна,
    Щоб жило його дитя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8652

    31 бер. 2022 р.
    Pavlo Matyusha (Co-translated from Ukrainian by Pavlo Matyusha and Olena Jennings)
    Now my home is a memory
    now my home is a memory
    I return after wandering through war
    bare-handed women
    come
    and knead dough
    for flavored bread
    children come
    with their parents
    that have not yet been fired on in Bucha
    at a distance of five meters
    and who are not yet breathing through a tube
    in the 17th hospital
    for their lungs
    have not yet been shot through
    and their pelvic bones
    have not yet been crushed
    you find yourself there too from time to time
    I can capture your smell
    and I can feel your glances
    diving into my pupils
    in my memories a tap does not drip
    blood does not drip
    the vibrating alert of my phone does not cry
    until the battery death
    because the call is answered
    I take a shower and no screams
    are flowing from the showerhead
    in my memories sandbags seal my ears
    soft mats shutter my eyes
    an all-round defense from reality
    in my memories there is no war
    I don't want a home of memories
    I want a healing fire
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8653

    31 бер. 2022 р.
    Паскель
    Кацап
    Ти кацап і моя куля тебе цап.
    Я знаю, ти кацап і моя куля тебе цап.
    Людина має у щось вірити ,
    У що віриш ти ?
    Твоя віра, страх,
    Мій народ вас трах-бах
    Твоя віра-
    цілюща омана ,
    Як солодкий джанк
    У вені  наркомана.
    Ти кацап, і моя куля тебе цап,
    Ти кацап ,і моя куля тебе цап.
    Тобі бракує сили
    Дивитись в очі дитини,
    Яку вбиває твій пан.
    Ти просто йдеш і б'єш
    Кістками своїх друзів
    В дірявий барабан.
    Як дійдеш, то помреш
    І вже не від морозів,
    А від цілющих ран,
    Бо ти кацап і моя куля тебе цап,
    Бо ти кацап і моя куля тебе цап.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8654

    31 бер. 2022 р.
    Катерина Прокопенко
    Солдат
    Гортаєш стрічку в пошуках новин.
    Поганих чи хороших - не відомо.
    Здається, що залишився один,
    боїшся десь у мозку, підсвідомо.

    Не бійся, чуєш? Я молюся Богу.
    Він прикриває з неба і з землі,
    не дасть потрапити тобі в облогу,
    і дасть харчі на скромному столі.

    Ти захищаєш нашу Україну,
    стоїш на захисті наших людей
    І пишеш мамі: "Ні, я не загину.
    У мене в голові мільйон ідей.

    Настане переможний день
    і я приїду в рідну хату,
    де ми співатимем пісень.
    Я буду помагати тату.

    Не плачьте, мамо, то ж моя робота,
    То мій обов'язок, як сина України.
    Не допоможе мені ця скорбота,
    коли я бачу в попелі руїни.

    Моліться мамо, Бог нас захищає,
    я вже повірив, Ви дарма сварились.
    Нас ніби омофором покриває,
    такі дива бува творились!"

    Отак сидить собі солдат,
    покИ є час перепочити
    і пише мамі в вайбер-чат,
    як буде попри все це - жити!

    Молімось всі за кожного солдата,
    Бо він нам і за сина, і за брата.
    Нехай їм помагає Божа Мати,
    і буде їх повсюди захищати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8655

    18 бер. 2022 р.
    Павло Матюша
    ***
    Яка різниця між виїхати до Європи і виїхати до західної України?
    Яка різниця між виїхати до західної України і виїхати з міста?
    Яка різниця між виїхати з міста і вийти з зони обстрілу?
    Яка різниця між вийти з зони обстрілу і укритися в підвалі?
    Яка різниця між укритися в підвалі і потрапити під вогонь ?
    Яка різниця між потрапити під вогонь і бути ураженим ?
    Яка різниця між бути ураженим і загинути ?
    Яка різниця між життям і смертю?
    Особливо, якщо твоє життя це чиясь смерть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8656

    31 бер. 2022 р.
    Валерій
    Колискова у бомбосховищі
    Засинай, моє дитя, спи
    Відпочинь та наберись сил
    Не м"якенький цей бетон, так...
    Відпочинь, та загуби страх
    Ти зявилося на світ в жах
    Орки - нелюди бомблять дах
    Триколори нас хотять вбить...
    Та я вірю, настає мить
    Татко шаблю вже трима, вір
    Скоро згине назавжди звір
    Ти прокинешся - мине жах
    Ти, російський корабель - нах...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8657

    31 бер. 2022 р.
    Павло Матюша
    Артилерія - богиня війни
    Артилерія- богиня війни
    Споживає кальцій і воду,
    Пожирає вона твої сни,
    Пожирає вона твою вроду.
    Натрій ,зуби, гемоглобін,
    Фосфор ,мозок, калій ,обличчя
    І виходять душі з кабін,
    І рушають в пусте пограниччя.
    "Гіацинт"-тепер це війна,
    А "Гвоздика" -не вчительська квітка,
    Застеляє денце човна
    Пелена й обривається нитка.
    Комусь в подарунок протез,
    Кому скриня у фірмовій плівці
    Солдатикам - тисячі лез,
    Що гладять по буйній голівці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8658

    31 бер. 2022 р.
    Діана
    Брати - сміх та годі!
    Брати?!...Коли то було-Панство?
    Ви хоч народ не веселіть!..)))
    Ви Москалі, прокляте ханство..
    В історію то ж загляніть!

    Коли то було, щоб любили
    Ми Москаля в своїм краю...
    Коли зза вас ми пережили
    І Княжество і Кріпосну.

    Не зліть, будь-ласка, Супостати.
    Народ не пробачає в нас.
    Ми гнали вас, і будем гнати.
    Брататись з вами - нам це зась.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8659

    31 бер. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Чому не любиш ти мене,
    Чому ти знищуєш усе?
    Хіба я в тебе щось узяв
    Чи може в тебе щось я вкрав?

    На стіл ногами виліз твій
    Та мову я твою ганьбив?
    Чи лазив я на твій город,
    Щоб там посіяти " укроп"?

    То заздриш ти мені тепер,
    Бо вільно ми усі живем,
    Немає в нас того ярма,
    Немає в нас и "пахана"

    Щасливі, вільні і самі
    Нам добре,що тебе нема в сім'ї
    ви знищить хочете нас всіх
    Та тільки кишки в вас тонкі

    Тепер пощади не чекай,
    Свого орла за хвіст тримай,
    Якщо до нас він долетить,
    Тризуб його на завжди зупинить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8660

    31 бер. 2022 р.
    Автор не відомий
    Моя земля
    Я живу на своїй Богом даній землі,
    І ніщо не тривожить у світі,
    Тільки хай не буде страшної війни,
    Щоб у мирі росли наші діти!
    Тож, вставай, Україно, Вітчизно моя!
    Не вмивайся гіркими сльозами!
    Та Велика Весна  переможного дня
    Назавжди, чуєш, буде із нами!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8661

    31 бер. 2022 р.
    Катерина Бугайчук
    Знову
    Чуєш, діду, в нас знову війна.
    Знову фашисти, ракети і танки.
    Чи недарма ти за мир воював?
    <<Ніколи знов>>, - пусті обіцянки.

    Чуєш, діду, все знову в руїнах,
    Та як боротися, то вже до кінця.
    Україна - наверх, вороги - на коліна.
    Слава нашим героям-бійцям!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8662

    31 бер. 2022 р.
    Білява Катерина
    Війна
    Ми солодко спали у нашій квартирі
    Прокинулись зранку ми від дзвінка,
    Розмова тривала секунди чотирі,
    Я зрозуміла, що звістка була лиха,
     Чоловікові очі стали немов прозорі
    Кохана моя, у нас почалася війна.

    З тих слів почались часи суворі,
    Сирена по кілька раз на день луна,
    Моя дитина спить у коридорі,
    Не радує нас як раніше весна,
    Лунають гучні вибухи надворі,
    Лякає нас уже навіть тишина.

    Мені синочок мій говорить,
    Мама, а що воно таке війна?
    Чому ми у підвалі поховались?
    Мабуть у цьому є моя вина?
    А пам'ятаєш, як ми  грались?
    Чому з нами тата нашого нема?

    Вороги, Ви у сина дитинство украли,
    Як тільки носить Вас земля?
    Скільки безневинних людей ви вбили,
    Не очистить Вас навіть туга петля,
    Ідіть, Ви тварі, слідом корабля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8663

    31 бер. 2022 р.
    Надія
    Відьма-війна
    Прийшла війна...та ми гостей не звали
    Для тебе, відьмо, в нас нема стільця
    Тебе ми не чіпали, не цькували
    За що ж стираєш нас с Землі лиця?
    Стара, похмура, руки у крові
    Хвороб сестра та подруга смертей
    Тобою правлять ""гнівні королі"
    Ти безпощадна навіть до дітей
    Ой, скільки горя принесла в оселі
    Стікають сльози по щокам у матерів
    Вони не будуть посміхатись і веселі
    Коли дороги їх ведуть до цвинтарів
    Війна! Ти будеш проклята навіки
    За страх, що в нашім серці оселився
    За біль, за пролиті сліз ріки
    За кожен хрест, що до землі склонився
    І скільки душ блукають білим світом
    Тепер їх любий дім на небесах
    Красується він пурпуровим цвітом
    В незайманих галявинах, лісах
    Яскраве сонце ще взійде над нами
    Замайорить жовтно-блакитний стяг
    Над Нашими, не вашими, степами
    Попереду найвизначніша із звитяг!
    Країно!
    Готуй найкращу сукню святкувати
    За нами правда й "тіні незабутих предків"
    Вже місяць-квітень, нас не подолати
    Ми кожен з роду мужніх козаків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8664

    2 бер. 2022 р.
    Панченко Андрій
    Русским солдатам
    Вы на чужой земле, здесь вам не рады,
    Когда пришли с оружием в руках.
    За смерть детей хотите вы награды?
    За нашу кровь? Ту, что на ваших рукавах.

    За слёзы стариков, убитых мирных?
    Не кажется ли вам что это бред?
    Гораздо больший подвиг совершите,
    Сказав тем кто послал вас - "нет".

    Не нужно смелости, чтоб бить по нам ракетой
    Достаточно быть просто подлецом,
    Смогли бы вы курок нажать, при этом,
    Смотреть ребёнку малому в лицо?

    Остановитесь, пусть это не просто
    Сложив оружие, скажите: Нет - войне
    Страдают те, кто в бой командой послан,
    А не те сволочи, что прячутся в Кремле.

    Мы не отступим, не опустим руки
    Под тяжестью от взрывов и ракет
    Солдат российский, ты меня послушай
    Вернись домой, войне ответив " нет".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8665

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Воно стояло - клавіши волали,
    Якимось жутким криком, не земним,
    Вже тридцять п'ятий день в нього стріляли,
    Убили? Ні -  не вистачило сил.
    Обуглене, понівечене, чорне
    Німим укором було ворогам
    Ще за часів Євромайдану жило,
    І не корилося спланованим смертям.
    Неначе зачарованая назва
    Світила чистим сріблом уночі,
    І як моя країна, наче в свято -
    Себе вбирала в світлі кольори.
    І було це настільки символічно,
    Що впевненість вселялася в мені -
    Моя держава прикладом одвічним
    Ще раз казала: " Будемо живі!
    Все відбудуємо, без сумніву і страху,
    І залунає мелодійний спів,
    І воїн в формі, колір - хакі
    Заграє переможний лейтмотив!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8666

    31 бер. 2022 р.
    Виктория Покровщук
    Я и война
    Почему я стала такая другая,
    Почему болит сердце,не понимая
    Почему в голове не смолкает задача!? -
    Все хорошо ! все будет иначе!
    И опять и опять наступает сирена
    Все тихо у нас,а в душе проблема!
    Почему-то все люди не верят в это!
    Прошу очень сильно у Бога
    Остановите это !
    И опять и опять наступает сирена
    Посчитала сегодня - 128 ая
    И откуда брать силы морально?
    Я прошу всех сказать Войне -До свиданья!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8667

    31 бер. 2022 р.
    Наталія Бучковська
    Ми- українці, ми - Україна!
    Ми - українці! Ми в Україні!
    Ми - перможем! Ми разом - єдині.
    Горе і біль всіх  в одне об" єднали -
    Не залякала рашистська навала.
    День 36-й! А, завтра, вже - квітень
    Треба щось сіяти! В полі робити.
    Щоб весь народ наш прогодувати.
    Ми - працьовиті. Нас не здолати!
    Бомби  фосфатні, касетні,  ракети,
    Ядерна кнопка.- загроза планети.
    Все це Росія принесла з собою-
    На Україну ступивши війною.
    Гинуть дорослі й зовсім хлоп"ята...
    Божого захисту просим солдатам!
    Ворога лютого сил подолати!
    Щоб дочекалася кожного мати!
    Щоб повернулися діти додому.
    І не ховались від літнього грому.
    Скільки життів орда зпопелила...
    Буде нелегко! Та разом ми- сила!
    Все відбудуємо. Будемо жити.
    Будем любити і діток ростити.
    Любимо дім свій, свою Батьківщину!
    Ми - переможемо! Ми - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8668

    31 бер. 2022 р.
    Ольга
    Прошу
    Не пробачай - вони ґвалтують
    На очах дітей манюніх
    Жінок, сестер тих, хто воюють

    Не жалкуй  - вони все знають
    На кого дуло підіймають
    Кого грабують та вбивають

    Людей вивозять, викрадають
    Тож не сліпі, очима бачать
    На кого бомби ті скидають

    Нехай до мам не повертають
    Най їх в полоні не тримають
    Будь-ласка, лиш земля приймає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8669

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Леонт'єва
    Interno
    Каруселі новин  паморочать голову:
    То вгору, то вниз, то в бік, то по колу!
    Вже нудить від брехні, невміло закутаної
    В  картинку для рос тв кодлом путіна!
    В мережі рясніє пошуком зниклих стрічка.
    Розпач рве,  коли на чорнім фоні свічка.
    Біль, коли ти вже нічого не вдієш,
    Як хілер витягуєш знову із себе надію
    Без наркозу! Майже втрачаєш свідомість!
    Благаєш, щоб всі живими вернулись додому!
    Вклоняєшся низько нашим Збройним Силам,
    Янголів просиш, щоб кожного з них захистили!
    Картаєш себе, якщо в черзі по свіжу хлібину
    Вранці пропустиш важливу дев'яту годину!
    Якщо мовчати, тільки в пам'ять про...
    Невинниих жертв і хлопців з ТРО,
    Про мужніх воїнів, що віддали життя,
    Щоб ми нарешті вийшли з укриття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8670

    31 бер. 2022 р.
    Anatolii
    Як що тебе я більше не побачу...
    Якщо тебе я більше не побачу,
    Якщо остання мить....
    Якщо останній раз,
    Торкався я долонь твоїх,
    Та бачив  усмішку твою
    Якщо це так, то знай, я вдячний богу ,що зустрів тебе
    Я вдячний небу, що під ним зустрів тебе
    Я вдячний тим ,хто заздрив нам
    Бо кожну мить я був щасливий поряд...
    Якщо тебе я більше не побачу ,
    Прошу запам'ятай одне:
    Моя душа навік с тобою... Моя ти рідна,рідна доля...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8671

    29 бер. 2022 р.
    Інна
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Я нишком стану на коліна
    І, сльози випивши до дна,
    До Бога вимовлю уклінно.

    Коли закінчиться війна
    І щезне миршаве й вороже,
    Я просто вигляну з вінка
    І крикну: «Вдячна тобі, Боже!»

    Коли закінчиться війна
    І вклякне, зрештою, «Тривога»,
    На мене гляне… сивина
    В моїх дітей уже з порога.

    Коли закінчиться війна,
    Я, захлинаючись від болю,
    Складу в долоні імена,
    Що бережуть вкраїнську долю.

    Коли закінчиться війна,
    Доземно з вдячністю вклонюся
    Й тоді, нарешті, не одна
    Я щиро Богу помолюся.

    Коли закінчиться війна
    І оживуть міста і луки,
    Зросте рясна озимина
    І вже народяться онуки!

    Коли закінчиться війна
    Й бузок замріється яскраво,
    Прийде до світу таїна:
    Ми — з України! Богу слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8672

    1 бер. 2022 р.
    Інна Гончар
    Я народилась в бомбосховищі
    Я народилась в бомбосховищі —
    Вже наче винна без вини,
    Коли Вкраїна, як летовище,
    Палає доторком війни.

    Я народилась! Так! Ви чуєте?!
    І буду вірити і жить!
    Ви нас, вкраїнців, не змарнуєте,
    І дух наш вам не спопелить!

    Я народилась в бомбосховищі,
    Але вкраїнського єства!
    Війна — то смерть, а не видовище,
    Та я, ви чуєте? Жива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8673

    31 бер. 2022 р.
    Женя
    Знай
    Ти знаєш, що до наших земель вторглись,
    Ти знаєш, що столиця країни горить,
    Чи знаєш ти про те як люди ховаються при тривозі,
    Чи може ти знаеш про те як дівчинка шости років померла через обстріл коридора зеленого,
    Чи знаеш ти, що жінки нарождують в сховищах, брудних у всіх на людях ?
    Чи розумієш ти з свого далекого будинку, що коїться кожен день в моїй країні ?
    Може ти думаєш, що наші солдати ховаються у мирних домівках,
    Чи може думаєш, що запорізька АЕС спалахнула через вибух у будівлі покинутій ?
    Чи не вважаєш ти, що новини твої брехливі ?
    Все відбувається в мене на очах, а ти все продовжуешь вірити в слова влади, яка нічого крім безглуздя не може сказати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8674

    7 лют. 2022 р.
    Олена Проценко
    Незваний гість
    Ти на землю мою без запрошення
    Чорним берцем ступив в одну ніч.
    Та здригнувся мій край враз сполошено,
    Опинившись зі злом віч на віч.

    І злетіли птахи в небо синєє,
    Відчуваючи присмак біди
    Та ключем  піднялися над вирієм,
    Геть тікали, не знамо куди.

    Я тобі не пробачу ніколи
    Жах в очах українських дітей.
    Не прощу перекреслені долі
    Переляканих бідних людей.

    Моє поле розірвано градами.
    Чим ти думаєш коли удень
    По безвинній юрбі б’єш снарядами?
    Та в душі твоїй тиша лишень.

    Ти - мій ворог, проклятий, геть звідси!
    Свої руки від нас забери!
    В Україні нема тобі місця,
    Не вертай же ніколи сюди…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8675

    28 лют. 2022 р.
    Інна ГОНЧАР
    Наш дух незламний і чудовий
    Наш дух незламний і чудовий! —
    Так пише матері дитина,
    Складає вдячність знову й знову
    І далі — наче намистини:

    — Не віддамо нізАщо в світі
    Й малого клаптика Вкраїни,
    За нас батьки в молитві й діти
    І мова наша солов’їна!

    Підступна нечисть не зламає —
    Любові вистачить і злості!
    Щоразу серце зігріває
    Вкраїнське сонце в високості!

    Синами вірними пишаюсь,
    Горджуся дітками малими,
    Що барви правди свого краю
    Тримають митями гіркими.

    Наш дух незламний не зламати! —
    Так пише матері дитина, —
    Бо з нами Бог і наша мати —
    Найкраща в світі — Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8676

    31 бер. 2022 р.
    Дарина Правда
    Україна
    Ішов двадцять другий і лютий на дворі,
    Вся Україна чекала весни.
    Коли все розквітне
    На нашій родючій багатій землі.
    Та даже підступно іще до світанку,
    Роздались гармати і світ спалахнув
    - І хто це? Питання! - Ворог заклятий?
    - Та ні! Побратимий, російський народ!
    Той самий, з яким ми стояли, як браття
    З хлібом і сіллю садили за стіл
    Підступно і підло направив гармати ,
    Війною пішов на нас наш "побратим"
    Де совість? Де людяність?
    - в Путах лишились!
    Вбивати прийшли на землю святу!
    На землю народу,єдину, славетну,
    На Україну НЕЗЛАМНУ  МОЮ!
    Та нація наша велика та сильна,
    І воїни славні стали горой
    Ніхто і ніколи не зможе зламати
    Наш Український єдності дух.
    Ненька палає! Та все подолаєм!
    Найбільше палає вогонь у серцях
    Українського люду, якого ламають,
    - Та НІ!!! Спершу ворог згорить
    Весь до тла, до кінця!
    В такії часи кожна наша родина
    Кляне і ненавидить Росію гнилу
    Підлу, підступну, ганебну Путину
    Руки яка простягла на землю чужу.
    Слава героям, які захищають
    Нашу свободу і віру святу
    На смерть ідуть, як і пращури наші
    Та Неньку свою НЕ віддадуть!
    І прийде весна, все такая ж квітуча
    І пахощі квітів, безкраї лани
    Вдихне це наш люд, люд України
    А ворог цього уже не побачить
    Тільки з могили, із-під землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8677

    31 бер. 2022 р.
    Дарина Правда
    Кровавий ЦАР
    Ще з давніх-давен кожна країна
    Має свій символ і значения є:
    Фашистська Россія з двоглавим драконом
    На двох головах три корони несе.
    Це що? Просто символ? Ця вільна корона
    Та НІ! Свого часу чекала вона
    Щоб погань Путинська оділа її
    І Царем була
    Царем-убивцею, Царем фашистським
    Який крім корони не бачить ніщо,
    А в серці дракона Путинська емблема
    З короною душить, затопчує що?
    Це душить не іншого уже він дракона
    А душить народ, який на землі.
    Та в чому питання? Не завжди було так
    Прапор складали другі кольори
    Які історично були інакщі
    А саме, ганебні такі кольори:
    І нижній був білий з затемненням сірим
    А що це значить? Землю сиру!
    В яку в ці часи цар цей фашистський
    Люд покладає без вагань, без жалю.
    Середній колір - жовто-гарячий
    Символ його - це вогонь і війна
    Вбивча, кровава, нестерпна для люду
    Такая потрібна для цього царя.
    А найголовніше - це верхній колір
    Чорний, як пекло - це шлях для царя
    Який на сьогодні третю корону
    На себе вдіває - своє прокляття!
    Російська Імперія - це прапор твій давній
    Та ти ще не знала, що ці кольори
    Колись будут змінені і ЦАР проклятий
    Захоче змінити ці кольори.
    Путина ганебна царем стати хочеш?
    Та голова для корони мала
    Можешь примірять її - ти ж так хочеш
    Ніколи в житті вона не буде твоя!
    Сьогодні війною на люд Український
    Росія пішла за нових кольрів
    Для вас проклятущих і вашого царя
    Убивчими стануть саме вони
    Вдивіться уважно: нижний - кровавий
    Смерть принесе він вам без жалю
    Середній - це синій, та тільки не неба
    Це море безкрає сльоз і жалю
    А верхній біліє - це ваша надія
    Це колір миру і колір раю!
    Та після цих підлих скровавлених вчинків
    Нема вже дороги туди, в білину
    Стала гидкою ти клята Росія
    І ЦАР твій з короною кинув тебе
    В прірву бездонную, мрачну і темну
    Тепер вже весь світ проклянає тебе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8678

    3 бер. 2022 р.
    Олена
    Моя батьківщина горить в огні
    Моя Батьківщина горить в огні.
    Прийшла в Україну зненацька війна.
    Це все, лиходію, вернеться тобі
    І горе людей і розбиті дома.

    Ти землю мою розірвав на шматки.
    І все тобі мало скільки не дай.
    Та ми не здамося цієї весни,
    Ми будемо битись за наш рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8679

    12 бер. 2022 р.
    Інна ГОНЧАР
    Ми — з України!
    Мені здалось, я впала на коліна,
    Навколо — смерть і спалені міста,
    Навколо — біль і плаче Україна,
    І крик душі — молитва до Христа.

    Мені здалось! Я вмилася сльозою,
    Пішла вперед — зі зброєю в руках:
    Мені слова натомість — моя зброя,
    Що вже летить зміцніла понад дах!

    Мені здалось! Я витерла обличчя,
    Зв’язала душу міцно, як жита,
    І без цензур, хоч так мені не личить,
    Іду вперед — ця місія свята!

    Вже не здалось! Живою я не здамся,
    А заплету, як зашморг, ворогам
    Вкраїнське слово!
    Нелюде, отямся!
    Ми — з України! Матір не віддам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8680

    31 бер. 2022 р.
    Дарина Правда
    Шакал
    Весна прийшла знову на Україну
    Ніхто не радіє, бо війна на землі
    На землі Українській, славетній, родючій
    Славного роду і козаків.
    Росія розкинула Пута кроваві
    На нашій землі, на наш народ
    Фашистською стала російська громада
    І стала лити братерськую кров.
    Та Пута її розірвем і відстоєм
    І нашу гідність, свободу свою
    Бо Україна - це міцная Держава
    І завжди готова вона до бою!
    Ми не подоланні, незламні і сильні
    І ми патріоти Держави своєй
    Руки, які до нас ТАК простягають
    Відірвем і спалим на НАШІЙ землі.
    Гарячії Воїни стали до бою
    Нас захищають, розірвуть тебе
    Ганебну Росію, яка наступає, і убиває наших людей.
    Жалю не буде, бо кров закипає
    В жилах у люду своєї землі
    Гірше ШАКАЛА Путина напала
    Горіти тобі в нескінченнім вогні!
    Слава Героям, що обороняють
    Наш Український мирний народ
    Руками своїми ШАКАЛА зламають
    І в порох зітруть підступний цей род.
    Руський солдат, коли йдеш ти з війною
    Насіння горстину з собою візьми
    Сховай біля серця, коли тебе знищать
    Хоч соняшник зійде
    На Українській священній землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8681

    31 бер. 2022 р.
    Дарина Правда
    Забарине
    На Україні селищ багато,
    Зараз міста палають в огні,
    Фашистська Росія - ти нас не здолаєш,
    Разом ми сильні - тебе розірвем!
    Під Харковом славним, накритим градами
    Є гарне і мужнє маленьке село,
    Забарине зветься, де люди чудові
    Хоробрим людом багате воно.
    Люди, які в ньому, добрі, чутливі
    Завжди на поміч готові прийти
    Та як руки Росія туди ти простягнеш,
    Тобі їх відірвуть і кинуть на добрива їх,
    Забарине міцно стоїть на курганах
    І їх там вісім й безкраї поля
    Родючії землі, широкії степи
    І це Українська славетна земля.
    Та знай ти, ЗАГАРБНИК, Забаринські землі
    Родючі і щедрі для мирних людей
    А як на них ступить Путинськая стая
    В собі поховають вони цих звірей!
    Вісім курганів собою закриють
    Вільний, сміливий Забаринський світ
    Тебе, проклятущу, Росію фашистську
    Накриють, роздавлять - не залишать і слід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8682

    29 бер. 2022 р.
    Інна ГОНЧАР
    Коли закінчиться війна ПОПРАВЛЕНО!
    Коли закінчиться війна,
    Я нишком стану на коліна
    І, сльози випивши до дна,
    До Бога вимовлю уклінно.

    Коли закінчиться війна
    І щезне миршаве й вороже,
    Я просто вигляну з вікна
    І крикну: «Вдячна тобі, Боже!»

    Коли закінчиться війна
    І вклякне, зрештою, «Тривога»,
    На мене гляне… сивина
    В моїх дітей уже з порога.

    Коли закінчиться війна,
    Я, захлинаючись від болю,
    Складу в долоні імена,
    Що бережуть вкраїнську долю.

    Коли закінчиться війна,
    Доземно з вдячністю вклонюся
    Й тоді, нарешті, не одна
    Я щиро Богу помолюся.

    Коли закінчиться війна
    І оживуть міста і луки,
    Зросте рясна озимина
    І вже народяться онуки!

    Коли закінчиться війна
    Й бузок замріється яскраво,
    Прийде до світу таїна:
    Ми — з України! Богу слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8683

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Пістунов
    ГОРИТЬ МОСКВА
    Горить Москва, дивлюся і радію,
    Московське гаддя корчиться в огні.
    Картина ця приємно душу гріє
    Я думаю, не тільки лиш мені.

    Тюрма народів у вогні конає,
    І гине к чорту «братський» цей народ.
    Уже часи імперії спливають
    Віками що лишала нас свобод!

    Палає Кремль, зірки на нім оплили.
    Метал на них оплавився в огні.
    Горить приємно, хоч і запалили
    Її не ми, а власні москалі.

    Пішли у дим ученія марксизму,
    Імперські сподівання вже не ті,
    У московитів лиш одна надія,
    Скоринку хліба тільки б десь знайти.

    Ласкаві стали, ладні ваші руки
    Лизати, щоб пробачили усіх.
    Та ми не раз пройшли оту науку
    Москаль, хороший, як на пляшку сів!

    Метро славетне вже не всіх вміщає.
    Під поїзд люди падають гуртом,
    А дикторка тим часом провіщає:
    «Ми за отчізну смело в бой пойдьом»

    І голка-телевежа, що штрикнула
    Отрути в мізки диким москалям,
    Розвалена, і цим самим замкнула
    Шлях в рай всім олігархам-королям.

    А хмарочоси, що трудом великим
    Здіймали над соборами Мокви,
    Тепер стоять німі, пусті безликі,
    Як вершник той, ну що без голови.

    Та і собори, краденим багатством
    Пишатись вже не сміють. Лячно їм
    Щоб українські, в захваті, солдати
    Не пригадали, де є Крим, де Рим?

    Над згарищем лиш вітер повіває,
    Блукають заклопотані вовки,
    Шукаючи, десь є чи ще немає
    Москалика свіженького кістки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8684

    19 бер. 2022 р.
    Олена Проценко
    А скільки людині маленькій треба
    А скільки людині маленькій треба?
    Кусочок хліба та води стакан.
    Краєчок блакитного, мирного неба
    Та білий вздовж хати паркан.

    А скільки людині потрібно щоб жити?
    Повітря ковток на світанку.
    Можливість постійно та плідно робити
    Та сили прокинутись зранку.

    А скільки людині потрібно для щастя?
    Родину міцну за столом.
    Підтримка від рідних та слово: «Тримайся!»
    І вишні щоб цвіт за вікном.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8685

    31 бер. 2022 р.
    Дарина Правда
    Український і російський солдат
    Український Солдат - мужній, відважний
    Із щедрим серцем, завжди захистить
    Матір, дитину, свою Батьківщину
    Ціною життя оборонить.

    Російський солдат - фашистський, підступний
    Той, хто вбиває жінок і дітей
    Честі і совісті - він це не має
    Це той, хто стріляє у мирних людей.

    Українськи Солдат - ти Герой для народу
    Який всій душою вірить в тебе
    Бо ти не зрадиш і станеш до бою
    За свій народ - бережи ти себе!

    Російський солдат - смерть несеш ти з собою
    Проклятий вже ти навіки людьми
    Ти не людина, Путинська машина
    Сліпа і ганебна - в пекло іди!

    Український Солдат - Ти наша гордість
    Кожна родина славить тебе
    Пращури наші Козацького роду
    З небес вбережуть життя цінне твоє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8686

    15 бер. 2022 р.
    Інна ГОНЧАР
    Батьку
    Свічу запалила і сіла навпроти,
    Заглянула в вічі, торкнулась щоки…
    Та тільки холодний відколи той дотик —
    І нас розділяють розлучні роки.

    Та ти все ж прийшов до онуки під ранок,
    За смерті дитячі розлючений весь,
    Сказав, щоб єднались, і вже наостанок
    Обнять не схотів і пішов собі десь…

    Мій любий і рідний ти мій капітане,
    Чи зміг би повірити в нинішній жах,
    Чи б міг увить, як болітимуть рани
    І буде здригатися навіть твій прах?!

    Свічу запалила і витерла сльози,
    Немов пригорнулась до твого чола…
    Минеться вже скоро – й омріяні грози
    Уже сповістять: «Перемога прийшла!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8687

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Пістунов
    ХОЛОДНА ЗЛІСТЬ НА МОСКАЛЯ
    Помста, це страва, що подається холодною.
    Макіавеллі.
    Москаль – солдат російської армії,
    а не етнічний росіянин, як вас заставила думати пропаганда РФ.

    Орда московська знов на нас прямує,
    По селам і містам обстрілює здаля.
    Їх знищимо, бо в нас завжди нуртує
    Холодна злість на москаля.

    Вони чекали слави за годину.
    Зустріли раптом бій, немов нізвідкіля.
    Тут б’є фашистів в хвіст, і в гриву, в спину
    Холодна злість на москаля.

    Без жалю биймо орди московськії!
    Ворожим падлом цим підживимо поля!
    Нехай в душі наснагу нам зігріє
    Холодна злість на москаля.

    Москалю, бити вас давно ми звикли.
    Ти не втечеш, а здохнеш,  видно і здаля.
    Бо в нас зросла і нікуди не зникне
    Холодна злість на москаля.

