###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    25 бер. 2022
    Галина Король
    Люблю тебе, Львове
    У Варшаві  тепло душею
    Вона така схожа на Львів…
    Та серце летить  над землею
    До дому, до вікон і стін…
    Чи зможу вернутись туди,
    Де ранки святкові такі?
    Наповнені співом весни?
    Прозорі легкі осяйні?
    Де кава смачна особливо
    Гіркий аромат-шоколад…
    Тут також багато принад,
    Та серце сумує щемливо…
    І очі шукають знайоме
    І рідне, таке дороге
    Я у снах повертаюсь додому
    Мій Львове… так люблю Тебе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6577

    25 бер. 2022
    Олена
    Дикі гуси
    Ой, летіли дикі гуси,
    Ой, летіли в день погідний весняний,
    Поверталися додому,
    А потрапили в жахливий вир війни.

    Ой, летіли через поле,
    Ой, летіли над тим місцем, де був гай.
    Ой, летіли, бо ніколи
    Не губили шлях єдиний – в рідний край.

    Ой, летіли та й не сіли,
    Не сховались, не злякались, не втекли,
    А літак ворожий збили
    І самі за Україну полягли.
    Ой, ви, гуси-гусенята,
    Дай вам, Боже, сил! Чому ж бо я не птах?
    Візьміть мене на крилята!
    І зіб’ємо ми хоча б один літак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6578

    25 бер. 2022
    Галина Король
    Очі
    А скільки слів вміщається в людських очах?
    В моїх? Твоїх?  Сумних? І полохливих?
    Там причаївся біль, і ненависть,і страх
    Там причаївся розпач днів вразливих…

    Жахіття снів ? Реальності жорстокої?
    Як у майбутнє йти з побаченим?
    А треба рухатись швидкими кроками…
    Як вистояти? Як пробачити?

    І як зцілити Душу, з нею й тіло
    І як набратись віри щоби встояти
    І щоби в грудях так пекельно не боліло?
    Гасити сумніви швидкими кроками.

    Що у моїх очах побачиш ти?
    Колись там сонце відбивалось  променем,
    Веселка і Дніпро, весна, мости.
    Хіба ти міг прокинутись із здогадом,
    Що все зруйнується у мить одну,
    І сотням не побачити весну,
    І тисячам прокинутись без даху,
    Але у серці ми не маєм страху,
    Та  прокидатися ще будем лихоліттями…
    Не вдасться нам забути всю жорстокість…
    Історію писатимуть століттями
    А ми - відважимся на мужні кроки…
    Бо нам нізащо не прожить рабами
    Свобода й воля - глибоко в крові
    Ми вже наблизились до тої брами
    Де смерть катів побачимо в смітті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6579

    25 бер. 2022
    Надія Маковій
    Війна - це біль і сльози
    Війна - це біль людський і сльози,
    І сотні тисячі смертей.
    Однак, весна все ж на порозі,
    Неначе в вигляді гостей.

    Невже її тут не чекали,
    Усмішки де і радість лиць?
    Хіба кудись знов заблукала,
    Як це було  давно, колись?

    Десь чути постріли, ридання,
    Несамовитий крик людей.
    Та у весни - своє завдання:
    Недосипатиме ночей.

    Вона ж прийшла, не забарилась,
    Взялась до справ, не спочивать.
    Зітхнула важко..помолилась,
    Давай  природу рихтувать.

    Війна іде, ця ненависна,
    І кожен крок - це втрати, біль.
    Весна, немов би тут навмисне
    Квітки розкидала навкіль.

    І вперемішку сльози, горе,
    Цвітіння квітів весняних.
    А сліз! А сліз! -  безкрає море,
    У нім би ворогів втопить усіх.

    На фоні крові - цвіт прекрасний,
    Червона квітка розцвіла.
    А сонце, сонце! Світить ясно..
    Невже закінчилась війна?
    ----------------------------------------

    Чом, сумний козаче

    Чом сумний, козаче,
    Сльози на очах?
    Що журба ця значить,
    Ти ж бо вільний птах?

    Десь домівка, діти,
    Ждуть тебе батьки.
    Мрієш долетіти,
    Може, навпрошки?

    Зла війна забрала
    Все, що дороге.
    Молодість украла,
    Вже не поверне.

    Десь ревуть гранати,
    Йде шалений бій.
    Дочекайся, мамо,
    Вірити умій.

    Коли дощ постука
    У твоє вікно,
    Ти його не слухай,
    Знай тільки одно:

    Я живучий, мамо,
    Куля не проб'є,
    Проб'юсь крізь тумани,
    Знаєш, який є.

    Головне - не плакать,
    Знай, що повернусь.
    Вір у кращі знаки,
    Ніжно пригорнусь...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6580

    25 бер. 2022
    Тарас
    Вірш про нас
    Ми нація! Ми Українці!
    А окупант залишиться в землі
    Хоч у містах тепер руїни
    Та возведем на зло ми їх

    За землю нашу боремось незламно
    Бо з нами правда і величний Бог
    І за сльозу маленької дитини
    Стоїть на смерть величний наш народ

    В московських душах темрява і біси
    Чорти там правлять заправляє біс
    Та переможем ми, бо ми є світлі
    На нашій стороні один лиш Бог

    Це правда тільки Бог нам помагає
    А цілий світ бентежить ця війна
    Вони сліпі вони не знають
    Що прагне усю землю сатана

    Ми не здамось!
    Бо ми козацького є роду
    Відстоїмо ми правду та своє
    І згинуть наші вороги
    Від рук великого народу
    Засвітить сонце стане небо голубе

    І слава Володимира на віки
    Віднині центр Київ, не москва.
    Тепер вже знають всі, що Україна
    Незламна найсильніша та Свята
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6581

    25 бер. 2022
    Катерина
    Живи, Україно!
    Живи, Україно! Благаю, живи!
    Я знаю ти втомлена, ненько!
    Побита, скалічена днями війни...
    ...Та в тебе ще б'ється серденько....

    Будь сильна, Вкраїно! Не падай, прошу
    Хоч рани твої не злічити...
    Зупинимо разом холодну війну...
    ... Ти чуєш, ти змушена жити!

    Тримайся! Я вірю, ти зможеш усе,
    У тебе знайдеться ще сила
    Бо кожен світанок надію несе...
    ...Розправиш розірвані крила...

    Будь мужня, матусю! Хоч знаю, болить
    Нажаль, вороття вже немає...
    Поглянь, як весняна небесна блакить
    Твоїх журавлів зустрічає....

    Живи, Україно! Благаю, живи!
    Без тебе ми сироти - діти....
    В молитві сьогодні всі доньки й сини...
    ...Як мати, ти змушена жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6582

    25 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    ЗСУ
    ЗСУ - це найкращі хлопці
    Які достойно захищають свою землю,
    Які відправляють окупанта в пекло
    Вони не поступляться, не віддадуть жодний сантиметр нашої землі!

    Кожна дівчина, жінка зараз мріє про них.
    У мене одне питання: в якому модельному агенстві ви від нас їх ховали?
    СТБ має взяти когось із них на новий сезон холостяка!

    Вони не тільки добре захищають свою землю, а її Тік-Токи встигають знімати.
    Тут Кузьма, Максим Пащенко, Сек'юреті
    та багато інших, дівчата цілими днями чекають вашого відео.

    Кожен ранок чекають на "Привіт борсучата та котики".
    Головний котик робить інструкцію, як потрібно ловити кадирівця.
    Ввели новий закон про шлюб, так дівчата вже в чергу поставали!

    Цілий гарем на кожного хлопця.
    ЗСУ - найкращі в світі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6583

    25 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Мамо, боюся дихати
    Мамо, у нас війна
    Здається, що в цілім світі
    Я залишилась одна.

    Мамо, по нас стріляють
    І калічать дітей
    Мамо, ти не повіриш,
    Люди вбивають людей.

    Мамо, тут горе рікою,
    Відчай, зневіра, страх,
    Плутаються прокльони
    І молитви на устах.

    Мамо, заплющую очі
    Бачу квітучий сад
    Мамо, немає саду,
    А в Маріуполі ад.

    Мамо, я хочу прокинутись
    Забути жахливий сон,
    Вибухи, стогни, спалахи,
    руїни, вагони, перон…

    Мамо, стискаю зуби
    І скаменіла душа
    Мамо, вони - не люди
    Вони не варті гроша.

    Мам, напевно ми грішники
    Лаяли зиму, весну…
    Вже місяць не добрий ранок
    Найкращі йдуть на війну.

    Мамо, ми стали дорослими
    ми - загартована сталь,
    Мамо, ми лютою кров‘ю
    Пишемо свій скрижаль.

    Мамо, ти там на небі
    Ти їм скажи, що тут
    Люди всі вірять в Бога
    Люди на нього ждуть.

    Мамо, хоча б на хвилинку
    Ти в нього за нас попроси
    За кожну дитячу сльозинку,
    Хочеш, я  дам адреси?

    Мам, нам багато не треба
    Благаю, святим скажи
    Тільки б закрити небо
    Господи, допоможи!

    Вибач, у нас тривога
    В вайбері.
    І в душі.
    Мам, нам треба перемога,
    Після допишем вірші.

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6584

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    Прийде той день!
    Прийде той день - закінчиться війна
    І ти розквітнеш знову, Батьківщино ...
    Повстануть з попелу зруйновані міста,
    ... З руїн воскреснеш, рідна Україно...

    Не буде більше пострілів і ран,
    Пекельних днів і довгої розлуки...
    Розвіється назавжди той туман
    Який приніс нам сльози, біль і муки....

    Настане мить і згинуть вороги,
    Затихнуть всі сирени про тривогу...
    Розірвуться  кайдани й ланцюги
    І ми здобудемо вже нашу перемогу!

    Прийде той день - закінчиться війна,
    Життя вдихнемо знов на повні груди...
    Непереможна, вільна... і жива -
    Такою Україна наша буде ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6585

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    ***
    Поглянь, Тарасе! Батьку, подивись!
    Що москалі зробили з України....
    Ти їх ненавидів так люто і колись
    Бо де вони - там скрізь одні руїни...

    Замовк, Тарасе, вітер у гаю...
    Він вже не шепче ніжно з осокою..
    Твій тихий рай змінився на війну
    І кожен з нас іде до цього бою...

    Ти чуєш там, як плаче дід Дніпро,
    І як на кручах вибухи лунають?
    Ось так на нашу волю і добро
    Ті москалі прокляті зазіхають...

    Якби ти знав, як підло ллється кров
    Як матері синів своїх ховають...
    Страшенний біль у серці заколов...
    ...Але ти знай, вони нас не зламають..

    Ти там за нас молись на небесах,
    А ми вже тут... Ми будемо стояти!
    Поборемо назавжди біль і страх...
    ...Такою Україну будуть знати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6586

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    Тримаймося....
    Тримайтеся, друзі! Тримайся, країно!
    Хоч важко і страшно... Молімось разом!
    За чорною смугою слідує біла,
    Господь за страждання віддячить добром...

    Тримаймося разом. У єдності сила...
    Ми з прадіда-діда незламний народ...
    Піднімемо вище могутні вітрила,
    Здобудемо сотні нових нагород...

    Тримаймось міцніше! Минуть хуртовини,
    І сонце освітить холодну пітьму...
    Ще кава ранкова під гарні новини
    Усім нагадає про мирну весну!

    І віримо щиро... всім серцем й душею!
    Бо так нам Всевишній колись заповів...
    Згадаймо, як ворог напав на Мойсея,
    А Бог ціле море для нього розвів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6587

    25 бер. 2022
    Катерина
    10 - ий день....
    Десятий день пекельної війни....
    Десятий день, як брат пішов на брата...
    Та ні, не брат! Тепер ми вороги!
    Бо він чомусь перетворився в ката...

    Десятий день чекання і біди...
    Неначе сон... Так хочеться кричати,
    Аби почули в небі всі світи...
    ...Ну скільки ще ми будемо страждати?!

    Десятий день тут  пекло на Землі...
    Нема життя...немає навіть планів...
    Лише молитва...й свічка на столі
    Дають якоїсь сили бути далі....

    Десятий день, немов десятий рік,
    Іде в боях...Іде в протистоянні...
    Тільки в душі я чую впертий крик:
    -"Був перший день - то буде і останній...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6588

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    У нас війна!
    У нас війна! На жаль, у нас війна!
    Сьогодні... зараз... тут... по всій країні...
    Від сильних вибухів здригається земля
    І ворог йде по нашій Україні!

    А в нас війна... В нас небо у вогні...
    Руїни... смерть... Це все перед очима...
    І наші славні хлопці-вояки,
    Що мають крила в себе за плечима...

    У нас війна... холодна і страшна...
    Рясним дощем із неба сиплять "гради"
    І знову кров'ю скроплена Земля
    І ворог б'є... без правди і пощади...

    У нас війна, яка прийшла сама,
    Бо знає Бог - її ми не хотіли...
    Але до пекла рветься сатана
    І ми її спинити не зуміли....

    А в нас війна... Іще одна війна...
    Яка ж важка та доля України....
    Її шматують підло все життя...
    ...Та заростають квітами руїни...

    В нас буде мир! І хлібом проростуть
    Усі поля, де кров було пролито...
    Сади вишневі в травні зацвітуть
    І вродить щедро Українське жито...

    Здолаєм все! Бо з нами разом Бог!
    Дивіться, як горять ворожі танки...
    Ми здобували сотні перемог,
    І будуть знов у нас щасливі ранки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6589

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    Лелеки
    Додому повертаються лелеки
    Не дивлячись на те, що тут війна
    Вони долають шлях такий далекий...
    В дорогу кличе їх п'янка весна.

    Несуть до нас, як посланці - надію
    На мирне і спокійне майбуття..
    І я сьогодні, як ніколи, вірю -
    Щасливим буде їхнє вороття...

    Летять, крилом торкаючись любові
    Аби торкнутись рідної землі,
    Співати лелечатам колискові
    У мирному надійному гнізді..

    У рідний край летять здаля лелеки,
    Аби зродити тут нове життя...
    І їх веде (хай навіть в небезпеку)
    Це незрадливе вічне вороття....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6590

    25 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    Мы
    Кто криком исходит, в рассказах успехов,
    кто нас успокаивает чуть ли не смехом - заткнитесь.

    Нам видно и так, что кругом происходит,
    кто где и зачем на плетень тень наводит,
    как деньги вывозят за наши границы, что б жить
    наслаждаясь в Париже и Ницце -
    заткнитесь.

    Закройте свой рот говорящие куклы,
    что б ваши экраны в мгновенье потухли,
    и стали как тёмный в ночи Мариуполь, —
    заткнитесь!

    И Харьков разбомблённый требует это,
    молчания эго и мирного света,
    Чернигов и Буча, Гостомель и Ирпень
    все требуют выключить всякую хрень, —
    заткнитесь.

    Хотите рассказывать сводки Генштаба?
    Как бьем оккупантов, везде и не слабо?
    Что нам помогает полмира чем может,
    Но маленьким людям в беде кто поможет, —
    заткнитесь…

    Пусть утром, в обед, перед сном, даже ночью,
    Узнаём мы то, что не айс даже очень,
    Про новые жертвы и наши утраты,
    О том, как дерутся с врагами солдаты,

    Где кинутый город и власть убежала,
    Куда прилетела ракета кинжала,
    Кто предал, кто выжил, спасенье собаки,
    Что лишь впереди час решительной драки, —
    проснитесь!