    Їх проженем та підем без упину
    На їхні землі, дух московський спопеля,
    Бо в нас ніколи в світі не загине
    ХОЛОДНА ЗЛІСТЬ НА МОСКАЛЯ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8688

    31 бер. 2022 р.
    Зоя Пшенишняк
    Моя країна - Україна
    Моя земля, моя країна -
    Вона сьогодні у вогні,
    Ім'я їй - просто УКРАЇНА,
    А ворог - лютий "руський мир" !!!
    Земля, яку завжди плекали
    Славетні, мужні козаки,
    Яку орда не подолала -
    Сьогодні знову у вогні !
    Земля, де солов'їна мова,
    Де біль Чорнобиля застиг,
    Замість дощю умита кров'ю,
    Бо " старший брат" забув на мить,
    Що ми брати, що ми слов'яни,
    Що сонце світить нам усім !
    Навіщо ж риєш мирним ями ???
    І пригощаешь ГРАДОМ їх ???
    Славетні воїни, козаки !!!
    Безстрашні хлопці, земляки !!!
    Борітесь, бо за нами ПРАВДА !
    І повертайтесь всі живі !!!
    Земля моя, моя країна,
    Вона сьогодні у вогні...
    Для мене - НЕНЬКА УКРАЇНА,
    Бажаю миру я тобі !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8689

    31 бер. 2022 р.
    Любов Саботаш
    Так ,як раніше, вже не буде
    Так, як  раніше,  вже не буде!
    Бо від чиєїсь забаганки
    В моїй країні гинуть люди,
    летять снаряди, сунуть танки,

    Руйнуються міста, дороги,
    двигтить від вибухів повітря,
    звучать "повітряні тривоги".
    А вороги підступні й хитрі.

    Навіть не смійте, росіяни,
    вважати нас "молодшим братом".
    Бо Україна вже не стане
    брататися з жорстоким катом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8690

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Перебейніс
    Війна
    Безпечний світ навколо нас
    Розтанув з снігом, що лежав напередодні.
    А хмурі дні затьмарили
    Яскраві й безтурботні.

    Немов безодня тягне нас до низу
    Де темрява і полум'я горить,
    Де люди гинуть за свободу,
    Бо хочуть вільно на Вкраїні жить.

    І вже ці дні не взмозі рахувати,
    Бо інші цифри в голові,
    Це - втрати. Людей невинних
    Безжально вбитих, похованих
    В завалах нещадної Війни.
    Без докорів сумління і вини.

    Земля і небо вже здригнулись,
    А вороги не схаменулись.
    Здається світ луною обійшла
    Безкарна та ганебна ця війна.

    Хіба не досить вже померло,
    Щоб відгукнувся увесь світ
    На крик заморених, холодних,
    На крик знедолених, голодних.

    Цей "грізлі" свою лапу
    Поклав не тільки на тризуб.
    Він хоче силу волі нашу
    Переламати як бамбук.

    Але століттями набута
    Любов до нашої землі,
    І гордість, мужність в атрибутах
    Не по зубам рашистам. Ні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8691

    12 бер. 2022 р.
    Олена Проценко
    Так добре там, де нас немає
    Так добре там, де нас немає.
    Здається краще хтось живе
    За синьооким небокраєм,
    Де сонце раненько встає.

    У когось, звісно, легша доля,
    Відсутній клопіт у житті,
    А ти стоїш ген-ген у полі
    У свіжовспаханній землі.

    Та витираєш лоб від поту,
    Натружений за день сидиш
    Та мрієш кинути роботу
    Й махнути жити у Париж.

    І от, здається, є можливість
    Відкриті за кордон шляхи,
    Та десь поділась та сміливість,
    Бо вдома краще все-таки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8692

    30 бер. 2022 р.
    Елла Меліхова
    Повертайся живим
    Повертайся живим, я благаю!
    Я молю, повертайся живим!
    Я всім серцем тебе обіймаю,
    А ти ворога люто дави!

    Я молитимусь буду щоночі,
    Щоби Янгол за плечі тримав,
    Твоя посмішка і твої очі...
    Пам'ятаю, коли від'їжджав.

    Я зустріну тебе на колінах,
    Буду руки твої цілувать
    Головне, повертайся, єдиний!
    Повертайся, я згодна чекать!

    Буде Мир! І ти прийдешь додому,
    А в руках ніжних квітів букет,
    І до болю мені це знайоме,
    До дрібниць пам'ятаю таке.

    Пам'ятаю твій запах, твій подих,
    Ключ у дверях, безшумний твій крок,
    Твій усміхнений радісний подив,
    Поцілунок, як кисню ковток.

    Повертайся живим, я благаю!
    Я молю, повертайся живим!
    Я всім серцем тебе обіймаю,
    Заклинаю, ти тільки живи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8693

    31 бер. 2022 р.
    Волкова Діана
    Без назви
    Я вірю,
    Я знаю,
    Чому ж не літаю?
    Чого я так сильно душею чекаю?
    Сиджу у куточку,
    Скрутюсь, прислухаюсь,
    І віри не йму я,
    Як бути, тікати?
    Та ні, як я можу?
    Тут дім мій, родина.
    Моя тут улюблена
    ненька Вкраїна.
    Із нею живу я,
    Схід сонця стрічаю
    І віри не йму я,
    І знати не знаю,
    Чого ж я усе ж так сильно чекаю?
    А я вам скажу,
    В таємнім секреті,
    Тут мрія моя
    приховалась у серці.
    Живуть там три слова,
    Шепочуть гарненько,
    І кличуть у душу
    Мою віру в небо.
    А я в себе вдома,
    Сиджу у хатині,
    Шепочу я теж
    І серцем, і тілом,
    Я думаю, чую,
    У думки тікаю,
    Туди, де лани чисті,
    Небо з хмарками,
    Туди, де є сонечко цілими днями
    Де є мир та спокій,
    що сяє вогнями.
    Собі я шепочу: "Все добре, я знаю",
    І плачу тихенько,
    Скрізь сльози рікою
    Тулюся до рідних, міцніше обіймаю,
    І вірю, у серці, і знаю, я знаю!
    Та де ж та свобода, коли день настане?!
    Дивлюся на маму, в сумні її очі,
    Матуся всміхається, хоч і не хоче,
    А я шепочу, до неньки своєї:
    "Люблю я тебе, люблю, моя неньо!
    Все буде в нас добре, я знаю, я вірю!
    Та де ж та свобода, де спокій мій милий?
    Матусю, я мрію собі загадала,
    Я сильно цього так всього побажала!"
    "І що ж забажала, моя світла доню?"
    "Матусьо, я хочу миру удома..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8695

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Моїм хлопцям...
    Тримайтеся хлопці,
    За вами - ми...
    За вами наші сни,
    За вами наші душі,
    За вами світ,
    Що постане з руїн!
    Бережіть себе хлопці -
    Бо за вас болить!
    Бережіть себе любі,
    Не смійте, не йдіть.
    Найкращі серця, козацька кров,
    До нас вертайтеся знов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8696

    31 бер. 2022 р.
    Софія
    Без назви
    ми стоїмо за наших людей
    ми захищаємо своїх дітей
    ми не боїмося героїчних смертей
    назавжди залишившись серед вічностей

    Ми народ своєї землі
    Назавжди залишимося тут одні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8697

    31 бер. 2022 р.
    Виктория
    24.02.2022
    Мама, меня убили, еще тогда,
    Когда утром позвонили и сказали:
    “Вставай, у нас война!”
    Мама, меня убили, еще тогда,
    Когда города с землей ровняли,
    И умирала детвора.
    Мама, меня убили, еще тогда,
    Когда семью в машине расстреляли -
    И больше небыло у них в сердцах тепла
    Мама, меня убили, еще тогда
    Когда девочке сказали -
    Что больше нет ее отца
    Мама, меня убили!
    Не физически, морально -
    24-го, вчера, и наверное завтра
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8698

    31 бер. 2022 р.
    Віталій
    Без назви
    Позначення V, Z – знак VельZевула,
    Росіє, ось у кого в рабстві ти!
    Його отрути чорної ковтнула,
    Священну правду лжею обітнула.
    Як зможеш в Бога прощення знайти?

    Чи збудиться колись твоє прозріння?
    Чи назавжди пройняв запеклий дух
    Твоє сліпе, зіпсуте покоління,
    І по серцях, без докору сумління,
    Ітиме гордо мракобісся плуг.

    Ти нехристів народжуєш і далі,
    Ти залюбки плекаєш дітовбивць.
    За грабежі навішуєш медалі…
    Продовжуючи те криваве ралі –
    Боронишся від перелітних птиць!

    Повіривши у дурість несусвітню –
    Рятуєш так російський свій геном,
    Що ладна стерти Русь тисячолітню,
    Її Софію, ту Зорю Досвітню,
    Бо хоче цього твій кремлівський гном.

    Він збожеволів на всевладнім троні,
    І в божевілля свій загнав народ.
    Уся росія – у йог полоні
    Йому покірно простягла долоні,
    Крокуючи за ним на ешафот.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8699

    31 бер. 2022 р.
    Іаанна
    "Чи був ти колись в Україні?..."
    Чи був ти колись в Україні?
    Чи бачив ти наші поля?
    Чи знаеш, ти, гніда, падлюко,
    Що то є наша земля?!
    Чи слухав колись наші пісні?
    Чи чув як співа соловей?
    Чи їв ти шматок паляниці?
    Не бачив ти наших очей,
    Коли прилетіли ракети
    По наших рідних містах,
    Коли ти пустив міномети
    По наших дитячих садках.
    Ніколи тобі не забудем
    Наші страждання страшні
    І нашим "братам" не забудем
    Як зрадили нас вони.
    Я напишу про всіх українців
    У цих невеликих рядках:
    Наскільки ми відважні та сильні
    А в тебе, Путін, кров на руках!
    Кров ще ненароджених
    Та маленьких дітей
    Зламані долі -
    Кров простих та цивільних людей.
    Двадцять четверте лютого -
    Запам'ятає цю дату весь світ,
    Бо саме в цей день Україна
    Неначе той дивоцвіт -
    Розквітла й усім показала
    На що спроможні наші герої-бійці,
    На що підуть наші люди,
    Щоб свинособаки
    Навіть не сунулись сюди!
    Думали, що нас просто зламати?
    Київу давали три дні
    Ну, що, рашисти, падлюки,
    Наклали вже у ваші штани?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8700

    30 бер. 2022 р.
    Дар'я Бабкіна (c)DariaPoetry
    Без назви
    Розпустяться з бруньок квітки,
    Знов зійдуться розбіжні дороги.
    Я кохала тебе ще до війни,
    Буду дужче після перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8701

    31 бер. 2022 р.
    Ганна Мамчур
    Навіяло
    Справа в тому, що більшість немає дому
    І попри усю утому, живуть вони!
    А хтось має свій дім, та рідні його не з ним,
    Бо стали вони - попіл та дим...

    А в когось є дім та рідні
    І комусь вони огидні,
    Та вони лиш себе рятували,
    Бо страху вони зазнали...

    І хтось горя не знає,
    Проте іншим допомагає!
    Під сльози чиїсь засинає,
    Бо серце велике має!

    Історій зараз багато,
    Та треба лиш одне знати -
    Не можна своїм докоряти,
    Бо якось то низькувато...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8706

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Павленко
    Бережи нас, моя Україно!
    Я не вірю на слово політикам.
    Просто люблю свою батьківщину.
    Не відношу себе я до «нитиків»,
    Але плачу, бо бачу руїни.

    Щось всередині вщент розривається.
    Я сьогодні далеко від дому.
    Порадіти б… Але не всміхається…
    Бо в душі моїй – лютая втома.

    Щось скінчилось. Назавжди. Безжалісно.
    Все складніше торкнутись кохання.
    Із надієй та сумною радістю
    Загадаю одне лиш бажання…

    Обійняти усіх до єдиного,
    Хто у серці моєму незмінно.
    Сподіваюсь, ми жах той зупинемо!
    Бережи нас, моя Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8707

    31 бер. 2022 р.
    Анна Кутіна
    Мамо
    Посиди зі мною поруч, мамо,
    обійми мене і міцно поцілуй!
    Чую страх твій на губах так рано,
    не хвилюйся, моє тепло відчуй!
    Сльози не врятують, мамо,
    Злість і ненависть до них!
    Ти потрібна всім нам, мамо!
    Заради тебе ми стоїм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8708

    31 бер. 2022 р.
    Ганна Мамчур
    Мільйони, як один
    Мамо, я тепер знаю звуки гармат,
    Сльози дорослих, крики малят.
    Знаю, що більше не треба нічого,
    Ніж бути всім разом і неба ясного.

    Мамо, я їду у потязі на головах,
    Тут люди і діти, тварини - як жах…
    Мамо, так страшно і лютно,
    Бо всюди крики і надто людно.

    Тато, ти маму мою бережи,
    Більше дзвони й частіше пиши!
    Будьте лиш поруч і будьте людьми,
    Бо то цінніше букета ввесні!

    Тато і мамо мого чоловіка,
    Ви нами любимі, сердцями хранимі!
    Сестри, нехай вас мужі бережуть,
    І кожного дня додому дойдуть!

    Все пройде, все буде лише Україна!
    Ми сильний народ, ми завжди єдині!
    Зараз мільйони усі, як один -
    І батько, і мати, і дочка, і син!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8709

    31 бер. 2022 р.
    Ірина Златьєва
    Перший місяць з початку війни
    Минув вже місяць, як почалась війна.
    Скажіть мені, багато це чи мало?
    Для когось він в хвилину пролетів,
    А де-кого на цій землі не стало.

    Минув вже місяць, як почалась війна.
    Скажіть мені, навіщо це робити?
    Навіщо нищити людей, тварин, міста?
    Невже неможна нині в мирі жити?

    Минув вже місяць, як почалась війна.
    Скажіть мені, доколі ще чекати?
    Коли пропаде "русская" орда?
    Пора їм з України всім тікати!

    Минув вже місяць, як почалась війна.
    Покойтесь з миром, ті кого не стало...
    Країна наша сильна й вольова,
    Зупинено нацистську цю навалу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8710

    31 бер. 2022 р.
    Марія Соболева
    Темнее всего будет час до рассвета
    Босыми ногами пройду в чистом поле,
    Руками коснусь свежей летней травы.
    Спускаясь неспешно златавое солнце,
    Коснётся лучами моей наготы.

    Закрою глаза, под ресницами влажно.
    И руки с губами дрожат в унисон.
    Вдохну терпкий воздух, крик будет затяжный.
    Мне больно, что всё это явь, а не сон.

    Сменяются кадры, но суть всегда та же:
    Рашисты убили невинных людей.
    Разрушенный дворик, разрушенный город
    И пепел, и дым от остатков детей.

    Опустится ночь и не выглянут звезды,
    Вокруг так темно, что хоть выколи глаз.
    В безумные игры резвятся соседи,
    Из градов кровавый устроив каскад.

    Под кровом любви и души теплоты,
    Как купол надежды в безумной руине.
    Согреты защитники и храбрецы,
    От правды сгорят оккупанты отныне.

    Темнее всего будет час до рассвета,
    Но солнце взойдёт и поют соловьи.
    О честных, о смелых, свободных и сильных,
    Что мир в Украину вернуть нам смогли.

    Широким и вольным, смывая всю кровь,
    Разлился наш Днепр большою рекою.
    И первые почки на ветках дубов -
    Победы знамением стали в народе.

    Тебя обниму, ты души моей плоть.
    Ждала долго-долго весною.
    Сольется в губах, и в руках мысль без слов:
    Любовь победила все войны.

    Никто не забудет, никто не простит.
    На фразу про "руский корабль",
    Пусть даже и шёпотом скажет один -
    Толпой крикнут все: "иди нахуй".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8711

    31 бер. 2022 р.
    Ганна Мамчур
    Жили собі та раділи
    Хіба ми народжені вбивати?
    Хіба для цього ми в тата і мати?
    І скільки ще сирени будуть лунати,
    А ми дітей під них ховати?

    Ми жили собі та раділи,
    У гості до друзів ходили,
    У Львові ми каву пили,
    У Харкові по парках ходили...

    В Дніпрі по набережній гуляли,
    Одесу мамою називали!
    Київ Андріївським узвозом чарував,
    А Маріуполь відважністю підкоряв!

    Усюди рідні, усюди свої,
    А тепер удома чужі!..
    Вони нас думали роз'єднати,
    Зі своїм статутом до нашої хати!

    Проте не знали вони нашого брата-
    Будуть горілими п'ятами накивати!
    І поки є час-забирайтеся,
    До своїх матерів повертайтеся.
    Ми не хочемо вас убивати,
    Проте Україну ми будемо захищати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8712

    31 бер. 2022 р.
    Ірина Златьєва
    Заповіді Господні
    Бог вчить нас прощати, смиренно терпіти...
    Підставити щоку...
    - А гинуть вже діти!

     З Ірпіня сім'я вся,
    на волю хотіла...
    Усіх розтріляли...
    Розкидані тіла.

    Бабусю і внучку, знайшли під завалом...
    За що їх убили?
    Кому помішали?

    А в Харкові  орки машину спалили
    Там їхали діти
    Тіла всі згоріли...

    Осталась у дядька одна лише кішка...
    Не стало сім'ї...
    Наче долі насмішка...

    Стоять на дорогах розстріляні авто...
    Поламані люди...
    Остались на завжди...

    Неначе закритий в війну Сталінград...
    Живе Маріуполь -
    це місто блокад...

    Бомбоять по будинках, лікарнях і школах...
    Вбивають цивільних...
    Це замкнуте коло.

    Агов-но, Америко, хватить тремтіти!
    Закрийте вже небо!
    Вмирають тут діти!!!

    За кожного вбитого - вернем сторицю!
    Ми знищемо вас -
    російські убивці!

    Хай Бог вас прощає...
    але не далеко, чекає одна вас, дорога...
    у пекло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8713

    31 бер. 2022 р.
    Світлана Парпура
    Прийшов пуйло творити злочин
    У лютому та серед ночі
    Прийшов пуйло творити злочин.
    Почав гатити, убивати,
    Почав в людей, дітей стріляли.
    І Почали міста наші палати,
    А каже, що прийшов спасати...
    Ти не "спасітель"! Супостат!
    Ми вже зібрали компромат.
    Мій Київ, Маріуполь, Львів,
    Дніпро, Донбас ти захотів.
    "Своїх" давно зазомбував
    (Ніхто в Европі й не бував).
    Забули руські слово воля,
    Тому познають лиху долю.
    А українці з цілим світом
    Вполюють на пуйло цим літом!
    Ми не Бендери, не нацисти,
    Ми просто люди! Ви фашисти!
    Нема ні розуму, ні честі,
    Та ми повернемо груз "двєсті".
    Ми на землі своїй воюєм,
    Життями хлопців ризикуєм.
    Ми не пробачимо ніколи
    Руїни міста, хати, школи!
    Нема прощення вам, кати!
    За вбивства мирних ви скоти!
    За наших рідних, за дітей
    Відчуєте ви гнів людей!
    Тепер все видно, хто чий брат.
    Ми переможем, і це факт.
    І шлях обрали ми давно:
    Європа - так, русня - лайно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8714

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Віра
    Речі пахнуть адреналіном і страхом.
    Шкіра - сечею, потом, кров'ю.
    Небо моторошно спалахує.
    Березневою зливою бомби.
    Вигоряє порожнє, дрібне.
    Залишається справжнє, крицеве.
    Ніч відбито. І ще один день.
    На плечах ЗСУ, волонтерів.
    Виокремлює друзів війна,
    Що плечем притискаються міцно.
    Справа в діях, а не словах,
    Мрія спільна ув особистім.
    Першим ламається той,
    Хто вірить у просто і швидко.
    Другим за ним, як конвой,
    Що якось, колись, бридко.
    Перемагає той,
    Хто фокус тримає віри,
    Робить за кроком крок,
    Сил докладаючи в міру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8715

    31 бер. 2022 р.
    Удовикова Ирина
    Про те...
    Краплі роси немов би то омили очі,
    Але ні то гарячі сльози розпачу і болю,
    Про те, що татко уже не зі мною,
    Про те, що моя вчителька, яка вже померла і такого не бачить...
    Може воно і накраще?
    Про те, що ми вистоємо, раз нам таке випробування було дано Богом...
    Про те, що у нас з Росією явно різна дорога!
    Про те, що всім складно,
    Але наше почуття гумору живе,
    Про те, що гордість нас огорне...
    Боже, який же в нас прекрасний народ!
    Не зважаючи на всі негоди
    Ми впораємося, обіцяю!
    Нас просто примусили ходити по краю....
    Але ми гідно впораємося з війною!
    І нарешті обіймимося з тобою!
    Це буде дуже скоро, обіцяю!
    Україна, іншого дому я не маю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8716

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Горобець
    Україно моя!
    Україно моя! Ти у серці одна!
    Як же можна тебе не любити?
    Твої гарні ліси, море, гори Карпат…
    Неможливо це все нам зганьбити !
    Ти - Нескорена, Вільна, Співуча, мов гай..
    Тебе ворог не зможе здолати!!
    Мужні воїни наші від краю до край
    Будуть стрімко тебе захищати !!
    Я так хочу, щоб квітом сади на весні…
    І щоб діти дітей моїх знали…
    Що рідніший немає на цілій Землі…
    Ми свободу свою збудували!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8718

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Вперед за кораблем
    Скажіть, антибраття, якого ви тут?
    Повісткою вас викликали?
    Чи вам навігатор такий дав маршрут?
    Чи, може, ви тут заблукали?

    Не суньте сюди! Наші села й міста
    Тримають щодня оборону.
    Схоронять в землі, не поставлять й хреста,
    Не зліть нашу терохорону.

    Нам байдуже що - молоток чи топор -
    Ваш череп тупезний проб’є.
    Не дай Бог, не зійде у нас помідор,
    Вас жінка до смерті заб’є.

    А раптом ви ступите на огород,
    Ото вже настане біда.
    Жінки наші зроблять із вас бутерброд
    Й дадуть на з’їдання котам.

    Якщо не почнуться у нас посівні
    І трактор не вийде в поля,
    Аграрії зроблять із вас відбивні,
    Домівкою стане земля.

    У нас нездоланний і братній народ,
    Не треба нам ваших проблем.
    Вертайтесь додому, вас мамка там «ждьот»,
    Ідіть за своїм кораблем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8719

    31 бер. 2022 р.
    Артем
    Вчора брат, сьогодні ворог
    Вчора брат, сьогодні -ворог
    Стрімко ніж встромив у спину
    Скрізь з’явився на дорогах

    Люди гибнут в клубах дыма

    Стали всі за Україну
    Навіть ті, хто був байдужий
    Це наш дім, тут наші стіни

    Русский мир нам здесь не нужен

    Скрізь летять ворожі кулі
    Танки, авіаудари
    Ілловайськ ми не забули

    Отомстим, сотрём с радаров

    Кожна смерть нашого брата
    Буде в серці жити вічно
    За Зміїний ми відплатим

    Но не так, мы не циничны

    Ми б’ємось лише відкрито
    І сумління наше чисте
    Хай спочинуть наші діти

    Мы за них сгноим рашистов

    Будем бити день і ніч
    Бо з нами Бог і людська віра
    За Гостомель, пліч-о-пліч

    Выбьем силой конвоиров

    З нами всі людські громади
    Головних майданів світу
    За Чорнобиль, за наш прапор

    Прочь всю путинскую свиту

    Геть москальських псевдо-друзів
    До останнього патрону
    За Херсон - Бандера-смузі

    Всем по полной, по флакону

    Знайте всі кримлівські шавки
    Путін, Басков та Лавров
    Не потрібні навіть ставки

    Не нужна нам ваша кровь

    Нам потрібне мирне небо
    Незалежність, рідна мова
    Так, нам більшого не треба

    И не нужно нам чужого.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8720

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Як жити?
    Підвали, обвали, завали, вокзали…
    За що ви вбивали, за що в нас стріляли?
    Гієни, убивці, жорстокі шакали,
    Ми вас не гукали, ми вас не чекали…
    Ми спали…

    Ви нас розбудили, бомбили, палили,
    Дітей, матерів і вагітних убили,
    Себе ви зганьбили, розбили, забили,
    Життя підкосили, утратили сили…
    Ми вас не просили…

    Яка допомога від вашого бога?
    Сирена, тривога, знемога, дорога?
    Нічого святого, нічого живого -
    «Підмога» - наказ убивати від нього…
    Для чого?..

    Як можна любити, творити, радіти,
    Як серце зцілити, себе відновити?
    Як дихати, їсти, як спати і пити,
    Коли гинуть діти, коли плачуть діти?…
    Як жити?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8721

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Ласкаво просимо
    Забула одну ще персону згадати,
    Що вміє лише язиком працювати.
    Скабєєва. Думаю, всі її знають,
    Та інше питання: чи всі поважають?

    Потрібно до ромів звернутися нам:
    Хай у Маріуполь притягнуть мадам.
    Нехай звідтіля вона вийде в ефір,
    То, може, хоч трохи проріжеться зір.

    В будинку пологовім хай заночує,
    А зранку, як виживе, все затранслює.
    Нехай в своїх шпильках і моднім костюмі
    Відзніме ефір для російської Думи.

    Хай пройдеться містом, бо ж там все спокійно,
    Не знищеним, ні, уже просто покійним.
    Хай стане у центрі, куди летять «Гради».
    Приїхала Оля! Які ж ми їй раді!

    Бабах, ще бабах - і Скабєєва впала.
    Незручно як вийшло: у Олю попало.
    Відірвана ручка, відірвана ніжка.
    У Олі навічно тепер передишка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8722

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Базя
    Сталин к Путину
    Ой, Володя, что же ты наделал?
    Уничтожил всё, что я создал.
    Ищешь фанатично ты Бандеру,
    Только в россиян не он стрелял.

    Ты играешь в русскую рулетку,
    Украину хочешь победить.
    Даже я не смог засунуть в клетку
    Эту нацию. Её нельзя сломить.

    Ты поставил на кон всю Россию,
    Да, я тоже, Вова, не святой,
    Я не стал врагом для всего мира,
    А вот ты теперь для всех - изгой.

    Я чуть старше, вправе дать советы,
    Но решать, конечно, будешь ты.
    Для людей ты - не в авторитете,
    Твоей властью по уши сыты.

    Всегда помни: русская рулетка
    Проигравшим шансов не даёт.
    Ты подумай: а нужна ли клетка
    Тем, кто в ней, по сути, не живет?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8723

    31 бер. 2022 р.
    Артем
    Останній день війни
    Останній день тремтить земля
    Я вимовляю ці слова у вічі катам
    Говорю «кидайте зброю, ця земля - вона моя»
    Хто вам сказав, що її треба визволяти?

    Хто вам сказав, що тут бандерівська різня?
    Що ми вбиваємо дітей заради втіхи
    Плюньте в очі їм, бо це підла брехня
    Яку транслюють звідусіль партійні віхи

    Озирніться руси, ви по вуха у лайні
    Над вами морок і важкі кремлівські стіни
    З чотирнадцятого… з тої самої весни
    Ваші солдати мруть на сході України

    Це війна! І припиніть цієї назви уникати!
    Ні спасіння в цім немає, ні жалю
    Вам весь світ говорить «Досить! Досить убивати»
    Ви на власній шиї тягнете петлю

    Це питання не розв’яжуть дипломати
    Навіть вирок суду та, можливо, докори сумління
    Не зрівняться з тим, що кожна українська мати
    Прокляне до хтозна-якого коліна

    Бійтесь гніву жінки, що не спить ночами
    Бійтесь сліз її в рішучих діях
    Якщо треба буде, власними руками
    Придасть ворога землі, вчепившись в шию.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8725

    31 бер. 2022 р.
    Олесь
    Куди пішло
    Куди пішло від нас дитинство,
    Куди ще молодість біжить?
    Стоїть на місці Українства
    І ще живе, і ще стоїть.

    Куди ці руки жах принесли,
    Куди це зло і забуття?
    У нас іще горить надія,
    У нас немає вороття.

    Куди ми дінем свої сльози,
    Куди ми біль свій понесем?
    Ми завжди зустрічали хлібом,
    Тепер зустрінем лиш вогнем…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8726

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Горобець
    Русскому соседу
    Мой Дед с Твоим сидел в одном окопе,
    Стрелял в фашиста , подпевал Катюшу,
    Мечтал о мирном небе над Землёю
    И поровну делил кусок горбушки.
    Твой Дед с Моим сидел в том же окопе,
    Когда свистели пули и снаряды...
    Спина к спине, рука к руке, на шее крестик,
    Я думаю напоминать тебе не надо ....
    Но Ты со мной за стол теперь не сядешь,
    Не выпьешь водки, не закусишь салом,
    Ты больше мне не Брат, ты это знаешь.
    Ты стал фашистом... Как же это стало?!!!
    И даже если ты без автомата,
    Сидишь в костюме в офисе красивом,
    Ты никогда не будешь больше Братом,
    Лишь потому, что ты живёшь в России.
    Ты молча смотришь, как твой Царь умылся кровью
    Ты вроде "против", но молчишь и пьешь свой чай.
    Ты предал Деда, Предал Брата, предал Сына ,
    Ты влез как Оккупант в " мій рідний Край".
    Тебе в кошмарах будут снится наши дети,
    В крови их нежные,  растерзанные души...
    Их крик стоит в ушах, и слезы Женщин,
    Поверь, навеки твой покой нарушат!!!
    Не говори мне " Я не знал и Я не ведал"
    Прощенья не проси - я не услышу.
    Ты Душу, Правду, Честь и Совесть предал.
    Тебе теперь судья - только Всевышний...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8728

    31 бер. 2022 р.
    Катерина Устюгова
    Фокус
    Якби хтось лиховісно сказав:
    «Знаєш, завтра війна, тож не смійся уголос»,
    Я знайшла б собі десять забав,
    Я не мала б важлИвіших справ,
    Бо у тому ж і фокус, у тому ж і фокус,
    Що життя — це не завтра. І плакати час не настав.

    Якби хтось наперед ворожив:
    «Знаєш, дому не буде, а будуть лиш злякані кроки»,
    Я купила би збірку віршів
    І для кухні нових рушників,
    Бо у тому ж і фокус, у тому ж і фокус,
    Що сьогодні важливе. Що щастя не терпить страхІв.

    Якби хтось вимагав каяття:
    «Знаєш, варто ридати! Ти чула, що кажуть пророки?!»,
    Я б сварилась, що в хаті сміття,
    Почала б прасування, шиття…
    Бо у тому ж і фокус, у тому ж і фокус,
    Що нічого не марно. Що все переможе життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8729

    31 бер. 2022 р.
    Артем
    Світанок без бою
    Я вірю, настане світанок без бою
    У небо не здійметься жоден літак
    Не будуть новини багаті стрільбою
    Згадаємо знов, яка радість на смак

    Якщо і тривога, то тільки учбова
    До льоху лише за чимось смачненьким
    В дитячій лунатиме знов колискова
    Ніхто не посміє образити неньки

    Повернуться з фронту сини України
    Про них всі пісні та недільні молитви
    Нехай відпочинуть, бо ворога стіни
    У будь яку мить спонукають до битви

    Під плескіт долонь гаазького суду
    Здобудем початок нової весни
    Ми все відбудуємо, кожну споруду
    Ми стали сильніше в умовах війни

    Я вірю, день миру, він не за горами
    Без жодних ракет, диверсантів та зрад
    І навіть якщо загремить щось у небі
    То згодом піде звичайнісінький град.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8730

    9 бер. 2022 р.
    Валентина Недвига
    Когда закончится война
    Когда закончится война
    Умолкнет звук сирен тревожных,
    С подвалов выйдет наш народ
    Навстречу солнышку и ветру.
    Нас не сломить, не победить,
    Мы стойко выгрызем свободу
    Сплоченный, гордый наш народ
    Потомок казаков свободных.
    Когда закончится война
    Помянем мы своих погибших
    Очистим села, города
    От этой нечисти вонючей.
    Когда закончится война...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8731

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    "Я вірю.."
    Я вірю: завтра скінчиться війна!
    І замість гуркоту снарядів,
    В серця і душі знов прийде весна:
    Без танків, вибухів і «градів»!
    Я вірю: завтра скінчиться війна!
    І знову стане мирним небо!
    Наш ворог вже, ось-ось, скона!
    Нам перемогу здобувати треба!
    Я вірю: завтра скінчиться війна!
    Знов залунає звідусіль дитячий сміх!
    Історії сторінка ця жахлива і сумна
    Перегорнеться зі словами: «Переміг!».
    Відродиться із попелу країна,
    Неначе Фенікс, наче вільний птах!
    Ми молимось за тебе, Україно!
    Навіки, ти – в палаючих серцях!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8732

    31 бер. 2022 р.
    Віталій
    На серці рана
    Вона сонячна та яскрава,
    Вона начитана та цікава.
    Пропитана ворожою кровью..
    Не поспішай ховати зброю!
    Вітер заплітає її коси,
    По землі сміливо іду босий:
    По розрухам, по гільзам, по болю,
    Я відчую її сумну долю.
    Закохуюсь у сміх її дівочий,
    Полюбляю її блакитні очі,
    Але очі ті пожурились!
    Ті очі її загострились!
    Вона усмішкою гріє душу.
    Тікати? Я від неї не зрушу!
    Я буду її звідусіль захищати,
    І продовжить вона спокійно спати.
    Я за неї під пулі усюди пролізу,
    Буде стрибати - зловлю її знизу.
    Тарасе, батько, пишайся синами!!
    Знаю, ти хотів би бути тут з нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8733

    31 бер. 2022 р.
    Артем
    Кремлевский мрак
    Вдоль реки стоят высокомерно ивы
    Иначе пенье птиц звучит и шорох камыша
    И устрашающее ржанье лошади строптивой
    Средь посадки у соломенного шалаша

    Былого тихих рек сегодня бурные разливы
    Скрип размеренный бревенчатых мостов
    Здесь даже ветер, напевая грустные мотивы
    Угнетает мимо шедших челноков

    Молитвы больше не звучат, пустуют храмы
    Пал последний веры пламенный оплот
    Видимо зря поэты русские стихами
    Прославляли свою землю и народ

    Чиста их совесть, но стыда… налито до краев
    Не эту Русь они столетья восхваляли
    И уж точно не за этих дураков
    Они в дуэлях свои жизни отдавали

    Пушкин, Лермонтов, Есенин, Мандельштам
    Некрасов, Бальмонт, Маяковский, Пастернак
    Боролись не за этот стыд и срам
    России в нынешний, Кремлевский мрак

    За демократию… кровавые коктейли
    За свободу слова… жесткая рука
    Средства массовой дезинформации умело
    Годами делали из Ваньки дурака

    Россия матушка, великая в былом
    Теперь стыдливо, всей Сибирской широтой
    Не то чтобы упала в грязь лицом
    Всей Красной площадью, нырнула с головой

    Во времена крестьянских бунтов, нищеты
    Империю хотели… русскую? Держите
    Выбор был, остановиться, сжечь мосты
    Но нет… теперь самих себя вините.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8734

    31 бер. 2022 р.
    Маргарита
    Почути тишу
    Почути тишу - велике щастя:
    без залпів, криків, сирен, плачу.
    Роззуті ноги, розбиті руки і
    дотик співчуття по плечу.

    Розбиті вікна, розбиті душі,
    розбитий Всесвіт, розбитий дім.
    Розбите небо, розбиті мрії,
    вогнем розбитий вечірній грім.

    І світле серце у темнім підвалі
    ще вогник надії в собі береже.
    Бо згинуть орки, загояться рани,
    життя полине крутим віражем.

    І виростуть з диму нові хмарочоси,
    зазеленіють поля і луги.
    Відкриєш ти двері, відчуєш смак дому,
    знайдеш знов дорогу в свої береги.

    Лиш іноді в снах ти згадаєш дитину,
    що так і не встигла пожити, нажаль.
    Згадаєш  могилу в дворі біля лави,
    згадаєш не страх, а печаль.

    Можливо побачиш у снах того хлопця,
    що ніс біля серця мале кошеня.
    І кадри з метро, де чорнява дитинка
    тулилась до мами, немов пташеня.

    А може ніколи уже не забудеш, той грім,
    що несе за собою лиш смерть.
    Не раз ще згадаєш той проклятий ранок,
    що все повернув шкереберть.

    Згадаєш машини, мости і театри.
    Згадаєш і щастя, і горе, і муку.
    І станеш навколішки перед героєм,
    що в обмін на волю віддав свою руку.

    Згадаєш людей, що звуться людьми.
    І тих, що людьми називатись не можуть.
    Згадаєш і зрадників, і ворогів,
    і волонтерів, що завжди поможуть.

    І буде ранок наповнений сонцем,
    а ніч буде дійсно спокійна і тиха.
    І кожен  день тобі буде доводить,
    що більше не буде вже лиха.

    Колись весь цей жах стане минулим,
    описом злочинів та звитяг.
    І скоро вже в небі над Україною
    заграє із вітром наш стяг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8735

    31 бер. 2022 р.
    Алексей Росовецкий
    Без названия
    Так странно сейчас вспоминать все наши прогулки
    Пейзажной аллеей, где пока ещё полных и силы,
    и крови людей не отпевают сирены. Не из книжек
    сирены, а ПВО ВСУ Украины. Когда после обстрела,
    лишь эхо осядет по оглохшим углам нашего бомбо-
    убежища пылью, мы смеемся и плачем, и шепчем:
    «Мы живы, мы живы!»

    Это судороги когда-то великой культуры. Мы при-
    слушиваемся сегодня к барабанному грохоту пушек
    – словно в начале марша из «Любови к трем апель-
    синам». Вчера я спросил себя: что изменилось бы,
    если тот, кто запускает по мне ракеты, тоже любит
    Прокофьева? Но я не нашел ответа. А сегодня уже
    безразлично.

    Навыками военного времени обрастаешь, как боро-
    дой. Привыкаешь мгновенно: и креститься на гром,
    и ложиться не раздеваясь. (Мне заранее стыдно, если
    найдут поутру в труселях.) И прощаться с родными
    по вечерам в Telegram’е, и к утренней перекличке с
    друзьями, и держать под рукой чемоданчик с лекар-
    ствами, документами, прочим говном – и с рукопися-
    ми, само собой.

    Но я верю ещё поживем, я не против совсем – в чем
    сейчас нихуя не стесняюсь признаться. И пройдемся
    ещё по Пейзажной аллее, зайдём в «Капитан», где
    пропустим по сто, а возможно, и двести. И вполне
    может быть, Бог войны пощадит и Андреевский спуск,
    и Большую Житомирскую мы отыщем с тобой на на-
    бившем оскомину месте. Все останется точно таким
    же, как прежде – намоленным и любимым. Только
    мы уже будем другими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8736

    31 бер. 2022 р.
    Надія
    Снится война
    Ночью мне снится война, днём она наяву.
    Завтра наступит весна. Благодарю, что живу!
    Молюсь за детей, матерей и бойцов,
    За наших мужчин, сыновей и отцов.
    За дочерей, сестричек и братьев,
    За то, чтоб увидеть и снова обнять вас.
    За нашу страну, за свободу и силу,
    За нашу сплочённость - мы непобедимы!
    Мы выстоим верю, мы победим,
    Свою страну мы не отдадим!
    За все наши слёзы, ужас и плач,
    За эту войну ты ответишь, палач!
    И будет рассвет, новый день и весна,
    Но ночью нам долго…будет снится…война…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8737

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Янголи
    Маленькі діти, янголи небесні!
    За що так рано вас Господь забрав?!
    Суворий світ цей! Ігри в нім нечесні!
    Хто право мав таке?! Ніхто не мав!...
    На жаль, не знаю ваших я імен...
    Хоча яке це має тепер значення?
    Настала прощена неділя в нас тепер,
    Я сподіваюсь, зможете пробачити...
    Нема прощення тим, хто це зробив!
    На плечі тих, хто не вберіг, тягар лягає цей.
    І хоч невинні ніби в цьому ми...
    Проте собі не зможемо пробачити!
    Небесні янголи, маленькі діточки,
    Не сумнівайтесь навіть, помстимося ми!
    Нам лиш залишилося їх перемогти,
    А потім... ви згори підкажете нам, що зробити їм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8738

    31 бер. 2022 р.
    Алексей Росовецкий
    Колыбельная
    Остановись, замри! Как это делают жуки и прочие другие, еще живые существа, когда
    приходится прикинуться убитым. Прислушайся к дыханью: это спит ребенок в тишине, укутанный любовью и защитой.
     Вдох-выдох, выдох-вдох.
    На «раз, два, три!» уснешь и ты.
    Пускай тебе приснится маленькая девочка.
    Ты видишь детскую – здесь по ночам со стен, как вертолеты, взлетают нарисованные птицы
    и цветы.
     А вот ее кроватка. И в Петербурге, и в Москве, Екатеринбурге и Орле ей снится
    мальчик, умерщвленный русской бомбой где-то под Донецком или в Ирпене.
    Спи, девочка, все будет хорошо. Твой сон хранят день ото
    дня бледнеющие тени убитых украинских мальчиков.
     Но ты не бойся! Скоро из страны
    хохлов вернется папа, трезвый и живой, и даже с долларами за душой.
     Спи, милая! Еще не время
    знать, что скоро всем нам умереть – не встать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8739

    31 бер. 2022 р.
    Олександр
    За мир
    Вас ждут забвенья и позоры,
    Локдаун, занавес, стена,
    ГУЛаги, ВОхры и засовы,
    Локальный Ад и Сатана.
    Вы будете кричать оттуда:
    "Не виноваты мы, всё он!
    Ведь мы за мир,ведь мы же люди,
    Мы с миром варим самогон.
    Вон сын в пакете... На ученьях
    Сгорел, спасая от бандер,
    Ковёр, ноутбуки и печенье,
    Но тож за мир был без потерь.
    Подруга, что на телебашне -
    Всегда за мир, но без врагов,
    И поп, что правит в Спасской башне, -
    Он миром мажет "калибрОв".
    Но крик ваш ранее услышан,
    Воспринят, понят, донесён.
    И решено: построим выше
    Защитну стену от рабов.
    Пусть там грзут себе подобных,
    Себе кричат, что миру мир.
    И ненавидят укров злобных...
    Плевать. На орков и их мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8740

    31 бер. 2022 р.
    Олександр
    Бывшим друзьям
    Когда пепел войны падёт
    На ладони, что стали близкими,
    Когда ветер войны уйдёт
    С облаками, что блещут искрами,
    Когда слёзы впитает плоть
    Матерей и детей погибших,
    И забудет рука пистоль,
    Что разила гостей пришедших...
    Я спрошу вас, мои друзья,
    Что живут у стен белокаменной:
    "Как вы там, как твоя семья?
    Не ругается ль дочка с маменькой?
    На работе как? Не бардак?
    С ипотекой ли нет задолжности?
    Не болит ли  какой синяк?
    Не понизил начальник в должности?"
    Вы ответите: "Да нормал,
    Тяжело, но ведь мы стараемся...
    Доллар 200 рублей прорвал,
    С ипотекой х... рассчитаешься.
    На работе - уж ниже нет:
    Все, кто ниже был - все уволены,
    Да и дочка дала обет,
    Что покинет просторы родины"
    "Вот и чудно, - отвечу я,
    Хорошо, что у вас все слажено,
    А не так, как одна семья,
    Где в Одессе отца "засмажено",
    Или та, где два сына нет,
    Что не сдались "освободителям"
    Или та, где  столетий дед
    Взял ружьё и ушёл победителем.
    Извините, мои друзья,
    Что живут где-то там, в белокаменной,
    Что ни я, ни моя семья
    Не забудем ваш срам. Отчаянно
    Вы боролись с режимом так,
    Что соцсети кипели неистово,
    Ваш разящий такой кулак
    Пост в Фейсбуке тирану писывал.
    Вы боролись по мере сил,
    Мы боролись по долгу совести.
    Ой, прости, что вообще спросил.
    Будь здоров. Не пиши. Уж полно всё.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8741

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Ми зможемо!
    Небо супиться, небо хмариться...
    Перемога ніяк не квапиться...
    Сум і туга у серці моєму -
    Ворога клятого ніяк не доб'ємо...
    Та я вірю воїнам нашим -
    Будуть гнать взаший вони Рашу!
    Полягуть у землю всі окупанти!
    Малечі у коси вплетуть білі банти,
    Прапором з жита та неба блакиті
    Будуть поля усі наші накриті,
    А маки червоні до сонця тягнуться,
    І старці до неба знов посміхнуться.
    Відродимо ми всю Україну,
    Посміхатися буде кожна дитина!
    Разом ми сила велика й багата -
    Хай пам'ятає про це кожна хата!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8742

    31 бер. 2022 р.
    Валерія Олійник
    Без назви
    Степ уже давно холодний,
    і бузок зацвів
    мовчанням. Гарячий подих
    грім тривожив.
    І догоряла синь над ставом.
    Надії ранку - вже туман,
    і чахне ніч
    тремтячим станом.
    Там верболози,
    там душа перемінилася
    на камінь.
    І мідноцвіттям там укрились
    мільйони сонячних доріг.
    На брудершафти
    рвались міни. Перед вікнами
    століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8743

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Победа будет за нами
    Во мне столько эмоций - написать бы стих,
    Но мой голос от ужаса просто затих...
    Как сложно видеть трагичность войны -
    Глаза мои наполняются слезьми...
    Как можно этот кошмар понять,
    Когда соседи пришли тебя убивать?
    Как сложно миру доказать,
    Что можно и нужно нам помогать...
    От безысходности болят наши сердца...
    И взрывы слышны без конца!
    От горя и слез наши глаза пекут...
    Кровавые реки по земле текут!
    Но этому всему есть предел
    И страх наш давно перегорел!
    Теперь оставят в земле навсегда
    Оккупанты свои злые тела!
    Мы с гордо поднятой головой
    Будем стоять за страну горой!!
    Единый народ победит в этой войне
    И дать вам отпор сами сможем вполне!
    Оставьте нам наш покой!
    Русский солдат, иди просто... домой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8744

    31 бер. 2022 р.
    Михайло Федак
    Вишивана доле...
    Вишивала мати сину
    Сорочку біленьку:
    ,, Носи, синку, України
    Часточку миленьку ! "

    Носив синок вишиванку,
    Вже стала й маленька -
    Підросла вже Україна,
    Посивіла й ненька.

    Вишивала хрестиками
    Полотно дівчИна -
    На придане, з яким піде
    В невістки, в дружини...

    Сподобалась вишиванка
    Її чоловіку :
    ,, Любитиму, коханая,
    Тебе я довіку ! "

    Віють вітри в Україні
    У лиху негоду -
    Зарясніли вишиванки
    З заходу і сходу.

    Стали сини серед степу
    За поля і гори -
    Барви чорна і червона
    Вкрили рідні взори.

    Стали сини, стали дочки
    За землю рідненьку,
    Ще й за тую сорочечку,
    Що вишила ненька.

    Хтось зустріне перемогу
    В вишитій сорочці,
    Та й розкаже про минуле
    І сину, і дочці.

    Когось куля підкосила -
    Не встане зраненька...
    Гладять з сумом вишиванки
    Дружина і ненька...

    ,, Ой, сорочко ! Ой, сорочко !
    Вишивана доле !
    Українська співаночко,
    Як широке поле !
    Ой, сорочко ! Ой, сорочко !
    У тебе вберуся,
    Та й за усіх Синів й Дочок
    Богу помолюся !..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8745

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Без назви
    Сирены за окном все чаще,
    Они пугают просто до нельзя...
    А будущем не будет счастья -
    В страну пришла жестокая война.
    Она несёт утраты, страх и боль...
    И по земле все льётся кровь...
    А бомбы падают в дома,
    Где некогда семья жила...
    От пули гибнет воин наш,
    От байрактара с джавелином - ваш...
    Зачем все это и кому?
    Вот что никак я не пойму...
    Зачем вы лезете к нам в дом?
    Хазяином не стать вам в нём!
    Зачем солдат на смерть вы шлёте?
    Ведь СССР вы не вернёте!
    Назад в страну свою ползите
    И страх с собою заберите!
    Нам нужен мир, покой и свет -
    Таким наш будет вам ответ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8746

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Страшный сон
    Здається чи сниться мені страшний сон?
    Навіть війська до нас не вводить ООН.
    В підвалах, як в пеклі, люди сидять -
    Оккупанти бесчинства страшенні творять,
    Будинки руйнують вони до землі,
    Вмирають усі, навіть діти малі!
    Від жаху, крові, болю та сліз
    Відлуння йде в кожному сердці наскрізь...
    Завзято боронять нас воїни наші,
    Але не так швидко позбутися раші...
    У крові міста наші стогнуть від болі,
    Взриваються міни й ракети у полі,
    Гине цвіт нації просто даремно,
    Такий "мір рашиський" нам тут не треба!
    Якщо ви не взмозі щось гарне зробити,
    То це ще не привід у крові сусіда топити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8747

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Без назви
    Чому земля так страшно стогне?
    Чому червоний колір одягла?
    Москаль країну нашу топче,
    Усюди пре його гнила нога.
    І прапор свій він прагне
    Над простором полів звести,
    Але на нього світле небо тисне
    І жито наше має прорости.
    Тому загарбнику немає місця
    На нашій праведній землі,
    І довго будуть йому сниться
    Запеклі й програні бої...
    А ми збиратись будем у жнива,
    І хліб духмяний на столі запахне.
    Такі в країні цій дива -
    Загарбники тут завжди чахнуть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8748

    30 бер. 2022 р.
    Зинченко Любовь
    Все будет хорошо!
    Всё будет хорошо, я обещаю!
    Весна пришла, а значит будет лето,
    Я это повторяю засыпая
    Держа в ладони сладкую конфету.
    Все хорошо, как мантру повторяю:
    Прийдёт тепло из разомлевших недр,
    И зацветут опять каштаны в мае,
    Украсив цветом мой любимый Днепр.
    Всё будет хорошо, себе я вторю,
    Я буду жить, не распуская нюни,
    И я опять поеду летом к морю,
    И там оно мои оближет ступни.
    Всё будет хорошо, уйдут тревоги,
    И быть другому просто невозможно!
    Мне не понадобится одинокий
    В углу стоящий "чемодан тревожный".
    Всё будет хорошо, я в это верю
    Весна тому-хорошая примета.
    Я счастье в дом впущу смахув портьеру,
    Всё будет хорошо, я знаю это!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8749

    31 бер. 2022 р.
    Олександра Деримедвідь!
    Без назви
    Прощёл  наш  марш за мир,
    За право  жизни.
    Всех тех, кого люблю
    Своей  Отчизны.

    Пускай  цветут  цветы,
    Ведь мы  достойны
    Одной  большой   мечты-
    Не будут  войны!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8750

    31 бер. 2022 р.
    Антоніна
    Без назви
    на мотив "Ой, у полі червона калина"
    Як безглуздо гинуть окупанти в Чорнобаївці
    Мабуть,там насадимо ми згодом чорнобривці
    Ще пшениці,жита та овса насіємо
    Нашу славну,рідну Україну розвеселимо
       Відчайдушно б'ються наші хлопці на усіх фронтах
       Ми повинні їм допомагати в глибоких тилах
       Дай Боже скоріше орків розгамселити
       Нашу славну,рідну Україну розвеселити
       Тільки так за Перемогу чарку підіймемо
       Нашу славну,рідну Україну розвеселимо!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8751

    3 бер. 2022 р.
    Євгенія Скрипник
    Коли скінчиться війна
    Коли скінчиться війна,
    Я відпущу довжелезне волосся -
    Вплітатиму в нього стрічки,
    Бо все життя хотілося, та й поки не вдалося.

    Коли скінчиться війна,
    Я народжу найгарнішу доньку -
    Ми разом зшиємо сукні,
    Я цілуватимему ніжні її долоньки.

    Коли скінчиться війна,
    Я для синів своїх зорі з небес дістану
    За кожну ніч у підвалі, за кожен їх страх
    Я найкращою в світі матір'ю стану...

    Коли скінчиться війна,
    Ми станемо зовсім іншими -
    Ми будемо вчитися жити,
    Як знову народжені, без перебільшення.

    Коли скінчиться війна...
    Тільки нехай скінчиться...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8752

    31 бер. 2022 р.
    Надія
    Відьма-війна
    Прийшла війна...та ми гостей не звали
    Для тебе, відьмо, в нас нема стільця
    Тебе ми не чіпали, не цькували
    За що ж стираєш нас с Землі лиця?
    Стара, похмура, руки у крові
    Хвороб сестра та подруга смертей
    Тобою правлять "гнівні королі"
    Ти безпощадна навіть до дітей
    Ой, скільки горя принесла в оселі
    Стікають сльози по щокам у матерів
    Вони не будуть посміхатись і веселі
    Коли дороги їх ведуть до цвинтарів
    Війна! Ти будеш проклята навіки
    За страх, що в нашім серці оселився
    За біль, за пролиті сліз ріки
    За кожен хрест, що до землі склонився
    І скільки душ блукають білим світом
    Тепер їх любий дім на небесах
    Красується він пурпуровим цвітом
    В незайманих галявинах, лісах
    Яскраве сонце ще взійде над нами
    Замайорить жовтно-блакитний стяг
    Над Нашими, не вашими, степами
    Попереду найвизначніша із звитяг!
    Країно!
    Готуй найкращу сукню, святкувати
    За нами "тіні незабутих предків"
    Вже місяць-квітень, нас не подолати
    Ми, кожен з роду мужніх козаків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8753

    31 бер. 2022 р.
    Євгенія Скрипник
    Весна, розквітни!
    Десятий, ювілейний, день війни...
    Невже це зараз все?! Невже із нами?!
    Дай, Боже, переможної весни
    Навіки попрощатись з ворогами.

    Дай витримки синам твоїм, країно,
    Наснаги, сили, духу і життя.
    І кожній матері верни додому сина,
    Пошли  в обіймах чуть серцебиття.

    Весна, розквітни, бо тобі вже час!
    Весь біль і смуток змий рясним дощем,
    І замість вибухів громами розбуди нас,
    Поклавши край всім задумам нікчем.

    Нехай слова "НІКОЛИ ЗНОВУ"
    Одвічну істину речуть мільйони літ.
    Без жодного "АЛЕ" і без умови,
    Поки існує неосяжний світ.

    05.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8754

    31 бер. 2022 р.
    Олена Коваленко
    Борітеся -поборете (пам'яті Т.Г. Шевченко)
    Я не вибачу руці, що вбила
    У людині душу і життя!
    Я не вибачу те серце, що любило,
    Але кинуло кохання в забуття!
      Ні! Не вибачу ті очі, що зрадливо
    Дивляться у вогнище зневіри,
    І вуста, що холодно цілують
    Всі клітиночки розпаленої шкіри.

      Я не вибачу оцю війну жахливу,
    Що людей в кайдани замика!
    Підіймуся із колін, й щосили
    Буду відбудовувать життя!
      Підійму я камінь та не кину
    У ворожу і лиху породу,
    Покладу на землю й цього камня
    Побудую дім свого народу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8755

    31 бер. 2022 р.
    Євгенія Скрипник
    Жити сьогодні
    Жили ми сліпі... Постійно шукаючи сенси...
    Корили себе за дрібні помилки і слова...
    За вчора і завтра ми рвали розгублене серце...
    Лиш жити сьогодні... В цю мить... Нас навчила проклята війна...
    30.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8756

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Гнатюк
    Без назви
    Чом ти співаєш, радієш?
    В нашій країні ж війна....
    Ти ж і сміятись не смієш, -
    У людей горя сповна....
    Плакати теж не потрібно,
    Бо ж налякаєш дітей....
    І тобі що всерівно,
    Скільки нестало людей?....

    Ось таким фразам буденним
    Немає краю, ні меж...
    Та в моїх планах щоденних -
    Хочеться й Жити теж....
    Спокій нести у  пісні,
    Та про кохання писати,
    І у часи такі грізні
    Комусь надію дати.
    Навіть крізь сльози сміятись,
    В чомусь знайти позитив,
    Вірити, а не боятись....
    В тому мій є Супротив...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8757

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Конюшенко
    Боженько, зглянься!
    Немає затишшя, немає утіхи,
    Мою Україну спокутало лихо.
    Рана на серці окутана болем,
    Юних солдатів щоденно хороним.

    Мужніх, красивих, козачої статі,
    Що ж наробили ви, орки трикляті?
    Що ж наробила ти, вражая сило? –
    Чорною хусткою землю накрила.

    Крові вже – ріки, сліз – океани,
    Небо в ракетах чорніє над нами.
    Згиньте крилаті ракети навіки!
    Хай не шугають у небі шуліки.

    Боженько, зглянься! Праведний Отче,
    Хай нас орда душогубців не топче!
    Хай вгомониться війна в цю хвилину!
    Боже, врятуй мою Україну!

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8758

    31 бер. 2022 р.
    Діна
    Будем жити
    Буде жити Україна і Слава, і Воля!
    Наші браття українці щасливої долі!
    Будем битись, боронити землю від ворогу
    І покажем що ми браття козацького роду!

    Будем жити в Україні щасливі і здорові
    І нащадки, наші діти, будуть всі на волі!
    Ми відстроєм нашу неньку, рідную країну,
    Мир та радість прийде в сім'ї, в нашу Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8760

    31 бер. 2022 р.
    Аліна Шевчук
    Все добре
    Знов спалахує обрій… —
    Помолитися знак!

    Нехай буде: «все добре» —
    на питання «Ти як?».

    Нехай буде: «в нас тихо,
    вночі бачила сон,

    що скінчилося лихо —
    ворог здався в полон.

    Що ми сіємо жито
    і саджаєм город…»

    Значить, так тому й бути —
    Бог мій любить народ!

    23:37     06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8761

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна Конюшенко
    Російський хлопче
    Російський хлопче, ти прийшов вбивати?
    У тебе ж молоко ще на губах,
    А ти вже став убивцею і катом,
    А ти вже той, хто навіває страх.

    Російський хлопче, ти прийшов вбивати?
    Тебе ж зродила мати на цей світ
    Щоб посміхатись, тішитись, кохати,
    А твоє серце – камінь вже… і лід.

    Російський хлопче, ти прийшов вбивати?
    Комп’ютерні стрілялки в голові?
    А ти подумав, що сумління грати
    Замішані на звірстві і крові?

    Російський хлопче, ти прийшов вбивати?
    Зелений ще, достигнеш, а чи й ні.
    Та те що сієш – будеш пожинати,
    Себе згубивши, хлопче, на війні.

       24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8763

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Жизнь состоит...
    Жизнь состоит из парадоксов,
    Которые трудно понять.
    Всем хочется жить в мире и дружбе,
    Но при этом должны воевать.
    До сих пор не могу я поверить,
    Что такое творится в стране,
    Что ближайшие наши соседи
    Придут с оружием в руке.
    Двадцать первый век на " дворе "
    Скажи, " ты в своём уме? "
    Война - это прошлый век
    Всё решает умом человек
    Вы знаете, что вы не правы,
    Вы подло на нас напали,
    Агрессора никто не уважает
    Он на мирных людей нападает.
    Мы защищаем родных и любимых
    От агрессора, что к нам пришёл
    Хотим жить в просторах свободных
    Не зависимым быть от других...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8764

    31 бер. 2022 р.
    Борис Зільберман
    НЕ ПЛАЧТЕ, ВКРАЇНЦІ !
    Не плачте, вкраїнці, і стримайте сльози,
    Міцно зуби стисніть і стисніть кулаки!
    На зустріч смертям і на зустріч загрозам
    Всі ми встанемо разом, як в інші віки.                                                                                         Не тіштеся, орки, не стане вам моці                                                                                                Сміятись із сліз матерів і дітей.                                                                                                    І віра, і правда на нашому боці –
    Не скорите ви українських людей!
    Не плачте, вкраїнці, хай ворог не бачить                                                                                   Тих ран, що на серці у нас залягли.
    Вкраїна воює і дай Бог удачі
     До Дня Перемоги живими  прийти!
    Хай воля і єдність, і правда невпинно                                                                             Нам дасть подолати жахіття смертей.
    Живи, Україно, борись, Україно,
    Заради життя українських людей!
    Не плачте, вкраїнці, ще день той настане,
    Коли віддаватимем шану свою,
    Усім покаліченим душам і ранам,
    Усім тим героям, що впали в бою!
    Тоді обіймемося, сядем, поплачем,
    А зараз не час! Зараз разом убій!
    Міцними руками ми скрутимо в*язи
    Рашистській підступній потворі страшній!
    Не плачте, вкраїнці, хай ворог заплаче
    Над тим, що накоїв нестямний ху@ло.
    Усіх закопаєм, а як же інакше?!
    Щоб, навіть, і згадки про них не було!
    Не плачте, вкраїнці, хай прапор наш має,
    І СЛАВА ГЕРОЯМ веде нас убій !
    Хай щастя, як  сонце над нами засяє,
    І мир запанує в Державі моїй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8765

    31 бер. 2022 р.
    Сідларь-Дубова Наталія
    Неукам з Росії
    О, пропустили ви момент!
    В нас був вже перший президент:
    Коли царя свого скидали,
    Ми  вже Вкраїну об'єднали!

    Ви владу з кров'ю прибирали,
    Коли ми дружно працювали,
    А потім ви до нас прийшли,
    І голод в хати принесли!

    Ну що? Забули чи не знали,
    Як хліборобський рід вбивали?!
    Як пухли люди на землі,
    Бо їли  їжу їхню ви?!

    А потім? Потім ви згадали,
    Як ви бандерівців вбивали
    За те, що край свій боронили?-
    Вони ж на рідній землі жили!.

    Все наче стихло до... моменту,
    Коли схотіли президента,
    Що вам вікно  у світ відкрив–
    Тоді Союз ваш полетів,

    Все зруйнувалось вмить і вщент!
    Невже забули цей момент??
    Тоді  Вкраїна вільна стала!
    Хоч як не важко, не вставала

    Знов на коліна, не просила.
    Росія їй оголосила
    Війну, прийшла її вбивати,
    Усе навколо зруйнувати!

    Та ви забули-  ми незламні!
    А ви- щурі! Щурі диванні,
    Так галасуєте  за   кров,
    Щоб проливалась вона знов!

    Невже історію забули?
    Про Ленінград зовсім не чули?
    Ви гірші стали за фашистів!
    Вас проклинають всі, рашисти!

    31.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8766

    31 бер. 2022 р.
    Аліна Шевчук
    Сигнальні вогні
    То – в холод, то – в жар. Цю весну лихоманить.
    Усі вікна відкрию – хоч вітер до хати впущу.
    Він мені, наодинці, вірші зачитає напам'ять
    Про те, як бузок трусить кучері після дощу;
    Як там ніч поворожить на гущі у чашці,
    А потім – запалить у небі далекі сигнальні вогні;
    Як в полях синьооких десь тихо так плачуть ромашки,
    Бо приснилися сни їм забуті та дуже сумні:
    Як земля, що віками від лиха аж чорна,
    Ховає солдатів у сонній високій траві;
    Як безжальна війна перемелює душі на жорнах
    І їх вітер несе, до вогнів, де всі знову живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8767

    3 бер. 2022 р.
    Борис Зільберман
    Привид живий
    Коли гроза заполонила небо
    І вдарив грім у землю блискавиці,
    Коли над річкою похилі верби
    Ще нижче нахилились до водиці,
    Маленький птах злетів на зустріч грому,                                                                  У кігтеках трима  тонку лозину,
    І над гніздом своїм, над своїм домом,
    Ганяв оскаженілу ту хмарину.
    А блискавки палили йому крила,
    Грім гуркотів, щоб птаха налякати,
    Та ці химери птаха не скорили -
     Нескорений продовжував літати!
    І раптом зник… Зраділа темна сила,
    Лютує, вже про смерть оголосила!...
    А птах наш знову відновляє крила,                                                                                     А птах наш знову набирає сили!
    Він знов злетів і кілька вже десятків
     Хмар грозових відправив в саме пекло!
    Він не попав у жодну їхню пастку,                                                                                                      І знову ворогів збивав запекло!
    Тремтять хмари від страху і від люті,
    Летять шматки від їхньої навали!..
    А птаха України чесні люди
    Усі небесним привидом назвали !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8768

    31 бер. 2022 р.
    KHARKOVSKY
    Де серце тої бідолахи
    Де серце тої бідолахи
    Залише спогад за вікном.
    Коли звичайним синім дахом
    Стає все небо загалом.

    Туди, де мрія вечорами
    Свої заводила пісні.
    На схід від Збруча яворами
    До переломно мети.

    Що має силу, віру, гідність?
    Де горя край або стіна?
    Туди, де мала бути рівність,
    Хоча б у спогади пішла.

    Та бідолаха ще дитина.
    І шлях у неї — бурелом.
    Моя любов — це Україна
    І твої очі за вікном.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8769

    31 бер. 2022 р.
    KHARKOVSKY
    Ты будешь жить
    Где рождена за горизонтом,
    На всех единая тоска.
    Иссиня явь подарит гром там
    — И оживет моя страна.

    Где веки в талых колесницах
    Несут снега в твои поля.
    Мечты увянут в наших лицах,
    И ты увянешь, боль моя.

    В раскатах призрачных мечтаний
    Мы выйдем в залы из зарниц.
    И рок, и мрак, и век стенаний
    Достанут чаши из гробниц.

    Да что нальют туда — вина ли,
    Прекрасный розовый букет?
    А, может, правду ту, что знали,
    Да силы знать уж дале нет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8770

    26 бер. 2022 р.
    Тетяна Конюшенко
    Переживем війну-зміюку
    За що країну убивали
    І шматували на куски?
    За вісім років крові мало? –
    Ми вас розтрощимо в друзки!

    Ми вас давно уже терпіли,
    Отам, в АТО, стрічали смерть.
    Від тих смертей – в душі кипіло!
    Та з кожним днем плекали твердь.

    Із кожним днем зростала сила,
    Козацька сила – то граніт!
    І думка кожного з нас гріла
    Що мир в серцях зігріє світ.