    Не лгите себе, это нам не поможет,
    Мы выжили здесь! Совесть вовсе не гложет,
    А слушать браваду «иди, мы готовы»,
    Дебилом быть надо или пустословом, —
    очнитесь.

    Наш шёпот сродни пролетевшего града,
    Усиливать голос не стоит, не надо,
    И времени надо лишь чуть что б собраться,
    Прийти где не ждут - и так уж бояться, —
    дрожите.

    Не мстить-презирать, не глумиться-смеяться,
    Мы можем и в праве собой восхищаться,
    Не выше, не лучше-светлее и чище!
    И скромность тут может быть в общем то лишней,
    с Любовью!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6591

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    Не буде в нас ніякої війни....
    Прийде весна, і зацвіте кульбаба,
    У білий цвіт одягнуться сади...
    І ми дійдем до миру і до правди -
    Не буде в нас ніякої війни!

    Я вірю, що під чистим, мирним небом
    Нам закурличуть про кохання журавлі
    Лиш тільки віри втратити не треба -
    Підуть від нас назавжди всі жалі...

    Я вірю, що боролися не марно
    Колись, за волю, правду і добро
    Хмельницький, Сагайдачний і Мазепа...
    ...А скільки ще у землю полягло...

    Франко, Шевченко, Лисенко, Сосюра
    Тебе з небес, країно, бережуть
    Творці твоєї вічної культури...
    У їх словах тече незмінна суть...

    Я вірю, нас нікому не здолати
    І є майбутнє в дочок і синів...
    Ти, Батьківщино - наша рідна мати
    Ми неодмінно встанемо з колін!

    Моя найкраща в світі...і єдина
    Залиш всі сльози, крила розгорни...
    Я в тебе вірю... Чуєш, Україно -
    Не буде в нас ніякої війни..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6592

    25 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    ***
    Ми вже не будемо такими як були.
    Війна назавжди змінює світогляд.
    Бо стали іншими і друзі... й вороги
    Не ті думки... Не той лишився погляд.

    Ми всі відчули ненависть і злість,
    Але навчились вірити й любити...
    Ми почали не стримувати сліз
    І лиш одного в Господа просити...

    Змінились вмить... всі цінності... слова
    Ми зовсім з іншого черпаєм насолоду...
    Згадалась вся епоха вікова,
    І вся історія незламного народу...

    Ми вже не ті... І зовсім не такі...
    Війна за дні змінила всі бажання.
    І стали дуже сильними слабкі,
    Бо кожна мить сьогодні як остання...

    Ми зрозуміли сенс простих речей...
    І що заховане у слові - "Добрий ранок"
    Ми стали так боятися ночей
    І мріяти, аби прийшов світанок...

    Уже не будемо таким як були...
    Ми ще сильніші... Ми добріші стали!
    Дивіться, як підступні вороги
    Назавжди нас в єдине об'єднали...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6593

    25 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Навесну в Україні ґазда білить сад...
    Навесну в Україні ґазда білить сад...
    Ретельно він деревам гоїть рани.
    Серед тепла кружляє снігопад ...
    Дивуються роботі цій і сонце, і тумани!

    Вдягає всі дерева у льони,
    в батистові сорочки із вапна й турботи!
    Вдягає, щоб цвіли і щоб дали плоди...
    Вдягає завчасу... Перед Великоднем - роботи та роботи!!!

    Поправити плоти і виорать ріллю,
    наготувати дров, щоби вдалася паска.
    І вимолити в піст прощення й талану...
    Щоби зійшла над світом мила Божа ласка!

    Цей вибілений сад - це символ чистоти!
    І щирих помислів і ґазди, і ґаздині!
    В нас свій вишневий рай і прадідів світи!!!
    Все буде Перемога! Й мир на Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6594

    25 бер. 2022
    Меланія
    Гірка сльоза
    Настуся задивилася
    Крізь шибку в небеса,
    І на щоку скотилася
    Гірка-гірка сльоза:

    – Чому сумуєш, донечко?
    Аж темно стало в хаті.
    – Я хочу, щоб долонечки
    Зігрів мені мій тато.

    Я Боженьці молилася,
    Щоб в світі геть у всьому
    Війна на мир змінилася
    Й татусь прийшов додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6595

    25 бер. 2022
    Даринка Семенчук
    Ясно для всіх
    Вразлива емоційність пішла кудись на дно,
    Я думала втоплюсь від неї.
    Це було дивне і страшне кіно,
    Тонули крики згаслих Піренеїв.

    Не тільки музика згасала звідусіль
    Там очі гасли, гасли і зникали.
    Там вижити уже не самоціль,
    Там із металом битись обирали.

    Надіюсь жити ми боятись перестанем,
    Будемо дихати для себе і для них.
    Бо хто героями з цього повстане
    Ясно для всіх: і ненароджених, і мертвих, і живих

    земляків в Україні і не в Україні,
    і не тільки земляків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6596

    25 бер. 2022
    Алла Кириченко
    Два божества
    Брехня і підступ, підступ і брехня, -
    Два божества північного сусіда.
    Сусідів також виявилось два.
    Яка ж то лють від них, які жахливі біди!

    Двадцять четвертого розпочалась війна,
    На п’ятий день велись переговори.
    В цей самий час на Харків падав шквал
    Вогню і смерті, жаху, крові й горя.

    Але загиблих у рф нема:
    Ні в перший день, ні в другий і, ні в третій.
    Яка безжалісна й цинічна ця брехня!
    Навіщо знати матерям про їхні смерті?!

    Вже десять тисяч на десятий день
    Двохсотих, не рахуючи трьохсотих.
    Але ця звістка не до всіх дійде:
    У крематоріях кипить-горить робота.

    “У Києві фашисти”. Так, сусід
    Фашистами наповнив Україну.
    Тягнеться нашою землею їхній слід
    І перетворює наш затишок в руїну.

    “По мирних жителях ми обстріл не ведем”.
    То наші діти, всі як є, військові?!
    Уже десятками рахунок смерті йде
    І сотнями поранених… Доволі!

    Доволі жертв північним божествам
    Отямтесь від кривавої облуди!
    Ви, як колись, не зможете вже спать,
    Бо це від ваших “іскандерів” гинуть люди!

    Благослови, Господь, північний край,
    Щоб світло правди темінь розітнуло,
    Щоб не вклонялись більше божествам,
    Але до Бога правди навернулись!

    27.02 - 6.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6597

    25 бер. 2022
    Алла Кириченко
    Сон
    Глибокий сон. Неначе й не війна.
    І ми в Криму на березі крутому.
    Ніч, а зірки не просто мерехтять,
    А в хороводі витанцьовують чудному.

    І музика - тихесенько бринить
    Якимись молоточками дзвінкими.
    Така страшенно вічна й мирна мить…
    Проснулася: не чути ще сирени.

    І в сховище не треба ще летіть,
    Хапаючи заплічник і дитину.
    І Маріуполь! Їм би жить і жить,
    А не безладно кров спинять невпинну.

    Без їжі, сну, тепла і без води.
    Ні, воду можна з снігу натопити…
    Як пояснити наше горе тим,
    Хто знов летить бомбити, нас бомбити?!

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6598

    25 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Доброволець
    Камінь впав і травою повік захлинувсь,
    В житні вуса не дує земля.
    Не жита під конем, не життя на кону –
    Цілий свій захищатиму я.

    Доброволець. Спитайте, з якого добра
    Від дружини і рідних синів
    Я пішов на війну і степи проорав
    Грізним танком іще до весни.

    Не почули, коли, як чорнобильський ліс,
    Загорілась земля поміж нас,
    І сусід очманілий на сході поліз
    На рожен із якогось рожна.

    Тут земля для Різдва, небо для молитов,
    Відливають не кулі – зерно.
    І тому захищати країну пішов,
    Як солдат полкове знамено.

    Руки порохом клятим пропахли давно.
    Але з печі мій сивий земляк
    Житній хліб дістає і кладе на сукно,
    Щоби ми скуштували усмак.

    Нам без роду свого і життя не життя,
    І тому добровольцем в строю
    Цілий світ від орди захищатиму я,
    Цілий світ – Україну мою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6599

    25 бер. 2022
    Алла Кириченко
    Українська рятує життя
    Українська рятує життя.
    Ну ж бо вимов мерщій “паляниця”!
    Друже, може, ти ворогом став?
    Заглядаю прискіпливо в лиця.

    Хтось здає окупанту міста,
    Хтось наносить безжалісно мітки.
    Наче бачити Бог перестав,
    Наче нам бракуватиме свідків.

    Очевидці страшної війни
    Разом з тими, що смерті зазнали,
    Ми воскреснем і будем судить
    Виконавців брудної навали.

    Українська рятує життя.
    Ну ж бо вимов мерщій “паляниця”!
    Розкажи, як лисиця везла
    Їх вагоном й верзла небилиці.

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6600

    25 бер. 2022
    Алла Кириченко
    Лиха година
    Ви вмієте спати в годину тривоги,
    Коли крає тишу сирена гучна?
    Коли ти не можеш ні випростать ноги,
    Ні зручно вмоститись, бо ванна тісна.

    Коли твої діти лежать на підлозі
    В той час, як російські у ліжечках сплять.
    Коли Маріуполь і досі в облозі,
    І нікому мертвих його поховать.

    Ви вмієте жити в годину тривоги?
    Сьогодні уже двадцять восьма доба.
    Щодня і щоночі вкорочує рога
    Російському звіру Господня рука.

    Горять катери, літаки, гвинтокрили,
    Палають цистерни, солдати лежать.
    Чеченці, буряти поля наші вкрили,
    І танки згорілі. А в нас - посівна.

    Ви вмієте сіяти в лиху годину,
    Вагітною бути, родити дитя?
    Ви вмієте жити в суцільних руїнах
    Під вибухи бомб і сирени виття?

    Не вміючи вміємо. Лихо навчило.
    Не знаючи знаємо, як воювать.
    Молитвами в нас повиростали крила,
    Постами зросла і зміцнилася рать.

    Женем байрактарами звіра страшного,
    Женем джавелінами й Духом Святим.
    Рівняймо Господньому війську дорогу,
    Кінчаймо скаженого звіра війни!

    19.03 - 23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6601

    25 бер. 2022
    Алла Кириченко
    Пам’яті полеглого під Авдіївкою
    Мої син і онук повернулись з АТО,
    А товариша їхнього вбито.
    Хто потішить невтішних синів і дочок?
    Було в батька аж четверо діток.

    Хто загоїть невигойні рани жінкам
    Й матерям, що синів поховали?
    Хто помститься за кров, хто воздасть ворогам,
    Що життя безневинно забрали?

    Боже вдів і сиріт, Боже помсти й судів,
    Чаша гніву готова, щоб пити.
    Кров пролита волає, кричить від землі, -
    Неможливо її заглушити!

    Де від Божого гніву вам сховок знайти,
    У які підземелля забратись?
    Неможливо відплаті до вас не прийти…
    Боже наш, Ти є Бог і відплати!

    19.08.2016
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6602

    25 бер. 2022
    Марина Бурлаченко
    Колискова
    Я вкрию ковдрою і вимкну світло,
    Покличу добрі і яскраві сни,
    Щоб уві сні твоє життя розквітло,
    І щоб відчувся дотик ніжної весни.

    Моєму хлопчику – маленькому синочку,
    Я розповім улюблених казок,
    Про квіти у вишневому садочку,
    Про чорнобривці й чарівний бузок.

    Вірші читати буду до світанку,
    Про ангела, що береже крилом,
    Щоб оченята любі зранку,
    Прокинулись з любов’ю і теплом.

    Я заспіваю тихо колискову,
    І ніжно пригорну вже сонного маля,
    Щоб відчувати в тиші знову й знову,
    Як його серце зі світом розмовля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6603

    25 бер. 2022
    Марина Бурлаченко
    Розділи свої думи зі мною
    Розділи свої думи зі мною,
    Розкажи що на серці болить.
    І хто долю злою маною
    Так нещадно твою полонить.

    Раз у раз ти приходиш до мене.
    В чорно-білих бездушних думках,
    Забираєш життя безіменне
    І навіюєш болісний страх.

    Я твій образ веду за собою,
    Все збираю тебе по частках.
    Та укрита дорога журбою
    У моїх пригнічених снах.

    Як давно ти став незнайомим
    Відзначають байдужі роки,
    Силуетом в ночі нерухомим,
    Недосяжним, нажаль, навіки.

    Ти мовчиш, але очі блакитні
    Молять криком "мене відпусти"
    Все ж думки мої непохитні
    Не відпустять...як не проси.

    Раптом голос чужий за спиною
    Те мовчання розвіє у мить.
    Розділи свої думи зі мною
    Розкажи що на серці болить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6604

    25 бер. 2022
    gentiana.lutea
    Сповідь утікачки
    У місці, де я зараз є, не тихо:
    Тут засвітла й дотемна голосять півні,
    Невидні синиці цвіркочуть між голих дерев,
    Собаки розбріхуються, аж луна іде,
    Бо чують чужих між знайомими запахами.

    У місці, де я зараз є, не світять:
    Хіба отой місяць, мовби не чув про світломаскування,
    Та ще хіба вікна в хатах — приглушені під завісами
    Ознаки не-пустки,
    І зарево міста, розлите у хмарну ніч.

    У місці, де я зараз є, не плачуть:
    Тут злість загартована, що конвертується у турботу,
    Тут ніжність за жорсткістю слів і тонів,
    Тут стільки любові, що я намагаюсь її не рушити.

    Бо у місці, де я зараз є, любов
    Позичена — чи маю я право на неї?
    Бо тиша у місці, де я,
    Ковтає сирени і вибухи.
    Бо світло отут — не для мене:
    Моє залишилося в Києві.

    Життя умістилось у два рюкзаки й торбину,
    Стислось так туго, так щільно уклалося.
    У місці, де я зараз є, ця напруга хоч трохи слабшає:
    Життя виривається з-поміж зубів валіз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6605

    25 бер. 2022
    Тарас
    Без дитинства
    Я голосно вже плакати не вмію
    У підземеллі мати обійма
    А нагорі не місто,там руїни
    Ховається від бомб там дітвора
    Душа болить в маленької дитини
    Хоча радіти мала та душа
    Забрали в неї батька та родину
    Нема дитинства, є лише війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6606

    25 бер. 2022
    Тетяна Гринько
    Без назви
    Я починаю ранок
    Стрічкою інстаграму...
    Стрічка минає стрімко
    Ось під завалом жінка,
    Знизу військові меми,
    Хто не москаль, той "в темі",
    Котики, трупи, котики.
    Ми тепер всі невротики.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6607

    25 бер. 2022
    Ілля Рудійко
    /кара/
    відкрите небо вишіптує вироки
    висотним прольотом винищувача

    матері твоїй — землі — чорніти
    батькові твоєму — місяцю — старішати
    сестрі твоїй — ночі — світлішати
    братові твоєму — дню — не наставати більше

    відкрите небо падає
    друзками осідаючи на сусідських парканах
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6608

    25 бер. 2022
    Максим
    Послання москалям
    Краплі бензину летять у мій чай.
    Прожити б годину, не вийти б за край.
    Люблю Україну, її кожен плай.
    Вернутись б додому, для чого нам рай...

    Для чого нам сонце сповнене сліз,
    Чи вражою кров'ю напоєний ліс?
    Для чого ви в нас відібрали життя?
    Немає вам прощення і каяття.