    А ви, як звірі біснуваті,
    Кусали нас з усіх сторін,
    На міць й наснагу ми багаті –
    Переживем оцей екстрім.

    Перживем війну-зміюку:
    Вже не смертельним буде яд.
    Козацька в лютощах шаблюка
    Відправить винних прямо в ад!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8771

    31 бер. 2022 р.
    Наталія Демедюк
    КВІТИ
    Квіти не знають, що йде війна.
    Але весна невпинна.
    Буде ще мрія - і не одна!
    І Україна - вільна!

    В травах потоне ворожий брухт.
    Зійде врожай у полі.
    Війни не вічні. Та вічний дух,
    Що прагне правди й волі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8772

    1 бер. 2022 р.
    борис Зільберман
    СЛОВО - ЗБРОЯ
    Коли спитав я: - чим допомогти?
    Мені сказали: – відпочиньте трохи,
    Тут є без вас, кому тягар нести,
    Для ваших літ, то вже тяжкі дороги.
    Мабуть тяжкі… Багато вже тягти,
    Фізично я не можу, що ж робити…
    Та треба ж якось  всім допомогти
    Навіженого путлера добити!
    А слово, чим не зброя далебі?
    Воно, як спис козацький, точно мітить.
    Беру я на озброєння собі,
    Щоб влучно бити ката-паразита!
    Бо слово – прапор, щоб вперед іти
    В борні за волю у звитяжнім герці,
     Бо слово зброя – крізь усі світи
    Летить, як куля, у вороже серце!

    За дев'ять днів їх  десять тисяч пало –
    То тища з лишком, це для нас замало.
    Сто п’ятьдесят тисяч - десь сто сорок днів…
    П’ять місяців! Багато й поготів!
    Всіх прошу і звертаюсь до небес: -
    Негайно цей прискорюйте процес!!!
    Лушпачте їх все більше і невпинно,
    Хай вільно дихає кохана Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8773

    31 бер. 2022 р.
    Олександр Данилевський
    Про Україну
    Держава сонця і свободи,
    Країна щастя та любові,
    Відроджена наприкінці століття
    Не на одне тисячоліття

    Квітучій сад, що навкруги,
    Твої простори на зем,лі
    Ми Україно називаем
    Ми, Україно ,тебе славим

    І на великій земній кулі
    Од Батьківщини вдалині
    На запитання :хто ви ,люди?
    Ми українці -відповім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8774

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Не хочу я писать...
    Не хочу я писать о войне,
    Эта тётка слепая, глухая
    Она горе несёт по Земле,
    На своём пути всё уничтожая.
    Не щадит она даже детей,
    Нет родни у неё, нету правил,
    Превращает в животных людей
    После себя оставляя лишь пепел,
    Наполняет жизнь горем и страхом.
    В бессмысленной битве людей
    Отбирает жизнь одним махом,
    Кто играется рядышком с ней,
    В ней проклятия, ругань и слёзы,
    Месть, обида и крики мольбы...
    Остаются лишь только надежды
    О скорейшей кончине войны.
    День за днём, каждый день проклинаем
    Тех людей, кто устроил войну.
    День за днём, каждый день защищаем
    Украину, родную свою ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8775

    31 бер. 2022 р.
    Юрий
    Про оркiв
    Ой ,ви,  оркi гнелi лаптєногі ,
    повимирали,  щоби всi
    Повертайтеся,  убогі ,
    У свої  трущоби.
    Поки всіх вас не поклали
    Наші Збройні Сили ,
    Серед поля широкого
    У сирі могили.
    Не дивіться  на Вкраїну,
    Не плямкайте сподiвання на землю нашу
    Всіх положим в домовини,
    Як гарматне  м' ясо.
    І не треба зазіхати
    На нашу свободу ,
    Ми є правнуки  великі
     козацького  роду.
    Не схилилась  Україна --
    Зав' язали  берці,
    Кожний син з автоматом
    У своєму серці.
    Кожна мати молить Бога
    За свою дитину.
    На той світ у вас дорога
    Через Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8776

    31 бер. 2022 р.
    Наталія Демедюк
    ЙДІТЬ ДОДОМУ
    Повертайтесь на схід -
    В Україні вам зовсім не раді!
    Ворог ваш - у Кремлі,
    Там затягує вашу петлю.
    Ви вбиваєте мир
    Зі своїх БТРів і «Градів»,
    Та Герої не сплять -
    Переможно зустрінуть зорю.

    Повертайтесь, орда,
    У московське болото додому.
    Ви несете лиш біль,
    Вас ненавидять, нищать, клянуть.
    В Україні ви всі
    Не потрібні ніде і нікому.
    Хоч насіння візьміть -
    Може, паростки десь проростуть.

    Йдіть додому. Мордор
    Вже програв цю війну перед світом.
    Жде вас кара з небес,
    Бо в загарбників участь одна.
    Це не ваша земля -
    Зустрічають вогнем, а не хлібом.
    А у нас в Україні
    Настане квітуча весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8777

    18 бер. 2022 р.
    Тетяна Конюшенко
    Відродимо мир
    Насадимо квітів, відродимо мир,
    Збудуємо гарні оселі,
    Vivat, Україно! Повернемо Крим,
    Неправди зруйнуємо скелю.

    Повернем Донбас і віру в життя,
    Зламаємо всі перепони,
    Мітлою відгорнем рашистське сміття,
    Затвердимо Правди Закони.

    Війна відійде. І новітня земля
    Розквітне, як мальва у полі.
    В борні переможе Вкраїни сім’я –
    Нам жити у щасті і волі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8778

    31 бер. 2022 р.
    Олександр Данилевський
    ПроПрапор
    Сонце променем блиснуло
    Хмари з неба розійшлись
    Територія свободи,
    Прапор гордо майорить

    Він два кольори об'єднав
    Жовтий - колос, хліб, лани -
    Статок і безпека людям
    Що піднялися з колін

    А блакитний колір – небо,
    Море, справжні відчуття
    Поєднання їх як символ
    Для людей і для добра…

    Над теренами держави
    Прапор гордо майорить
    Ця держава Україна
    Знає назву цю весь світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8779

    31 бер. 2022 р.
    KHARKOVSKY
    Когда отец погиб на фронте
    Когда отец погиб на фронте,
    Без лиц, без писем, без имен,
    Нам сообщить пришел на горизонте
    Печально тихий колокольный звон.

    Не верь, отец, что мы тебя забыли,
    Не верь, что разучились ждать.
    Мы все тем ожиданьем жили,
    Особенно жила им мать.

    Как жаль, что песня не сложилась
    И всей семье — на «жди меня»,
    Громадным комом, будто снилось,
    Тобой ответила война.

    И то ли просто нет удачи,
    То ли рок и не судьба.
    А мы обиду в сердце прячем
    За мать, за жизнь и за себя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8780

    31 бер. 2022 р.
    Вільна Панна
    Оця весна
    Оця весна така жахлива,
    Як у старих отих літах,
    Що я малечею читала
    На пожовтілих сторінках!
    Слова Шевченка і Франка
    І Винниченка у рядках...
    Все стало справжнім горем! Жах!

    Стрічайте, люди:
    Смерть по хатах ходить!
    Байдужа, костлява, дика.
    Не омине вона тепер
    Ні жінку із дитям ні чоловіка.

    Така-то в неї вража пика!
    Стоїть моя Вкраїна, мов каліка,
    Але й побитая на сонечку блищить!
    Її не знищить! Тільки кров пролить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8781

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Оккупанты, домой...
    Оккупанты , домой уходите
    Ни за что людей не губите
    Опозорилась ваша Страна,
    Когда началась эта война
    Оккупант , ты не думай , ты не бессмертен,
    Оружие  тебя не спасёт.
    Горе людей сторицей вернётся,
    Смерть тебя скоро найдёт.
    Мы воюем за нашу свободу
    На родной своей  милой  земле,
    Не хотим подчиняться народу,
    Что пришёл с оружием в руке
    Не хотим  каждый день жить мы в страхе,
    Города  наши хватит бомбить,
    Не хотим  каждый день на рассвете
    Сыновей мы своих хоронить.
    Честь и слава  всем Украинцам,
    Защищающих свой отчий дом!
    За Вас молимся мы и чем можем-
    Поможем , поддержим во всём ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8782

    31 бер. 2022 р.
    Аліна Шевчук
    Матері
    Засміється моя Україна,
    Лунким сміхом затопить сади –
    Після довгих ночей на колінах
    Бог розвіє їй біди, мов дим;

    Сльози втре їй гарячі, калиновій,
    І по стежці у сад проведе;

    Вона яблук збере там синові,
    Бо упевнена, що прийде,

    Що розсіє тумани суму
    Й своїм сміхом їй сад заллє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8783

    31 бер. 2022 р.
    KHARKOVSKY
    Город мирно спал
    Город мирно спал,
    Мой город мирно спал,
    И я в нем, как поэт, ходил, мечтал, писал.

    Город свой любил,
    Я город свой любил.
    И я в нем, как студент, любил и просто жил.

    Но вот пришла война,
    В окно зашла она,
    И я в ней, к сожалению, едва ль нашел себя.

    И только вижу я,
    Ведь вижу ясно я, —
    Что мы в ней, к сожалению, едва уже семья.

    Город долго спит,
    Мой город долго спит.
    Но верю, что будет жив хотя б один пиит.

    И наша детвора,
    Ведь наша детвора,
    Должна увидеть этот мир, каким он был вчера.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8784

    31 бер. 2022 р.
    Михайлова Тетяна
    Закрийте небо
    Ще лютий тихо походжав,
    В колисці ніжно малюк спав.
    Та спалахнула вся земля,
    Війна пришла?! Пришла війна.

    «Закрийте небо», ми ж усі живі,
    Тут наші діти та наші батьки!
    А мати сина сильно обняла,
    І покотилася з очей сльоза.

    А далі сон, а може тьма
    І зупинилося життя.
    Минали дні, пришла весна,
    А ми не вірили: «Війна»!

    Молитва лине, плаче немовля,
    Це наше небо, це наша земля.
    Це наша мова, це наше буття,
    Почуйте всі: це наше життя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8785

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Краса
    Україна Була, Є і Буде!
    Кровью Ненька моя та сльозами залита,
    Насува на поля сарана московита,
    Пламеніє розпахане градами рідне село.
    За країну, свободу, життя стали люди,
    Не пробачать ніколи вони, не забудуть.
    Україна Була, Є і Буде!
    А путін х@ло!!!

    Ми ідемо до бою, до запеклої битви.
    З нами Правда, і Зброя, і Сила Молитви.
    Захищає нас Матінка Божа, бере під крило.
    І палає земля під ворожим солдатом,
    Битим кулею,  шаблею і постулатом -
    Україна Була, Є і Буде!
    А путін х@ло!!!

    Кожен, хто незапрошено сунеться в хату,
    Кожен, хто хоче в мене Країну забрати,
    Зарубайте, аби не забути, собі на чоло:
    Українцям нічого чужого не треба,
    Та розірвуть за землю свою і за небо!
    Україна Була, Є і Буде!
    А путін х@ло!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8786

    30 бер. 2022 р.
    Тетяна Конюшенко
    Портрети
    Невже діждалися весни,
    Невже діждалися цвітіння?
    Снарядів гурт летить рясний
    Чи наяву, чи в сновидіннях.

    Зовсім не віриться що нам
    Таке ось випало у долі.
    Меланхолія, смуток, злам…
    Театр стратегій, й звісно – ролі.

    Хтось віддає своє життя,
    Хтось потирає свої руки,
    А в когось інше сприйняття.
    А ще комусь – і біль, і муки.

    Хтось тихо в бункері сидить:
    І безсердечне, й зовсім хворе.
    Життя стікає. Кожна мить
    Вбиває жалісну потвору.

    Прийшла весна – не тішить цвіт,
    Птахи летять, гудуть ракети.
    Відходять хлопці в інший світ,
    Лишивши нам свої портрети…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8787

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Послушай, русский...
    Послушай , русский солдат,
    Возвращайся ты лучше назад,
    Никому ведь она не нужна,
    Проклятая эта война.
    Ответь ,пожалуйста, ты честно,
    Поставь себя на моё место:
    Как защищал бы жизнь свою,
    Когда бомбят страну твою!
    Ты здесь ничего не сеял , не строил
    И не тебе это всё разрушать.
    Ты человек , а не Бог и не ангел,
    Чтоб решать :кому жить , а кому умирать.
    Кто право дал тебе решать,
    Что можешь ты это забрать,
    Какое право ты имеешь
    Чужие жизни отнимать.
    Мне нечего делить с тобой,
    Уходи-ка ты домой,
    Веди войну с своею властью,
    Там наводи порядок свой ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8788

    31 бер. 2022 р.
    Михайлова Тетяна
    Невже Ви не чули про нашу країну?
    Невже Ви не чули про нашу країну?
    Квітучу, тендітну, просту Україну.
    Де пісня лунає із кожної хати,
    Де волю народа слід поважати.

    Не чули як наш соловейко співає?
    Так мова чудова наша лунає.
    І вітер колише поля золоті,
    А сонце дарує свої променці.

    Не чули? Почуйте! Бо тут живі люди
    У селах, містах. Ще й малеча повсюди.
    І в кожного серце болить за країну,
    Благаю Вас всіх: бережіть Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8789

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Краса
    Подивись
    Подивись, лиходій, на зруйноване місто,
    Що снаряди твої розмісили, як тісто,
    Подивись цій малечі в сполохані очі,
    Що під звуки сирен засинають щоночі.

    Та заснути не можуть, бо землю здригає,
    Бо навала безбожна в домівку стріляє.
    Подивись в отой бік, на палаючі хати,
    Ти тут проклят навіки, ворожий солдате.

    Подивись навкруги, поки маєш нагоду,
    На незламність та силу козацького роду,
    Що вітає завжди хлібом сіллю гостинно,
    Та загарбу чекає лишень домовина.

    Завтра сонце зійде в небо чисте, блакитне,
    І на обрії мирний світанок розквітне,
    І прокинуться люди без остраху й плачу,
    Але ти вже, паскуда, цього не побачиш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8790

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Как защитить...
    Как защитить свой родной дом,
    В котором мы всю жизнь живём,
    Где создавалось всё годами
    Тяжёлым , титаническим трудом?
    Кто во власти, одумайтесь люди!
    Прекратите эту войну!
    На Земле одно только ценно:
    Только то , что я просто живу!
    Власть и золото вам не заменят
    Мир и счастье, родных вам людей,
    Счастье родителей, когда они слышат
    Звонкий смех своих малых детей...
    Не для вас  детей мы растили
    Не для вас мы строили быт,
    Чтоб вы наших детей забирали
    На войну , чтоб он там был убит.
    Никто  никогда не простит вам
    Горьких слёз наших  матерей.
    Никаким богатством на свете
    Не вернуть вам их сыновей ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8791

    31 бер. 2022 р.
    Михйлова Тетяна
    Моим родным посвящается...
    Хочу домой...знакомо это слово?
    Оно звучит спокойно, монотонно.
    А дома тихо, только пустота
    И кукла ждет хозяев у окна…..

    	Хочу домой…где парки и поля,
    	Аэропорт и плодотворная Земля!
    	И лишь услышу голос тихо изнутри:
    	Прости…..нет больше города….прости!

    Хочу домой…Будь проклята Война
    Ты много нам любимых унесла:
    Ребята, что лежат в окопах,
    И старики, что плачут слыша грохот.

    Хочу домой…..но только не сейчас
    Я помолюсь тихонечко за нас,
    За Украину и любимый город
    Держись, Донбасс, война несет лишь холод….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8792

    28 січ. 2015 р.
    Аліна Шевчук
    Без назви
    Ш у м и т ь . За вікном. В голові. В кімнаті.
    Сипле "ГРАД"-ом посеред січня і б'є шибки.
    А я, маленький, у вікно виглядаю тата.
    Хтось, мабуть, дзвонить Богу, - чую глухі гудки.
    І знову - ш у м и т ь . Піді мною двигтить підлога.
    Дивний гул, як гудок - Бог взяв трубку і каже мені: "Алло!"
    А я не злякався. Я стою - мене міцно тримають ноги.
    Нарешті тато прийшов! ...і обіймає мене крилом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8793

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Краса
    ***
    Гріє співуча живим промінцем,
    І відкликається в кожній клітині,
    Я рідну мову вчив тільки б за це -
    "Доброго ранку!
    Ми з України!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8794

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Фещук
    /цей вірш триває поки триває війна/
    день 1
    вчасно схопити кота,
    триматись за стрічку новин
    усю дорогу

    день 2
    після тривоги
    хлопці бояться нового вторгнення,
    дівчата - мовчать.

    день 3
    по комендантській годині
    зовсім не лишилось прокладок,
    у війни не жіноче обличчя

    день 4
    від сирени і до сирени
    встигаєш помити підлогу
    або засипле, або висохне

    день 5
    а тепер боїшся довго милити голову:
    лишитися голою і намиленою
    при загрозі авіаудару

    день 6
    не почути від мами страху,
    не показати свого,
    говорити тричі на день

    день 7
    спати в спортивнім костюмі,
    спати за будь-яких умов,
    спати

    день 8
    звістки про зґвалтування дівчат
    із Херсону не підтвердились,
    обіцяють чергові перемовини

    день 9
    знайома з Харкова каже:
    буденність -це не вміти врятувати
    людину поруч

    день 10
    подруга заворожено
    дивиться на рушницю місцевої охорони ,
    а до Києва зараз не дістатися.

    день 11
    інша подруга, майже сестра
    не виходить на зв'язок більше тижня
    нашого гніву недостатньо

    день 12
    подруга каже: важко вимовляти коли
    все закінчиться бо війна триває,

    паузи на сни ненадійні

    день 13
    бабця просить мертвих родичів
    берегти землю.

    земля мовчить.

    день 14
    наснився добрий сон
    уперше за два місяці

    відбій тривоги?

    день 15
    пропустили сирену, купуючи
    сир на ярмарку

    запіканці бути!

    день 16
    після тривоги у погребі
    слимаки повзуть на світло

    передчувають весну))

    день 17
    сирена гуде гнівом,

    а наш сусідський пес
    унадився красти яйця

    день 18
    сьогодні вбирали картоплю
    як на свято.
    мали собі
    цілий день без війни.

    день 19
    звідси ближче до землі
    ніж куди -небудь.

    тут і лишаємось.

    день 20
    сусіди викрикують війну,
    звинувачують звуки у всьому.

    так ми зустріли світанок

    день 21
    бабця каже- горе яке
    немає танців на селі...
     і навіть
    перед смертю не потанцюєш

    день 22
    не вспіла постригтися до війни
    і що тепер?

    січуся гнівом і безпорадністю

    день 23
    порізала пальці в малиннику
    і вкотре не змогла
    розплакатись.

    день 24
    тривожний рюкзак пахне
    tendre jasmin

    жасмин заспокоює..

    день 25
    повернуло на весну та лелеки
    ще досі не прилетіли...

    чи їх щось спиняє

    день 26
    сусідські діти граються
    у мирне життя. рахують дні
    до канікул

    день 27
    прокидаєшся по жахіттю а надворі так сонячно

    новини скажуть пізніше

    день 28
    такої тихої ночі
    боїшся зірок, що летять
    надто швидко

    день 29
    нових вибухів ми не почули
    недобігли до льоху.
     сварили збитошного пса

    день 30
    тривоги тривкішають
    та в нашому сховищі
    десять літрів домашнього вина

    день 31
    сусідка забула, коли
    помер її син
    і ми забули

    день 32
    бракує дощів і земля
    не тримається купи
    у тріщинах тріщини

    день 33
    сови не замовкають,
    ворони не замовкають,
    сирени не замовкають ...

    день 34
    а сьогодні цілий садок
    підсніжників розпустився
    і росте на радість усім
    перемога за нами..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8795

    31 бер. 2022 р.
    Данилова Катерина
    Ранок
    О п'ятій ранку вибух стався,
    Прокинулася ненька у вогні!
    Російські танки, як фашисти з ранку,
    Обстрілюють будинки де живі.
    Там діти, там жінки! Да схаменіться!
    Що робиш ти російський окупант?!
    Покайся перед Богом на колінах,
    Бо всі вони прийдуть тобі у снах.
    Нас не зламати! Ми єдині!
    Ми сильна нація! Ми, як один!
    За нами правда! З нами Україна!
    Нас не здолати! Ми російський крах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8796

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Сейчас для меня...
    Сейчас для меня подло и глупо
    Писать стихи о любви
    За окном снег , холод и где- то
    Слышно эхо войны
    Ты говоришь по-русски и я тоже
    И нам с тобой ,поверь ,не гоже
    Против своих же воевать,
    За олигархов умирать.
    Не для того деды воевали,
    Чтоб правнуки фашистами стали.
    Россия , неужели ты забыла
    То горе , что несёт с собой война?
    Россия тратит миллионы
    В ведении своей войны,
    А можно  было эти деньги
    Использовать на благо страны.
    Война несёт с собой лишь горе,
    Проклятия и ненависть людей,
    Зло не простит и будут мстить
    За слёзы своих матерей ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8797

    31 бер. 2022 р.
    Михайлова Тетяна
    Колискова
    Засинають доні та синочки,
    Розкажіть їм казочки рядочки:
    "Процвітає люба Україна,
    Возмужає! Має вона силу!"

    Зеленіє вже трава довкола,
    Бо весна пришла в своїй обнові.
    Треба тільки трішки почекати
    І Молитву разом прочитати.

    Помисли дитячі тихо линуть:
    Процвітай ,кохана Україна!
    І нехай в тяжкі наші хвилини,
    Переможе мова солов'їна!

    Бо найкращі хлопці і дівчата,
    Захищають небо й наші хати!!!
    Засинайте, діти, всі спокійно,
    Армію ми маємо надійну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8798

    31 бер. 2022 р.
    Тарас Уза
    М С Рія
    Моя держава і мій народ ,
    Я вибачаюсь перед вами ,
    За те що незробив пероворот
    У злобній Путінській державі

    Мене ,як путінского рабА, кидали в автозаки ,
    Ломали руки, ізбивали,
    А ви голіруч ,як славніє козаки
    Ворожий наступ зупиняли

    "Я признаюсь-- я трус "
    І це все, що я можу вам сказати ,
    Я не такий, як білорус ,
    Щоб свою долю захищати .

    Але я " заикнусь друзья",
    Я все ж таки в душі та родом
    Пам'ятаю, хто мені родня
    І що для мене стало " домом":

    Це воля, гідність
    Вільність слова
    І сім'я
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8799

    1 бер. 2022 р.
    Борис Зільберман
    ВЕСНА.
    І знов весна надій і поривань,                                                                                              Весна життя, любові і цвітіння,                                                                                    Коли буяє радості проміння                                                                                                        І ніжний спалах неземних бажань.                                                                               Переливом своїм сріблять струмки,                                                                              Серед галяв прокльовуються квіти.                                                                   Немов птахи, радіють сонцю діти                                                                                     І гріють серце сподівань думки.                                                                                   Весна, весна – прозріння і любов!                                                                                       … І теплий подих глиняної хати.                                                                                      А щем на серці, бо ще треба знати,                                                                                 Що в нас на Україні ллється кров…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8800

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Оккупант, за что...
    Оккупант , за что воюешь ты солдат ?
    Зачем взял в руки автомат ?
    Зачем громишь и убиваешь ?
    Зачем людей уничтожаешь ?
    Кто дал тебе такое право
    Вершить судьбу других людей
    И кто внушил тебе , что надо
    Убийцей стать чужих детей?
    А вот конкретно для тебя
    Зачем тебе наша земля ?
    Что будешь делать ты на ней ?
    Мало земли тебе своей ?
    В чужой игре  ты только пешка,
    Ты груда мяса на броне,
    Они поделят миллионы,
    Никто не вспомнит о тебе!
    Им нужна власть ,земля и деньги,
    А на солдат им наплевать!
    За их корыстные идеи
    Тебе придётся отвечать ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8801

    31 бер. 2022 р.
    Михайлова Тетяна
    Вы что наделали, «ребята»?
    Вы что наделали, «ребята»?
    Зачем вы к нам пришли?
    Ведь это вы, на НАШИХ землях
    Огонь вражды зажгли!

    Мы не хотели изменений
    Не нужно нас «СПАСАТЬ»
    И без сирен, а рядом с папой,
    Хотят все дети спать!

    Поймите, парни, что победа
    Это не страшный бой!
    Это когда ты за Соседа
    Готов стоять стеной.

    Зачем война на наших землях,
    Война среди "своих"?
    Ведь мы же люди, а не звери
    Чтоб убивать родных…..

    Ведь ТЫ за брата отвечаешь,
    Друзей же не забудь.
    Знай жизнь - игра и доиграешь
    Когда намечен путь.

    Путь через цель и кучу знаний
    Научных и простых
    И материнских заклинаний:
    «Война – не для живых»!

    Пусть разберутся, КТО стреляет!
    Не трогая народ.
    Мы жить хотим. В любви и славе
    ДЕТЕЙ ведя вперед!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8802

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Оккупант, подумай...
    Оккупант , подумай , что ты будешь делать
    Здесь на Украинской земле
    Ты будешь здесь пахать и сеять ?
    Что скажешь детям о себе ?
    Что помогал ты олигархам
    Чужой землёю завладеть
    И как людей давил ты танком
    И оставлял дома гореть ?
    Тебя используют в слепую
    Навешав по уши " лапши "
    Они воруют миллионы
    Ты умираешь за гроши
    Теперь моральный ты урод
    Гнобишь Украинский народ
    Ты счастлив , что сейчас живой
    Вернуться хочешь ты домой
    Мстить будут за детей , за жён , родных
    За то , что сиротами сделал их
    И в этом лишь твоя вина
    Зависит всё лишь от тебя ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8803

    31 бер. 2022 р.
    Ігор Краса
    Рідна моя Україна
    Послухай, Матінко моя,
    Як відчай серце крає,
    Воно, неначе немовля,
    Кричить, а слів немає,
    Коли людський нестерпний біль
    Широкими долами
    Тече в блакить дніпровських хвиль
    Червоними стрічками.

    Рідна моя Україно,
    Вільним вітром полонин
    Обійми, як мати сина,
    В добру путь благослови.
    В мене ти одна єдина,
    За  красу твою і честь —
    Перед Богом на коліна,
    Проти ворога на смерть.
    .
    Тече струмком козацька кров
    На скинуті кайдани.
    Я вірю, що твоя любов
    Тяжкі загоїть рани,
    І сплине все, настане мить,
    Мир-спокій запанує,
    І вже дніпровських хвиль блакить
    Ніщо не пофарбує.

    Рідна моя Україно,
    Вільним вітром полонин
    Обійми, як мати сина,
    В добру путь благослови.
    В мене ти одна єдина,
    За твою красу і честь —
    Перед Богом на коліна,
    Проти ворога на смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8804

    31 бер. 2022 р.
    KHARKOVSKY
    Чую, чую серце України
    Чую, чую серце України,
    Підіймає стяг Богдан.
    За все, що було та понині
    Дає ці простріли у ран.

    Вона жива, вона єдина.
    У горя крапля не мала.
    Моя любов, моя надія,
    І чорне море в жернова.

    Я чую, чую Україну -
    Могутні поступи у сні.
    Де я, де ми, усі єдині:
    Твої сини, твої дочки.

    То слався, рідна! Слався мила!
    Вже йде на зустріч, на дива!
    Моя єдина Україна
    Ти вже проснулась та жива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8805

    31 бер. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Оккупант, скажи...
    Оккупант , скажи , кому какое дело,
    Что мёрзнет сейчас твоё тело,
    Что ты боишься и дрожишь
    И несколько ночей не спишь ?
    Что ты устал и хочешь есть,
    Что всем " плевать " на твою честь,
    Страх твоим телом овладел,
    Что за ночь в миг ты поседел ?
    У кого деньги , тот жирует
    За рубежом , где- то в дали,
    Он сам ведь даже не воюет
    И рук не пачкает в крови.
    Они ведь сделали несносной
    Всю твою жизнь и весь твой быт,
    Воюешь ты в войне бесполезной,
    Убьют и будешь ты забыт.
    Им мало денег , пусть воюют,
    Друг другу глотки пусть грызут,
    За деньги жизнь свою не купишь,
    Тебя живым все дома ждут ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8806

    31 бер. 2022 р.
    Автор не відомий
    Жизнь состоит из....
    Жизнь состоит из парадоксов,
    Которые трудно понять:
    Всем хочется жить в мире и дружбе,
    Но при этом должны воевать.
    До сих пор не могу я поверить,
    Что такое творится в стране,
    Что ближайшие наши соседи
    Придут к нам с оружием в руке.
    Двадцать первый век на " дворе ",
    Скажи, " ты в своём уме? "
    Война - это прошлый век,
    Всё решает умом человек,
    Вы знаете, что вы не правы?
    Вы подло на нас напали!
    Агрессора никто не уважает,
    Он на мирных людей нападает,
    Мы защищаем родных и любимых
    От агрессора, что к нам пришёл.
    Хотим жить в просторах свободных,
    Независимым быть от других...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8807

    27 бер. 2022 р.
    Шаповал Ірина Іванівна
    Різні сини.
    Ой Наталко,ти Полтавко,
    Українська мати,
    Тай синочків ти зростила
    Нас охороняти.

    А синочки усі різні
    По всій Україні,
    Є синочки боягузи
    На маминій спині.

    Сховалися по домівках,
    Ще втекли з країни,
    Вони думають без них
    Все рішать в Україні.

    Є синочки за копійки
    Продають країну
    Думають,що такой поставок
    Спасуть всю свою родину.

    Сором вам,мої синочки,
    Що яйця у штанях,
    Краще б ви носили юбки,
    Синочки ви драні.

    Але більшість українців,
    То синочки мужні,
    Без досвіду захищають
    Країну повсюди.

    І до збройних військ в країні
    Збирається черга
    Й безоружні українці
    Не бояться вмерти.

    Хоч поляжуть за Вкраїну,
    Але вони з честю,
    Будуть славить їх усюди
    На всі покоління.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8808

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Мертвим раді
    Мертві бджоли не гудуть,
    Мертві очі більш не бачать.
    Смерть тепер дарує відчуття
    Не жалю, а щастя

    Мертвим раді, живим -ні.
    Ость такі настали дні
    На землі колись, квітучій.
    І розквітне знов вона
    На гробах ваших, єбучих!

    Вашим пеклом назавжди
    Стане наша Ненька
    Горіть ясно, москалі
    На землі моїй рідненькій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8809

    31 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія (Lera.Maya)
    Він помер від ворожих рук…
    Тепер лише в наших серцях буде чутно його серця стук
    Він помер… від ворожих рук

    Він буде сміятись до сліз - Тепер Лише   в наших спогадах…
    Він помер… від рук ворога

    Захищаючи кожного з нас… в когось більше немає тата
    Він помер… від руки чужого солдата

    Чиїсь син, чиїсь брат, чиїсь друг
    Помер.. від ворожих рук

    Кожне наше життя - тепер  більше ,ніж одне
    Будемо жити наповненно.. за кожного з Них...
    Хто захищав наші землі, тебе і мене
    …Та уціліти  не зміг

    Єдність , Любов, Віра, Велика Держава
    Бережімо це так, як Вони боронили нас
    Слава Україні !і нашим Героям Слава!
    Ми будемо жити справжнім життям за Вас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8810

    31 бер. 2022 р.
    Топольницька Наталія
    Питало в матері хлоп'я...
    " А де шукають прихистку вітри, коли землиці вже зіслужать службу?
    І де живуть самітники - громи? І з ким вони у світі водять дружбу?
    А де хатина є для марень і для мрій?
    Чи розмальовано у цій хатині стіни?
    І чи тумани змотують в сувій?
    Чому в моїх краях-  страшна біда й руїни?"
    Такі питання ставило хлоп'я своїй матусі, милій та терплячій...
    Хлоп'я так пізнавало світ, життя.
    Було воно активне й неледаче!
    І мила мама відповідь далА:
    " Вітри й громи- це щирі вірні друзі!
    Оракули весняного тепла й  чудових врожаїв в усій окрузі!
    Хатинка наших марень, наших мрій чекає нас усіх, відсунувши фіранку...
    Й з туманів, змотаних в тугий сувій, тче нашу долю й звечора, і зранку...
    Щоб наша доля квітами цвіла!
    Щоб Перемоги мить не забарилась!
    Щоб волю мала рідна сторона! Все буде Україна, слава й Божа милість!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8811

    31 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія (Lera.Maya)
    Тому що Своє
    Мене пробудило серце, шо свій прискорило темп...
    Пронизуюча тиша… і різкий смертоносний звук.
    З того часу у нашої нації - інших немає тем,
    Ми робимо все, щоб звільнити… наш край від ворожих рук.

    Поділилось на" після і до", неможливе сталося
    Страх і надія десь тут () .. почали дружити
    І з ходом того, як усе розгорталося,
    Ми розуміли… як сильно здатні любити

    Країну, яку ще до життя серцем обрали
    Людей, які поряд, просто за те , що є
    Мир.. за який вже колись люди вмирали..
    І все все все Українське - тому що своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8812

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Драмтеатр(Маріуполь))
    Розпочали політ ракети,
    Когось обірветься життя,
    Дим із сопла випускають крилаті
    Чиясь пісня добігла кінця

    Вітер свище, тривога лунає
    В Драмтеатрі вже не до вистав
    У підвалі лампадка палає
    Апокаліпсис..час настав

    Світла сплеск і цегляні скалки,
    Служать смерті без свого бажання,
    Розлетілися враз на друзки
    І не мають тепер покаяння

    Поряд вже не заплаче ніхто
    І у місті шастає лихо
    Все життя з нього, майже, пішло..
    Тихо.. так тихо...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8813

    27 лют. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Без названия(27.02)
    Сложно сейчас что-то писать
    Да и зачем, почему?
    Что это может сейчас решить,
    Что доказать, кому?

    О чем рассказать идиотам с болот,
    То, что мы тут их не ждём?
    Что то, что они "дружбой" зовут
    У людей называют войной?

    В чем виноват в Чугуеве дом?
    Или весь дом был нацист?
    Тот, что одев форму РОА
    По Европе прошёл, как "артист"?

    Дети с детсада провинилися чем?
    В кителях с двумя "С" родились?
    И каждый в дУше на "газ" нажимал
    Чтобы смерти пары поднялись?

    Киев и Харьков, Херсон и Гостомель
    В чем ваша, Братья, вина?
    А может ее и не было, бл*ть
    Просто сосед наш свинья?

    Что себя убеждая, что он не такой
    В зеркале рыльцО соскоблит
    И заметив там мразь он орет, как больной
    В отражение тыча: ФАШИИИСТ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8814

    31 бер. 2022 р.
    Елла Меліхова
    МЫ - УКРАИНА!
    Ты подло рано утром наступала,
    Вонючая немытая страна!
    Уверовав в величие, сказала:
    Два дня, и нам поклонится Она!

    А Украина думала иначе,
    Народ восстал, чтоб землю защитить,
    Послал военный русский корабль нахуй,
    Бендера-смузи начал разводить.

    Сплотились все в борьбе за Украину,
    У ЗСУ надежный крепкий тыл,
    И волонтеры держат оборону,
    Еду готовят, чай, чтоб не остыл...

    Тероборона - верные солдаты,
    Им города так важно удержать
    Никто не знает той, конкретной даты,
    Когда рашисты вздумают бежать!

    Но мы готовы! Пленных нам не нужно,
    Пусть все подохнут, просто всех сожжем!
    За Мариуполь, Харьков, мы, все дружно,
    Врагов на перегной переведем!

    Мы не простим, мы люто ненавидим,
    За те бесчинства, что творили вы,
    За смерть детей, что больше не увидят,
    Ни пенья птиц, ни солнца, ни листвы...

    Вы прокляты на много поколений,
    Вам "русский мир" аукнется не раз,
    И не осталось никаких сомнений:
    Россия в жопе, просто напоказ!

    А мы после войны залечим раны,
    Восславим всех героев, кто погиб,
    И помощи пойдут к нам караваны,
    Бесценная поддержка стран других.

    Я верю Украина возродится!
    И снова зацветут весной сады,
    И золотом наполнится пшеница,
    И небоскребов новые ряды.

    А ты, гнилая мерзкая россия,
    Так горделиво катишься в овраг,
    И весь сценарий ВАШ, драматургия,
    А главное, ваш знаменитый знак!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8815

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Шипение
    Над островом нашим стелится туман,
    Мы здесь среди моря - вдали океан.
    Нам бури не стрАшны, Нептун нынче добр,
    И там где-то Турция лежит среди гор.

    Над островом чайки кружат в вышине,
    Как облако белы, парят в далеке.
    Картина ясна и не нужен маяк,
    Лишь трубкой дубОвой пыхтит в нем моряк

    Безоблачно. Видно на тысячи миль,
    Баркасы плывут, и в воде мелькнет киль.
    Заждалась Одесса, когда же завоз?
    Тоскует за рыбкою рынок Привоз.

    Все тихо, спокойно, но тучи черны
    Видать не сбежать нам от с#ки-беды,
    Все выше волна,что не так, Посейдон?
    Что бога тревожит, о чем злится он?

    Над радиорубкой раздалась гроза
    И молния ярка, шустра, как гюрза
    Сквозь шум и рипенья, как ржавый резец:
    "Я русский корабль, прием, вам, конец"

    Мы переглянулись, немного смутясь
    Нагнулись над рацией, приободрясь
    И выдал старпом, что не страшен нам крах:
    "Эй, русский корабль, пошел бы ты нах!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8816

    31 бер. 2022 р.
    Данило Галико
    Банка тунця
    я шукав складний ніж у
    тривожному рюкзаку,
    з якого викотилась
    банка тунця,
    взята поспіхом,
    коли ми тікали
    з кубла
    зі словами :
    йолопи ,
    навіть не зібрали рюкзак
    у той час ,як інші
    збирали свої
    ще задовго до того, як
    бомби попадали на наші міста ,
    руйнуючи долі ,ролі й плани.
    зокрема і плани
    на цю банку тунця
    законсервованого, як і
    наші серця
    законсервованого ,як і
    наші бажання
    законсервованого ,як і
    наші кохання,
    наші подорожі,
    вечірки
    на балконі,
    усмішки посмішки
    чи як там правильно,
    наші сварки,
    образи й недомовки...
    навіть їх ми також
    законсервували,
    допоки не повернемось туди,
    звідкіля ми почали,
    допоки не
    відчинимо двері,
    допоки не
    відкриємо балкон,
    відкриємо банку з тунцем,
    відкриємо себе
    наново
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8817

    31 бер. 2022 р.
    Валерій Коростов
    Підручники
    Вони вже зараз розповідають,
    що ця війна в російські підручники
    ввійде почесно, уже гортають
    в уяві іхній школярські пальчики

    і шанобливо, і нетерпляче
    геройську повість, роман з картинками;
    хлоп"я зітхне, а дівча заплаче
    над намальованими хатинками,

    з яких солдати малят рятують,
    на Сахалін іх відвозять фурами.
    Ликують діти, не вередують.
    Суворий острів із кучугурами

    замість ланів і садів набридлих
    віднині буде ім батьківщиною.
    Доідуть поки, забудуть рідних,
    які розправились з Украіною,

    бо всі були поголовно нацики,
    бомбили місто, а далі в місто
    скоріше бігли, щоб зняти хроніку,
    як росіяне іх бомблять. Звісно,

    розумні люди тому не вірили:
    твоі сусіди, китайці тощо.
    Завжди було так: були ми - мирними,
    та виникала чергова троща,

    і руські вимушено втручалися,
    і з того зиску не мали жодного.
    Віками війни ці не кінчалися.
    На благодійника міжнародного

    Росія-мати перетворилася.
    Уся, яку бачиш ти на мапі:
    Московська область (ще залишилася),
    та в ній якісь напівголі мавпи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8818

    28 бер. 2022 р.
    Елла Меліхова
    Моя країна зараз у вогні
    Моя країна зараз у вогні,
    Боронить світ, і втримує кордони,
    Вже більше місяця живе в страшному сні,
    Своїх героїв кожен день хоронить

    Яку ще ціну треба заплатить,
    Щоб врешті решт всім стало зрозуміло,
    Дуже важливо небо нам закрить,
    Щоб у повітрі бомби не ревіли

    Мій Президент закликав світ повстать!
    Допомогти нам неньку захищати,
    Не зволікати, а скоріше дать
    Нам ПВО та різні агрегати.

    А можновладці чухають носи,
    Збирають ради, всім нам аплодують,
    Все зволікають ... В нас важкі часи,
    І кожен день сніданками годують.

    Але я вірю стане судний день,
    Ці люті орки нам за все заплатять
    І правосуддя будь-кого знайде
    Вони, як ми, усе на світі втратять!

    А Україна, згодом, розцвіте!
    Народ міста ще краще відбудує
    І покоління знатимуть про те,
    Є Україна! Так вона існує!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8819

    31 бер. 2022 р.
    Грушецька Оксана
    Окропіте нам молодці душі вогнем
    Окропіте нам молодці душі вогнем,
    І неньку свою ви любіте!
    І будьте разом з нею вночі і в день,
    До квітів торкаючись бога моліте!

    Щоб люблячим сонцем укрився весь світ,
    Увібрали мир дорослі та діти,
    І в серці родився знов новий наспів,
    Бога всім серцем любіте!

    Бо плачуть і моляться вищі світи,
    Торкаючись наших долоней,
    Коли ми простягуємо руки в мольбі,
    Чи то до неба, чи то до ікони.

    Не знають світи ,де народжуватимуться знову,
    Але в бога завжди є мета...
    Освячує миром до себе дорогу
    Не ввійшли щоб ми в небуття.

    Даймо обітницю, сильні і дужі! -
    Вистоїмо неньку, наш Рід!
    В нашім великім і дружнім крузі,
    Народився щоб новий завіт..!

    Ми вільні! Бо воля завжди закликає,
    Гартує - не зламаний дух!
    І ціну свободи з нас кожен цінує,
    Виховуймо в собі цей рух.

    І пращурам скажемо,:а ну, підвидіться,
    Ви впали, бо хилився ваш шлях
    До бога, до неба, до мрії торкніться,
    Світ милий він в ваших очах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8820

    31 бер. 2022 р.
    Елла Меліхова
    Війна зняла з обличчя різні маски
    Війна зняла з обличчя різні маски,
    І ти зробила купу відкриттів,
    Твій мовчазний знайомий вдягнув каску,
    Бо неньку захищати він хотів.

    Фальшиві патріоти в вишиванках
    Пьют пиво за кордонах, фотки шлють,
    А наші, хто залишився в подвалах,
    За Україну сердце віддадуть!

    А є такі, що ллють в вогонь мастило,
    Підбурюють і кличуть ворогів,
    І владу критикують... Як це мило,
    Рахують скільки має та боргів!

    Замість того, щоб міцно об'єднатись,
    Розхитують непевних громадян,
    Вони ведуться, наче ті ягнята
    Пропагандистський діє той дурман!

    Пробуджуйся, народ мій, прокидайся!
    Не час розводить чвари хто та де...
    Війна прийшла! Народе мій, тримайся!
    Бо на одинці кожен пропаде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8821

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Молчун
    Я плохого ничего не сделал,
    Я сегодня просто промолчал
    И кому к моим словам какое дело?
    Я не лезу к "батюшкам-царям"
    Когда Грузию бомбили,промолчал,
    Что тут скажешь,я немногословен.
    Может кто-то там от боли и кричал,
    Я не знаю, аллергией был я болен

    Когда Крым зимою враг украл,
    Я молчал ,тогда болел простудой,
    Не пошел на их бесовский бал,
    Приглашен я не был той паскудой(да и так бы не пошел)

    И когда Донецк с Луганском пал,
    Я, опять же, никого не обижая,
    Просто по традиции молчал...
    В мае почему-то я скучаю

    Вот сейчас град падает на дом,
    В Киеве и Харькове пожары
    Это просто ужас я б сказал,
    Но боюсь за мной придут уроды

    Промолчу опять я, ведь молчать:
    "Золото",  сказали мне поэты
    Знаю завтра дом взорвут где мать...
    Ну да ладно, хватит мне болтать..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8822

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    (10.03.2022)
    Две недели идут проливные дожди
    Прояснение будет, чуть-чуть подожди
    Вот уже появляются солнца лучи
    И подснежник засяет в холодной ночИ

    Оживет вся природа, вернутся грачи
    Будет слышна их песня, не охнут сычи
    Лето сменет весну и уйдет грязный снег
    И воскликнет природа: живи, человек!!

    Жёлтым цветом подсолнух наполнит наш край
    И не виден нам станет ржавеющий Кай
    Веселись, восхищайся, танцуй и люби
    Жизнь приходит за Смертью, ты Ее позови
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8823

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Про пісеньки
    Чомусь в Україні багато
    Невеселих, тужливих пісень.
    Колись їх співала нам мати,
    Тепер співи в'є соловей.

    І ми набираясь роками
    Своїм дітям спів віддамо,
    Щоб знали усі в нашім краї,
    Яке ж поруч з нами х*йло
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8824

    31 бер. 2022 р.
    Ольга Стаднюк
    Бджоли
    Налетіли дикі шершні
    З півночі і сходу,
    Помирити бджіл і трутнів
    У їхній незгоді.
    Показати їм де правда,
    Хто "нє прав" хто правий.
    " Там ґдє сіла, там і правда!",
    Говорив їх " главний".
    Що так було і так буде,
    І є на сьогодні,
    І хто в вулику сильніший,
    Той шершням угодний.

    Позбирали сильних трутнів,
    Що не знали праці,
    Насамперед замінили
    "Добридень" на "здрастє"
    Й почалося... Бідним бджілкам
    Хоч де хоч дівайся
    Бо не вміють вимовляти
    Вони оте "здрастє"...

    Ох все більше стає трутнів
    І шершнів зі сходу.
    Бджолам місця вже немає,
    Хоч з моста та в воду!
    Трутні душать, шершні мучать,
    Бджілок убивають.
    Зі своєї, хай малої,
    Хати виживають...

    І полетіли у поле
    Бджілки- трудівниці.
    Та й зібралися на раду,
    Як все зупинити?!
    Вийшла й каже сама старша,
    Бджола наймудріша:
    "Якщо будемо терпіти,
    Буде іще гірше.
    Нам потрібно об'єднатись,
    Разом ми є сила.
    Ми могутні, ми величні,
    Ми - одна родина!.."

    Загриміло синє небо,
    Знявся шум по полю.
    Летять бджоли, хто боротись,
    Хто гинуть за волю...
    І погнали диких шершнів,
    Трутнів подавили.
    Об'єднались, згуртувались
    Та й вулик звільнили!

    Розграбастали той вулик
    Шершні розікрали...
    Та ніколи трудні будні
    Бджілок не лякали.
    Відбудують та наповнять
    Соти знову медом!
    Головне щоб мир та спокій
    І чистеє небо.
                    ************
    Ми, як бджілки - українці!
    Руки в нас умілі.
    Відвоюєм, відбудуєм...
    Слава Україні !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8825

    31 бер. 2022 р.
    Андрій Коновалов
    Хочу бути незалежним
    Незалежна людина,
    Незалежна країна
    Все це обов'язково
    Має бути єдиним.
    Ну-ж бо не дамо
    Ми нас подолати,
    Нашу Україну
    По шматочкам програти!
    Програти кацапам,
    Завалити смиттям
    Ну навіщо усе це
    Потрібно нам?
    Ми Україна - магутня держава!
    Це не відбере
    Рашистка зграя!
    Хочу бути Незалежним
    Як моя країна
    Це бажання має кожна людина
    Хочу бути незалежним на Україні
    І не зломить цього
    Ніяка сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8826

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Фабрика
    На фабрике, в родном Днепре
    Народ наш обувь шил
    Все делал для своих людей
    И стежку выводил

    Но по утру, когда все спят
    С болот пришел приказ!
    И получила фабрика
    От Мордора фугас

    В чем смысл? Он довольно прост
    Тут сути не ищи
    В лаптях должны мы щиголять
    И им же кушать щи

    Ведь если ты живёшь в говне
    Говно неси ты в мир
    Такой в россии есть закон
    И путлер командир
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8827

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Скоро...
    Гори-гори моя рашистская колонна
    За каждый дом, за каждый детский сад
    Не нужно было мне расти таким изгоем
    Теперь в ответе за творимый нами ад

    Гори-гори моя нательная тельняшка
    Две полосы на не помытом теле в ряд
    Приказ преступный? Не печалься, батька ротный,
    его с улыбкой выполняет твой отряд

    Гори-гори моя немытая Россия
    Згорай в огне моя кровавая страна
    На пепелище, от народов честных гнева
    Возникнут из под тлена города

    И может быть, когда-то мои внуки
    Пред Украиной отмолятся за позор
    И в поле Сумшины растает на помойке
    На русской форме z-образный мой узор
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8828

    31 бер. 2022 р.
    Юра
    Перемога
    Чуєш?
    Не знаю чому
    Та пахне повсюди
    Лише перемога!

    Я чую брати мої
    Сестри, що скоро
    Дорога до дому!

    Я чую, що скоро і співи
    І танці намить загудуть
    Замість клятої тої сирени
    Усі веселитись будуть

    Вшануємо тих в кого
    В небо дорога
    Герої не вмирають
    За ними лише перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8829

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    Вітер
    Кровавий вітер Батьківщиною кружляє
    Лома дерева і обрушує мости
    Негода навіть немовлятко забирає,
    А завтра, друже, впасти можеш ти

    Червоним цвітом супроводжує свій шлях
    Не розбирає дє пройти, дє зупинитись
    Сказав би дід: травив би тебе, зайда, шляк
    Та я сьогодні можу лиш молитись

    Виходить місяць - місто засина
    І спить в кутку до мами дочка притулившись
    Раптовий спалах і розпочалась гроза
    Не встигла сім'я ковдрою укритись

    І ранок темний.. хтось таки відкрив
    Від болі ночі, розліпив скриваві очі
    За що ти, вітер, за що все погубив?
    І зруйнував моє містечко біля кручі?

    Ні день, ні ранок не приносить нам тепла
    У вікнах морозно, хоч вже не так і зимно
    Та вірю, що прийде до нас весна
    І вітер, клятий, полишить, тебе, Країно
    -
    Ти розцвітеш і в вікна вставиш скло
    Твій шлях правий - обрала ти добро
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8830

    31 бер. 2022 р.
    Артур Чернорот
    "братишкам"
    Многим людям на расее проживающим,
    Тем, что царь подкупит калачем,
    Вместо действий с автоматом удручающим
    Стоило бы встретиться с врачом

    И спросить о состоянье печени
    Почки и кишечник пропульпировать
    Может быть заняться все же нервами
    И мозгами, чтоб реанимировать

    Для начала, - скажет врач в халатике,
    Телевизор напрочь изолируйте
    Пусть орут с экрана в стену дяденьки
    Стены смогут этот бред парировать

    Ну, а вы, коль ломка схватит лютая
    Лезьте в шкаф, смахните паутинку
    И читайте автора Булгакова
    Про собачку с рынка. Прочь политику!
    -
    И со здоровыми мозгами, шагните в новый свет
    На кухню отправляйтесь браво и кушайте омлет.
    (Конечно, если яйца есть, ведь без яиц - омлет не съесть)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8831

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Ми-люди
    Ми - люди, і хочемо жити!
    За що ми повинні вмирати?
    За що наші діти не можуть
    Вночі просто тихо поспати?
    За що відправляють ракети,
    Стріляють в домівки з гармати?!
    Ми - люди і хочемо миру!
    А вам дуже просто вбивати!
    Чому та якаясь мерзота
    Вирішує нас "рятувати"
    На нашій землі, в нашій хаті,
    Де маємо ми панувати?
    Збирайся звідсіль, доки цілий!
    Москаль,ти огида для світу!
    Ти нівечиш все, що любиме,
    Не буде прощення на літа!
    Чи може в пакетах поїдеш,
    Чи гнієм землі нашій станеш.
    Та квіти лиш краще розквітнуть,
    Твоє ж королівство зів'яне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8832

    12 бер. 2022 р.
    Евгеній Лазарь
    Україна
    Мила моя, рідна моя Україна!
    Як би знала як серце болить!
    За те що тебе загнобили!
    Зламали - ком в горлі стоїть...

    Ти вмита слізьми і печаллю,
    Залита кривавим дощем...
    Палаєшь вогнем, вся ізрита,
    Паскудним, гнилим палачем...

    Невже вам всім мізки промили?
    Рашисти, без власних думок...
    Як довго? Немає вже сили!
    Втрачаєм своїх діточок...

    Народе великий прокинься!
    Отямся, на рідній землі:
    Ніхто не повинен вбивати... -
    Помстись, до кінця, КОЗАКИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8833

    31 бер. 2022 р.
    Альона
    Последняя минута
    Сидел солдат в окопе ,
    оружие в руках,
    я должен забыть,
    что значит  слово "страх"
    мама, я буду идти до самого конца,
    жизнь отдам, лишь бы только ты жила,
    он взял листок и ручку маме написал:
    «Мама, родная мама,
    и снова слёзы на твоих глазах,
    за меня беспокойство и страх,
    но не стоит плакать,
    ещё каких-то  парочку годков
    и мы снова будем вместе,
    споём нашу любимую песню»
    Он отложил письмо
    по его щеке скатилась слеза
    мама, родная мама,
    если бы ты знала
    сколько  жизней у молодых ребят
    эта война  украла
    сколько их слепых,
    немощных, больных,
    а кто вовсе без ноги
    и враг кричит "Умри"
    А мы лежим в Акопе дыханье затая,
    мы жить хотим
    эта жизнь нам Богом дана
    взглянуть бы врагу в глаза,
    откуда в них столько зла?
    Он убивает всех без перебора,
    парней у которых ещё длинная дорога
    Когда же я вернусь домой?
    Но мы снова идём в бой,
    израненный, но всё живой,
    нет, не вернусь уже домой,
    выстрел, выстрел снова выстрел
    и слышна крик в дали "Боже, сохрани"
    Я упал на землю,
    резкая боль,
    провёл рукой вот она кровь,
    а враг стоит над головой
    улыбается, ликует,
    это ж он теперь герой,
    сколько в одном теле тонны зла,
    не сосчитать мне никогда,
    на последнем издыхании я гранату достаю,
    кричу ему "убью"
    и  вот они мои последние минуты,
    спасибо, Господи, за жизнь,
    которую не успел прожить,
    И кровью захлёбываясь из последних сил солдат кричит "мамочка, прости"
      ВЗРЫВ ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8834

    31 бер. 2022 р.
    Діанка
    Країна -Україна
    Сьогодні почалась війна,
    Як почуваюсь зранку я?
    Моя країна-Україна!
    Моя земля і небо і моря! Озера,річки-все моє рідненьке!
    Чужинці ви на цій землі,в мій дім -війну ви принесли !
     Я розумію ,я тримаюсь!
    Але прокляття з вуст летять! Нехай війна вам боком вийде! Нехай всі бачать - ми сім'я!
    Наш президент та наші люди міцніші і рідніші стали ,
    ваш корабель -нах послали,
    шліть НАХ і ви свого царя!
    І мир прийде, і небо з сонцем засіяє!
     Яскрава пісня пролунає!
     Кінець війні! Всі дружні,мирні та счастливі!
    Скоріше мир та спокій би прийшли ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8835

    28 бер. 2022 р.
    Валентин Бугрим
    М А Р І У П О Л Ю  	Легендарному Місту-ГЕРОЮ!
    Засноване ще козаками
    Запоріжжя,
    фортеця-диво – моря гарне узберіжжя!
    Звитяжне місто і ніким неподоланне,
    ніколи не відчинить ворогові брами!

    Це – наш геройський славний М А Р І У П О Л Ь!

    Його рашисти день і ніч бомбили,
    але безсилі, немічні й не покорили!
    ”АЗОВ“ – полк легендарний на сторожі,
    Х т о відбиває наступи ворожі,
    рашистів контратаками двохсотить,
    та хвилями яких до дна заносить!
    Х т о буде гнать врагів до моря й там топити,
    але й тоді не можемо ми бути квиті?
    А коли кремль, москва – як стануть у руїнах,
    однак не буде прщення від України!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8836

    31 бер. 2022 р.
    Олександра
    Моїй любій Україні
    Моя люба країно,
    І нащо ж ці тортури?
    Чи невдалий сусіде?
    Чи невдала фортуна?..
    Моя люба країно,
    Ти така надзвичайна:
    Ти - настільки вся різна,
    Ти - настільки єднанна.
    Моя люба країна
    Тепер така сильна.
    Ти, немов птах у небі,
    Завжди будеш вільна.
    Моя люба, тебе
    Не любити не можна.
    З Україною в серці
    Ми усе переможем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8837

    31 бер. 2022 р.
    Анна Антоненко
    Україна - Ми з тобою!
    И знаете, неважно , на русском языке чи українській мові
    Я хочу, щоб знали всі, що Путін робить з Україною сьогодні !
    Русские - Вы хотели мир ?
    Таким себе его Вы представляли? Кричали в след нам «Нет Войне», а сами подло Украину нам сжигали!
    Ну что ж, идите вслед за кораблём, стрелять в упор, и без предупреждения!
    Такі брати - горять всі в пеклі ! Так!!! ніхто Вам цього не пробачить!
    Спасение? Об этом говорите???
    Ооо, не треба тільки нас спасать! Спасіть себе від маразмата, який вбиває батька й матір, не баче він й малих дітей, стріля в усіх, хати палають, і не почують більше сміх,рудої Тані..  за що ??кричать бабусі з дідусями , хіба за це тоді ми воювали?
    8 лет… у всех заело… умирали? Да ! Но, не в этом дело!
    Все же на Путина так сладко велись, и все так мирно в плен тогда им сдались! Почему же сейчас когда мы не сдаёмся? Вы сносите всё так зверско , подло и жёстко ?
    Хочу щоб взнали всі, що Путин Ваш Хуйло єбане! І будуть Вам казать  це всі без перестану !
    А ми українці - заспіваєм гурбою, Слава Нації,
     Україна - ми з тобою!

    Слава Героям!
    Смерть ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8838

    31 бер. 2022 р.
    Аліна
    Світова тривога
    "Увага! Повітряна тривога!
    Негайно перейдіть до укриття!"
    Зневага, презирство до світу, до Бога
    Спотворення душ і людського буття.

    "Крізь обстріли! Потрібна допомога!"
    Небайдужість врятує чиєсь серцебиття!
    Зневіра і відчай, журба і знемога -
    Такі лише маєм тепер відчуття.

    " Обережно! Заміновано дорогу"
    До ґлузду,  правди й прийняття.
    Лишилось тепер швидше якомога
    Боротися за честь, за долю і життя.

    " У нашому місті триває облога,
    Багатьом нашим браттям нема вороття..."
    Яка ж це має бути генетична неспромога
    До людяності, честі й каяття!

    Ні доказів, ні слів - одні лише вимоги,
    Лише вогонь та кулі аж до забуття.
    Строката мова, деінде підмога,
    І на словах лишилось світу співчуття.

    Увага! Це не лише повітряна, це світова тривога...
    І в ній немає серцю укриття.
    Лише спокута, звернення до Бога
    Врятує наші душі, землю і буття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8839

    31 бер. 2022 р.
    Марущак  Анатолій
    НАША  ХАТА
    НАША  ХАТА

    Наша хата із краю. Я нічого не знаю
    Про чужі і далекі хати.
    На Дніпрі і Дунаї, у степу і у гаї
    Наша хата рятує світи.

    Крайня хата, як вежа, на кордоні безмежжя.
    Я на десять віків озирнувсь,
    Де Європу бентежну зберегла від пожежі
    І загинула Київська Русь.

    В нашу хату простору – від лісів і до моря
    Так і тягне незваних гостей.
    Чом сусід, наче ворог? Подивися у корінь,
    Із якого лиш заздрість росте.

    Знову ми наодинці з ненаситним ординцем,
    Знову лізе з-за обрію тьма.
    Не скорити чужинцю козака-українця –
    В світі сили такої нема.

    Хата сина гукає, на героя чекає.
    І молитва у кожній сльозі.
    А Європа не знає: до країни, що з краю,
    На якій підібратись козі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8840

    31 бер. 2022 р.
    Анна Чеканова
    Незламні!
    Українські очі плачуть
    від болю.
    За нашу нещасну,
    травмовану долю.
    За наших людей,
    і за нашу країну.
    І лиш в Україні
    всї просять МИРУ!

    Ми сильні браття,
    і любі сестри.
    Не дамо зганьбіти
    нашу країну!
    Наші озера
    і наші степи,
    Ту буру кров
    більше бачили ми!

    Батьківщина у сердці,
    а в очах дика біль.
    Задамо ми всім перцю,
    Захищатись не лінь.
    Ми сильніший народ,
    І історія наша.
    Прокладе 100 доріг,
    І життя стане кращим.

    Я Українка!
    А народ, моя гордість!
    Прошу всіх вас,
    Не губіть свою совість.
    Тримайте за руку,
    старих і малих.
    І ми всім покажем,
    що нас не згубить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8841

    31 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія(Lera.Maya)
    русской матери …
    Ты что … родила убицу?
    Ты знаешь где твой ребёнок?
    Мою разрушает столицу
    И каждый родной мой город

    Ты смотришь свой телевизор
    И веришь тому что сказано
    Надеясь, что по итогу ..
    останешься безнаказанной?!

    Твой сын убивает людей
    В их же родных домах
    Пока ты там из-за митинга
    Животно испытываешь страх

    Пока ты спокойно спишь
    И веришь … тому… в кремле
    Твой сын убивает людей
    На их же родной земле

    Но у нас не отнять Свободу!
    У нас не отнять единства!
    Вы  сесть боитесь за митинги
    А Вас бы сажать за убийства
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8842

    31 бер. 2022 р.
    Хруслова Валерія (Lera.Maya)
    Простите нас, Ветераны
    Простите нас, Ветераны
    Что каким-то позволили образом
    Задеть Ваши старые раны
    И педаль не находим с тормозом

    Что на Свободу, Вами добытую
    Посягнуть пытается кто-то
    Но поверьте! За ваши плоды
    Стоит наша каждая рота

    Простите нас, Ветераны,
    Что зная всю нашу историю
    Допускались к власти тираны,
    Что чужую  хотят территорию

    И что смогла земля наша вырастить
    Тех, кому зло - кумир
    жизнь для кого человеческая
    Не подарок - а сувенир

    Простите нас, Ветераны
    Что не всех воспитали достойно,
    Вы Свободу отвоевали ,
    Но сегодня не спите спокойно

    Что кошмар повторился вновь,
    Самый страшный из всех историй
    И что льётся чужая кровь
    За желание территорий

    И Спасибо вам, Ветераны
    Что мы знаем на вкус Свободу,
    За которую каждый из нас
    Пойдёт и в огонь ,и воду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8843

    31 бер. 2022 р.
    Алла Матяш
    Чому
    Привіт...Питаєш, як я тут?
    Та що тобі можу сказати..
    Прокинулась...на серці жгут
    Піду я вип'ю валеріани .

    Я телефон в руці тримаю ,
    Я з ним встаю,я з ними лягаю,
     Бо в ньому є сигнал тревоги-
    Мене кидає до підлоги...

    Там вже подушки,покривала
    Або ховаємося по підвалах.
    Чому????-
     Наразі небезпека,
    Ракети кидають нам з неба!

    Чому? А дідько його знає
    Той клятий ворог не здихає !

    Скажена гнида із Кремля
    Біснує. І горить земля
    В вогні міста і села нині
    Вам там не чутно,на чужині.

    Моє життя -формат доби
    Прокинулась , а небо хмарне.
    Поїсти,трішечки води.
    Майбутнє-дуже в нас примарне...

    Ми не хотіли той війни!
    Моя держава процвітала!
    Чекали ми усі весни
    І мати сина пригортала...

    Були і мрії ,і мета,
    Щоб жили добре і щасливо...
    Та раптом,з ранку,від щура
    Ракети пронеслись крикливо!

    У бік столиці,в Київ наш-
    Наша столиця запалала!
    В мить  доля кожного із нас
    Засумувала,застраджала.

    Мене питаєш:"Як я тут?"-
    Я не живу,я "существую".
    Болить ,на серці моїм жгут...
    Але,наразі  відсвяткуєм!

    Ми вистоїм у пеклі цим
    Ми сильні і непереможні!
    Не готувались до війни
    Але завжди ми незалежні!!

    Моє життя -нова доба.
    Мої молитви- всі до Бога.
    І незабаром будуть в нас жнива..
    То ж ,безперечно,буде Перемога!

    "За що страждає мій народ?"-
    У Бога я питаю нині .
    -"За Волю"-відповідь іде
    "Тримайтеся,ви дуже сильні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8844

    31 бер. 2022 р.
    Віталій
    Єдині
    Сумують по салу, плачуть від ран,
    Нас мирних, по світу розкидав цей стан,
    Для всіх це єдине - нас разом багато,
    Багате на всіх - це не подолати!
    Не зтерти із пам'яті майже ніколи:
    Дитячий садок той, та кроки до школи,
    На даху, підвівший сірник відвологий,
    Як дівчину вперше привів до порога.
    Не зтерти із пам'яті чорні руїни,
    І те, як ломали незламну країну,
    Із попилу Фенікс колись підіймався,
    Тому мій народ вогню не піддався.
    Я бачу як вітер хитає колосся,
    А жовтая смуга - прикраса волоссю,
    Я чую як сокіл питає до Бога,
    У синєму небі: "Чия перемога?!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8845

    31 бер. 2022 р.
    Ирина Прокопюк
    Доброе утро родные!
    Доброе утро ,родные вам всем!
    И так,чтобы утро всегда было добрым
    Зачем этот ад он затеял, зачем?
    Геноцид этот антинародный!!!
    Зачем ты стираешь всё с нашей земли?
    Зачем убиваешь нас стаей зверинной?
    В чем виноваты пред тобою все мы?
    А дети? С улыбкой невинной!!!
    Для нас же ты дьявол! Ты тварь без души!
    А кому-то ты Бог. В тебя верят всецело!
    Прикажи им своим ,чтоб подальше ушли!
    А у нас отпевают невинное тело...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8846

    15 бер. 2022 р.
    Софія
    Не бійся матуся, я скоро повернусь
    Лунає сирена. Тревога панічна.
    А що буде далі? Не знаю, авжеж...
    А що буде далі? Вже запитує мама.
    Піду воювати , мамо, бо є в цьому сенс.