    Не мали ви гідності, втратили долю,
    Ще й хочете в нас загарбати волю.
    Тепер добрий ранок — це смерть москалям!
    І зовсім не шкода, ані на грам.

    Посіяли смерть, її і пожнете,
    Хоча ще не зовсім вам явні прикмети.
    За голод, за муку, за вбивства й пожар —
    Ви пляма в історії, нащадки почвар.

    За наших дітей, вас чекає могила,
    За мрію, якій ви ламаєте крила.
    За кожен квадрат, за дещицю землі —
    Горіти вам в пеклі, тупі москалі!

    Хоч в небі вже важко шукати надії,
    Зітремо вас в пил і над степом розвієм!
    Й лунатиме тихо в ранковій імлі:
    Горіти вам в пеклі, тупі москалі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6609

    25 бер. 2022
    Ілля Рудійко
    /розрахунок не закінчено/
    маршрутка
    у якій я їду
    обганяє військову колону

    усі припали до вікон
    рахують
    один
    два
    три
    чотири
    п'ять

    хтось рахує навпаки
    п'ять
    чотири
    три
    два

    один
    Бог знає
    скільки іще БТРів
    доведеться перегнати на цій дорозі
    скільки іще ворогів
    доведеться охрестити сітками прицілів
    скільки іще нелюдів
    приречені очорніти
    наче вугілля
    наче земля
    скільки іще ростиме та колона
    що тримає понад головами небо
    яке щомиті прагне впасти

    * * *

    БТР
    на якому сидить солдат
    обганяє маршрутка

    солдат рахує людей
    що припали до вікон
    один
    два
    три
    чотири
    п'ять

    ще є
    задля кого
    їхати

    ще є
    задля кого
    вертатися

    ще є
    куди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6610

    25 бер. 2022
    Максим
    no anguish
    Кожні "ми не хочемо цього" - у смітник,
    кожен здатен до любові в мовчанці
    кожне слівце їхнє встромлюєм під дих.
    нехай бумерангом відчують нещастя.

    За нами віра і надія й ненависть
    розклали ті багнети по цілям. ймовірним.
    сценарії відомі. жертви. ні, не повлись.
    20-й день на волосці бути щасливим?

    20-а ніч смертей. і тихих забавок диявола.
    безглуздих перемовин, але й до мрії кроків
    ми боремось. "не вбий!" можливо, це неправильно.

    Можливо, ненавидіти - це жадане? опір?

    20-а ніч "вдарило". "тихо". "вже відбили".
    Оборона. зневіра. зусилля. закляття.
    незламність, росою смажені землі окропила.
    я вірю, скоро настане наше свято.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6611

    25 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Спогади
    В ту ніч, здавалось, марила земля.
    В гарячці вже й почалися судоми,
    У погребі сховалась вся сім'я,
    Схилившись задрімала від утоми.

    - Бабусю, що це в банці на полиці?
    порушила онученька сон враз -
    - Це, сонечко, варення з полуниці.
    А дай ще трилітрову, он якраз...

    Якраз згадала розповідь. То слухай!
    Умощуйся зручненько на колінах,
    Уважно настовбурчуй свої вуха:
    Колись була також земля в руїнах.

    Напали німці, як тепер рашисти.
    Було мені від роду... як тобі.
    Як сарана налетіли фашисти
    І вся вкраїна стала в боротьбі.

    Минали дні, закінчувалась їжа:
    І буряки, й картопля, і все-все,
    І навіть огірків "пішла" вже діжа.
    Назад орду ніяк не однесе!

    Тоді моя матусенька (прабабця)
    Куди діватись? Закрутила хліб.
    І наказала, як буде нещастя
    Щоб їла по шматочку кілька діб.

    Не стало мами. Куля її вбила...
    І я лишилась в світі геть одна,
    Згадала, як матусенька просила,
    Щоб спорожняла баночку до дна.

    Удерлися солдати раз до хати,
    Позабирали все, що там було,
    На фронті воював тоді мій тато,
    Як за стіну сховалось все село.

    І я отак потрішки, по шматочку
    Ділила: це - тепер, а це - на "потім".
    А ось оцю сховала у куточку -
    Як порожньо зовсім буде у роті.

    Тому, дитинко, вибачай, що злюся,
    Коли ти крихти залишаєш на столі.
    Яку печаль, як згадую, молюся,
    Війна приносить на своєму тлі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6612

    25 бер. 2022
    Ірина
    Боятись не треба ...
    Чому ти, синочку, застиг у вікна
    І злякано так заглядаєш у небо.
    Це вітер сьогодні сильніш завива,
    Ходи пригорну і боятись не треба....

    Чому ж, моя доня, тремтиш, як листок,
    Той вибух хоч й чути, проте він далеко,
    Давай почитаєм цікавих книжок,
    Горнися до мене, боятись не треба....

    І знову, як ніч, я не можу заснуть,
    Були б мої руки, як крила лелеки....
    Могла б я вас, дітки, у них загорнуть,
    Зігріти й сказати: "Боятись не треба..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6613

    25 бер. 2022
    Максим
    Атентат
    В ту ніч погасли зблідлі зорі,
    Він спав на носі корабля,
    А хвилі все хитали морем,
    Тремтіла втомлена земля.

    В ту ніч лунав лиш скрегіт зброї,
    Басисті постріли з гармат.
    Ніхто не думав, що накоїв,
    Та був потрібен атентат.

    В ту ніч думки стікали кров'ю,
    А корабель порожнім став.
    Він, вбитий братською любов'ю,
    Спокійно спав, спокійно спав

    Й не відчував,

    Як сонце хмари пробиває,
    Кипить чорнющая земля,
    І небом пісня долинає.
    Число набоїв до нуля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6614

    25 бер. 2022
    Богдан Арсенюк
    Лють
    Нас переповнює лють,
    вас знайдуть,
    зламають,
    зітруть.

    Лють
    вам в обличчя плюють
    вам в спину стріляють
    Вас всіх переб'ють.

    Лють
    Хіба так важко збагнуть?
    Що навіть наші діти,
    вас на*уй пошлють.

    Лють
    нас переповнює лють,
    а вашу "страну" взагалі зітруть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6615

    25 бер. 2022
    Максим
    Скарб
    Мій скарб?
    що найдорожче?
    про що насправді мрію я?
    ви забирайте славу
    й гроші,
    мені — тепло, любов, сім'я.

    Мій скарб...
    — це жовті рідні стіни
    і чистий простір за вікном...
    нехай там буря і руїни...
    пов'є чомусь своїм сукном
    журлива, сонна Україна.

    Мій скарб —
    тримати твої руки і коліна,
    коли ти спиш плекати сон,
    і не лякає завтра зміна,
    чи їх десятки, чи мільйон.

    Мій скарб —
    життя, вогонь, свобода,
    річки й безкрайнії степи,
    ліси й замучена природа,
    сліди маленької стопи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6616

    25 бер. 2022
    Максим
    Війна й Любов
    Останнє світло, останні з нас,
    І не знайти, якщо шукати.
    Чому прощання кожен раз?
    Іду на варту, падай спати.

    Останній день, остання ніч,
    Тримай мене у полі зору.
    Життя така коротка річ,
    Та вічно нам іти угору.

    Останній жарт, останній сміх,
    Тримаю знов твої малюнки.
    Горить вогонь, хоч пада сніг.
    Холодні тільки обладунки.

    Остання рана, останній шов,
    Можливо, море розхвилює,
    А так, на сонці сохне кров,
    Війна й любов мене малює.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6617

    25 бер. 2022
    Макаров Володимир Борисович
    "Добро и зло"
    Оскал звериный путинской россии
    Свободным миром проклят на века.
    У ботоксного карлика-мессии,
    Как оказалось, и кишка тонка.

    Визжат взахлеб воинственные орки:
    "Сотрем их в пыль подошвой сапога!
    Наш триколор мы водрузим в Нью-Йорке,
    Где брат Бен Ладен сокрушал врага!"

    Откуда столько подлости и злобы?
    Плешивый фюрер всех вас в горсть загреб...
    Уже на русских негде ставить пробы,
    Ну разве только свастику на лоб.

    И хватит всем скулить, заплывши жиром,
    О том, что ближе к телу свой карман.
    Добро и зло - вот то, что правит миром,
    Есть свет и мрак, все прочее - обман!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6618

    25 бер. 2022
    Юра
    Більше не терпимо
    Є початок
    І є кінець всьому

    Усе, що було створене
    Повинно було вмерти

    Так думав ворог,
    Шо прийшов сюди з ак

    З навіяною думкою
    Потерпим

    Та ми терпіли вже
    Століттями
    Кому?

    Психічно хворому
    Кордупелю царю?

    Терпіти зараз
    Ми не будем!
    Репнуть!

    російські гнилі мури
    піде царьок і вірні його слуги
    в пекло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6619

    25 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Тільки не мовчи
    Мій любий, люба, тільки не мовчи —
    Бо на війні мовчать лише німі та мертві.
    Поплач, кричи, душею не криви,
    Молися щиро, як на лоні смерті.
    Буває, що на мить промовчимо,
    Коли війна січе інформаційний простір -
    Наш ворог фейком лізе у вікно,
    Та з кулеметом за спиною - в гості.
    Мій любий, люба, говори зі мною
    Так, ніби бачимось останній раз.
    Ми всі спустошені й знесилені війною,
    Та ще мовчати будемо не раз.
    Ми разом, чуєш? Наші душі творять
    Незламну націю — новітню пектораль.
    Ми переможемо наперекір страшному горю
    Й навіки вільним буде рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6621

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    За що?
    - Привіт, російський солдате!
    Впізнав? Ти куди? Не біжи!
    Поглянь у приціл: то ж вагітна.
    За що її вбив? Скажи.

    А он, подивися уважно,
    Брати із клеймом сироти.
    Скажи, жорстокий солдате,
    За що їхню маму вбив ти?

    Не хочеш дивитись у вічі?
    Гаразд, тобі ж хрест свій нести.
    Та в річку не входять двічі -
    Уб’ють, й не воскреснеш ти.

    Мене ти впізнав, я бачу,
    Хоча я в ігнорі давно.
    Я - совість твоя, і я плачу,
    Бо ти, одним словом, ВОНО!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6623

    25 бер. 2022
    Людмила Мартиненко
    Незламні
    Не ламайте нас - ми незламні,
    не звільняйте нас, бо ми вільні.
    Ми попереду, ви ж останні,
    хоч які б не були вже сильні.

    Не приходьте - без вас щасливі,
    не запитуйте, бо не змовчим.
    Наша правда луна щосили!!!
    Це у вас там два слова - злочин.

    Не руйнуйте, бо маєм вміння,
    підіймемо міста ще більші...
    Вас затягне ж землі коріння,
    не потерпить настільки грішних.

    Кожну мить із страхів дитячих
    оберне у найтяжчі муки...
    Є межа і у нас терплячих -
    за дітей брати зброю в руки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6624

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Діалог
    - Агов, росіяни, ну як вам живеться?
    Ви нас врятували чи ні?
    - Да блин, нет самсунгов, макдональдса, колы,
    Мы очень все возмущены!
    - Погляньте на нас: гинуть діти та мами,
    Ви нищите мирних людей.
    - Да бред это! Мы теперь без инстаграмма.
    Как жить нам без соцсетей?
    - Почуйте! Взбунтуйтесь! Ідіть на майдани,
    Спиніть цю жахливу війну.
    - Вы чё там рехнулись? Да делать нам нефиг,
    Мы чтим только нашу страну!
    - Ваш Путін - убивця, він нищить країну
    Мою. Він прийшов із вогнем.
    - Сидите там молча в своей Украине,
    У нас и без вас пуд проблем!
    - Щоночі сирени, щоночі тривога,
    У сховищах повно людей.
    - А мы здесь при чем? Объясни, ради Бога!
    Виновны не мы! Хоть убей!
    - За що, розкажіть, всі лікарні, будинки
    Зруйновані вами ущент?
    - Да, блин, отцепитесь, у нас вырос доллар,
    Кредит взять - ужасный процент.
    - Поглянь на ці фото. Хіба так буває?
    Розстріляні сім’ї лежать.
    - Постой! Погоди! Мне кума написала:
    «Айфон вышел с рынка. Вот бл*ть!»
    - Давно зрозуміло: ми з вами не браття,
    Ми сіли у різні човни.
    - Да хватит уже на весь мир прибедняться,
    У вас в стране нет войны!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6625

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Привіт від тата
    - Тихо-тихо. Не бійся. Усе буде добре,
    Ти не бий мене, доню, в живіт.
    Нам сьогодні листа написав тато вкотре,
    Нам з тобою від нього привіт.

    Він сказав, що у нього усе під контролем,
    Що приїде до нас ось-ось.
    Написав, що скучає за нами з тобою,
    Він на фронті, йому довелось.

    Ти під серцем моїм у безпеці надійній,
    Іще трішки - й побачиш світ.
    Ти народишся, доню, в країні вже вільній,
    У країні без війн і без бід.

    - Мам, а що це? Чому в животі дуже гучно?
    Ти куди так стрімко біжиш?
    Що нас нищить? І що це стріляє так влучно?
    Мам, постій, не спіши, розкажи!

    А я виживу? Мам, я сумую за татом,
    Він же прийде? Врятує він нас?
    Ти ж казала, що скоро у нас буде свято,
    Але твій оптимізм чомусь згас.

    - Ми все зможемо, доню, лишилося трохи,
    Поки дихаю - ми живі.
    Нам до сховища треба іще кілька кроків…
    Що це? Чом голова у крові?

    - Мам, все добре. Ти чуєш? Ми будемо жити.
    Тьотя лікар сказала комусь.
    Мам, прокинься скоріше! Нам треба спішити,
    Скоро ж прийде додому татусь.

    - Тихо-тихо. Не бійся. Усе вже скінчилось,
    Ти нарешті з’явилась на світ.
    Я жива, але серце моє вщент розбилось…
    Тато в небі… Від нього привіт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6626

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Місія "Кудкудах"
    - Колеги, у нас термінова є справа,
    В нас місія є «Кудкудах».
    Збираємо в купу курей та індиків,
    Потрібен нам зараз цей птах.

    - А що ми робити збираємось з ними?
    Для чого, скажіть, нам вони?
    На жарку, на варку? Всіх брати малими?
    Нести їх куди і коли?

    - У нас операція досить серйозна,
    Курей ми готуємо в бій.
    Ми всіх їх направимо в путь на Росію,
    Нехай все заразять у ній.

    Курей нагодуємо ми інтелектом,
    Індикам свідомість дамо.
    Одягнемо зверху їм бронежилети,
    Щоб жертв серед них не було.

    Вони полетять на «велику» расєю
    І скинуть там яйця свої.
    Всі люди, звичайно, там перехворіють -
    Такі вже пташині бої.

    В резерві у нас хай папуги ще будуть,
    Ми їх через день пошлемо.
    Вони принесуть «прокидайтеся, люди»,
    Ще й мізків їм трохи дамо.

    Ну і наостанок качки хай злітають
    Й заразять пробудженням всіх.
    Птахи - це наш план, вони зомбі здолають,
    Бо зомбі здолати - не гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6627

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Закрийте небо
    Ця проклята війна вже давно остогидла,
    Нам би спокою й тиші, більш нічого не треба.
    Прокидатись від звуку сирен вже набридло,
    НАТО, просимо вас, та закрийте ж ви небо.

    Вже багато років ми розділені навпіл:
    Україна й Росія - потворна амеба,
    Зовсім скоро Росія пощезне на мапі,
    Але, НАТО, закрийте над нами небо.

    Ви вбиваєте нас, ви руйнуєте дім.
    Розкажіть, чи нагальна у цьому потреба?
    Ви цинічні й жорстокі в подобі своїй,
    Тож звертаюсь до НАТО: закрийте нам небо.

    Не пробачимо вам ми блокадні міста,
    Нам би знищити вас - більш нічого не треба.
    Ми дотягнемо самі на гору хреста,
    Головне, аби НАТО закрило нам небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6628

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Нездійснені мрії
    Їй матуся купила легесеньку сукню
    Й черевички з рожевим слоном.
    Готували вони разом піцу на кухні -
    Обіцяла ж мама давно.

    Вони знали, що прийде весна зовсім скоро,
    Зацвіте біля хати бузок.
    Вони влітку удвох відпочинуть на морі,
    Їх чекатиме теплий пісок.

    І сьогодні, як завжди, вони погуляють
    На площадці дитячій своїй.
    П’ятилітнє дитя ще нічого не знає:
    Не здійсниться жодна із мрій.

    Клятим ранком, підступно, коли будуть спати,
    Розпочнеться в країні війна.
    Їхній дім обстріляють ракети із «Градів»,
    Тріснуть вікна, за ними - стіна.

    Не поїде цим літом на море родина
    Та й бузок знову не зацвіте…
    Як, скажіть мені, можна убити дитину?
    Як, скажіть, можна вбити святе?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6629

    25 бер. 2022
    Тетяна Сорока
    Просто люди
    Ми просто люди... Просто люди ми!
    Свої в нас мова, Бог і Батьківщина.
    Над нами небо мужніми крильми,
    А найдорожче - віра та дитина..

    Ми просто люди. Інші... Не такі,
    Які криваву заварили кашу.
    У нас смереки пишні та стрункі...
    Ми винні? В чім? Що ми не хочем в р@шу?

    Ми просто люди... Із своїм життям.
    Ну чим ми тим сусідам завинили?
    Загнали Україну в укриття,
    Та стигне кров від жаху в ваших жилах!

    Ми українці! Бачиш в цьому гріх?
    Загрозу бачиш, нелюде проклятий?
    Ти топчеш стежку... рідний мій поріг!
    Яка тебе вродила, враже, мати?

    Ми просто люди. Воїни добра!
    Із нами Бог на нашім полі битви.
    Не випити вам воду із Дніпра
    І не спинити нашої молитви!

    За нами правда! Світло. І земля,
    Яка горить під вашими ногами.
    Я не боюсь "послати" корабля!
    Бо в нашій формі Бог. Весь світ із нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6630

    25 бер. 2022
    Юлія Базя
    Сусід
    Скажіть, що робити, коли твій сусід - божевільний?
    Які препарати придбати в аптеці для нього?
    Він просто здурів, він вбиває людей цивільних,
    Він осатанів, не боїться сусід мій Бога.

    Скажіть, що робити, коли твій сусід - ненормальний?
    Домовитись як з ним? Чи це взагалі можливо?
    Скажіть, чи лишилися ще десь місця у лікарнях?
    Мій хворий сусід реальність сприймає криво.

    Скажіть, що робити, коли твій сусід - тяжко хворий?
    Яких операцій і скільки йому наразі потрібно?
    Як знищити в ньому жорстоку садистську потвору?
    Він сам над собою створив ілюзорні німби.

    Скажіть, що робити, коли твій сусід - убивця?
    Які трибунали й Гааги його зупинити зможуть?
    Сусід мій здурів, він веде загиблих таблиці,
    Він хоче собі увесь світ. Він вірить, що він це зможе.

    Скажіть, що робити, коли помирає сусід твій?
    Коли він в агонії смертній б’ється з останньої сили?
    Чи треба стирати з лиця землі його слід?
    Чи треба зрівняти з землею сусідську «братню» могилу?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6631

    25 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Наш хрест і наше торжество,
    В усі часи благословенна.
    Свобода - нації єство,
    Народу сутність сокровенна.

    Крізь сльози, біль, холодний гнів,
    Руїни, вибухи і втрати,
    Крізь пекло цих шалених днів
    Ми є, ми будемо стояти

    На Богом даній нам землі,
    Де наша доля - наше право.
    І хліб свіженький на столі.
    Вперед провадить спільна справа.

    Пророче слово не мовчить
    І боротьба разом єднає.
    Борися, якщо хочеш жить,
    Борися, сонце не згасає.

    Бо перемога наша близько
    Пелена темряви спадає.
    Спинюсь на мить, вклонюся низько
    Всім тим, хто вже пішов до Раю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6632

    25 бер. 2022
    Вікторія Торон
    Мати й син (Україна й Росія в аспекті історичному та космічному)
    "Доля України — це трагедія матері,
                                                       син якої, вбившись у силу,
                                                       замість пошани,
                                                       нав’язав їй синдром меншовартості".

    Як лава з гарячих відкритих ротів,
    І як не своя Україна.
    О ні, не змагання тут рівних братів —
    Трагедія матері й сина.

    Він в вічі сміється, він з хати краде,
    Від нього тікати несила.
    Ти втратила славу, свободу, себе
    Як світ йому білий відкрила.

    Так в небі віщує міжзоряний струм,
    Так лінії йдуть на долоні, —
    Що вирослий син ще підніме на глум
    Тебе, що носила у лоні.

    Йому докучатимуть мова і спів,
    Гіркі твої сльози і крила,
    І та неошатність твоїх рубежів,
    які ти так щедро ділила.

    Він піде у світ і знайде гіркоту,
    І прийде до твого порогу,
    І він заголить твою неміч святу,
    І хустку зіб’є на дорогу.

    Країни — як люди, є кращі на взір,
    Та доля твоя, Україно, —
    Досвітня історія всіх матерів,
    Що мають невдячного сина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6633

    25 бер. 2022
    Вікторія Щербина
    Україна - ім'я це моє!
    Не віддам своє щастя нікому!
    Україна - ім'я це моє!
    Я любитиму серцем невтомно
    І побачу як сонце встає!

    Не віддам своє синєє небо,
    Не віддам почуття і любов,
    Мені вільная доля лиш треба,
    Тож за неї боротимусь знов!

    І не думай, що я похитнуся,
    Україна - ім'я це моє!
    Я щасливою світу всміхнуся
    І побачу як сонце встає!

    Не віддам свою пісню і слово,
    Не віддам свої вірші й рядки,
    Не віддам солов'їную мову,
    Не віддам свої вільні роки!

    Не віддам віру, щастя і квіти,
    Україна - це моє ім'я,
    Я, повір, іще буду радіти.
    Маю сонце й пісні солов'я!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6634

    25 бер. 2022
    Валентин
    Молюся за вас
    Молюся за вас, то і ви помоліться
    Нехай ця війна похутчіш закінчиться
    Хай мати не плаче, що син десь в дорозі
    У нього є діло, в тяжкій перемозі.

    Бо ворога треба за Харків помстити
    За милий Херсон, там теж кров'ю полито
    За сльози дітей, за життя, що в окопі
    За чорну весну, що багряна від крові!

    Для чого москаль, ти прийшов до порогу
    Побачиш ти тут не свою перемогу
    Скоріш свою смерть, без хреста на могилі
    І батька не буде у твої дитини

    Для чого ти горе зробив свому брату
    З війною, з свинцем, ти зайшов в нашу хату
    Тебе ж годували і хлібом та сіллю
    А ти зараз наче, свиня на весіллі

    О тож бо тікай та бистріше котись
    Як в Бога ти віриш, то тільки молись
    Бо те що ти скоїв, ніхто не забуде
    Тебе проклянуть твої рідні і люди
    Молюся за вас...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6635

    25 бер. 2022
    Тетяна Гринчук
    Відповідь Євтушенку
    Хотят ли русские войны?
    Спросите вы у тишины...
    Евгений Евтушенко.

    ***********

    Хотят ли русские войны?
    Спросите вы у сатаны,
    Спросите изверга, иуду,
    Что сеет боль и смерть повсюду.
    Спросите вы у тех солдат,
    Принесших в Украину ад,
    Укравших жизни у детей.
    У их спросите матерей,
    Благословивших своих чад,
    Что трупами уже лежат,
    На зверства, бойню, геноцид!
    Им чужды совесть, честь и стыд.
    Хотят ли русские войны?
    Вы и себе то не нужны,
    Коль отправляете юнцов
    На смерть с испуганным лицом.
    Очнитесь, сбросьте пелену!
    Вы в силах прекратить войну!
    Хоть нет прощения в веках
    За реки крови на руках...

    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6637

    25 бер. 2022
    Кугаєнко Дар'я Іванівна
    Усім,хто захищає
    У час війни - ви найголовніші,
    Бо маєте у себе на меті
    Зберегти всі міста, столицю,
    Країну і всі людські житті.

    Ми дякуємо кожному,хто захищає нас!
    За тихі ночі, збереженні життя,
    За те, що кожен клятий раз
    Встигаємо сховатись в укриття.

    За те, що кожен ранок бачим маму,
    Маєм можливість обійняти брата -
    Бракує слів, щоб всі слова сказати,
    Хоч слів існує в світі надбагато.

    За те, що взагалі ми прокидаймось
    І відчуваєм неймовірну силу,
    Бо пліч-о-пліч всі разом тримаймось
    У кожну непросту для нас хвилину.

    За те, що кожний клаптик нашої землі
    Назавжди незалежна Україна,
    З найкращим президентом на чолі
    Таким ж народом, бо така країна.

    Скажу відверто, бо в цьому є потреба:
    Ми переймаємось й чекаємо удома,
    Щоб разом бачити рідненьке мирне небо,
    А більшого нам зараз і не треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6638

    25 бер. 2022
    Єлизавета Усатенко
    А зорі голосніш сирен
    Мов душу крає на частини,
    І вітер тихо сповіва.
    Коли не йде луна сирени,
    Чекаю лиш на ті слова.

    Земля здригається і важче
    Серденько б'ється за грудьми.
    Спирає подих, тільки тяжче,
    Короткі "як ти" між людьми.

    А в місті тільки темні ночі,
    Між вибухів іде луна.
    Та очі втомлені дівочі,
    І крапля болі в них видна.

    Та в темнім небі зорі ясні,
    Тріпочуть голосніше мов.
    Такі знайомі і прекрасні,
    Як перший раз вгадаю знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6639

    25 бер. 2022
    Кугаєнко Дар'я Іванівна
    Переможемо цією весною!
    Нещодавно чекали весни,
    Перших квітів, пташок і свят,
    Тепер чекаєм кінець війни,
    І додому дівчат, хлоп'ят.

    Розумієм - перемога за нами,
    Тільки дата, на жаль, в таємниці...
    Підбадьорюєм дух піснями -
    Окупанти ховаються в лісі.

    Я казала мільярди разів
    Українці - найкращі у світі,
    Та у вирії всіх подій
    Я кажу це кожної миті!

    Я пишаюся кожним із нас!
    Я пишаюсь саме тобою!
    Всі слова кажу без прикрас -
    Переможемо цією весною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6640

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Доросла юність
    Молодість наша покрита пилом,
    Гасінням гармат і вогненним небом,
    Гіркою кров'ю прилита юність,
    Бомбосховищ і тривог духмяність.

    Юність наша злякана комами,
    Перебігом драм перелічених,
    Ми стиснені чужими рамами,
    Серця кожного покалічені.

    Заплутані, переплетені шморганням,
    Сльозами, ніщивним покликанням,
    Я не хохол, не кріпачка і не вірю дезінформації.
    Неможливо вірю у свій народ, силу моєї нації.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6641

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Мама, смотри, какие облака
    Все небо они жадно обняли
    Это, малышка, дыма стена
    И мир былой у нас отняли

    Мама, а вдруг этот дым дойдет
    И завтра будет над домом
    Если увидишь вдруг самолёт
    Это и станет симптомом

    Мама, кто-то сейчас далеко
    Он смотрит на небо, мечтая
    Не знает о нас совсем ничего
    Оставаться здесь затея пустая

    Когда-то это будут забытые дни
    И задача сейчас основная
    Просто остаться людьми
    Ждать незабвенного мая
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6642

    25 бер. 2022
    Михайло Федак
    За Україну
    Коли останній постріл віддзвенить
    По наших душах і по наших скронях,
    Прийде жадана, вистраждана мить,
    Як Волю ми зігріємо в долонях.

    І хто стояв насмерть на блокпостах,
    Тримаючи країну у обіймах,
    Той став Героєм... Слава у віках
    Синам, що не скорилися у війнах!

    А в синіх горах трембіта плаче:
    "За що віддав ти життя, юначе?"
    Й високе небо зронить сльозину:
    "За Україну... За Батьківщину...".

    Пливуть потоки людські рікою:
    "За нас віддав ти життя, Герою!
    Складаєм шану тобі уклінно
    За Батьківщину! За Україну!".

    Ми не хотіли починати бій -
    Ішла наруга над святим знаменом,
    І щось в душі кричало: "Сину мій!
    Рятуй цю землю ! Ноги у стремена!"

    Кричала Гідність, і кричала Честь,
    Ішло відлуння понад рідні стіни...
    За нами дім, за нами світ увесь,
    Минуле і майбутнє України!

    А в синіх горах трембіта плаче:
    "За що віддав ти життя, юначе?"
    Й високе небо зронить сльозину:
    "За Україну... За Батьківщину..."

    Пливуть потоки людські рікою:
    "За нас віддав ти життя, Герою!
    Складаєм шану тобі уклінно
    За Батьківщину! За Україну!".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6643

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Усе життя пішло нанівець
    Всередині щось сильно колеться
    Я знаю, ти справжній борець
    Незалежно від того, що в світі коїться

    Цьому є очевидна причина
    Нас вчили вище тримати голову
    Ми читали, що в доброму серці сила
    Співаємо про тепло, коли холодно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6644

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Я спалю щоденник цього березня
    І промовчу, коли хтось спитає
    Ця тема тепер обмеження
    Тільки дурень її зачіпає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6645

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Під зірками літає винищувач
    Під зірками літає винищувач
    Швидка допомога спішить
    У душі тільки розпач
    Я сумую за часом, коли дощить
    Я сумую за тими проблемами,
    Що колись здавались кінцем
    Хочу слідкувати за венами
    І бути спокою взірцем...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6647

    25 бер. 2022
    Наталія
    Вітер перемоги
    Минає все, і навіть буревії,
    Перемагає теплим подихом весна.
    Вже чутно - вітер перемоги віє
    І незабаром скінчиться війна!

    Не треба нам до лиха привикати,
    До свисту куль, до мертвих тіл.
    Не це життя ми здатні будувати,
    Та пам'ятати треба всім.

    Війна заставила змінитись.
    Терплячи біль та море сліз
    Ми зможемо переродитись,
    У ще сильніших, як колись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6648

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Надо мной пролетел истребитель
    А я жить все больше хочу
    Постепенно скажу "любитель"
    У войны беру интервью...

    Теперь понимаю, где град, где зенитка
    Когда выпускают и кто был сбит
    У крестной осталась квартиры половинка
    И мгновенье так скоро летит...

    Мой город разрушен и сердце долой
    Люди, ближе не было, не со мной
    Я первый раз скажу "ненавижу"
    И снова крики ребенка слышу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6649

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Ми колись це згадаємо разом
    Усі фотографії будуть старі
    Найперша тоді твоя фразі
    Ніколи не буде війни!