    Не бійся , матуся, я скоро повернусь.
    За ваше життя я поборюсь сповна,
    Бо найважливіше - це ваше сердце,
    яке непокоїть запекла війна.

    Поборюсь за тих, кого торкнулась та нелюдьска лапа,
    що хоче піймати того куража
    Піймати, забрати і змити країну...
    Країну, де зараз  запекла війна!
    Але Україна - це наша родина!
    І наш народ показав це сповна.
    Ми - це єдина козацька родина.
    І в нашій крові тече їх ДНК.

    Не бійся , матуся, я скоро повернусь.
    За важе життя я поборюсь сповна,
    Бо найважливіше - це ваше сердце,
    яке непокоїть запекла війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8847

    31 бер. 2022 р.
    АЛЛА МАТЯШ
    "Болить"
    Прийшла до нас лиха година..
    У кожне місто та село..
    І свою дочку ,  свого сина
    Матір схопила...Понесло

    Над небом нашої країни
    Знаряди,бомби,літаки
    Хіба такого ми хотіли?
    Всі заховалися хмарки...

    Червоні зорі запалили
    Все небо над державою
    Та не від сонця -від вражини
    Вогонь несеться лавою.

    Я бачила багато болю,
    Людських страждань за тижні ті
    Та ми в кулак стиснемо ВОЛЮ
    Гуртом,разом! На самоті

    Лишилось миле кошенятко
    І пес вухатий у дворі...
    Йому поставили горнятко
    А самі швидко всі втікли..

    А волонтери забирали
    Через вікно, через балкон
    Ой ,людоньки,аби ви знали
    Як вас чекають в унісон-

    Бурундуки ,папуги,криси
    І навіть жовтий той питон...

    Їм лячно  також ,як і вам
    Весь мир для них-це ви ,шановні!
    Ви ходите усі у храм
    А виявляється...гріховні.

    Хвала тим сильним матерям
    Які з сумками на кордоні
    В одній руці тримають чемодан
    А в другій-діточок ,а ще,в подолі

    Або на грудях,або на спині
    У рюкзаках сидять вухаті.
    Ви не покинули їх,ні!
    За це вам вдячні всі хвостаті.

    Звертаюсь до усіх матусь-
    Почуйте ви мене рідненькі!
    Серце болить ,я захлинусь
    Від розпачу,мої ви солоденькі!

    Хто вивіз дітей за кордон,
    Хто дома лишився разом,
    Хто ще вагається куди,
    Хто плаче дома від біди

    Хто зуби стиснув і мовчіть
    І третій тиждень вже не спить

    Усі,усі мої рідненькі
    Усі ви гарні ,золотенькі!
    Ніхто не знав,що йде біда
    І що страждатиме земля
    Що вилітаєте з гнізда..
    І горе йде нам звідтіля

    Жіноча доля в нас така,
    Що за дітей стоїм горою
    І кожна мати пригорта
    Свою дитину.І на чужбині-

    Ми не дамо дитині бути!
    Не можемо ми враз забути
    Про Україну, рідну неньку
    "Хай згинуть в пеклі вороженкі!"

    Хто дома-міцно обіймайте
    До себе всіх своїх рідних..
    Хто вивіз діток,не зважайте,
    Хто що вам десь там говорить.

    Прийняти рішення-не просто
    Я знаю,як то вам болить.
    Питання ставили вам гостро
    І все рішали в одну мить.

    Колись минеться,все проходить
    Хтось -вернеться,а хтось вже ні.
    Посіє Україна сходи
    Частково вже на чужині...

    Зернятка наші-наші діти
    Всі буйним цвітом зацвітуть
    Живіть,але не забувайте
    Що всі коріння ваші тут!
    Автор Алла Матяш
    21.03.2022
    (26 день війни)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8848

    25 бер. 2022 р.
    Алла Матяш
    "Мої крила на чужині"
    Мої крила-на чужині ...
    Моє серце-в Україні- ...

    Розум й сила-для людей...
    Віра-для нових ідей.

    Лютість-для всіх ворогів
    Душа-до всіх матерів.

    Мої мріі-сокровенне...
    Друзі-поруч біля мене!

    Сльози-жалоба по загиблих...
    Крик-то біль по усіх зниклих !

    Воля-клич до ПЕРЕМОГИ!
    Нам відкриті всі дороги!
    Сильна буду ,попри все
    Україна-понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8849

    20 бер. 2022 р.
    Алла Матяш
    "Сирена"
    5:30 -Я сижу в Фейсбуке ...
    У нас в стране идёт война..
    Чего не сплю?-Сирены звуки ,
    Нас вырвали сейчас из сна

    Мне снилось всё моё родное-
    поля и горы и леса,
    И небо,НЕБО ГОЛУБОЕ
    И БЕЗ РАКЕТ-вот чудеса!

    Ещё мне снилась ТИШИНА:
    ОНА -такая хлипкая...
    Война,сейчас у нас война
    И жизнь....такая зыбкая..

    5:30 ...Я вообще СОВА
    Мне время непривычное....
    До 9 всегда спала
    Но ладно,это личное...

    "Что нового? "-спросил Фейсбук
    Обычно,по привычному...
    А я, вновь слышу этот  звук-
    СИРЕНА ИСТЕРИЧНАЯ!

    МЕНЯ кидает снова в пот
    И сердце в пятки ...Где мой кот?
     Рюкзак готов и кеды..
    Ждём ждём мы все победы!

    Я Украину ТАК люблю!
    И украинцев! Милые!
    Я вас всех -всех до слёз молю
    Вы оставайтесь СИЛЬНЫМИ!

    Ми нація,ми є НАРОД!
    З ВЕЛИКИМ  ДУХОМ,ВОЛЕЮ!
    За нами ПРАВДА І НАШ РОД
    ВПЕРЕД ,ЗА ПЕРЕМОГОЮ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8850

    31 бер. 2022 р.
    Олена Гринько
    Колишні брати
    Шановні колишні російські брати,
    Громадські там ви чи військові
    Вам світ не пробачить цієї війни,
    Та й я не пробачу ніколи

    Ви топчете білі мої рушники
    Непрохані тут і незвані.
    Господь не відпустить цієї вини,
    За вами лиш смерті і рани

    Ви нищите землю мою і дітей,
    Вас що, народила не мати?
    Не треба у хаті таких нам "гостей"
    А ну пішли геть, вбивці кляті

    Та ваша ганьба буде жити в віках,
    Не вимити з рук тої крові
    І кожна родина кляне вас в думках
    В Одессі, у Луцьку, чи Львові

    Трикляті колишні російські брати,
    Хай вам буде пекло навколо
    Ніхто не пробачить цієї війни,
    Та й я не пробачу ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8851

    31 бер. 2022 р.
    Станіслав Коверзенко
    Думка українця
    Вірю,вірю в Україну,
    вірю в кожного бійця,
    вірю в те що ми єдині,
    вірю в те що разом до кінця.

    Ми не забудемо тієї кривди,
    що завдала нам та орда,
    той гул сирен ті вибухи в подвір'ї,
    та плач дитини з кожного вікна.

    До бою ,брати козаки,
    до бою, сини України,
    разом їх подолаємо,разом їх закопаємо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8852

    31 бер. 2022 р.
    Алла Антропова
    Війна
    Летить щось в небі,
    Напевно літак,
    Мама ,як лебідь,
    Тримає в руках
    Раніше була тиша,
    Мені було всеодно,
    Тепер як миша
    Сиджу в підвалі,
    Там десь завали,
    Я їх не бачу,
    Віру давали,
    Тепер сиджу плачу
    Наша країна,
    Сильна Україна!
    Й не зламати нашого народу,сино!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8853

    31 бер. 2022 р.
    Олена Гринько
    Матерям загарбника
    Жінки й матері Білорусі й Росії!
    Повірте, скінчиться війна,
    Герої знайдуть вічний спокій у долині,
    Де квіткою мальва цвіл.а

    І буде їм вічна повага і шана
    Та синя блакить угорі,
    І прийде до них їхні тато і мама,
    Затягнуть свій спів солов'ї

    Їх кров просочиться у рідную землю,
    Там будуть квітучі поля,
    Не буде для них більше смутку і болю,
    А сльози зіллються в моря

    Ми знаєм в обличчя всіх наших героїв,
    Ми славимо кожне ім'я,
    Хай Боженька душі святі упокоїть,
    Хай в вир полетить янголя

    Їх подвиг в вікак буде жити віднині,
    Глибокі залишить сліди
    Ми знаєм ,де будуть лежать наші діти .Ми точно це знаєм...
    А ви?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8854

    31 бер. 2022 р.
    Інна
    Відповідь на вірш Віктора Баранова «До українців»
    Я вже бачу у себе, я вже бачу у наших людей.
    І не треба шукати в книжках, видивлятись на кожній сторінці.
    Я вже знаю той рік, той проклятий і місяць, і  день,
    Коли ми українці пізнали в собі українців.

    І що є в нас душа, вільне слово, гідність і честь.
    І що є у нас дума, що звучить від малого Зміїного.
    І що в лютому ми підняли не менш люту ненависть
    За все те, що терпіли століттями від московитого.

    І що хміль і завзяття у пісні, що лунає тепер на землі.
    І що вечір лиш добрий тоді, коли ми з України.
    І що щедрість у кожному серці і в питанні «Як ти?»,
    У руках волонтера і у кожній усмішці дитини.

    А що мова у нас? Самобутня, слов‘янська, жива!
    Не кацапська, не русська, а вільна й крилата до неба.
    Навіть ті, хто ніколи не знав, розуміють слова,
    Що в Україні і слава, і воля не вмре і не вмерла.

    І мовчати ми більше не вмієм, то все «руська душа»,
    що старалась одіти свій герб на просту вишиванку.
    І тікати ніколи не вміли, бо це наша земля
    Дана Богом, із житом зеленим і зорею в світанку.

    І ніякий не «менший» ми «брат», тай братам ніколи не були.
    Як хрестили ми Русь, як терпіли ми Емський указ,
    Як боролись за Січ, як тікали з кріпацтва й від голоду пухли…
    Пам‘ятаєм усе і братати не будемо вас.

    І немає в нас більше хохлів. Знають в світі, що в нас найсолодша хлібина.
    Ми шануєм Кобзар, захищаєм вогнем і мечем.
    З нами Бог і підіймем ми наш червону у лузі  калину.
    Бо палає у наших серцях: «Україна понад усе!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8855

    31 бер. 2022 р.
    Олена Гринько
    Наші янголи
    Реве, зідригається Ненька моя
    Та ллються багровії ріки
    І попілом чорним вкриває війна
    Наш Київ могутній, великий

    Та в цьому безладді, в їдкому диму
    Із хрестиком в міцній долоні
    З метой захистити країну свою
    Нас янголи наші боронять

    Від куль укривають могутнім крилом,
    Позаду там десь рідна хата
    Їх волю, повір, не зламати кайлом,
    То хлопчики наші й дівчата

    Тримайся, дитинко, хоч ти не моя
    У тобі велика є сила
    З тобою ріднесенька наша земля-
    Це вільна твоя Україна

    З тобой кожна мати цієї землі
    На вколiшках Господа просить,
    Щоб ти повернувся додому живим
    Стоїть та горючі ллє сльози

    З тобою родини, та діти малі
    Плюють у межи очі кату
    З тобою лани, вечори, солов'ї
    Дніпро, Чорне море й Карпати

    З тобою всі ті, хто тепер лиш в думках
    Пішли без докору і страху
    То хай же звучить вічним співом в вухах
    "Російський корабль- іди нах..."

    Я вірю в свободу, в країну свою,
    До неї душа моя лине
    Тримайтесь ріднесенькі ,я вас молю,
    Хай буде нам всім - УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8856

    31 бер. 2022 р.
    Денис Чередниченко
    16
    Лучистой силой познавая мир,
    Они наивно и по-детски улыбались.
    Мечтами были бэтмен, богатырь,
    Принцессами девчонки любовались.

    Шестнадцать деток знали о добре
    И мама каждому шептала, что любила.
    Как подобает милой детворе,
    В душе горели ангелов светила.

    Как вдруг ракеты. Чёртов "русский мир" -
    Глаза людей войною наполнялись.
    Мечты разбиты взрывами квартир,
    И детки с той наивностью прощались.

    Кошмарным пеплом оросив весну,
    Осколки тяжким грохотом смеялись.
    Хотя бы ненадолго слышать тишину.
    Детишкам одного тогда желалось.

    Зажав игрушку хрупкими руками,
    От колебаний жутких сотрясаясь,
    Без капли страха, яркими цветами
    Они ушли, небесных туч касаясь.

    Шестнадцать деток улетело в небо.
    Они несли собою радость, не войну.
    Шестнадцать деток улетело в небо
    И так желали слышать тишину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8857

    31 бер. 2022 р.
    еля шевченко
    Без назви
    я стояла в білому платті
    розбиті коліна
    розбите серце
    розбиті міста
    розбита країна
    і дивилась
    на
    розбиті вікна
    розбиті будинки
    розбитих людей
    та намагалася
    не плакати
    не падати
    тримати себе в руках
    міцно стояти на землі
    хотіла
    не боятися крові
    вогню
    підвалів
    людей з автоматами
    залікувати коліна
    серце
    людей
    відбудувати вікна
    будинки
    міста
    країну
    особливо країну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8858

    31 бер. 2022 р.
    Олена Гринько
    Весна
    Ішла весна, красу несла
    Любов, відродження, та силу
    З собою мала чудеса
    Та й завітала в Україну.
    "Чому ж не зустрічають у вікна
    Не гріють променем обличчя?"
    У відповідь лише одне :"ВІЙНА"
    Страшна, жорстока, неминуча
    "Я ж так багато вам несла
    Травички, пролісків, струмочків,
    Дитячих усмішок, тепла,
    Зірок в закоханії очі.
    І що ж мені тепер робить,
    Невже не варто тут лишатись?
    Як через це усе болить!"
    Та й почала отак вагатись.
    Однак поволі схаминулась:
    "Я є ВЕСНА, та звідси не піду"
    Довкола швидко озирнулась
    І почала свою ходу.
    "Я дам вам віри і добра,
    Хай буде рівною стежина,
    Тепер то є моя пора,
    Хай мати зустрічає сина
    Вставай, підводься ,Україно,
    Вже треба сіяти поля
    Дивись, надія в небі синім
    Про перемогу промовля
    Нічим тебе не зупинити
    Як ту весну, як ту любов
    І правду твою не втопити,
    Та мир прийде до тебе знов"
    Хай в вир летить моя промова,
    Хай знає навідь немовля:
    Країна буде, буде й мова,
    Квітуча рідная земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8859

    31 бер. 2022 р.
    Віктор
    Україна
    Став вибір нам в житті країни:
    Чи вільной буть, чи встрять в лайно
    Та лиш почавши будівництво Узріли мстивости його.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8860

    31 бер. 2022 р.
    Станіслав Коверзенко
    Утро тревоги
    И снова слышу вой сирен
    и поневоле сердце жмется.
    Зачем устроили обстрел?
    Ведь много душ сегодня вознесется.
    Вы на моей Родной земле,
    устроили для Сатаны тут праздник
    и вся страна моя в огне,
    в слезах, вся в скорби и несчастьях.
    Но не сломать вам наш украинский народ
    ведь с нами Бог, за нами правда, сила.
    И ничего вас тут не ждёт,
    лишь безымянная могила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8861

    31 бер. 2022 р.
    Ірен Богуславська
    Повертаймось
    Повертаймось всі додому,
    Всі під батьківське крило,
    Ми діждемось того злому,
    Щоб війною й не гуло,
    Щоб не чули ми сирени,
    Щоб не бачили боїв,
    Щоб усі наші терени
    Були вільні для гаїв.

    Повертаймось всі до хати,
    Всі до матінки – землі,
    Щоб скоріш поле орати
    У весняній теплій млі.
    Прилетять до нас лелеки,
    Заклекочуть на гнізді,
    Вже не буде небезпеки,
    Ми не будемо в біді.

    Повертаймось всі живими,
    Всі веселі й голосні,
    Доля робить нас такими,
    Щоб співали ми пісні,
    Щоб раділи сонцю, небу,
    Вітру, дощику, зіркам,
    Щоби мали ми потребу
    Щастя дати дітлахам.

    Повертаймося додому,
    Ми здолаєм ворогів,
    Землю не дамо нікому,
    Хто б чого там не хотів.
    Бо над нами є молитви,
    Що несуть лише добро,
    Виграємо усі битви -
    Й усміхнеться наш Дніпро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8862

    31 бер. 2022 р.
    Максим
    За Україну
    Тримайся, Україна,
    Це твій останній бій
    З країной лютої кривди,
    З країною рабів.

    Свободу силом знищити
    Ворогу не дамо
    На рідну Україну
    Накинувши ярмо.

    За волю, за свободу,
    За Крим, Луганськ, Донбас
    Ворога буде знищено,
    Залежить все від нас.

    Брехнею все заплутати
    Ворогу не дамо
    Рабам не треба правди
    Потрібно їм ярмо.

    Дамо ми відсіч ворогу
    За долю всіх людей,
    Щоб в вільній Україні
    Ростить своїх дітей

    За волю, за свободу,
    За Крим, Луганськ, Донбас
    Ворога буде знищено,
    Залежить все від нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8863

    31 бер. 2022 р.
    Ирина Прокопюк
    Десятые сутки
    До свиданья родные, я пошёл воевать
    Ну как воевать, Вас защищать!
    Этот Гитлер воскресший захотел отобрать
    Наши жизни! Надежды! Родину! Мать!
    А вчера ещё было! Птицы летали..
    Мы в своей суете их не замечали
    А вчера ещё было! Мы о чём-то мечтали
    Грустили, смеялись. Нас не убивали!
    Ну что ты милая папа вернётся
    Он на твоей свадьбе ещё насмеётся
    Не плачь родная, ты не виновата
    Брату сказали : Иди убей брата!
    Прошу вас рошисты, остановитесь!
    На свыше приказы вы не ведитесь!
    Вчера ещё был я счастлив, свободен
    Но этому дьяволу я не угоден!
    Звонок телефона в полпервого ночи
    Сыночек ты как? Мне что-то не очень!
    Мамочка всё хорошо, ложусь уже спать
    Никто и не знал, что скоро вставать.
    И вот мы не спим десятые сутки!
    Мы молимся даже за ваших, ублюдки!
    Мы мира хотим! В чем мы виноваты?
    За что убивают нас ваши солдаты?
    Десятые сутки, десять тысяч солдат!
    Такому раскладку ваш хозяин не рад!
    Мы в гости вас ждали не с автоматом!
    За что умирают молодые ребята?
    Не убивайте нас! Остановитесь!
    А вы матеря за убийц помолитесь!
    Мы были вам братьями! Были мы рядом!
    А вы убиваете огненным градом!
    А вы по нам сверху "железными птицами"
    Он жаждет лишь смерти?!? Нам в пыль превратиться?!?
    Мы не просили вас: Помогите! Спасите!
    Ради Христа! Побыстрей уходите!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8864

    31 бер. 2022 р.
    Олександра Іванова
    Бій за незалежність
    В цю мить іде кривавий бій:
    В нас хочуть вкрасти незалежність.
    Війна наразі- це скінченність.
    Тим часом смерть мільйону мрій.

    Горять вогнем міста країни,
    Ховають сім‘Ї у дворах.
    Нема дитинства у дитини
    Та вбито мати на очах.

    Вмирають ті, хто мав би жити
    Ще рік, і два, і сорок п‘ять…
    Загинули маленькі діти,
    Їх матері так голосять,

    Що рвуться із душі ридання,
    Усюди чутно біль та плач.
    Прийшов на землю без питання
    Вже всоте проклятий палач.

    Хто тебе кликав, ти, скотино,
    В мою країну, у мій дім?
    Чи вирішив ти, московитий,
    Що я тебе зустріну в нім?

    Що буду рада, посміхнуся,
    Візьму в обійми, запрошу
    Додому, до своєї хати,
    Що хлібом-сіллю пригощу?

    Помри у пеклі в Україні,
    Потворо, і твоя душа
    Нехай горить у полумінні ,
    І мою душу потіша.

    Пробачення тобі не буде,
    Душа спокою не знайде,
    Прокльони будуть геть усюди,
    І смерть усюди віднайде.

    І виллються всі мої сльози,
    І згодом клятий біль пройде.
    Вмить зникнуть всі страшні загрози,
    Знов сонце високо зайде.

    Запахне веснами країна,
    В повітрі зникне запах крові,
    Ми відбудуємо руїни,
    Засієм ниви  волошкові.

    Там разом з нами синє небо,
    Щасливих, щирих  мрій безмежність.
    Там прапор наш, і гімн, і верба,
    І, звісно, наша незалежність.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8865

    27 лют. 2022 р.
    Ольга
    Тримайся, Україно!
    У вогні моя Країна,
    Плаче ненька Україна,
    Чути плач і крик душі
    Лізуть з "міром"  русиші.

    Хочуть нас від нас спасти
    І рассея - вража мати,
    Думала   що нас розірве,
    За два дні нас кине в прірву.

    Але не на тих напала,
    Ми пліч о пліч поруч стали.
    Той в молитві, той до зброї
    Не тягатись вам зі мною!

    Хоч країна в нас маленька
    Але в кожного в серденьку!
    А і ще, це так, щоб знали
    В поміч Бога ми призвали!!!

    І про це, я точно знаю,
    Бог своїх не залишає!!!
    Перемога неодмінно
    Прийде, Вільна Україно!!!

    Ну, а ти, як глянеш в очі?
    Ні не нам, а сину, дочці?
    Що казатимещ онуку
    "Коли зброю брав я в руки,

    То не знав куди іду,
    Думав скарба тум знайду."
    Що на це відповісти???
    Землю кров'ю оросив,

    Діток без батьків лишаєш,
    Що не будував ламаєш!!!
    Сором і ганьба тобі!!!
    На що все оце тобі???

    Ти тримайся, Україно,
    З нами Бог, Він не покине!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8866

    31 бер. 2022 р.
    Ольга
    Сирени
    Ніч була спокійна,
    Ніжна і красива.
    Настав тривожнній ранок...
    Сирени виють сильно...
    Спить дитина біля мати,
    Та очей ще не смикає
    І псалом хутчіш читає.
    Бога молить про життя
    Про кінцівку бою
    Бо набридло вже боятись
    Вона очікує вітбою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8867

    31 бер. 2022 р.
    Рубінчик Валерія
    Сломанный цветок
    2022 год..Война...Опять война...Бессмысленная, страшная и жестокая.
    Вой сирен.гул ракет, свист снарядов.
    Разрушенные города, сломанные судьбы, оборванные жизни...детские жизни...
    Неужели это кому-то нужно?
    2022 год....

    Сломанный цветок...

    Я включаю смартфон, а от туда
    Весело машет мне
    Голубоглазое чудо,
    Крича : "Я приеду к тебе!

    Ты помнишь,мне мяч обещала?
    Самый яркий...Самый большой!
    Ты же правда..  его мне  купишь,
    Чтобы вместе играть со мной?"

    Я купила, малыш, тебе мячик..
    И печеньки с конфетами  тоже...
    Только ты не приедешь, мой мальчик....
    Никогда не приедешь ты больше....

    Не запрыгнешь с разбегу на руки,
    Не обнимешь крепко меня.
    Как скучал, не прошепчешь на ухо....
    Никогда...совсем никогда.....

    Чей то сын хладнокровно. бездушно.
    Сбросил бомбу на твой родной дом.
    Проводив на войну равнодушно
    Его мать беззаботным спит сном.

    Незаметный осколок от бомбы
    Разыскал и убил тебя.
    На руках поседевшей вмиг мамы
    Что от горя рыдала, скорбя.

    За окном так же солнце светит,
    Поют птицы..цветут сады..
    А тебя больше нет на свете
    И твой смех не услышим мы.

    Что же чувствует мать убийцы?
    И гордится ли сыном своим?
    И как смотрит в детские лица,
    Сквозь войны долетающий дым....

    А что, если пришлют похоронку?
    Ну,  если что то вообще пришлют...
    Может,  всех убитых, в воронку
    Скинут и, закопав, уйдут.

    И, дожив до последнего вздоха,
    Будет счастлива ли она,
    Зная, что  отняла у ребёнка
    Право жить ЕЁ сына рука.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8868

    31 бер. 2022 р.
    Марина
    Зацветёт сирень
    Вы разделили жизнь на «до» и «после»,
    Пришли в наш дом, разрушив все вокруг.
    Вы нам чужды, никто не звал вас в гости
    Не братский вы народ и никакой не друг.
    Убийства невозможно оправдать
    Кто носит смерть, тот мир не обретёт.
    Желаю вам лишь так, как мы страдать,
    Но лишь спасать никто вас не придёт.
    Я не желаю зла, но верю в Высший суд,
    И знаю, что придёт тот день,
    Когда замкнётся этот адский круг,
    На гроб диктатора возложется сирень.
    Все кто причастен прокляты, увы,
    Ударная волна зацепит ваш народ.
    А в Украине вновь цветут цветы,
    Ещё чуть-чуть и нас Победа ждёт.
    Отстроены все будут города,
    Вернуться дети с мамами домой.
    А наша Слава будет навсегда.
    Свободе - да! Рашизм и смерть долой!
    Мы будем помнить, будем вспоминать
    И восхвалять героев в каждом нашем доме,
    А вас нам и не нужно проклинать,
    Вы демоны, рабы и навсегда изгои.
    И скоро зацветёт сирень,
    А гимн наш вновь услышит вся планета.
    И в этот день мы не проснемся от сирен,
    А встанем от счастливого «Победа!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8869

    31 бер. 2022 р.
    Катерина
    Без назви
    Во время новой эко-моды
    И толерантность когда тренд,
    Во времена полной свободы
    How can you break into our land?
    Когда вокруг звучат слова:
    Лад, peace, pokoj, la paz,
    Вы принесли слово война
    С страниц истории в дом наш.
    Когда мне снился мирный сон,
    В последний раз сладко спалось,
    Раздался телефонный звон
    И голос: "Катя, началось".
    Уже не спал никто в квартире,
    Гнилой войной разбужен Марс.
    Ракеты запускают в космос в мире,
    А вы их запустили в нас.
    Сегодня брат стреляет в брата,
    Ведь так сказал московский царь.
    Он превращает брата в ката,
    Окутывая юный разум в марь.
    Мы с вами разные народы:
    Наш голос важен, вам закрыли рот.
    Пришли освобождать нас от свободы,
    Лишая нас домов, удобств, красот?
    Пока кричат ваши соцсети,
    Что мы угроза, мы б напали,
    В моей стране погибли дети
    От вашей бомбы, твари...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8870

    29 бер. 2022 р.
    Ева Истр
    Кому это надо?
    Деревья шатают небо.
    Горят сухостои и души.
    Бегут мальчишки по полю,
    но вместо игрушек - ружья.

    Кричат и мечутся птицы,
    Дрожат в ужасе звери.
    Людей убивают люди…
    Не верю! Не верю! Не верю!

    Стреляют. Герои в окопах -
    знают в кого целить.
    А в детстве врагам тоже
    матери песни пели?

    Деревья вспороли небо.
    Из неба огонь градом!
    Стреляют мальчишки
    друг в друга… Так надо?

    Кому надо?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8871

    31 бер. 2022 р.
    Олександра Іванова
    Любов
    Країно моя, рідна мати.
    Мені шкода. В мене болить.
    В тебе стріляють ті гармати,
    Ракета ще одна летить.

    Ти сильна. Мужня. Ти-домівка
    Для українського народу.
    Ми переможемо, рідненька.
    Ми збережемо твою вроду.

    Твоя промова, очі сині,
    Волосся- золоте колосся.
    Твої пісні, мов солов’їні,
    Усюди мають відголосся.

    Моя душа реве від болю,
    Який завдав той клятий злодій.
    Ти сильна, ненько, як тополя.
    Потужна, як мільйон мелодій.

    Та прийде час- заплаче злодій.
    Розплата його не мине.
    І буде плач, і будуть сльози,
    Його весь Всесвіт прокляне.

    Ми переможемо, рідненька,
     Ми збережемо твою вроду.
    Бо ти для нас- єдина ненька,
    Для українського народу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8872

    31 бер. 2022 р.
    Софія
    Історія не у підручнику
    Війна прийшла до нас нежданно
    І за собою понесла
    Життя нащадків України -
    І їх любов , і почуття

    З Майдану смерті почалися
    Там помирали менші, старші
    Та разом ми сміліші стали
    І той режим перемогли

    І скоро знов країна мила
    І квітнуть стане, і співать
    І знову діти України
    Під мирним небом будуть спать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8873

    31 бер. 2022 р.
    Ася Осінцева
    І знову війна, знову на світанку.
    Ніколи не забути нам того лютневого ранку,
    Кожен прокинувся від дзвінка, повідомлення або вибуху.
    Ступор, перепитую… почалась війна на світанку.
    Харків…? ХАРКІВ! Дзвонити щодуху.

    Вціліли, бомбили поруч вишку, живі.
    А далі стрічка, нескінченні новини.
    О сьомій (так пізно) думки, а друзі цілі?
    Смс, потім дзвінок, в дорозі вже дві години.

    В цей день усі зрозуміли, хто в кого на якому місці,
    В яку чергу тобі написали?
    Ще годину в інстаграмній стрічці,
    У сторіз читаеш, як ранкову війну зустрічали.

    О дев’ятій був.. мав бути екзамен,
    Заради нього ми приїхали вчора вночі.
    Співпадінню вдячні не називаючи імен,
    Мовчки гортали новини наступні години дві.

    Іскра! Потрібна готівка і ліки купити,
    З дому вишли десь опівдні,
    Черги. Немов на розділі «союз» відкрили підручники,
    Тоді зрозуміли реалії війні.

    В черзі була своя атмосфера,
    Дзвінки, переказ новин, страх невідомості,
    А в середні душа, як натягнута струна,
    Саме вона придавала тоді мужності.

    В той день не було ігнорованих повідомлень,
    Більше не буде телефону на «без звуку» ніколи в житті.
    Знаю, що всі згадали в цей день –
    Що останнє я сказав до війни?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8874

    31 бер. 2022 р.
    Ася Осінцева
    Не надо нас ТАК спасать
    Здесь родился Шевченко, Булгаков,
    А теперь тут русские танки.
    Тут була Київська Русь,
    До вас, кияни, думками несусь.

    Мені болить за наші міста,
    Осточертела эта война.
    Фашисты напали в четыре утра,
    В пять, полетели ракеты Путина.

    Моя країна у вогні, і ночі, і дні.
    Знайомих вбивають ці кляті москалі.
    Решила сейчас на двух языках написать,
    Чтоб русским сказать – не надо нас ТАК спасать.

    Якщо порятунок у вас – куля,
    То ловите себе, обвал рубля.
    Ми пам’ятаємо фразу «Ніхто не забутий – ніщо не забуте»
    І вас ми ненавидимо, за обстріли градом людей.

    Вже незчисленні ті кляті дні,
    Люди в метро, земля у вогні.
    Від Львова до Харкова, ми разом,
    А вам для трупов не хватит камазов.

    Я слышу сирену и сердце сжимает,
    А где-то в подвале, ребенок рыдает.
    Ми українці, навіть зараз вірим в дива,
    Вірим та колотимо смачні коктейлі Молотова.

    Ми зустрінимо вас, «рідненькі»,
    Не «хлібом-сіллю», а позакривавши вам «зєнькі».
    И мы уже не скажем «Мир вашему праху»,
    А просто: «Русский военный корабль иди НАХУЙ!».

    Украина – это бесстрашные люди,
    Смелые до самой своей сути.
    Вони зупиняють танки тілами,
    У війні єднаються всіма містами.

    Даже гопники здесь не «зассут»
    Отожмут танк, БТР для наших ЗСУ.
    А «найбільша» армія світу,
    Здається в полон, підмочивши труси.

    В українському словнику, нове слово «РАШИСТ»,
    Той, хто вбиває, бомбить і стріляє – російський фашист.
    Это моя родная земля, власть которую выбирала Я,
    Я могу говорить на русском, но уже НЕТ желания.

    На сотні років вас будуть клеймити,
    За те, що ви «русские» вас будуть ганьбиди.
    Соромтеся влади, національності, тиші,
    Не відмиєтесь, навіть якщо будете «найчистіші».

    Ви не замолите ваших гріхів до віку,
    Ніж війна, немає страшнішого гріху.
    Ми заповіт більше не пишемо,
    Взяли гвинтівку та Javelin і на вулиці вийшли ми.

    Ніколи більше ми не будемо братами,
    Адже ви вбивали нас ночами і днями.
    Ми вже не знаємо що за день тижня, знаємо що четвертий.
    Ми єдині, хоч і прапор роздертий.

    Наших людей вам не перемогти,
    Ми вже більше не боїмося війни.
    За вас йдуть в бій чеченці та курсанти,
    А в нас вже десятеро на варті.

    А ви ще думаєте, що нас рятують?
    Схаменіться сліпці, тут рашисти лютують.
    Дитячий садок, онко-лікарня та школа,
    Все це нищать снаряди града і шторма.

    Весь цивілізований світ вас блокує,
    США і Європа вас від себе ізолює.
    Прокиньтеся, ви здатні це зупинити.
    Не бійтеся, як і ми в 14-му, на вулиці вийти.

    Я пишаюся, що я Українка, це моя Україна,
    Сирени змовкнуть, почнеться етап будівництва.
    Усі наші, хто помер на НАШІЙ землі,
    Мир вам і слава, з вами летять журавлі.

    Від нині почувши гімн України,
    Знайте, ми ті хто не зігнули у рабстві спини.
    Згуртувались усі: і великі, і малі,
    Весь світ вже кричить «ДОСИТЬ ВІЙНИ».

    Людям країни вже набридла ця схованка,
    Тому закінчу переробивши слова Шевченка:
    Хай лани широкополі, і Дніпро, і кручі,
    Стануть вам поперек горла, москалі їбучі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8875

    31 бер. 2022 р.
    Ася Осінцева
    Від чекавших
    Дуже прошу, ти до мене повернись.
    Знаю, ти сміливо йдеш у бій,
    Тільки-но тепліше одягнись
    І благаю, повернись живий.

    Пишу тобі і відправляю фото, посміхнись.
    Нам тут кажуть – за місяць-другий перемога,
    Я вірю і прошу, вже після перемоги повернись,
    Щоб наші діти не чули вислів «повітряна тривога».

    Вже в перший день у бій ви ринулись,
    Ви гідно і не зламано захищаєте кордони.
    Поки матері, доньки й дружини благають «повернись»,
    Ви так гідно кажете «одразу після перемоги».

    У нас в країні ніхто не втомиться чекати,
    Адже в рабстві не хочемо зігнутись.
    До останнього ковтку повітря надію будемо плекати
    І любих будемо благати повернутись.

    Ти тільки повернись,
    Я дуже те чекаю.
    Щоб всі наші мрії збулись,
    Усвідом, як сильно тебе я кохаю.

    Я буду чекати тієї щасливої години,
    Щоб назустріч вибігти, лиш встигнув одягтись.
    Просто знай, я щодня… НІ, щохвилини,
    Бога благаю «скоріш повернись».

    Тут в тилу, як можу допомагаю
    Тебе попрошу про смішне, вночі наснись.
    А я поки волонтерку на фронт позбираю
    І як тільки буде перемога повернись.

    Вже зійде, і сніг, і дощ, і перші грози,
    Ти по сильніше за ворога візьмись.
    До біса, ті кляті політичні прогнози,
    Ти переможи і ПОВЕРНИСЬ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8876

    31 бер. 2022 р.
    Мирослава Маркіяненко
    У кожній жилі
    В когось вона у кишені ,
    в когось вона у вірі .
    В когось у телефоні ,
    когось вона бере у обійми.
    Когось назавжди в любові схоронить .
    В когось лишилась осколками в тілі.
    І майже у кожного в серці,
    та обов'язково у кожній жилі .

    У кожній жилі , у кожній вені
    де закипає кров ,
    де на серці рубець означає досвід.
    У кожного з нас цей рубець ,
    у когось він ниє,
     у когось расплати просить ,
    у когось відкрита рана ,
     а хтось істікає кровью ...
    І буде за то розплата.
    І буде розплата скора.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8877

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Не братські народи
    Скільки триває ця війна?
    8 років, три дні чи все ж вічність...
    І не має їй краю кінця,
    Адже "брат" наш потвора й негідник!

    Скільки раз ми казали, що ні,
    Ви не браття нам, ні, не слов'яни!
    Різні ми, і завжди вороги.
    Хоч і бути дружніми ви обіцяли.

    Та не стати нам пліч о плече,
    Не пити з однієї чашки ніколи.
    Не пробачимо вам оце все:
    Ракети, танки, голодомори...

    Смерті солдатів, жінок, малюків,
    Ненароджених паростків людства.
    І стареньких бабусь й дідусів
    І відчайдушних оборонців.

    "Ніколи знову" казали ви.
    Повторили все ж прям по канону.
    Наче дістали з шухляди сценарій старий
    І не змінили в ньому нічого.

    Буква "z" тепер на ваших плечах,
    А в серці німа порожнеча...
    Скільки вже полягло в наших містах
    "Спасітєлєй і визволєнцев"?

    Врятували хоча б одного?
    Може дякую від нас почули?
    Ні? Отож і воно.
    Бо не кликали вас ми ніколи!

    Так помріть же всі ті, хто сюди
    причалапав їх хворої рашки.
    Ми тут, щоб перемогти
    І відстояти право на щастя!

    Мир і спокій, ось що буде тут,
    Як тільки танк останній запалає.
    Ми відбудуємо знову нову
    Найгарнішу і найкращу державу!

    Українці-це сильний народ,
    Вільна нація, ми-незалежні.
    То ж окупанте, здавайся в полон.
    Це найкраща можливість для тебе

    Або ж ні, краще все-таки смерть,
    так простіше.
    Не буде причини визнавати себе не "молодцем",
    А вбивцею невинної дитини.

    Камінь з душі не зніме ніхто,
    І кров на руках не засохне.
    Це прокляття роду всього
    На все ваше подальше майбутнє
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8878

    31 бер. 2022 р.
    Юрий)))
    ФЛАНГ  Херсон
    Ти стоїш на своєму флангу,
    Ти стоїш і тримаєш удари,
    Бережи тебе Боже синку
    Від снарядів тупої скотиняки.

    Супротивник не зможе нас  подолати
    З перших раундах вiн проiграв вiйну в Украiнi,
    А захоплені їхні солдати
    Пацани в молодому віці.

    З різних напрямків б'є і плюється,
    Піна з рота шумує від сказу,
    Провокуй, нехай собі б'ється,
    Треба виснажити цюю заразу.

    Ухилися вiд оркiв , та атакуй  ix кожен танк,бтр чи "машину "в Украiнi
    В молоко xай оркi стріляють в мішені,
    Наступають на свої же міни,
    А ти силу збирай у сердці.

    Вже середина бою минула,
    Секундант надає настанови,
    Він все бачить де боляче було,
    Також бачить де було чудово.

    Ось тепер треба вдарити жорстко ,
    Крос на зустрiч в Херсон ослободити ,
    оборону  держать ЗСУ,  на всi стo!
    До Криму мерзоту відбити.
    Боже ти борониш усю Україну та ЗСУ в нашему життi вiчно !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8879

    31 бер. 2022 р.
    яковенко нина степановна
    стихи о войне
    Не радуется весне ни человек, ни фауна, ни флора                                                                                           Обиженно природа взирает на людей                                                                                                                      И с робостью мы ходим по подворью,                                                                              Напрягшись от вытья сирен.                                                                                                   Качает ветер серо-голые аллеи                                                                                         А небо розовым покрылось от зари                                                                               И с каждым уходящим днем  Украина нам милее.                                                    Врага изгоним ! В войне мы победим!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8880

    31 бер. 2022 р.
    Рубінчик Валерія
    Очнитесь!
    Вы все,кто кричит в поддержку войны,
    Все! Как один  - убийцы!
    Словно ослепшие, злые псы,
    Утратившие свои лица.

    Вы же не лю-ди! Вы хуже гиен,
    Хуже голодных удавов.
    Вас не волнует ничто, кроме сцен
    И грязи с телеэкранов?

    Вам лишь бы кусок побольше урвать.
    Своё показать превосходство!
    Вы кто, чтобы жизнь у людей отнимать?
    И что в мире вам не живётся?

    Как можете вы и кто право вам дал
    Решать, как нам жить,во что верить?
    И кто в Украину, скажите, вас звал?
    Вам что, больше нечего делать?

    Ну ладно, на наших детей вам плевать..
    Так вы хоть своих пожалейте!
    За что им, скажите, за что погибать?
    Зачем им желаете смерти?

    Вы разве растили детей для войны?
    Судьбы им такой хотели?
    Забыли, как первые ждали шаги...
    Как им колыбельные пели?

    И что? Неужели душа не болит?
    Едите и спите спокойно?
    И что там у вас вместо сердца стучит?
    Неужто ни капли не больно?

    На эти вопросы ответьте себе,
    Детям своим и любимым....
    Они на чужой погибают земле,
    Поверив призывам фальшивым.

    Очнитесь! Ведь нету страшнее беды,
    Чем наши погибшие дети.
    Они ведь достойны другой судьбы...
    ЖИЗНИ... ЛЮБВИ Но не СМЕРТИ!!!
    ОЧНИТЕСЬ!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8881

    31 бер. 2022 р.
    Ольга Куркіна
    Без назви
    Немає в світі благородних битв,
    Щасливих переможців не буває, Немає в світі благородних
    Є тільки ночі страху і молитв-
    Кому? Куди? - ніхто ніде не знає.

    Куди не йду,за мною дзвін глухий,
    Важка похмура хмара наступає,
     Гуде на горизонті буревій-
    Від них нікому прихистку немає.

    З'явилась тінь у барвах весняних
    І розповзлася плямою бридкою:
    Хіба весни не вистачить на всіх
    Що йдуть вони за весною чужою?

    Усі кордони розітре земля
    І квіти зацвітуть на полі бою
    Затихне вітер, розквітуть поля
    Не нашою, далекою весною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8882

    31 бер. 2022 р.
    Ольга Свиридюк
    Рідна наша, Україно!
    Рідна наша, Україно!
    Тобі боляче? Так, ми знаємо.
    Ми ніколи тебе не покинемо
    Хоч від болю та страху «лаємо».

    Тебе ламають, руйнують щоденно,
    На руках помирають діти…
    На домівки розбиті дивитись страшенно,
    Але ж ми не будемо склавши руки сидіти.

    Ми країна могутня та сильна!
    Нас бажали зламати одразу.
    Та мета на цей час в українців спільна,
    Вгамувати назавжди російську «заразу».

    В нас все вийде та ми переможемо
    В цій страшній та підлій війні!
    Кровопролитників всіх ми навічно «положем».
    Всі разом заспіваємо переможні пісні.

    І якщо всі країни раніше питали:
    «Де ж знаходиться Україна?».
    То тепер звідусюд будемо чути лише - БРАВО
    Та - Слава Україні! Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8883

    31 бер. 2022 р.
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    145 не прожитих життів.
    145 наскрізних дір у серці.
    145 невинних дітлахів.
    145, але, нажаль, ще більше...
    145 - не скажуть більше "мамо".
    145 найтяжчих наших втрат.
    145 у кого так нахабно
    Стріляв ваш кат.

    145 страшних смертей,
    145 застиглих доль,
    145 скалічених сімей.
    145 могил у чистім полі.

    145 - яке страшне число,
    Червоним маком розцвіло.

    Хай весь наш біль,
    помножиться на вічність.
    І смерчем пролетить
    над "рускім міром".
    До кожного рука наша дістане.
    Ще наша кров
    потопом вашим стане!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8884

    31 бер. 2022 р.
    Яковенко Нина Степановна
    Плач неба
    Плачет небо, сжавшись над землею                                                                      Кровью залита земля                                                                                                            Нынче этой мартовской порою                                                                                       Огорчен весь мир и душа моя.                                                                                        Ох,несладко, братья, нам придется                                                                                      Разгребать последствия войны                                                                                     Диким громким эхом  с болью  отзовется                                                             В сердце нашем вся чудовищность ,,чумы,,                                                                                                             Солнце светит робко над землею                                                                           Прячется с испугом в облака                                                                                  Мир, объятый неправедной войною                                                                   Посрамлен ,наверняка   в веках!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8885

    31 бер. 2022 р.
    Олена
    А у вас Війна прийшла?
    А у нас Весна прийшла!
    А у вас?
    Прилетіли в нас Граки.
    Прилетіли ........"Гради".
    А у нас Міста бомблять!
    А у вас?
    А у вас Війна прийшла?
    А у вас Біда...прийшла?
    Прилетіла .......Правда?
    А у нас Весна прийшла!
    Розмінуєм всі ..... Поля
    І засієм ...........Миром!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8886

    31 бер. 2022 р.
    Євген
    Кімната перевзування
    Кімната перевзування

    :Якщо війна у нас почнеться, що ви будете казати?
    :"Без сумніву, за вас одразу встане НАТО."
    :Війна триває, гинуть діти, гинуть і солдати.
    :"Ми глибоко стурбовані" - вони змогли сказати.

    :Британія, ви наш гарант, росія йде в захвати,
    :"Ми не повинні вас спасати, - вам допоможе НАТО".
    :ЄС, москва сюди летить, ми будем зустрічати,
    :Для цього нам потрібно небо закривати!

    :Небо не закриємо, хіба що ви самі,
    :Але ви обіцяли, ви же не малі
    :Ми можемо підтримкою вам зброю постачати,
    :А раніше говорили що з нею будете стояти...

    :Він обирає позу щоб занепокоювати,
    :"Угорщина, ви наш сусід, молю, допомагати",
    :Ми відповідь чекали, падали солдати,
    :"- Вибачай нас, Україна, газ треба зберігати".

    "ООН, ви створені щоб ДСВ не повторяти!"
    :Ми тут безсилі, люба сестро, так що тримай гаранти.
    :"Білорусь, ви справді хочете на Київ нападати?"
    :- Вибач, матінко Вкраїна, не дали обирати.

    І так зажурена держава залишилась одною,
    Ображена на світ, на НАТО, та на росію злою.
    За місяць тяжкої війни змогли ми доказати,
    Що наші люди сильні самі, їм не потрібне НАТО.

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8887

    31 бер. 2022 р.
    Анна
    24.02.22
    Дедушка, ты не поверишь!
    Но вот сегодня в пять утра
    Услышала я взрыв ракеты
    И страшно стало, как никогда

    Дедушка, ты не поверишь!
    Ведь это были русские войска.
    Бомбили Киев, как когда то,
    Но ведь сейчас не те-же времена...

    Не те враги, а наши "братья",
    С которыми ты воевал тогда.
    Пришли спасать нас от нацистов...
    А где они??? Вы лучше посмотрите в заркала!

    Дедушка, я знаю ты поймешь
    Ту боль, что у меня в душе.
    Когда потеря наших близких
    Становится кошмаром в голове.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8888

    31 бер. 2022 р.
    Дарія
    Сумасшедший государь или Уничтожитель великой страны
    Столь прекрасна
    И столь опасна правда,
    И правда в том что
    У нас в стране идёт война.

    Столь сильный
    И могучий государь,
    Пал ниц,
    И потонул в пучине лжи.

    Бессильный был он
    Перед правдой от народа,
    Не верили тот народ
    В красивую, но все же лошь,

    Царь тот могучий
    Стал с ума сходить,
    Скрывшись отовсех
    В своей железной клетке,

    А народ стучится в двери,
    Хочет правду знать.
    Не уж их царь,
    Решил народу лгать?

    И погубил он всю страну свою,
    Своим желанием страшным,
    Сгубил жизни людей невинных,
    И дав позор который уж никем не смыть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8889

    31 бер. 2022 р.
    Валерія Кудлай
    Сину мій
    Сину мій ! Не віддам ,не лишу, не покину!
    У молитвах ідуть усі ночі...
    Я тримаю в руках своїх руцю дитини,
    Лишень сяють нехай її очі!..

    Мій синочку ,соколе, моє янголятко,
    Нехай віра осяє твій шлях,
    А для мами ти завше солодке малятко,
    Що тримала колись на руках.

    Мама поруч з тобою, іди ,притулися  ,
    Он лелеки додому вертають...
    Ой, малесенький мій ,мамі ти посміхнися ,
    Хай всі біди тебе оминають!

    Ми усе подолаєм, тобі обіцяю!
    Лише сину мій , не забувай ,
    Те , що в серці калиновим цвітом палає -
    Батьківщиною ти називай!

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8890

    31 бер. 2022 р.
    Валерія Кудлай
    Птаха
    Якби ж я стала птахою,
    З могутньою та силою,
    То перше ,що зробила б я -
    Закрила неньку крилами!

    Широкими і сильними,
    Міцними , волошковими,
    Щоб всі були ми вільними ,
    Живими і здоровими!

    Сховала б небо чистеє,
    Що є над Україною.
    Допоможи Пречистая,
    Схилися над дитиною!

    "Закрийте небо! Поможіть!"...
    Ми КРИЧИМО - не квапляться...
    Для них лише це просто мить-
    ...В нас поминальні правляться...

    Якби ж була крилатою!
    Якби ж була ...якби....
    Хай совість буде платою
    Хто міг і не зробив!..

    9.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8891

    31 бер. 2022 р.
    Соловйов Гліб
    Перемога
    Смерть і війна, численні руйнування,
    А світ увесь завмер, пасивно споглядає,
    Чому воюють люди?
    Хто відповість на це?
    Це путінська агресія
    Свій « руський мір» несе
    Лише наші українці
    Скидають із себе кайдани ординські
    Через терни й перелоги
    Мужньо йдем до ПЕРЕМОГИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8892

    31 бер. 2022 р.
    Яковенко Нина Степановна
    стихи о войне
    Разве можно простить слезы,кровь, разрушения ?                                         Всю безумную ярость врагов                                                                                    Брат на брата пошел, - одно возмущение                                                              Гибнет нация : славянский народ !                                                                             Не понять нам безудержной силы ,                                                                                Что толкает на гибель сынов                                                                                         Где же честность твоя , Россия ?                                                                                   Посрамленная прахом веков.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8893

    31 бер. 2022 р.
    Петрова Аліса
    Серцебиття України
    Серцебиття України
    Серце моє б'ється все сильніше й сильніше,
    Сила моя все міцніша й міцніша,
    Сльози мої все ллються і ллються,
    Серця кожного українця невтомно б'ються.
    Але це сльози радості, світла й добра,
    Сльози кожного – національна  душа.
    Міцнішає сила наша сердечна,
    Й душа українця - немов безкінечна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8894

    31 бер. 2022 р.
    Валерія Кудлай
    Колискова
    Не тримаю в руках своїх зборю,
    Але я заспіваю пісню.
    Ти послухай мою колискову,
    Солдате безчесний ...російський .

    Я так гарно тобі заспіваю ,
    Що заснеш ти навіки в полі!
    Спи ,лягай ,баю-баю-баю ,
    А я руки складу твої долі!

    Моя пісня приспить тебе, кате ,
    Ти прийшов ,зруйнував чужі долі,
    Поки  буду я пісню співати -
    Ти помреш у пекельному колі!
    Спи!
     06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8895

    31 бер. 2022 р.
    Валерія Кудлай
    Сиві очі
    Ви бачили таке, щоб посивіли очі?..
    Щоб дні летіли птахою, а скрізь снували ночі…
    Щоб сльози материнськії - мов випив хтось до дна…
    Я бачила, відколи прийшла до нас війна!..

    Прийшла і не спиталася: де правда, а де - ні,
    І вже такеє сталося... Країна у вогні!..
    Лежить в окопі пташечка, налякана душа -
    Хлопчина, бідолашечка, дитинство залиша…

    Сивіють очі! Господи! В них блиск той гасне
     геть!
    Немов фігурки воскові збирає в кошик смерть…
    Скоріше б все скінчилося… Вернулися живі!!!
    А очі їх дивилися яскраві, мирні сни…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8896

    31 бер. 2022 р.
    Руслана
    Без назви
    На моїй землі ревуть гармати.
    Там душею я завжди.
    Там солдат біжить з автоматом,
    Захищаючи землі свої.

    Я молюся за тебе, солдате,
    Щоб не впав ти в страшному бою,
    Щоб не плакали батько й мати
    За рідну дитину свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8897

    31 бер. 2022 р.
    Анастасія
    Минув поганий рік
    Пишу тоді, коли болить,
    Коли всередині палає,
    Минув поганий рік,
    А на разі, не такий він і поганий.

    Вже пройшло сімнадцять днів,
    Сімнадцятий минало!
    За вікном усе горить,
    За вікном усе палає..

    Ми збережемо все і всюди,
    Ми вб’ємо за наших дітлахів,
    За що їм це, скажіть ви, суки?
    За що відібрали янголів?

    Ми не забудемо, не пробачимо,
    Ми пам'ятатимо завжди!
    Ми відбудуємо, ми встанемо,
    А ви, - загинете, на нашій Землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8898

    31 бер. 2022 р.
    Орина
    Без назви
    Тікають у даль, в край забуття
    Нашпиговане мінами місто, дарма.
    Окуповане серце розтріскане в щент.
    Життя- поле битви, як леза кінець.
    Хиткою ходою за свободу ідуть.
    Затягують бинт, а рани гніють
    Фізичне можливо, духовне уже
    А смерть неминуча, тільки час недоречний.

    Мій дух, моя воля. Незламні ніяк, а ти моя доле і моя земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8899

    31 бер. 2022 р.
    Юлія Селіхова
    Прийшла біда...
    Прийшла біда у нашу Україну,
    Сльозами, кров’ю зрошена вона,
    Тут гинуть люди, з пам’яток руїни,
    Навіщо і за що така у нас біда?
    Ми ворога до себе не просили,
    Ми волю любимо, своєю мрією живем,
    З козацьким духом, єдністю щосили
    Боротись будем і країну збережем.
    Ми молимось за кожного солдата,
    За сина, батька, друга, брата,
    Ми - моноліт, ми - глиба, ми - одна сім’я,
    За нами перемога, правда і рідна земля.
    Піднявсь народ, він бореться, плече в плече стоїть,
    Відродимо, піднімемо державу із руїни,
    До Перемоги час невпинно так біжить,
    Незламні ми, ми переможем неодмінно,
    І будем, будем непереможеними жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8900

    31 бер. 2022 р.
    Ніна Третяк
    ВІДЧУТТЯ
    Весніє. Тепліє. Душа полотніє в тривозі.
    І крає, мов лезо, гірке і терпке відчуття :
    Не скривдити б пам'ять. Не зрадити  напівдорозі
    Все те, що далось дорогою ціною життя!

    Вже крові пролито-могутній Дніпро напоїти!
    Горнило війни пожирає найкращих щодня.
    З напівперемогою, як нам по совісті жити?
    Це, як напівправда-по суті солодка брехня!

    З напівперемогою-ворог сміється на кутні. Готує реванш і наточує справно ножі...
    З напівперемогою, як нам дивитись в майбутнє,
    Якщо поступитись, віддати свої рубежі?!

    ... Весніє так стрімко і так відчайдушно тепліє.
    Природа жадає людей обігріти теплом.
    Посіяти зернятка миру, добра і надії,
    Бо животворяще завжди торжествує над злом.

    Розвіює вітер сумнівні думки і тривоги.
    Бо ми- з України і стрій наш - міцний моноліт.
    І кожен наш крок наближає святу Перемогу.
    Через Україну настане оновлений світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8901

    31 бер. 2022 р.
    Богдан
    Російська мати
    Російська мати, будь ти проклята
    Ти народила вбивцю і ґвалтівника
    Твій синуля мародер сьогрдні вмер
    Але путін тобі каже що нема потєрь

    Твоє лоно нехай заповнять черв‘яки
    Краще вони ніж майбутні строковики
    Хай болячка з‘їсть твоє свиняче тіло
    Щоб курва ти знову гівно не народила

    Російська мати, для путіна ти інкубатор
    Але ти цього не збагнеш бо ти лиш вата
    Іди і забери свого гніючого байстрюка
    Він лежить у багні з повним ротом піска.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8902

    31 бер. 2022 р.
    Ірина Руденко
    Без назви
    Я до біса погано сплю і сварюся матом,
    У моєму місті – черги до військкоматів,
    На вокзалі обличчя втомлені та тривожні,
    Хтось питає: «А де тут погрітись можна?»

    У шкільному спортзалі плетуть маскувальну сітку,
    На дахах будинків шукають ворожі мітки.
    Зовні начебто все звичайно і сонце сяє,
    Та куди прилетіли ракети – тут кожен знає.

    Нам не страшно, ні. Нам зовсім не страшно.
    Ми готові битися з ворогом врукопашну,
    На балконах – банки з помідорами й огірками,
    Ми готові роздерти вас голими руками.

    Вам віділлються наші сльози, усі до краплини,
    Ваші діти питатимуть в Бога «за що?» щохвилини.
    Наші землі з заходу, сходу, півночі й півдня
    Стануть вічним прокляттям на всі ваші покоління.

    Ми відродимось, відбудуємось, оживемо.
    Наша пісня линутиме в чисте, блакитне небо,
    Нам поля всміхатимуться золотавим колоссям,
    І ліси звучатимуть пташиним багатоголоссям.

    Я із цими думками під сирени вкладаюся спати,
    Дякуючи всім, хто боронить, з вірою в переможну дату!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8903

    31 бер. 2022 р.
    Ксенія
    Кайдани
    чи ладна я зробити крок
    чи це і буде мій життя урок
    вперед дивлюся у найкраще
    але лиш залишки вогню я бачу

    хто поверне все на місця?
    хто відбудує пам'ятки митця?
    не ладен той, хто це покинув
    він знав усе, спасав себе

    збудував він світ на свій лад,
    щоб не знав ніхто його вад
    скільки правдою будуть торгувати?
    скільки будуть ще її купляти?

    живите як кріпаки в кайданах
    володар скаже йти й претесь
    ви тут ніхто, ви - чужаки
    на вас повісять інші кайдани

    кайдани вільних, волелюбних,
    від ненависті палаючих осіб,
    яких позбавили дахів і дому,
    яких розкидало по світу всьому

    чи зустрінуться всі знову?
    чи зберуться біля дому?
    ні, ніколи вже!
    давно стоять могили тих,
    кого чекали на обід…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8904

    31 бер. 2022 р.
    Батанцева Тетяна
    Українська діва
    Марія вкриває тіла, та зупинившись, дивиться в небо

    тихо між зорями
    тільки небесний пил.

    Марії це небо як дім, як крів.
    Марія із інших дів
    Дів, що не плачуть у сховищах
    Дів, що беруть автомат
    Марія вже знає, хто друг, а хто клятий кат

    тихо між зорями
    ніхто вже не йде назад

    у вікнах дірки, у вікнах немає скла
    там пустота
    запах під'їздів стерто немов росу
    Марія знає, хто розпочав війну
    шепіт молитви ллється сухими вустами

    Марія колись востане

    Лють її буде міцна, і не зупинившись, Марія не гляне в небо
    воно буде чорно-червоним
    запиленим, хмарно-синім

    Марія народить нового воїна
    Марія народить сина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8905

    31 бер. 2022 р.
    Адріана Яремчук
    Люди-світлячки
    Війна оголює одних із гідності,
    В той час як інших — з їх облуди.
    І серед болю, темноти і підлості
    Мов світлячки — правдиві Люди.
    Війна — це час, коли межа добра і зла
    Водночас гостра і така затерта.
    Коли у деяких на показ доброта,
    Яка всередині насправді мертва.
    Коли герой — це той, від кого не чекав
    Самопожертви й серця на долоні.
    Можливо цей герой і сам себе не знав,
    І кожен з нас в ці дні пізнав таких героїв.
    Я вірю, в світі вистачить добра,
    Щоб несусвітнє зло нарешті подолати.
    А ті, у кого доброти не було і нема,
    Чи матимуть сміливість в цім собі признатись?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8906

    31 бер. 2022 р.
    Адріана Яремчук
    Шапка Мономаха
    Вождь — смерть — мавзолей.
    Мавзолей — культ — новий цар.
    Непрожиті життя безневинних людей.
    Супостата знайде байрактар.

    Мавзолей — земля — прах.
    Прах — чорноземи  — сонях.
    Шапка, якою володів Мономах,
    Повернеться у київське лоно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8907

    31 бер. 2022 р.
    ВЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    БОГ РОЗСУДИТЬ
    Смерть не обирає -
    Праведник чи грішний
    І цілує в губи
    Пристрасно і ніжно.

    І нема різниці
    Жінці тій з косою,
    Буде це в Бердянську,
    Сумах чи Херсоні.

    Світяться у небі
    Зорі невмирущі,
    А до них несуться
    З поля бою душі.

    І десь там високо
    Йдуть на суд до Бога,
    Де одним - до пекла,
    Іншим - в рай дорога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8908

    31 бер. 2022 р.
    Галина Яструбецька
    Без назви
    у цієї весни
    загострені тіні вилиці
    бог
    крізь небо прострелене дивиться –
    певно землю так видно ліпше і
    як
    горлом ідуть вірші
    як
    тіла підпливають багряно
    під самісінькі врата раю
    половина саду цвіте
    половина ще догорає
    зайві
    боже
    петрові ключі –
    рай нарозхрист
    і вдень
    і вночі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8909

    31 бер. 2022 р.
    Ілля Олександрович Коваленко
    Без назви
    Розквітне ще Вкраїна наша,
    Трава зелена та квітки!
    Розвалиться вонюча раша,
    Плішивий вас загнав в тіски!

    Там холуї замість народу -
    Нащадки темної орди.
    А ми єдині, як ніколи,
    Ми вільні люди, не раби!

    Ми сто відсотків переможем
    Та й повернемо Крим й Донбас!
    Китай вам вже не допоможе -
    Розвал чекає вас й колапс!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8910

    31 бер. 2022 р.
    Поліна
    Мы наверно смирились уже
    Я взглянула в окно, а там пусто
    Так же пусто как в нашей душе
    Мы смирились уже с этим чувством
    Да! Наверно смирились уже...

    Сколько боли, эмоций и страха
    Мы успели уже испытать
    Русский корабль, иди уже нахуй!
    Ведь пора бы всем русским понять...

    ...мы за землю родную погибнем
    Территории наши вернём
    Сколько б вы не бомбили по мирным
    Вам всегда по пути с кораблём
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8911

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія
    Не плач
    Не плач моя люба,не плач моя мила
    Не плач моя рідна,моя Україна!
    Руйнують і б'ють,стріляють і палять,
    Поля твої топчуть і землю паганять.
    І чорними крилами ворони машуть,
    Нам сонце закрили і небо не бачим.
    Я Бога молю  і вірю всім серцем,
    Що  соколи наші відб'ють свою землю.
    Над житом відкриється небо блакитне
    І висохнуть сльози усі до краплини.
    Як роси на сонці  уйдуть вороженьки .
    Усміхнене буде моя люба Ненька!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8912

    31 бер. 2022 р.
    Федір Федько
    Жахіття
    Знаєте, що є насправді суцільним жахіттям для ворога?
    Факт, що незрілі, не воїни Франклінів тьотці на підкуп
    Дати готові та молять сльозами: "Візьміть, хочу орковим
    Крові багном малювати Червоної площі розмітку".

    Діти в автобусах з Марику до расєянського булінгу:
    "Ми пабєділі, бєзродний, нацисти тєбє не памогут!"
    Їдуть назустріч знущанням у славу величного Путіна,
    "Дон" ем-чотири - як Стікс, той автобус - як човен Харона.

    Діти, яких хтиві свині зламали назавжди всередині.
    Діти дітей та свиней, існування яких не бажали.
    Дєд визвалітєля виє у райских садах під смереками -
    Стадо онуків зігзагом прямує нацистів стежками.

    Тиші хвилина сиреновим реготом знову перервана.
    Зараз тусуються підлітки не в АТБ - в коридорах.
    Тренди змінились, у чатах не бачно "а може, зарейвимо?" -
    Тільки репости, неначе відлуння нових повідомлень.

    Ті, хто лишився, під саунди вибухів кажуть: прорвмось ми!
    Ті, хто зумів врятуватись, вбивають себе, що не вмерли.
    Ті, хто воюють, годують країну кривавими мемами.
    Ми сміємося. Ті меми в майбутньому - наші химери.