    Пройде, може, років багато,
    А може, вже завтра скажу.
    Ти був правий і не раптом
    Душа не перейшла межу

    Адже люди будуть людьми
    Тільки якщо мир у серці.
    Скільки ти не махай крильми,
    Посміхнутись варто тільки веселці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6650

    25 бер. 2022
    Кугаєнко Дар'я Іванівна
    Українська гостинність
    Рік двадцять другий. Двадцять перше століття.
    Зранку самого не сплять звідусіль -
    Земля здригається від усього жахіття,
    У грудях серце стискає біль.

    Бо "гості" у нас - у всієї країни,
    Їх "подарунки" - зброя в руках,
    Та люди гостинні на Україні
    Таких гостей зустрічають отак:

    Бабусі привітні із чаєм стрічають,
    Потім влаштовують своє фаєр-шоу,
    А бабка Надя шлях їм вказала -
    Нехай туди всі й рушають разом.

    Нехай не забудуть в кишені покласти
    Насіння декілька жмень,
    Щоб потім в майбутньому, власне,
    Вони проростали з українських земель.

    Хтось скаже,що неможливо
    Зупинити без зброї танк -
    Для когось це справді диво,
    А ми - українці можемо так.

    І гопник тепер віджима БТРи,
    Цигани танки успішно крадуть,
    Вони хотіли нашої зневіри,
    А самі за кораблем тим підуть.

    Підуть іще далі, бо наші герої
    І вдень, і вночі захищають міста,
    Ворогам українці готують напої,
    Що обпікають не тільки вуста.

    Для кожного прихильника "руського міра"
    У пеклі є окремі місця -
    За кожну сльозинку, за щастя, за "Мрію"
    Вони будуть прокляті всі до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6651

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Білий сніг накриває розстріляне місто
    А ми ховаємо білий прапор
    Так багато, виявляється, змісту
    А для життя не потрібно великих метафор
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6652

    25 бер. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Себе бережи та часто не плач
    Обов'язково все буде добре
    Війна закінчиться, ти все пробач
    І ми поїдемо вдвох на море
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6653

    25 бер. 2022
    Зоряна Кіндратишин
    Пісня
    1. Ми працюєм під музику градів, під звуки війни,
    Волонтери - це янголи світла, бороним тили.
    Хтось тримає нам небо, а ми підставляєм плече,
    Огортаєм крильми, поки кров ще у венах тече.

    2. Ми зшиваєм надію по клаптиках у полотно,
    Вистеляємо шлях ним на мир, перемогу, добро.
    Нас не мало-багато, цілий тиловий легіон.
    "Разом до перемоги" - так б'ються серця в унісон.

    3. Прийде час пролунає сирена "Назавжди відбій!
    Всім увага! Прийшла перемога! Скінчився двобій".
    І полинуть у небо багатоголосо слова:
    "Слава Господу Богу! Всім нашим Героям хвала!"

    Приспів:
    "Ми тримаємо стрій!" – ваші янголи світла,
    Щоб вкраїнська весна якнайшвидше розквітла.
    Подаємо патрони, рятуєм життя.
    З нами Бог, Україна і правда свята.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6654

    25 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Вже місяць
    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    Побачив крах «імперії»… вже скоро…
    Та бою спалахи…вибухів вогні.

    Місяць пройшов та не скінчилася війна,
    Його багато хто в окопах зустрічав.
    Хтось руйнував домівки та міста,
    А хтось свою країну захищав.

    Хтось без жалю віддав своє життя,
    Аби спинити варварське свавілля,
    А хтось без вибору пішов у небуття,
    Та не скорився до останнього зусилля.

    Хтось бачив місяць, але ніби-то не свій,
    З чужих земель інакший має погляд.
    Багато хто відмовився від мрій,
    І більшість переглянули світогляд.

    Котрісь забули про домівку за цей час,
    Та ще й без дому залишилося багато,
    Хоч важко й сили покидають нас,
    Ми вистоїмо, нас не подолати.

    Побаче місяць українців перемогу,
    І те, як гинуть чи тікають вороги.
    Як стихне у містах сигнал тривоги,
    Як все розквітне знову навкруги.

    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    І новий місяць зміне все навколо.
    На краще. Для Вкраїни. Назавжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6655

    25 бер. 2022
    Мар'яна Суходольна
    Все буде Україна
    Морок і плач... Ракети... Орда..
    "Гради"... Кров'ю дитина стікає.
    Київ, Харків, Одеса  - війна...
    Вся Україна оборону тримає.

    Суми, Чернігів, Житомир,
    Херсон, Луганськ і Донецьк -
    Молимось всі ми за Мир,
    Вражає доблесть сердець!

    Миколаїв, Дніпро, Запоріжжя,
    Рівне, Черкаси, Волинь,
    Хмельницький, Тернопіль, Вінниця
    Примаро ворожа, згинь!

    Львів, Чернівці, Закарпаття,
    Івано-Франківськ і Крим -
    Єднаємось - переможемо, браття!
    Примаро ворожа, згинь!

    Маріуполь, Буча, Гостомель,
    Волноваха, Охтирка, Ірпінь
    Місто-герой ваш синонім,
    Примаро ворожа, згинь!

    Тримайся, Києве мужній мій!
    Полтава з тобою і Кіровоград,
    Вільний народе, живи і мрій!
    У власнім терорі втопиться кат.

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6656

    25 бер. 2022
    Алла Шуляк
    Боротьба
    Нескорені, сміливі правдолюби –
    Борці за Україну, кожен з нас –
    Військові, волонтери, прості люди
    Вже стали рідними в воєнний час.

    Ми стали ще сильніші у єднанні,
    Щедріші на підтримку, співчуття.
    Водночас ми готові без вагання
    Послати ворога у небуття.

    Ми віримо у наші Збройні Сили,
    В небесне військо Ангелів святих.
    Щоб небо над Вітчизною закрили,
    Щоденно молим Господа за них.

    Не хоче світ закрити наше небо…
    Його закриє молитовний «щит».
    За цілий світ, за мене і за тебе
    Покриє чудом зброї дефіцит.

    Ми ворога поставим на коліна –
    За нас небесні та земні війська.
    Без сумніву: все буде Україна!
    І наша перемога вже близька.

    Ми відбудуємо свою державу,
    Вшануєм подвиг воїнів своїх.
    На варті всіх свобод поставим право,
    Щоб кожен відповів за злочин, гріх.

    Закон і справедливість насторожі –
    Незмінний український постулат.
    Настане суд і нелюди ворожі
    Заплатять нам за біль сердечних втрат.

    За кожен дім, якого вже немає,
    За кожне вбите ворогом дитя
    Нехай весь світ їх судить – не прощає.
    Таким гріхам не буде каяття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6657

    25 бер. 2022
    Олена
    "Тобі українець"
    Той, хто вдома
    Той, хто приймає
    Той, хто вдома, але не у себе
    Той, хто поїхав і повернувся
    Той, хто ліки сусідці приніс
    Той, хто воює
    ТА, хто чекає
    Той, хто сітку плете
    Той, хто порядок охороняє
    Той, хто пише
    Той, хто читає
    Хто за кордоном на мітинг іде
    Той, хто працює
    Той, хто рятує
    Та, хто пиріг смачнющий спекла
    Той, хто питає
    Хто співчуває
    Той, хто в підвалі ночує
    Хто плаче
    Той, хто втішає
    Той, хто лікує
    Той, хто тваринку додому приніс
    Той, хто вранці зарядку робить
    Той, хто вивіз діточок своїх
    Той, хто вивіз й не тільки своїх
    Той, хто шиє
    Хто помагає
    Той, хто в чатах чатує й бадьорить
    Той, хто тривогу повідомляє
    Той, в кого серце болить
    Ти важливий!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6658

    25 бер. 2022
    Христина Груховська
    В той день, коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Я зможу геть усе здолати
    І полюбити тихі небеса,
    Тримаючи в долоні біль від втрати!

    Коли закінчиться війна,
    Я обніму Тебе, мій милий друже,
    За те, що все-таки  прийшла весна,
    Я дякую за те, що зміг її Ти повернути!

    Коли закінчиться війна,
    Вдягну вишиване вбрання.
    А синьо-жовтий: «Це ж краса!»
    Казатимуть усі навколо люди!

    Коли закінчиться війна,
    Я повернусь, до України… дому
    І хай там буде лиш земля,
    З землі збудую дім свій знову!

    Коли закінчиться війна,
    Народжу сина - козака.
    Згадаю і молитимусь за тих,
    Кого безжально забрали у небеса!

    Коли закінчиться війна,
    І зійде сонце у моїй Вкраїні
    Минеться горе і біда,
    Ми будем горді в нашій силі!

    В той день, коли закінчиться війна…
    Діждеться сина свого мати!
    Дочка обніме міцно тата!
    Сестра впаде на груди  брата
    І буде ще сильніш Його кохати
    Та, що дочекалася свого солдата!

    В той день…
    …коли закінчиться війна!

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6659

    25 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Місяць війни
    Вже цілий місяць, майже, ми спалені війною,
    Нам кожна ніч і ранок, як нОвий старт до бою...
    А нам би, просто жити і дихати весною,
    Кумедних сотні фото робити із собою!

    Сирени часто виють і сонце десь за млою,
    І вибухи над містом нам не дають спокОю...
    А нам би, просто жити і дихати весною,
    Духмяну каву пити у парку із тобою!

    Та чорний попіл знову пливе Дніпром водою,
    І пахне у повітрі, і димом, і війною...
    А нам би, просто жити і дихати весною
    Й за завтра помолитись молитвою святою!

    А завтра ти розкажеш, як скучила за мною
    І як ти уявляла цю зустріч не такою...
    Я промовчу якою, заплачено ціною,
    Щоб ми могли ще жити і дихати весною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6660

    25 бер. 2022
    Тетяна Ліра (Осіпенко)
    Увага, сирена! Усі в укриття
    «Увага, сирена! Усі в укриття».
    Згадають умить атеїсти про Бога,
    А ті, що жалілись усім на життя,
    Ухопляться міцно-преміцно за нього!

    Хто з рідними в сварці всім серцем варивсь,
    Всім серцем захоче сказати: «Пробачте!»
    Ніхто не безгрішний, хоч раз помиливсь...
    «Усе буде добре, хороші, не плачте!»

    «Увага, сирена! Усі в укриття!»
    І ми вже не ті, що секунду до цього...
    Раніше чекали сто свят від життя,
    А зараз – два слова: «Відміна тривоги».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6661

    25 бер. 2022
    Іван Немченко
    Війна
    Війна

             ...Той неситим оком
             За край світу зазирає...
                                           Т.Шевченко

    І знов прийшла війна. Звичайне слово
    Із глибини стрімких тисячоліть.
    Брат брату одяга міцні окови
    І зазіха на цілий світ.
    Мільйони шлють йому привіт -
    Осанну мілітарній силі.
    Та тільки в світовій могилі
    Чекає місце і на них.
    Сліпі? Дурні? Недальновидні?
    Пояснить це прийдешній день,
    Якщо лишиться співбесідник
    Хоча б один з-поміж людей.
    Бо там не виросте й трава,
    Де пройде третя світова.
    А що ж Європа? Не дріма -
    Стурбованість, як стяг, трима.
    Товче Європа воду в ступі:
    Чи бути на коні? Чи в дупі?
    А Україна? Не вмира.
    Реве стоголосом Дніпра,
    Лупцює в пику москаля
    Й до пекла гарно відправля.
    Вкраїна - до життя вікно.
    Росія - гниль і порохно.
    Плането, істину пізнай:
    Це третя світова війна.
    Підстав-но плечі Україні -
    Не будеш тліти в домовині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6662

    25 бер. 2022
    Бебешко Аліна
    Без назви
    Сльози, біль, кров, смерть,
    Нестерпні рани на душі.
    Із пам‘яті не піде геть,
    Назавжди залишить.
    Яке воно обличчя,
    Страшне, немає слів.
    І час ніяк не лічить,
    Він просто зупинивсь.
    Смертельний подих
    Перед дитям не стане,
    І серце в камінь зводить,
    І пів життя украде.
    Несе вогонь і попіл,
    Стирає цвіт в саду,
    Зелене стане жовтим
    І чорним у диму.
    Війна так виглядає,
    Яку ніде не ждуть.
    Обличчя вона має -
    Смертельна її суть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6663

    25 бер. 2022
    Бебешко Аліна
    Без назви
    Тривога не згасає.
    Хтось просто спочиває,
    Хтось тихо заглядає,
    Війна все не минає…
    Весна іще триває.
    Дороги вже немає.
    Тебе ж я все чекаю -
    Надія не вгасає.
    Хоч рани залишає -
    Любов усе стирає.
    Ти не один, я знаю,
    І лихо не спіткає.
    Ось ранок і світає,
    Бог день нам відкриває.
    Вогонь той не палає,
    Війна вже відступає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6664

    25 бер. 2022
    Ірина Лісінчук
    Обіцяй
    Уночі всі розмови - щирі, а мрії - лише заповітні...
    Уночі щоб зігрітись, заварюєш термос м'яти.
    Він казав їй тихенько: "Ми точно обіймемось в квітні,
    Обіцяй, що в моєї доньки будуть твої оченята".

    Уночі ніжне слово, як ліки, а грубе - як ніж у спину.
    Уночі хочеш втому сховати під ковдру в ліжку....
    Вона тихо просила: "Обіцяй, що ти не загинеш,
    І що в мого сина буде твоя усмішка"

    Уночі важливі слова виділяєш курсивом
    І які б ви не були сильні, ніжність завжди сильніша.
    - Обіцяй навчити синочка бути сміливим!
    - Обіцяй, що наша доця писатиме вірші.

    І вночі лиш оголює душу кожна людина,
    Бо так хочеться щирості саме з настанням ночі...
    Він їй дав обіцянку бавити спільного сина,
    А вона - що у донечки будуть мамині очі....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6665

    25 бер. 2022
    Валентин
    Війна
    Реве від болю ран земля
    І ріки чисті вже не чисті,
    Тече скривавлена вода
    Із брудом змішана із міста.
    Пташки із сходу вже летять,
    А гнізда спалені, розбиті,
    В лісах пожежой зруйнував
    Пташиний рай і отруїв повітря,
    Дерева вгнулись до землі,
    Сховавши від ракети грону,
    А окупант ворожої орди
    Руйнує все навколо,
    Він чоботом втоптав квітки,
    З трави зеленої зробив червону,
    Вона відновиться, а ви
    Вже не відновитесь ніколи.

    25.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6666

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Я родився і живу в неньці-Україні,
    На славетній на землі – ми одна родина,
    Гей, трембіти  піднімай, гуцул, з полонини
    Та сурмуй, щоб в ворогів ноги затремтіли.

    Незалежна, ти моя ненька-Україна,
    Ти гостинна, ти тривка, рідна Батьківщина,
    Бий із сходу, барабан, піднімай сусіда,
    Відіб`ємо ворога –  слава Україні.

    Гей, єднаймося, брати, та до перемоги,
    Розіб`ємо вражу силу, ми непереможні,
    В допомогу сонце нам, небо у підтримку,
    Рідна матінка-земля – сила українців.

    З сходу хмари затягнуло –  то орда ворожа
    По рідненькій по землі тягне свого воза,
    Запорізькі козаки правлять оселедця,
    Ворогу дадуть під хвіст хай назад вернеться,

    В морі хвилю піднімає хвайна одеситка
    Не нервіруй, пудло, маму,
    Бо вона вже злиться.

    Ми родились на землі неньки-України
    Браві сильні козаки ми – одна родина,
    Спина в спину стоїмо, б’ємося до крові,
    Розіб`ємо ворога, та й засієм поле.

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6667

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Не думав я, що десь колись
    Пройде за мною доля діда,
    Дід в сорок перший рік зайшов
    Із автоматом на фашиста,
    Берлін у сорок п’ятім взяв,
    Розбив фашизм і стала ера миру.
    Мені ж країну захищать
    Від нападу рашизму.
    У мирний двадцять другий рік
    Проснулися під гул сирени,
    Напав на мирний мій народ
    Російський окупант-холера.
    Топтали, рвали чорнозем,
    Руйнуючи міста та села,
    Зайшов із вогненним мечем,
    Будуючи по Україні стели.
    Здригається моя земля
    Від вирв снарядів, вибух бомби,
    Російська проклята орда
    Уся згорить під українським сонцем.
    Ви будете відповідати всі
    За кожну згублену дитину,
    На сотню років ваш народ
    Прокляті з першого коліна.

    16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6668

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Багата лісами моя Україна,
    Безкрайні поля та зелені луги,
    Розлогі річки і широкі простори,
    В морях сині води і чисті піски.

    У нас соловейко співа Україні,
    Пташки в чистім небі,
    Під сонцем в блакить,
    Ми щиро кохаєм тебе, Україно,

    Ти матінко наша, ти наш рідний дім.
    Намолена людством,
    Славетна віршами,
    Прославлена в пісні,

    У вишивці код,
    У стрічці під ниткою на вишиванці
    Славетний і вільний
    Український народ.

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6669

    25 бер. 2022
    Віталій Найда
    Братство постає на війні
    Братство постає на війні!
    У вогні гартується сила,
    Немає міцніше рідні
    Ніж та, що війну пережила!

    Офіцери, сержанти, молоді
    І ті, хто піти вже збирався -
    Всі поруч у спільнім труді,
    Що війною для нас всіх назвався!

    Наш відділ таки весь живе -
    Кожен день у праці без страху
    В патрулях хтось службу несе -
    Мародери дали, щоб всі маху!

    Наш "дастер" у сяйві вогнів
    Мчить в темну ревучу стихію!
    Під жарти запальних оперів
    З братами смуток розвію!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6670

    25 бер. 2022
    Валентин
    пісня
    Розквітає підсніжник у лісі
    Теплий подих дарує весна
    Ти міцнієш, моя Україно,
    Отче наш, ти на боці добра.

    Промінь сонця мене зігріває,
    Бо мій тато далеко від нас,
    Україну мою захищає
    Спи спокійно, країно моя.

    Розстеляйся, пролісок, в лісі
    Колір сили, свободи, добра.
    Ти велична, моя Україно,
    Я нікому тебе не віддам.

    Промінь сонця мене зігріває,
    Бо мій тато далеко від нас,
    Україну мою захищає
    Спи спокійно, країно моя.

    Ти розквітнеш, моя Україно,
    Відбудуємо села й міста,
    Ти могутня, моя Україно,
    Ти є матінка –  рідна земля.

    Промінь сонця мене зігріває,
    Бо мій тато далеко від нас,
    Україну мою захищає
    Спи спокійно, країно моя.

    Підіймається сонце у небі
    Прокидайся, країно моя,
    Заспіває тобі соловейко
    І тобі заспіваю і я.

    Промінь сонця мене зігріває,
    Бо мій тато далеко від нас,
    Україну мою захищає
    Спи спокійно, країно моя.

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6671

    25 бер. 2022
    Віталій Найда
    Сон
    Десь у місті рвуться снаряди,
    Під Ізюмом точаться бої,
    А я стою у наряді
    У нічні зміни свої.

    Я на варті сну побратимів:
    В переспіві нічних храпунів
    Уві сні можна бути у мирі
    Серед рідних дружин і синів.

    Сплять вони не на теплих перинах:
    На стільцях, матрасах, столах
    В куртках, службових мундирах
    І у ватних теплих штанах.

    Он під ковдрою спить у Тимохи
    Його чорний породистий пес -
    Відійшли всі далеко тривоги,
    Усі війни, пожежі з АЕС...

    Уві сні не треба боятись
    У плині щасливих годин,
    Від душі можна тут посміятись
    Без поганих і добрих новин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6672

    25 бер. 2022
    Надія
    Вистояти
    Ніч страшніша за день!
    Ти прокидаєшся з страхом в очах
    Стільки розпочатих ідей,
    завмерли й не мають кінця

    На землю великих сердець
    Прийшла зла й проклята війна
    Ніч страшніша за день!
    На серці спокою нема!

    Боже спини, наверни їхні душі…
    Кров’ю пролитою невинних людей
    Слізьми дітей, що далеко від дому
    Руки не вмиє загарбник ось цей

    Нищить, руйнує історію нашу
    Гордість, святиню усіх поколінь
    Ми ж захищаєм країну нашу
    Від мародерів й проклятих створінь

    День у день гинуть солдати, та вам їх не шкода
    Бо ви мовчите!
    Вам навіть напевно нема, що сказати.
    Брехня в жилах ваших давно вже тече...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6673

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Сонце, вище  догори,
    Розтопи бурята,
    Не пускай до мене в дім
    Русичів триклятих.
    Вітер сильний, підіймись,
    Розвертай їх танки,
    Хай в кремльові обісруться
    Путінські засранці.
    Хмара, небо затягни
    Над столицей ката,
    Щоб не бачити вам світ,
    Русичі трикляті.
    Градом всип дороги руських,
    Та так, щоб до діла,
    Щоб пов'язли у багні
    І нам не смерділи.
    З неба блискавкою вдар,
    Розрізай метали,
    Та щоб жоден їхній танк
    Не поїхав далі.
    Ой з`єднайтесь, сили світу,
    Та так , щоб всі разом,
    Вдарте силами землі
    Постирайте гадів!

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6674

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Розплющуйте очі, дивіться прозоро,
    Очистіть і розум від думок дурних,
    Ідіть, обніміть близького, чужого,
    Скажіть добре слово, тим розум звільніть.

      Наповнюйте душу весною, квітками,
      Наповнюйте серце любов'ю других,
      Даруйте усмішки, хоч зараз і тяжко,
      Ми жити з цим будем, ми будем любить.

    Багато кого назад не повернеш,
    Багато своїх для нас стали чужі,
    Та в серці вони, як завжди, коло тебе,
    Та в пам`яті нашій завжди як живі.

      Загойтеся рани, бо втрати нестерпні,
      Нам виплакать сльози, бо жити із цим,
      Ми біль всю свою на листах закарбуєм,
      Залишивши в пам'ять нащадкам своїм.

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6675

    25 бер. 2022
    Віталій Найда
    Молитва
    На війні ми молимось Богу
    Крізь світлі струни душі,
    Крізь єдину вірну дорогу,
    Крізь кулі ворожі й чужі!

    Молитва дає нам надію,
    Що з небі ясна благодать
    Всіх рідних і близьких зігріє,
    Що поруч тихесенько сплять.

    До війни не вмів я молитись,
    У Бога дрібниці просив!
    А тепер лише щоб зустрітись
    На світанку з тим, хто любив!

    Під обстрілом в підвалі без світла,
    На посту в плині тяжких годин
    Одна лиш сердечна молитва
    Зшиває душу з кривавих частин.

    Головне, не соромся молитись
    За чужих незнайомих людей,
    До полу уклінно вклонитись,
    Розділити хліба останній кусень!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6676

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Єднаймося, браття, єднаймось, держави,
    З росії іде сатана,
    Дорогу собі кровлею встеляє,
    Своєю кровлею встеля.

    Не буде пощади нікому, хто зайде
    В країну зі зброєй в руках,
    На варті моєї святої Держави
    Сталеві солдати стоять.

    За їхніми спинами мами і діти,
    За спиной міцною жінки,
    Попереду ворог тремтить і розгублений,
    Вертайтеся звідки прийшли.

    Ми плуг переплавимо, зробим гармати,
    З комбайнів збудуєм щити,
    Ніяким катам не дамо грабувати
    Те, що ми будували самі.

    Від Львова, Тернопіль, Хмельницький, Житомир,
    Черкаси і Харків вставай
    На захист Країни, в якій ми живемо,
    Будем захищать рідний край.

    Розіб'ємо ката, розплавимо зброю,
    Збудуєм із сталі мости,
    Розквітне удвічі моя Україна,
    Розквітнуть удвічі сади.

    07.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6677

    25 бер. 2022
    Вадим Конак
    Без назви
    Станем перед Богом на коліна.
    Провинився перед Богом світ,
    Небо затягнуло, сиво,
    Ллються зверху вогняні дощі.

    Всі вимолюйте прощення в Бога,
    Скоєно багато вже гріхів.
    Ми благаєм, Отче, допомогу,
    Зупини загибель для душі.

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6678

    25 бер. 2022
    Вадим Конак
    Без назви
    Ти диви –  москаль прийшов,
    Київ хоче взяти,
    На губах ще молоко,
    а в штанах рогатка.
    Хто тебе сюди гукав,
    путінська падлюка?
    Хоч побачить байрактар?
    Раджу: подивися.
    Привид в небі в нас ще є,
    Глянеш йому в вічі.
    Він підпалить тобі зад,
    Глянеш смерті в вічі.
    Соплі на кулак мотай,
    поглядай позаду
    І скоренько утікай,
    тут тобі не раді

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6679

    25 бер. 2022
    Вадим Конак
    Без назви
    Підлий, хитрий, окупанте,
    Руський мір вам не відать
    І за вас, падлюк, мерзотних
    Мову стали іскревлять.

    Вас ненавидять в Європі,
    Бо вам байдуже, де ср@ть,
    Ви свою російську мову
    Самі стали убівать.

    У гробах перевернулись
    Всі поети із русі.
    Бо вони тоді не знали,
    Що нащадки їх бики,

    Що забули в Україні,
    Ненаситна сарана?
    Вас зненавиділо людство,
    Визволителі кремля.

    Ваші душі загорілись.
    Не попавши навіть в ад,
    А в аду вас чорт розплавить,
    Щоб ніколи не повстать.

    Українці сильні духом,
    Україну не зломать,
    Україна завжди з Богом,
    В Україні Едем Сад.

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6680

    25 бер. 2022
    Ваим Конак
    Без назви
    Весна прийшла до нас з ворожою ордою,
    Хотіли прогулятись по моїй землі,
    Зі зброєю в руках, колесами по полю
    Немов господар ходить по святій пашні,

    Але ж не знали руси, що ми гостинні люди
    Умієм зустрічати і з хлібом, і з вогнем,
    Товкли російську суку пикою об землю,
    Горіли руські танки згорить і руський дух.

    Тож ось який ти, русе, гнилий, смердючий, смерде,
    Вбиваєш лиш безвинних дітей та матерів,
    Іди-но, ти, до мене, я вмию тебе кров'ю,
    Розплющу мов комаху, зітремо вашу русь,

    Підступні не нажерлись, вбиваючи народи,
    Полізли заграбастать, зробити руський мір,
    Тож знай, що з Україной і Слава і Свобода
    Господь на боці нашім
    І всі, що є святі.

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6681

    25 бер. 2022
    Тетяна Ліра (Осіпенко)
    Сльози сонця
    Сонце плаче сльозами кривавими,
    Мама так плаче за дітьми-янголами.
    Їхні колиски тепер на небі,
    Сонцю ж лишається плакати,
    Це ж бо
    Все на його очах. І начебто
    У якомусь жахливому сні...
    Ні, це на рідній нашій землі...
    Біль доходить до серця й до сонця,
    І вони в унісон
    Плачуть сльозами кривавими:
    Це не сон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6682

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Здолали, відбили, розбили катів,
    Як змії тікали з моєї землі
    Під тиском наших сильних солдатів
    Розтали неначе роса повесні

    Багато двохсотих росія забрала
    Навіщо ви лізли в Святиню мою?
    Лиш Бог на землі має право на силу,
    Лиш Бог має право на блокпости.

    Не грайтеся в Бога, бо Бог незамінний,
    Складіте всю зброю, зробімо мости,
    Мости лише дружби наших народів
    І станем як раньше, усі ми є люди, усі ми брати.

    25.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6683

    25 бер. 2022
    Lora Crystal
    Героїчним воїнам України. На шану.
    Була майже весна - ви пішли на війну,
    Міцно зціплені губи, зосереджені очі,
    Грудьми зустрічати зграю ворожу отруйну,
    Що напала підступно - вночі.

    Й одразу герої - вказали правильний курс,
    Немає зради в серцях, кремезна воля,
    І рознеслася слава, й відгукнулись мільйони душ,
    Щоб боронити найцінніше - долі.

    А потім були - Харків, Суми, Херсон,
    Чернігів і Київ, Маріуполь і Буча,
    Нелюди кидали бомби, гриміли гармати їм в унісон,
    У відповідь ненависть - мов жало пекуча.

    Дівчата вчили слова - джавелін, байрактар,
    В одному пориві згуртувалась країна,
    Ви прикриваєте нас, відбиваєте гадючий, підлий удар,
    А за вашими спинами - Україна!

    Ракети множили біль - одже їм смерть!
    Вирви від бомб, втім лелека над стріхою…
    Ви стоїте, на противагу мерзоті шануєте честь,
    І Чорнобаївка вкотре - тихою втіхою.

    Тож стійте незламно - герої, Бога сини!
    Ви маєте мужні серця, душу благу‘
    Меч занесіть, караючи за кожен клаптик землі,
    Й наближаючи головне - перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6684

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Донбас – бездонна яма – зібрала душі молодих
    Земля покроплена кровавими сльозами,
    метал згорівший в землю вріс.
    Постріляні хати, покинута земля
    І душі, що благають спокій.
    Там брат на брата меч підняв,
    Там в матерів сльозяться очі.
    Кричімо криками душі
    Благаю всіх, щоб зупинились,
    Покинули сокиру для війни,
    Вертаючись в хати, а не в могили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6685

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Біліє поле від ромахи,
    бджола збирає свій нектар,
    трава у полі солодом запахла,
    погнав отару молодий вівчар.
    Для нього статок –  то простори,
    коври зеленої трави,
    пташиний спів дзвінкий, прозорий,
    духмяний запах квіточок в траві ,
    прозоре небо з сонячним промінням,
    вода у річці чиста мов сльоза.
    Йому не треба золота і срібла
    Йому потрібні щирі почуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6686

    25 бер. 2022
    Тетяна Ліра (Осіпенко)
    Незламна земля
    Земля, якій воля – синонім,
    Наш дім – від самої колиски
    І до сивини на скронях –
    Незламна земля вкраїнська.
    Як билися й б'ються за Неї!
    Героями помирають
    За рідну Вкраїну-неню –
    Ангелами до Раю!
    Дощі тут не йдуть, а плачуть
    І сонце темніє з туги,
    Коли у війні звірячій
    Втрачає хто сина, хто друга,
    Хто батька, хто брата, онуків
    Іще ненароджених. Боже!
    Знеболювальним на муки
    Нам віра: наш край переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6687

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Не кожен з нас пройде той шлях,
    що дав нам Бог.
    Хтось посередині, а хтось вкінці,
    а хтось в самій утробі мами,
    спіткнеться з незакінченой метой
    зробити світ світлішим, набагато кращим.
    Та скільки б ти не був не цій землі,
    зроби, щоб світ на крапку став світлішим,
    врятуймо землю від біди
    і пам’ятай, що час спливає швидко.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6688

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Сльозиться Божа Мати на іконах,
    навколішках сльозяться матері,
    прижавши до грудей святу ікону,
    вимолюють спасіння для душі.