    Роки притуплять ці спогади, лиш перемога залишиться.
    Інколи буде буде боліти, бо справи звичайні, буденні
    З часом поступляться болю та згадкою скривляться вилиці
    Про поховання дитини із матірю в подвір'ї Ірпені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8913

    31 бер. 2022 р.
    Cтець Михайло Георгійович
    ДВАДЦЯТЬ ЧЕТВЕРТЕ ЛЮТОГО
    Лютого двадцять четверте,
    Годинник показує "5"
    Спить Україна, та голос шепче:
    "Пора тобі, ненько, вставать.
                             Вдарили вражі ракети,
                             За ними колони ідуть-
                             Танки, машини, "гради", гармати,
                             Свій "русский мир" нам несуть.
    Їдуть вони так зухвало,
    В Києві ж скоро парад.
    З хлібом і сіллю, начебто радо
    Люди їх мають стрічать...
                              Та наші хлопці не спали,
                               Снарядами вдарили в них.
                              Горять машини, летять окупанти
                              У небеса до святих.
    Вся Україна повстала
    На Вітчизняну війну.
    За матір, батька, сестру і брата
    Вбивати ворожу русню.
                                Загарбник вже сильно лютує
                                 Руйнуючи наші міста.
                                 Гинуть там діти та мирні люди,
                                 Пеклу не видно кінця.
    Чорні крила над нами літають
    Ворог топче землю мою,
    Грабують, катують, нищать, стріляють...
    Як зупинить цю орду?
                                    Рашисти - то звірі двоногі.
                                    Ця наволоч в пеклі згорить,
                                    Бо наша армія до перемоги
                                    Буде їх бити й трощить.
    Лежать на полях мертві орки.
    Ми для них готували презент-
    Це "Джевеліни" і "Байрактари"
    Палять їх техніку вщент.
                                     Не буде вражині покою,
                                     Всі на смерть себе прирекли!
                                     Ми же прославимо наших героїв,
                                     За свободу, які полягли!
    Будем жити в країні єдиній
    Ми, на зло тим кацапським катам.
    Слава нації і Україні!
    Смерть запроданцям і ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8914

    31 бер. 2022 р.
    лінка
    Старе місто
    Сьогодні день пройшов успішно,
    Бо сонце вийшло, й взагалі,
    Я знову з друзями зустрівся,
    Знову по листю ходили ми.
    Поспішають люди, ну а ми
    Гуляємо повільно парком
    Між липами крокуєм ми.
    По вже протоптаним стежкам,
    По знов забутому тобою місту,
    По місту старому як дуб,
    По першим спільним думкам наших..
    Шумлять дерева, падає вже листя,
    Ми мовчимо, ми під руку ідем.
    Ось би гітару взять, та заспівать їй,
    Що не порушити давно вже мертву тишу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8915

    31 бер. 2022 р.
    Надія
    Війна
    Так боляче, страшно, пітьма….
    Хіба це не сон? Хіба в нас війна?
    Та ні, наче й сонце по обрію ходить….
    Та наче й сестричка братика водить….
    То чом же сумна, моя ляля маленька?
    Заплакане личко, сорочка сіренька?
    Та й ручки дитячі в кривавій багнюці….
    Чому ж такі грязні маленькії руці?
    Бо маму тримали, як мама вмирала,
    Як мама сльозами і кров’ю стікала!!!
    Вмирала матуся від вражої кулі…,
    Тим часом у кроні притихли зозулі….
    Притихли і місяць, і сонце, і зорі,
    Лиш кат не змовкає й на хвильку надворі!
    Бо кат -то є звір, зголоднілий до крові,
    Бо кат- то мразота, байдужа до болі!
    Та проклятий він на сто років вперед!!!
    І  за життя йому буде не мед!!!
    Бо привидом буде та мати ходити
    І допивати із нього життя недожите!
    А ти , моя ляля, не плач, обітрись!
    За свою долю і далі борись!
    Ти не одненьке: з тобою країна
    І кожна в холоднім в окопі людина!
    У кожній хатині зустрінуть теплом!
    І Боженька, й ненька прикриють крилом!
    Тому не журися, ти чуєш мене?!
    Рано чи пізно болюче мине!
    І вляжеться пил на стежинці твоїй,
    І підеш ти далі до здійснення мрій!
    А ми за спиною і будем стояти,
    Від кривди і сліз тебе захищати!!!
    Так боляче, страшно, війна….
    Коли вже прийде на Вкраїну весна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8916

    31 бер. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Без назви
    Я вклякаю, Боже, на коліна,
    Витираю сльози із очей.
    Дякую Тобі за Україну,
    І за дивовижних цих людей!

    Навіть в мові нашій солов'їній,
    Не знайдеться тих прекрасних слів,
    Щоби описати, Україно,
    Твоїх вірних доньок і синів.

    Цей народ - це неймовірне диво!
    Ним захоплюється нині цілий світ!
    І насправді в Бога я щаслива,
    Що мій звідси в'ється родовід.

    Що мене з дитинства рідна мати,
    Колихаючи коло грудей,
    По вкраїнськи вчила розмовляти,
    І рівнятись на своїх людей.

    Я вклякаю, Боже, на коліна,
    Я не хочу жодних нагород.
    Хай навіки квітне Україна!
    І живе її святий народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8917

    31 бер. 2022 р.
    Євген
    Відсіч
    А зірки на небі палали яскраво,
    І місяць врочисто світив,
    Москальські війська на кордоні стояли,
    І мир вже не був просто мир...
    Посли, дипломати, ООН і весь світ,
    Нажаль не всесильні в питанні,
    А Путін немов той вампір,
    В своїх пазурах трима мир.
    Та ні не монголи, та ні не татари,
    Брати росіяни авжеж,
    Вже в котре неволять козацькую славу,
    Народ незалежних країн...
    Ми відсіч дамо вам,
    Лакеї тирана, і вистоєм, навіть на смерть,
    Не вдасться вам нас покорити в останнє,
    Ми вільні! І краще на смерть,
    Ніж в рабство бандитам і вбивцям,
    Нізащо не станем ми душей кривить,
    І відсіч дамо іноземцям.
    І слава і воля і смерть ворогам,
    Козацькі сини ми, єдині,
    Тож славимо браття ми предків своїх,
    І хай буде щастя Вкраїні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8918

    31 бер. 2022 р.
    Євген
    А я повернуся...
    А я повернуся, ти чуєш, кохана,
    З цієї страшної війни,
    Напевно як травень настане,
    І сильно тебе обійму.
    Вночі, чи уранці, а може під вечір,
    Відкриєш ти двері мені,
    А я весь небритий,з щетиною темной,
    До себе тебе пригорну.
    Розриви снарядів, ракет і градів,
    Все мимо, і кулі й уламки,
    А все це тому що щоночі,
    Читала молитви жіночі.
    А я повернуся, ти вір лиш кохана,
    Бо вірой спасеш ти мене,
    А нам з побратимами зараз до бою,
    Бо зараз країна в вогні.
    Мої ви рідненькі, ви ангели миру,
    І йде вітчизняна війна,
    Тримаймося строю, готові до бою,
    І хай нам Господь помога.
    Славетні герої, України варта,
    Військові мужі й ТРО,
    Навалу Орди ми поборем завзято,
    І на кіл посадим хуйло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8919

    31 бер. 2022 р.
    Євген
    Герої
    Колись, чуєш, скоро напевно,
    На обрії зірка зійде,
    Молитви почують на небі,
    Нарешті відступе війна.
    Зіграють гуцули в цимбали,
    Донбас і Дніпро загуде,
    А Київ любимий розквітне,
    І Харків найкращий буде.
    Герої вкраїнці, народе мій рідний,
    Європи славетні брати,
    Я низько вклоняюсь вам браття,
    Хоробрості вашій безмежній,
    Співатимуть внуки пісні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8920

    31 бер. 2022 р.
    Євген Киричок
    Вірш
    Великі українські люди,
    Великий український народ!
    Не вірте, що нас вже не буде,
    Не в той бік ракети ціляє урод!

    Воно зажралося у свОїй тотальній брехні,
    Перегрілося вірою у свою всемогутність,
    Повірило в святість своєї стальної броні,
    Забувши про людськую щиру і добрую сутність.

    У свОїй пустій психічно нікчемній макітрі,
    Воно з колдунами намітило свій хворий план,
    До Києва свинособаки і пси доїдуть "на літрі",
    І в крісло державнеє буде посаджений хуйловий хан.

    Козацькі нащадки, побачивши цю сарану,
    Зайняли свої оборонні ряди по країні,
    БОги війни, Великі мужі, шалені, круті ЗСУ:
    "Доброго ранку, ми з України!"

    І почалася страшенна безжальна війна,
    Ракетні удари уйобок наносить - не дочекається страху,
    Пси на броні сунуться як сатана,
    Та чують одне: " Російський  військовий корабль - іді нахуй!"

    Вистоять воїни, славетні сини України,
    Витерпить тиск від навали і український народ.
    Нація вистоїть і переродиться за пів хвилини,
    І все нечисте до пекла спрямує свій ход.

    Птахою Феніксем з попелу Україна повстане,
    З попелу підло й підступно зруйнованих міст,
    Зникне все те, що не давало століттями крила розправить,
    Відчепиться від української мови псячий російський язик.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8921

    31 бер. 2022 р.
    Гармаш Віктор
    Пісня "Русский военный корабль, иди нахуй!"
    Коли я був ще малий
    Я знав, що не буде війни.
    Мій батько був молодий
    Та охороняв мої сни.
    І мати вночі була поруч
    Коли мені снились жахи.
    Не знав, що застану та пору,
    Коли доведеться сказати...

    Пр.
    Русский военный корабль!
    Иди нахуй!

    Скрутні для країни часи
    Сусід скаженів ненароком.
    Горять поля і ліси,
    Трава не наллється вже соком
    Послухай мене окупант:
    "Як чуєш ще свою совість,
    Насыпь семена в свой карман"
    Тоді, хоч, від вас буде користь!

    Пр.

    Говорить про мир Талібан.
    Іудеїв звинили в нацизмі.
    В тільки "московський баран"
    Пишається власним цинізмом.
    Чи думали наші діди,
    Що прийде гидотна година
    І проти "расейской орды"
    Ми з німцями будем єдині.

    Пр.
    Тепер загальна громадська позиція:
    Русский военный корабль,
    Или нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8922

    31 бер. 2022 р.
    Євген Киричок
    Без назви
    Воювали б, росіяни, та тільки б не з нами,
    Українці - вільні люди, роблять лихо з вами.
    Танки ваші потрощили, літаки збивали,
    Ваших синів-окупантів тисячами клали.
    Не поможе вам для лиха ні свиня, ні жаба,
    Перший відео знімає, другий - бункер-баба.
    Чорнобриві з України вас попереджали,
    У кишенях щоб з насінням, але ж ви зажали.
    За так просто закидали землю не снопами,
    А своїми немитими розірваними тілами.
    За для чого і навіщо? Ніхто вам не скаже.
    В пеклі чорт своїм тризубом місце ваше вкаже.
    З Україною є захист: військовий та Божий,
    З вами ж всі прокляття Світу, на путіна схожі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8923

    31 бер. 2022 р.
    Наталя Кудря
    Очнись Россия
    Открой карту Украины,  посмотри где Киев и где Донбасс!
    Вы снова скажите, что Вас здесь нету,
    что Вам нужно кого-то спасать?!
    Спасайте свои души, мы дети Бандеры, и мы среди Вас!
    С тобой  в карауле стоит Яремчук,
    а в офисе рядом сидит Петрук,
    а лучший твой друг Сидоренко, Ищук ...
    И что-же нам делать в такой ситуации?
    Выходите люди на демонстрации!
    Ваш разум приспан удобными сказками
    За теми кто отдал приказ воевать
    уже никогда не заплачут их матери ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8924

    31 бер. 2022 р.
    Ірина
    Война
    Ну что, Россия, крепко спишь?
    Спокойно тебе и нет врага на пороге?
    Сидишь тихо, ведёшь себя как мышь,
    А Украина моя круглые сутки в тревоге.

    Стреляют из градов, из танков, бомбят
    Мои города превращая в руины.
    Киев, Харьков, Мариуполь, люди не спят,
    Буча, Гостомель превращают в Древние Афины.

    Херсон, Чернигов, Николаев и Энергодар...
    Какой-то бред вливают в ваши уши
    Чтобы понять весь ужас, русским нужен дар,
    Никогда вам не понять украинские души.

    13.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8926

    31 бер. 2022 р.
    Негода Костянтин
    Отруйні змії
    Ворожі змії обкрутили ноги козакам,
    Пащі відкрили повнії отрути
    Але вкусити заважають обладунки
    Що надані братами під час скрути,
    Європою сестрою загартовані вони!
    Та й зброя в лицарів новітня
    Рубають мокшанських зміюк,
    На крошево!!!
    Хоч гадів повно виповзло з болота,
    Їм в пащі запихаємо хвостів частки
    Ще й припечем розжареним залізом
    Щоб голови зміюк не приростали...
    Скидаєм в пекло ворогів!
    Як не шиплять та бризками отрути
    Не намагаються уразити Героїв,
    Цій кодлі вже кінець приходить
    Так - справедливий Божій гнів,
    Всіх ворогів та зрадників знешкодить
    Бо Бог є Правда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8927

    31 бер. 2022 р.
    Євген Слюсарський
    Осінь творчості
    Осінь творчості, дивний час,
    На папері все ті ж рядки,
    А в душі незрозумілий тягар,
    І холодними стали вірші.
    Думка кружляє, зривається в танок,
    Ніби лист на вітру, вільний лист,
    І в падінні з'являється сенс,
    Про котрий заспіва гітарист.
    Рифми в пісні, в мелодії завзятій,
    Зазвучать аж до болю, до сліз,
    Осінь творчості, так віртуозно,
    Закарбує життя підсумок...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8928

    31 бер. 2022 р.
    Iнна Бондарчук
    Вірш
    Мой милый дом, мой мирный город,
    Моя любимая страна!
    А в горле ком и в сердце холод,
    И все закончились слова....

    Моя прекрасна Україна!
    Чарівний край добра і мрій!
    Де може будь-яка людина
    Робити вільний вибір свій!

    Ти встала зрану рано в п'ятій
    І вийшла боса на балкон -
    До нас прийшли Росії "братья"
    Забравши спокій наш і сон!

    І зараз плачуть наши діти,
    Руйнують села і міста!
    Не бійся, рідная країна,
    Бо ти,  кохана, не одна!

    Вставай, єдина Україна!
    Ти - вільна, сильна, молода!
    Не врахувала ця тварина,
    Що це "народная" війна!

    Пишаюсь вами, українці!
    Бо кожен робить все, що може!
    Я чітко знаю - МИ НЕЗЛАМНІ
    І УКРАЇНА ПЕРЕМОЖЕ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8929

    31 бер. 2022 р.
    КсюшаБуртова
    ...
    Боже...как страшно .
    Вой-на.
    Боль..так ужасно.
    Без-дна.
    Что же за всем этим будет?
    Что же останется нам...
    Сколько ещё будут гибнуть люди...?
    Как без родителей жить детЯм...
    .
    Боже...Святий і Кріпкий...
    Чому розсердили тебе...
    І завива на околицях вітер..
    В суміш сирена по всій Україні гуде....

    Вже мінус десять на дворі ..
    Шкода солдатів на передовій...
    Сум поглинає й за тих,хто НІКОЛИ
    Вже не побачить  нічого,і не вернеться з війни.
    .
    Боже..молитись повинні люди....
    За Україну! За душі людей!!
    Боже...молити й просити будуть
    За рідних! І ЗА ЖИТТЯ ДІТЕЙ!!!
    .
    БОЖЕ... Ти вибач нас, Вічний...
    "Не стоит ненависть пускать нам в души.."
    Ми ж так себе навічно покалічим...
    "Давайте люди, души не разрушим!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8930

    31 бер. 2022 р.
    Анатолій
    Ангели не сплять
    А завтра буде новий день,
    І сонце сотнями багать.
    І ти відчуєш смак відроджених пісень,
    Тому що ангели не сплять.

    Поглянеш на квітучий край,
    Відчуєш: очі не болять,
    Сховалось горе за далекий небокрай,
    Тому що ангели не сплять.

    А завтра буде новий день,
    Навік позбавлений проклять.
    Розправиш крила, переповнені натхнень,
    Тому що ангели не сплять.

    А озирнешся ти назад,
    Побачиш як хрести стоять.
    Біль стисне серце, так раптово, і сльоза…
    Та знай, що ангели не сплять!

    На цей вірш вже є однойменна пісня гурту DИХАЙ VІЛЬНО
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8931

    31 бер. 2022 р.
    Анна Левковская
    Присвячується  народу України
    Всі пам'ятають  перший ранок
    І звістку першу про війну.
    Зустрівши з вибухом світанок,
    Було нам більше не до сну

    Ще не забудемо ніколи,
    Як ворог бомби кидав всюди, Палаючи садки та школи,
    Де у підвалах гинуть люди.

    Страшна війна усе руйнує,
    Старих вбиває і малечі.
    Нікого ворог не жалкує-
    Душа у нього порожнеча.

    Втрачають родичів родини.
    Змінилася життя мета.
    Сини Святої України
    Боронять села і міста.

    Допомагають люди щиро
    Тим, хто потрапив до біди.
    Бо з нами Бог і наша віра!
    І правда з нами назавжди!

    Ми впораємось - кожен знає,
    Залежить це цілком від нас.
    "Планета Щастя "  закликає
    Добро робити повсякчас.

    І , завдяки новим манерам,
    Став кожен наш співробітник
    І вчителем, і волонтером,
    Переселенцям  захисник.

    Разом йдемо до Перемоги.
    Нам єдність крила надає.
    Спасибі всім за допомогу,
    За те, що ми такими є !

    Герої наші не вмирають:
    У мріях та серцях живуть.
    Вони нас з неба захищають,
    Коли бої запеклі йдуть.

    Рідненька українська мово,
    Твої пісні лунають скрізь.
    Вір, буде все у нас чудово.
    Ще краще, ніж було колись.

    В народа  дух тепер єдиний.
    Захоплюються нами в Світі!
    Ми прагнемо  , в країні  вільній,
    Щоб мирно жили наші діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8932

    31 бер. 2022 р.
    Тетяна
    Дети войны
    Трое суток в пути, сна и отдыха нет,
    Давка, крики, и мама теряла сознание.
    Мы бежим от обстрелов и русских ракет,
    Что сравняли с землёй в нашем городе здания.
    Проходя вдоль руин, искалеченных тел,
    Я почти не боялась, но грустно немножко -
    Там осталась подружка, а дом наш сгорел,
    И сбежала от паники рыжая кошка.

    Две недели в подвале, здесь холод и страх.
    Так устал вой сирен и обстрелы я слушать.
    Я хотел на футбол, и на отдых в горах,
    А теперь я хочу тишины и покушать.
    Я не буду хотеть новый мяч и айпад,
    Никогда не обижусь на маму и папу,
    Только б время волшебник вернуть смог назад,
    Чтоб они были рядом, и я чтоб не плакал.

    От войны всей семьей мы пытались бежать,
    Но нас ангел не спас от разлета осколков.
    Вот теперь я мертва, а ведь мне всего пять,
    И в засохшей крови белокурая челка.
    И холодной рукой мне уже никогда
    Не обнять всех родных, не держать кисть и краски.
    Не увидеть, как падает в небе звезда,
    Не услышать, как мама читает мне сказки.

    Ну а в нашем убежище каждый умрет…
    Ведь над нами сто тонн из бетоно-металла…
    Мама больше не плачет, и больше не врёт
    Что однажды придут нас спасти с-под завалов.
    Пересохшие губы тверды как картон,
    С каждым часом в убежище нашем всё тише.
    И не слышно уж старого дедушки стон,
    И мамуля заснула, и больше не дышит.

    Расскажите, друзья, как же выглядит свет?
    Мои глазки совсем не успели открыться.
    В день когда, наконец, я узнал бы ответ -
    Мне солдаты россии не дали родиться.
    Ко мне мать не прижалась горячей щекой,
    Вслух назвать моё имя она не успела.
    Не увидев друг друга – ушли в мир иной.
    Мы с ней вместе, но мы просто два мертвых тела.

    Помни, русский солдат, по прошествии дней,
    Когда всё же найдешь от безумия средство,
    Что у нас, миллионов невинных детей
    Ты украл нашу жизнь, ты украл наше детство.
    И когда будешь видеть родные глаза
    Кучерявой дочурки и гордого сына,
    Сколько глаз омывали и кровь, и слеза
    Из-за тварей, стрелявших в детей Украины.

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8933

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Дякую
    Дякую за ранок, дякую за сонце,
    Промінець якого зазирнув в віконце.
    Дякую за силу, дякую за віру,
    Що не подолають нашу Україну.
    Дякую за сльози, коли відстояли,
    За безсонні ночі, коли вболівали
    За вас, за країну, за вашу відвагу.
    Ви в нас найкращі. Пишаємось вами.
    Ви - наше майбутнє, свобода і спокій,
    Любов і надія у світі жорстокім.
    Воїни наші, тільки тримайтесь.
    Додому живими ви повертайтесь.
    До тата, до мами, до дочки і сина.
    Дружина чекає і вся Україна.
    Ми не тікаєм, ми - поруч із вами.
    Вдома чекаєм, наші незламні.
    Разом ми сильні, разом - єдині!
    Слава героям і всій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8934

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Молитва
    Аби схилити голову в молитві,
    Вся Україна встала на коліна.
    Допомагає Бог нехай у битві -
    Це мрія зараз кожної людини.
    Аби було спокійно уночі
    І щоб бажали доброго лиш ранку.
    Домівка дарувала щоб завжди
    Спокійний сон до самого світанку.
    Ти - захисник наш, дбаєш про наш сон,
    Щастя дітей, їх посмішку, безпеку.
    Наші серця співають в унісон.
    Омріяна мета  - не так далеко.
    Тримайся брате, чоловіче, сину!
    Щоб поруч були витримка і сила.
    За тебе молиться уся країна
    І захищають янголові крила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8935

    31 бер. 2022 р.
    Анастасія Салтикова
    А як ти?
    Як ти?
    Сирена нервує трохи.
    Звикла до вибухів.
    Руки тремтять.

    Ти як?
    Тримаюсь.
    Готую каву.
    Стараюсь хоч трохи жити життя.

    Як ви?
    Ми жИві!
    І день такий сонячний.
    Вночі у підвалі.
    Та то пусте.

    Як ви?
    Всіх вивезли.
    Кожен день молимось.
    За рідних, за друзів,
    За місто моє...

    Як ти?
    Нормально.
    Будемо жити!
    Хай кляті орки гниють у землі.

    Ми переможемо!
    З нами є сила.
    За нами правда.
    А як ти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8936

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Я сплю й не сплю: вслухаюся у тишу,
    Навколо ніч, іще сирена не лунає.
    Коли втрачаєш спокій, то цінуєш,
    Як добре жити, як війни немає.

    Коли твій сон міцний та безтурботний
    Й навколо не лютують вороги.
    І не боїшся, що проклятий постріл
    Людське життя обірве в одну мить.

    Як добре, коли сміх дітей довкола
    І не потрібно бігти в укриття,
    Як серце не від болю – від кохання завмирає,
    Й коли нещадно не бомблять міста.

    Як матері не проливають гірко сліз:
    Коли не син вертає – домовина.
    О Господи, благаю захисти,
    Нехай з руїн воскресне Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8937

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Ненавиджу і не пробачу
    Ненавиджу і не пробачу
    Ти чуєш? Я тобі кажу!
    Ненавиджу і не пробачу
    Ти перетнув людську межу!
    Ненавиджу і не пробачу
    У сховищах життя людей.
    Ненавиджу і не пробачу
    Народжених в війну дітей.
    Ненавиджу і не пробачу
    В очах малечі дикий страх.
    Ненавиджу і не пробачу
    Що пережили весь цей жах.
    Ненавиджу і не пробачу
    Сиве волосся матерів.
    Ненавиджу і не пробачу
    Усі ці дні скрутних часів.
    Ненавиджу і не пробачу
    Споруд розбитих і мостів.
    Ненавиджу і не пробачу
    Цю темряву без ліхтарів.
    Але тобі ми дуже вдячні,
    Що об'єднав ти наш народ!
    Ми стали сильні і обачні
    При подоланні перешкод.
    А ти залишишся самотнім!
    Руки тобі я не подам!
    Життя настане безтурботне.
    Не брат ти більше! Прощавай!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8938

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Народе мій, під кулями стоїш.
    Як Прометей, тримаєш українське небо.
    Кров’ю поганською омий волю свою,
    Щоб і за сотні літ москаль тремтів
    самою згадкою про тебе!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8939

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Все буде Україна!
    Ти знаєш, що ми - родина?
    Ти думав про це чи ні?
    Велика сім'я - Україна!
    Об'єднана днями війни.
    Об'єднана сумом і болем,
    Утратою рідних людей
    І прагненням мати свободу
    Для всіх українських сімей.
    Об'єднана пострілом в спину
    "По-братськи" підступним сусідом.
    Ти вистоєш, ти ж Україна!!!
    А, ти, гори в пеклі, Росіє!!!
    Ми, українці, всі разом
    Відновимо нашу країну
    І переможем заразу!
    В нас буде - Все Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8940

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Ні москалі, ні кулі, ні погрози
    Народ мій не поставлять на коліна
    Близький той час, ми виграєм війну
    Як фенікс з попелу повстане Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8941

    31 бер. 2022 р.
    Олег
    Жахіття. Біль.
    Жахіття. Біль. І коридори
    червоні, не зелені.
    І снігу повні жмені,
    несеш до казанка.
    Така ціна у непокори.
    Ціна її така.

    А хто ж призначує ті ціни,
    коли горять лікарні,
    коли б’ють ще безкарні
    загарбники з засад,
    коли є прямо пропорційні
    чиєсь життя й снаряд?

    Питання лиш одне: «А діток
    за що? За що?» Так підло!
    Не люди це, а бидло.
    москва поставила навік
    кривавий свій відбиток.
    Щоб нам нагадував і пік.

    Ми не забудемо ніколи.
    Ми не пробачим зроду,
    як бився за свободу
    народ наш і вмирав. О ні,
    нехай, нехай нам коле.
    Ще більш згуртовані
    ми в цій війні.

    Ціна і смерть. Сліпа амбітність.
    Та, як би не було там,
    була й залишиться болотом
    орда московська. А за купу зла,
    що скоїла, зустріне бідність
    ще гіршу, ніж була.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8942

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    8 Березня української жінки
    Сьогодні свято - день весни
    У донечки, дружини, мами.
    А через вас наші жінки
    Цей день зустріли зі сльозами.
    Аи винні в тому, що жінкам
    Сьогодні не дарують квіти,
    Бо вся наша країна "в хлам"
    Смерчами й градами розбита.
    І горя цього не пробачать
    Усі жінки, усі дівчата,
    Коли їхня дитина плаче -
    Беруть у руки автомати.
    Цей день весни ви зіпсували.
    Ви вторглися на нашу землю!
    Ви нас від чогось "рятували",
    А запитали: чи нам треба?
    Тому рашистики зухвалі -
    Не можна ображати жінку!!!
    Жорстоко вб'є і піде далі!
    Так вчинить кожна українка!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8943

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Моя земля – це вільна Україна!
    Її ім’я світ нині гордо вимовляє.
    А ви прийшли склонити на коліна народ,
    Що ні покори, ні страху не знає?!

    Де ваша мужність, гордість? Ні, немає…
    Вас неможливо називать Людина.
    Бо той, хто у дітей й жінок стріляє,
    Лиш боягуз, його кінець – руїна.

    Повірте, нас уже не залякати,
    Не ви нас – ми вас ставим на коліна.
    Близький той час, що будете втікати,
    А ні, то тут помрете, як скотина.

    За волю ми боролися віками
    Й таким, як ви, її не відібрати.
    І там, на небі, наші предки горді нами,
    Бо ми народ, якого не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8944

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    2 тижні війни
    Два тижні війни,
    Два тижні тревоги.
    Підвал, блокпости,
    Руїни, окопи.
    Два тижні тому
    Ми не уявляли,
    Що "братську" війну
    За нас спланували.
    Палають в містах
    Дитсадочки й будинки
    І безліч містян
    Лишились домівки.
    Лікарні і школи,
    Що ми будували -
    Російські потвори
    Усе зруйнували.
    А скільки дітей
    Матері поховали?
    Вас стільки людей
    Ще не проклинали!
    За кожне життя,
    За кожну споруду -
    Нема вороття,
    Прощення не буде!
    Ти чортове чадо!!!
    Несеш "рускій мір",
    А йшов би ти нах*й
    Російський буксир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8945

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Можливо, краще не бачити, можливо, легше не чути,
    А може, одразу чесно: їжу й зброю давати просто, а небо – пустка…

    Скажіть, а ви там не плачете, як убивають дитя?
    Коли  жінка, слабка і беззахисна, впала…куля її просікла?

    Коли місто з землею зрівнюють, спрага мучить – немає води?
    Наші діти такі налякані …як поганські летять літаки.

     А хіба ви там досі не бачили, як у спільну могилу людей…ховають,
    Й ще сотні падають, бо стріляють вночі та вдень?

    А тварин вам також не шкода, в їх очах – така пустота?
     Ми благали закрити небо, а ракети знов трощать міста!

    Я не знаю… Стальні нерви маєте так дивитись – це ж не кіно!
    Ні, немає майбутнього в світу, що споглядає, як нищать народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8946

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Мрія українця
    Про що зараз мріє кожна родина?
    Про мирний куточок в своїй Україні.
    Про сонце, що світить із мирного неба.
    Тільки про мир, більш нічого не треба.
    Про що зараз мріє кожна людина?
    Про щастя й безпеку своєї дитини.
    Про те, щоб сини повернулись додому,
    Зустрітись всім разом у колі знайомих.
    Щоб в теплому ліжку зустріти світанок
    І не боятися вийти на ґанок,
    Щоб більше не чути ці кляті сирени,
    Щоб не зазіхали на наші терени.
    Щоб нас не бомбили ночами із градів,
    Щоб більше не знати, що таке «зрада».
    І вже зовсім скоро – кінець всім тривогам,
    Печалям, розлукам, жіночим сльозам.
    Настане омріяний День перемоги!
    Слава героям і смерть ворогам!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8947

    31 бер. 2022 р.
    Брати Прудченки
    Кров – не полуниця
    Так, ти помреш!
    Чого ж до нас прийшов?
    Наїстись надарма?
    То що, тебе не кормлять вдома?
    І звідки ця смертельна втома
    в твоїх наляканих очах?
    І де твій дім?
    І де затишний дах?
    Так, ти помреш!
    Тебе зжеруть щури.
    Твій подих поступово затихає.
    І вільні степові вітри
    твоє ім’я ніколи не згадають.
    Так, ти помреш!
    А як же ти хотів?
    Над кріпаками янголи не в’ються!
    Тобі вже не дізнатись поготів,
    ні як панянки ввечері сміються,
    ні як у нас співають по хатах,
    ні як смакує тепла паляниця…
    І то в тебе не полуниця,
    то кров остання на губах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8948

    31 бер. 2022 р.
    Олег
    В Україні завелась русня.
    В Україні завелась русня.
    Точно від сусіда підхопила.
    Наші дезінфектори щодня
    роблять свою справу чітко й сміло.

    Україна знемагає. Взявсь
    невідь звідки цей шкідник, несе хвороби.
    Лиш скажу, що паразитам зась.
    Наш народ став іще більш хоробрим.

    Є приблизно шість видів русні.
    Там різниця в букві. Та всі види
    мруть однаково предобре. Й ні,
    нам не треба ось такий сусіда.

    Паразитам вже відбило смак.
    Не смачні їм села і містечка.
    Дезінфекція ведеться. Й так,
    наша перемога недалечко.

    Може ж заразитись так весь світ.
    Отже маю пропозицію хорошу.
    Щоб нараз завершивсь цей наліт,
    треба головну прибити вошу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8949

    31 бер. 2022 р.
    Яна Шинкарук
    Без назви
    Гірко плаче Україна-мати
    За рідних, щирих, праведних дітей,
    Ніяк цю біль у грудях не приспати,
    Не стишити у мороці ночей.

    Мої невинні дочки і сини!
    Так сильно зросять мене ваші сльози,
    Страждають мої діти без вини,
    Чиста душа і кришталевий розум.

    Вас обійму поривами вітрів,
    Теплом від сонця очі вам осушу,
    Затягну ваші шрами днів війни –
    Це обіцянка, клятва непорушна!

    Я для моїх знесилених дітей
    Стану водою і духмяним хлібом,
    Аби в мільйонах зранених очей
    Не залишилось туги й болю сліду.

    Для зболених, зневірених сердець
    Я обернусь квітучими полями,
    Аби надії тихий пломінець
    Став диким полум'ям життя над вами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8950

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Лиха орда прийшла на наш поріг –
    І хижі постріли усе кругом руйнують.
    У небі – чорні круки-віщуни,
    Вони біду іще з далека чують.

    Гримить у день і розриває ніч…
    І молоді життя завершуються в цвіті.
    Ще скільки жертв потрібно, розкажіть,
    Щоб вільно й чесно жити в цьому світі?

    В кутку ікона, свічечка горить,
    Схилилась мати перед образом в поклоні:
    Благає миру, щоб вернувся син
    Здоровим й неушкодженим додому.

    Але на сході не стихає бій
    І залп гармат усе гучніш лунає,
    А на душі лютують холоди
    І біль та страх невпинно серце крають.

    Нехай здригнуться небо та земля
    І на катів обрушаться нещадно!
    Пролиті ж сльози їх ятрять серця,
    А щастя стане дивом недосяжним.

    За те, що сієте розпуку й смерть,
    Плюндруєте мою святу домівку,
    За хлопців молодих, що сплять в сирій землі,
    Ми, українці, не забудем вам до віку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8951