    Вимолюють спасіння своїм дітям,
    які пішли з рушницею в руках,
    пішли, щоб захистити рідну землю
    від ворога, який на нас напав.

    Не кожен з них повернеться додому,
    поляже він на полі боротьби,
    для того, щоб спокійно спали діти,
    спокійно спали і його батьки.

    Тож будемо молитися всі разом,
    щоб скінчилася клятая війна,
    вернулися додому з перемогой,
    на грудях не хрести, а ордени.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6689

    25 бер. 2022
    Тетяна Ліра (Осіпенко)
    Без назви
    Допомога друзям
    Від душі.
    Подолання ворога
    На межі
    З надможливістю.
    Коли ранок готує смузі
    Із солодкого сонця й вітрів –
    Помолімося вдячно Богові,
    Що в новому дні ми живі
    Його милістю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6690

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Бувають люди різні –
    брехливі, злі, енергійні,
    іноді щедрі бувають
    і є, що в спину штовхають.
    А є, що вірять у Бога,
    а є, що не вірять і в  себе,
    а є, що останню сорочку
    віддасть, щоб другим було тепло.
    Лиш чисте, світле і прозоре
    із німбом над головою
    маля, що в колисці
    з душою чистою, прозорой, світлою.
    Так хочеться, щоб із роками
    усі залишались такими,
    не було б і злих, і брехливих
    не було б і суму навколо.
    В надії колись так і буде,
    не може завжди, щоб так було,
    бо є на світі багато із німбом над головою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6691

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Сліпий не баче куди іти,
    але за покликом душі
    він відчуває те, що не відчуєм ми.
    Видючий же не відчува тої краси,
    що відчувають в темряві сліпі.
    Видющі хоч і мають повний зір,
    багато з них не відчувають
    і не бачать кольорів.
    То хто ж із них сліпий?..

    Німий розбірливо на мигах розповість
    Про ту душевну рану, що болить.
    Крикливий голосно кричить,
    маха руками і нерозбірливо пищить.
    То хто ж із них німий?..

    09.06.2020
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6692

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Окрилені люди багаті душею,
    одарені Богом, в їх серці любов.
    Дарують навколо усім без підбору
    усмішки тепло, що вділив їм Господь.
    Нехай на землі з крильми й небагато
    тепла і усмішки в них хватить на всіх,
    нам лиш придивитись, частинку прийняти
    і теж роздавати, щоб люд був незлий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6693

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Багато століть над головою
    звивається стяг у двох кольорах

    по низу жовтіє мов зріла пшениця,
    вгорі чисте небо заворожує нас.

    Це два кольори –  колір слави, свободи,
    для нас –  оберіг, а для ворога – крах.

    Давно майорить наш символ свободи
    і вже сотні років натхнення давав.

    Ми у незалежній у вільній країні
    будьмо щасливі в новій Україні.

    Кожного року весь світ сповіщаєм:
    «Ми українці, вільні, незламні!»

    В День Незалежності щирі вітання
    і пам’ятай: Україна незламна!

    24.08.2020
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6694

    25 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    Арестович
    Арестович - це синонім слова "спокій".
    Кожен ранок, вечір ми чекаємо на нього.
    Заспокійливе на ніч прийняти - це відео його подивитися.
    Має він цілий гарем, але не для кого це не секрет.
    Все по поличкам розкладає
    І про гумор не забуває.
    Кожен день підіймає нам настрій
    В своєму інстаграмі.
    Але є у нього одна проблема
    Як стати краще Кіма.
    Тут і так зрозуміло, що Арестович на першому місці, а за ним іде Кім.
    Дівчата та жінки з розуму сходять,
    Та в гуглі шукають "Арестович".
    Кожен день ми чекаємо на його, як на свято.
    День без Арестовича, можна вважати насмарку.
    Арестович ще один супергерой
    Якому треба в Марвелі зніматися.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6695

    25 бер. 2022
    Вадим Конак
    Без назви
    Поглянь з пташиной висоти на себе,
    як живемо ми, чи бачиш радість навкруги,
    чи може горе бачиш ти,
    чи розум, що затьмарив білий дим?

    Що скутий ненавистю на весь мир,
    пихатість, жадібність чинів,
    принижених навколо батраків,
    чи хочеш бути один з них:

    Пихатим чи з обідой на весь мир?
    Поглянь з пташиной висоти
    і будь собою й не будь ним.

    08.10.2020
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6696

    25 бер. 2022
    Вікторія Омельченко VictoryЯ
    Одна на всіх.
    Одна судьба. И - миллион оттенков...
    Кто в хлам, кто в слезы, кто в тугой кулак...
    Кто в бой, кто ввысь... а кто - по стенке ...
    Все ищут свет, не веря в продолжающийся мрак...

    Одна война. И миллионы судеб
    Слились в разноголосый дикий стон...
    Не будет, как вчера. Уже - не будет...
    Ни цвет, ни мысли, ни понятия, ни тон...

    Одна беда. И миллион решений -
    Как танец смерти на гуляющих ножах...
    Секунды вечность давящих сомнений
    Заканчивается там, где гложет страх.

    Одна любовь на миллиарды клеток,
    Из коих соткан наш украинский народ!
    Ради нее и жизни наших деток
    Восстал за правду сильный древний род!

    Одна война. Одна судьба и воля.
    Одна беда. Любовь - на всех одна.
    Мы выстоим!!! Сквозь слезы, тьму и боли!
    Мы - вместе! Мы - одна страна!

    И будет праздник! Наш! Победоносный!
    Один на всех - кто выжил и погиб!..
    Да, к этому прийти не так-то просто!
    Лиш вірте! Не здавайтесь! І любіть!

    Любіть свою країну рідну, милу!
    Вона - наш дім, наш прихисток  і сенс.
    І хай дає нам Бог достатньо сили,
    В єдинім ритмі чути стук українських сердець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6697

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Річ не у мові – річ в людині.
    Як сильно любиш ти країну?
    Будь ти вірменом, молдаваном
    Чи будь завзятий росіянин –
    Переступив чужий поріг,
    То вивчи мову нації, в яку ти вліз,
    Не до вподоби вам таке –
    Сиди у себе вдома
    І не каламуть чуже.

    19.01.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6698

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Не перший рік окопи засипає,
    Не перший день багнюка навкруги,
    Морози з побратимами чекаєм
    І все одно – так холодно в душі.

    Чекаєш, сподіваюсь ти чекаєш
    І серце так палає і болить,
    На захисті Вітчизни я, кохана,
    А ти, родину вдома бережи.

    Чекаєш, всім серцем відчуваю,
    Чекаєш і пліткам не віриш ти,
    Що десь пропав і звісточки немає,
    Або загинув у полоні  ворогів.

    Чекаєш, вірю, що чекаєш,
    Прийде та мить – зустрінемося ми,
    Зима це буде чи весна – не знаю,
    Прийду, коли здолаєм ворогів!

    27.01.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6699

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Без тебе холодно в душі,
    Зморилось серденько чекати,
    Окопи давлять навкруги,
    Бліндаж прогрітий чадом.
    Відіб'єм  ворога, вернусь,
    Садок посадим коло хати,
    На гойдалку посадим дітлахів
    І будем милуватись.
    Хотів би посадити я
    Дерев для кожного,
    Хто захищав Вітчизну,
    Щоб в квітні розцвіли сади
    На добру пам'ять побратимам.

    28.01.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6700

    25 бер. 2022
    Вадим Конак
    Без назви
    Засипало снігом,
    Пришерхли гармати,
    Накрила імла навкруги,
    Димиться з наметів.
    Промоклий солдатик
    Прижав автомат до грудей,
    Стоїть на посту,
    Захища Україну,
    Він баче майбутнє:
    Зелені луги, розквітлі сади,
    Усмішку дитини.
    І він на посту, він нас захища.

    03.02.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6701

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Залізні нерви – залізо в руках,
    Пришерхлі бушлати,
    Багнети скриплять.
    Суровий погляд,
    Стиснув кулак,
    На передовій солдати стоять.
    Ми українці – незламний народ,
    Вистояв дід наш – і ми не здамось!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6702

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Сокольник перед нами,
    Ми в Кримському стоїм,
    Орли 9-тої роти –
    Стіна передовій.

    Чекаємо команди
    І Пришиб буде наш.
    Ми стяги України
    Несемо на Донбас.

    Над головою кулі
    І вирви навкруги,
    Нас намагались знищить,
    А ми, як моноліт,

    Чекаємо команду,
    Команду –  лиш вперед,
    Повернем Україні
    І землю, і народ!

    93-тій Бригаді
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6703

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Зустрілися Зима з Весною
    Лютує, сердиться Зима,
    Стоїть з Весною на порозі,
    Себе змінити не пуска.
    Вночі морозами лякає,
    Весна вдень сонцем зігріва,
    Вночі Зима все замітає,
    Весна все проліском встеля.
    Відступить Зимушка,
    Віддасть ціпок свій,
    Заволодіє всім Весна.
    Розтане сніг, спадуть морози
    І все мов музика загра,
    Трава зійде, птахи проснуться,
    Розмерзнеться вишневий сад,
    Закрутиться усе навколо,
    Зима лиш в спогадах у нас.

    15.02.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6704

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Комусь здалось, що має все –
    Здоров`я, гроші і машину,
    Купує він усіх і все
    І має владу над другими.
    Купує золото, дівок,
    Розбещених його грошима
    І закриває всім роти,
    А в серце коле наче шилом.
    Йому здалось, що має все…
    Немає людяності в нього,
    Немає Бога у душі
    І він самотній, наче ворон.
    Той ворон, що зірвавсь увись,
    Покинув зграю і країну,
    У них є все, але воно ніщо,
    Бо він без Бога і без віри.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6705

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Кмітливі, гарні,
    Нерозгадані роками,
    З обличчям янголів землі,
    Свідомість поглядом затьмарять.
    Уміють бути хитрі, злі,
    В них сили більше, ніж у когось,
    І в них є райдуга землі,
    Хранителі земного роду.
    І вогнища хранителі вони,
    За них і війни, бійки, суперечки
    І навпіл діляться держави через них,
    Але кохають і кохані безкінечно –
    Бо жінка - ти і ти - наш поводир.

    08.03.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6706

    25 бер. 2022
    Людмила Мартиненко
    Коли тобі страшно
    Коли тобі страшно, пиши мені, чуєш!
    Я буду чекати й читати слова...
    Або набери, намалюй, як малюєш,
    якщо від тривоги тебе розрива...

    Коли не в мережі, пиши побратимам!
    Вони зрозуміють, пораду дадуть...
    Кричи, вишивай, хочеш сльози не стримуй...
    І я відпишу... скоро гади впадуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6707

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Мама, матінка, матуся,
    ненька, любляча бабуся!
    В світі ти одна така,
    Кращої ніде нема.
    Ти родила, виховала,
    На ніч казочки читала.
    Приголубиш, поцілуєш,
    Ти навчаєш, ти будуєш.
    Ти майбутнє нам надала,
    Сили й душу в нас вкладала,
    Низько кланяюсь тобі,
    Вдячний Мамі я своїй.

    25.03.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6708

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Життя прожив і не звертавсь до Бога…
    Ти мав усе: будинок, діток, сад.
    Тебе оберігав Господь в дорозі,
    А ти Його ніде не помічав.

    Посивів, дітки розлетілись,
    Садок з тобою також постарів,
    Поглянувши на небо зрозумієш,
    Що дещо ти в дорозі пропустив.

    Це Бог оберігав твою родину,
    Це Бог стежинку рястом застеляв,
    То ж стань хоча б на старість на коліна,
    І дякуй Богу, що тебе оберігав.

    Тоді Господь наповнить твою душу,
    Усі пустоти, що в житті не наповняв,
    Лиш так ти збережеш хоча б лиш душу,
    Ту душу, що йому не відкривав.

    30.03.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6709

    25 бер. 2022
    Валентин
    Без назви
    Попереду ворог, позаду країна,
    В якій я щасливий живу.
    Здолати кордони в мою Батьківщину
    Не раджу, бо ми "на чеку".
    Позаду батьки, позаду родина,
    Попереду військо чуже…
    Поляжу кістками, хай ворог здригнеться,
    Не пустим ворожу орду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6710

    25 бер. 2022
    Людмила Мартиненко
    Без назви
    Доживала зима час свій градами,
    про весну сповіщав знову град.
    Не холодний - з гарячими кадрами,
    хворобливої нечисті зрад.

    Божеволіє світ ненажерливий,
    світ безлюдності ніби людей.
    Але нам, десь за обрієм жевріє,
    віра в диво небесних ідей.

    Вже не страшно, бо разом тримаємось,
    шкода лиш, що єднає війна.
    Для дітей жартома посміхаємось
    й не турбує нова сивина.

    Чітко знаємо з ким добре в погребі,
    а до кого в хороми не йти;
    з ким віднині в обіймах на Ти,
    відсторонивши гори непотребу.

    Зустрічала весна нас заплаканих
    від немислимих досі речей,
    гартувала в безсонні ночей,
    молитвами за діток наляканих.

    Розривала мости поміж "рідними",
    пригортала до роду чужих -
    бо ж надія трималась на них,
    що не стали на відстані підлими...

    Пройде час, ми поволі одужаєм...
    Вільні люди - долають рабів!
    Ми зберемо колосся полів,
    на яких стали нині байдужими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6711

    25 бер. 2022
    Людмила Мартиненко
    Як в тебе справи, Боже?
    Чи хто запитує, як у тебе справи, Боже?
    лягаючи спати згорнувши свої думки.
    Чи ти ще терпіти бажання всі наші можеш,
    претензії впертих, тих, що немов залюбки

    Несуть на служіння молитви свої до храмів,
    та моляться дуже щиро, але і потім
    все ж кидають у душі інших найтяжчий камінь.
    Я їх не засуджую, і не  дивуюсь їм.

    Бо ж сама "не свята", й частіше усього прошу,
    не дякую вчасно, й молитви мої прості.
    Скажи, чи стомився сьогодні ти з нами, Боже?
    Ти тільки не йди, присядь, а як хочеш - постій.

    На часі нам бути разом. Чи ти не проти?
    Вкотре з порадою йдемо до тебе ми.
    Ти зцілюєш душі, тіла в єдиний дотик.
    Пробач за непослух, мабуть, іще дітьми

    ми були до вчора... Сьогодні, бач, зовсім інші,
    бо й наші вже діти дорослі гортають думки.
    Готові іти на війну... Що є в світі гірше?
    А гірше, коли їх потому хоронять батьки..

    А чи хто запитує, як в тебе справи, Боже?
    Чи з нами ще ти? І, як бути нам тепер?
    Візьми нас за плечі, як більше ніхто не може.
    Нам віра потрібна, страх вже давно помер...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6712

    25 бер. 2022
    Валентина Слободиська (В.С.)
    Я ще прийду у це життя! Усім ненародженим та загиблим малюкам під час війни!
    Хотів прийти у це життя!
    Але… не зміг прийти
    Хотів чудове майбуття -
    Зустрів… «оскал» війни!

    Твій стукіт серця я любив,
    Коли в утробі був!
    Життя, що Всесвіт дарував,
    В душі я не забув!

    Я весь тремтів… бо не спалось!
    Ревли сирени знов!
    У гуркіт бомб… усе злилось,
    Змішались… цегла… кров!

    Твій відчай, неміч, страх і біль
    Ще… відчуваю… я!
    Тепло, любов долонь твоїх,
    Що закрива дитя!

    Нас несли люди, дяка їм!
    Подалі від біди!
    …Я міг би стать синком твоїм,
    Якби прийшов сюди!

    Пробач, рідненька, не збулось,
    Як мріяли… в тиші!
    В тому провина не твоя!
    І дуже жаль мені!

    Я ще прийду у це життя,
    Пташок почую спів!
    Ще радість зможу дарувать,
    Побачить сонця схід!

    Ще за руки удвох підем,
    Вздовж нових міст і сіл!
    У душах силу віднайдем,
    Згасити гніву біль!

    Ми ще прийдем у це життя!
    Усі, хто не прийшов!
    Хто полетіли в небуття,
    Хто захист не знайшов!

    Я з неба бачу… Мир іде!
    І … щезне зло… навік!
    І в радості буде життя,
    У «водолійний» вік!

    Відродимось ми, повстаєм,
    Прийдемо з майбуття!
    В любові… виростимо знов,
    Ці паростки … Життя!

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6713

    25 бер. 2022
    Анастасія Щур (творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    Весняні підсніжники змінилися на лицарський хрест
    Весняні підсніжники змінилися на лицарський хрест,
    який я трима біля серця і молюсь за Героїв.
    Нехай теревенять знову за якийсь контекст -
    та я не здаюся, свідомо готова до бою!

    Не вирвати з мене ніколи того, що пам'ятала завжди:
    ні мову, ні вірші, історію чи визначні пам'ятки.
    Прийми і ти сповідь від мене: бережи, не мовчи.
    Ворожих тих псів понищ: через них дім мій — це клаптики.

    Синьо-жовтий вогонь палає на рубежі.
    Заміни ці тривоги повітряні на очікувану Перемогу!
    Ми очистимо землі від цієї противної ржі,
    а весняні підсніжники ростимуть біля вільного дому...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6714

    25 бер. 2022
    Брати Прудченки
    * * *
    Наснилося, наче марево:
    Чорний вітер свище,
    Ой, нема вже Московії,
    Тільки кладовище,
    А за кладовищем болото,
    Скиглить сич як приблуда,
    Нема більше Московії,
    Нема і не буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6715

    25 бер. 2022
    Віктор Ігнатенко
    Чи хочуть рускіє війни?..
    Чи хочуть рускіє війни?
    Хай вам розкажуть пацани,
    Які в Василькові стоять,
    Які під Сумами лежать,
    Хто під Пологами в боях,
    Про біль не згадував і страх!
    Чи хочуть покидьки війни?
    Спитайте краще в сатани,
    Який у бункері сидить:
    От пуза їсть і гарно спить,
    Смакує кров наших дітей,
    Безвинних знищує людей...
    Спитайте ви у сатани:
    Чи хочуть рускіє війни?
    Навіщо Харків він бомбить,
    І Київ наш в вогні горить?
    Як і Луганськ, Чернігів й Львів,
    Чим Маріуполь завинив?
    “Брат“ не мовчи, скоріш скажи:
    Навіщо ви до нас прийшли?
    Так захотілося війни?..
    Росія, глянь: твоїх солдат
    Тіла холодніє лежать.
    Ти їх назад все ж забери,
    Хоч мертвих, мамам поверни.
    Чи хочуть рускіє війни?
    Наклавши повнії штани,
    Чом мовчите? Зганьбили честь
    Дідів своїх, які колись
    Фашистів били в пух і прах
    І перемогу на плечах
    Своїх Європі принесли...
    Ось так, Іудові сини,
    Ви докотились до війни?!
    ...Та встали Буча і Херсон, -
    Про хліб забули і про сон, -
    Бердянськ, Каховка і Чонгар,
    І атомний  Енергодар,
    Ірпінь, Житомир і Токмак:
    Над ними - синьо-жовтий стяг:
    Не скорилися нікому!
    Геть, русня, іди... додому!

    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6716

    25 бер. 2022
    Олександр
    Я би написав сто віршів
    Я би написав сто віршів,
        а тоді іще і сто перший
    Я вкопав би сотню стовпів
     поміж, що колись і теперішнім
    Віднайшов вразливі слова,
     що шиплять у крові аж до болю
    Не мовчи моя голова,
        виривайся серце на волю

    Я би перейшов по межі,
        лютій, нетривкій, березневій
    Наточив сріблені ножі,
        щоб вони сліпили у темряві
    Показав би те що зберіг,
        показав би і те, що втратив
    І все те, що ніколи не зміг,
        бо ось так научила мати.

    Спік би вересневий пиріг,
    і усе що не вмію робити
    Певно й те, що ніколи б не зміг
    Аби все поторішнє забути.

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6717

    25 бер. 2022
    Наталія Стецо
    Моїй Україні!
    Не плач рідненька... Бог все бачить...
    Весь біль, всі втрати... на все свій час
    Комусь "відплатить" та віддячить,
    Але повір, Він не покине нас...
    В руках у нас могутня зброя,
    Дарована з небес не просто так
    Щоб не боялися того "роя "
    І кожен день нам - добрий знак.
    То Мати Божа покриває,
    То сила й міць приходить враз...
    Бо той, хто рідну землю захищає ...
    Любов'ю щиро світить напоказ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6718

    25 бер. 2022
    Богдан Голова
    ЗСУ
    Все палає в вогні,
    А я й досі живу.
    Уклоняюся вам ЗСУ.

    Вранці сонце побачив,
    Рідних усмішку бачу (сумну).
    Знову дякую щиро своїм ЗСУ.

    Ось летіла ракета,
    Та не впала на дім де живу.
    Помолюся я Богові й також молюсь ЗСУ.

    Десь колона рашистів іде,
    У останню дорогу свою.
    Знаю в пекло їх швидко відправлять мої ЗСУ.

    Путін каже: "Нацисти, Бандери",
    Ну, а ми патріоти. Кожен любить країну свою.
    Вірим в силу твою ЗСУ.

    Раша нищить Вкраїну
    Нас народжують мами в підвалах й хліву.
    Бо на варті стоїть ЗСУ.

    Слава нашим героям,
    Воякам й генералам усім хто стоїть у строю.
    Ви  - найкращі. Бо ви - ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6719

    25 бер. 2022
    Вікторія Брехар
    Названні Брати
    Коли забрали, розірвали крила
    Твої так названі "брати",
    Забрали спокій, обікрали,
    Залишили тебе на самоті

    Розказували на ніч казки,
    А потім готували Бій,
    Та поступово «За Отмашку»
    Проникли до землі чужій

    І Нагло, ніби гідно,
    Брехали на весь світ,
    А правда, вона на диво
    Завжди отримає свій хід.

    Приховане сховати важко
    Всі карти падають на дно
    Ти зрозумій! І це неважко
    Ти Шах…..
    А Мат ти знаєш зробить хто!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6720

    25 бер. 2022
    Андрей
    Сны
    Пусть увидят все те, кто в ответе
    За надрыв оправданий «во имя и для»
    Ленинградские сны о победе –
    Из блокадного Мариуполя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6721

    25 бер. 2022
    Валентина
    Ви вбили…
    Ви вбили не одну людину…
    Ви вбили цілу Україну!
    Бо ми - сім’я, єдине ціле.
    Це те, що вам незрозуміле.

    Ми щирі, добрі, співчутливі.
    Нам притаманна справедливість.
    А ви як стадо на болоті
    Вклоняєтесь одній істоті.

    Вам скажуть вмерти - ви помрете,
    Вам скажуть вбити - ви уб’єте.
    І не подумаєте навіть:
    Кому? Для чого? Де мета?

    Бо ми щасливо без вас жили?
    Бо вільно думку говорили?
    Бо ми змогли, а вам неможна…
    Ніхто вам вже не допоможе…

    Розвіє вітер дим і порох,
    А разом з ним і щезне ворог.
    Підніметься моя країна,
    Могутня вільна Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6722

    25 бер. 2022
    Богдан Голова
    Про чупакабру
    Матері Росії, я благаю вас.
    Вашу "чупакабру "зупинити час.
    Скільки можна пити з українців кров
    І розповідати про братську любов?

    "Чупакабра", що прагне лиш крові
    В ній нема співчуття, ні любові.
    Трупи ваших дітей тут клює вороння,
    Ви - німі? Замість серця в вас, мабуть, броня?

    Ваші діти стріляють в дитячі будинки
    Це не гра, бо смертельні ідуть поєдинки.
    Матері наші крові не простять немовлят.
    Забирайте чим швидше з України солдат.

    Ви ж не хочете, щоб вас фашистами звали?
    Щоб вбивали дітей ваших й рід проклинали?
    Зупиніть "чупакабру" - це в ваших руках!
    Ми в домівках своїх й свій ми вибрали шлях.

    Ми у вас не просили допомоги й поради,
    Як прийдете із миром - зустрінемо радо.
    А із зброєю ,вибачте, стрінем належно,
    З "чупакабрами" нам розмовлять не бентежно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6723

    25 бер. 2022
    Людмила Бенгус
    Що, не ясно, терористи?
    Що, не ясно, терористи?
    Ви війну програли!
    І для чого, і навіщо
    Ви людей вбивали?

    І за що усі ви бились?
    Чи заздрісно стало,
    Що життя будуєм вільне?
    Ми ж вас не чіпали!

    А тепер ганьба росії,
    Ганьба в цілім світі,
    Що міста бомбили мирні,
    Де гинули діти.

    І лютуєте, скажені,
    Що нас не зламати:
    Україна в нашім серці,
    Бо вона нам Мати.

    Зрозумійте, Україна
    Є Непереможна,
    І для нас вона Священна,
    І займать - не можна!

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6724

    25 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Мой муж собирается на войну
    Я стояла на кухне и мыла посуду…
    Старалась не думать о завтрашнем дне…
    Руками бездумно гуляла по блюду…
    Но в пене мерещилось многое мне…

    Я старалась не слышать его «конечно!
    Я понял, и это тоже возьму…»
    Мгновенье казалось мне бесконечно…
    Мой муж собирается на войну…

    Раньше смешной, нынче злой, серьёзный…
    Мужчина герой, что сидел внутри,
    Сейчас казался каменно грозным,
    Чтоб испугались его дикари!

    Вот лязгун пояс... Надеты брюки…
    Рюкзак тяжёлый ударил пол…
    Сегодня страшат другие звуки…
    А руки ищут себе Корвалол…

    И сердце рвётся от многочувствий…
    В нем страх и гордость! Любовь и боль…
    Лишь слов все нет для его напутствий
    И мысли стучат где-то в ре-бемоль…

    «Ну что, до встречи?!» и чмокнул в щеку…
    А дальше - дверь, замок, пустота…
    Защемило сильно… слева… сбоку…
    А к горлу, как ком, подошла тошнота…

    Пойду, наверное, мыть посуду…
    Потом приготовлю для сына обед…
    Я жить сегодняшним только буду
    И верить, что так будет много лет!

    25.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6725

    25 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Скажи мені, весно:
    "Як з нами могло все це статись?"
    Зізнаюся чесно,
    В мені щось зламалось...

    Нема розуміння, що буде далі,
    Де брати терпіння? Як біль вгамувати?
    У ворога нашого немає моралі.
    В одному я впевнена: "Нас не здолати!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6726

    25 бер. 2022
    Діана Оврашко
    Ластівчина молитва
    Мати-Україно, ще трохи почекай!
    Вже ластівки летять в свої гніздечка.
    Лишився їм один ще луг і один гай
    Несуть наш Мир на кожному крилечку.

    Мати-Україно, розквітни в квітні ясно!
    З розливами пташиних молитов.
    Сьогодні кожен вірує незгасно
    Щоб мир на нашу землю вже прийшов.

    Мати-Україно, розкрий палкі обійми!
    Бо сходить мир на Богом даний край
    Створився новий світ незламної країни,
    І вистояв блакитно-жовтий небокрай.

    Летять птахи і мир на кожному крилі.
    Пташина пісня благословенна небом,
    Почуємо її цієї переможної весни,
    Вже майорять крилечка ластівок у небі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6727

    25 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    Прошу, закрийте оченята тій дитині!
    У неї щойно вбили маму й тата.
    Будь ласка, обійміть її й зігрійте,
    Бо вщент згоріла їхня хата.

    Пустіть через границю хай спасеться, я благаю!
    Фашисти в Маріуполі її замордували.
    Добра і незнайома тьотя сюди перевезла
    Вона її знайшла, коли тікала.

    Візьміть: там в крихітній руці записка:
    У неї маму біля дитсадочка поховали.
    І прокляніть навіки теє військо,
    Що нашим дітям робить такі травми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6728

    25 бер. 2022
    Оксана Маляренко
    Ніколи не думала
    Ніколи не думала навіть не снилось
    І думки не було в моїй голові,
    Що миру нам мати тепер не судилось,
    І гинути люди будуть на війні.
    Ми ж жили, раділи і плани в нас були,
    Тепер же усе одійшло в далину...
    Тепер ми про все це забули,
    І хочемо тільки скінчити війну,
    Не треба нічого, лиш мирного неба
    ми просимо в Бога, молімось йому.
    Щоб ворог не знищував нас так ганебно,
    Скоріш щоб відвів він від нас цю пітьму,
    Нехай же скоріше це горе скінчиться
    І всі повернуться додому живі.
    Земля вже не буде від горя труситься
    І ми вже не будем потрібні Москві!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6729

    25 бер. 2022
    Маляренко Оксана
    Крик
    Господи, я заморилась зранку просинатись
    Із думкою у голові "війна",
    Сидіти слухати, за 2 хвилини одягатись
    І бігти знову в укриття.

    Сирена в нас кричить, волає,
    Щоб всі були врятовані життя
    І тільки сам Господь лиш знає
    Коли ж закінчиться війна!?

    Душа болить за наших хлопців,
    за внуків, матерів, дітей
    Щоб всі живі були... щоб сльози вже не лились
    І крик не рвався із грудей

    Коли вже ця війна скінчиться?!
    І в Україні буде мир!?
    Давайте всі будем молиться,
    Щоб радість ця прийшла у кожен двір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6730

    25 бер. 2022
    Маляренко Оксана
    Неньці Україні
    Україно,наша люба
    Стогнеш зараз у вогні
    Але вірим, мир в нас буде
    І прийде кінець війні.

    Скоро знову буде тихо,
    Небо стане мирне в нас.
    І піде від нас це лихо,
    І забудем ми цей сказ.

    Будем ми спокійно жити,
    Діточок своїх ростить,
    Все що маємо цінити,
    Один одного любить!

    Україно наша ненько!
    Збережемо ми тебе!
    Скоро буде вже тихенько,
    Небо стане голубе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6731

    25 бер. 2022
    Аліна
    Гімн для оптимістів
    Вічно жити Україні, і славі, і волі,
    Бо нам, браття-українці, посміхнулась доля
    Гинуть наші вороженьки, як роса на сонці,
    Наші друзі завжди встануть у нашій сторонці.

    Душу й тіло положили за нашу свободу,
    Та довели всьому світу, якого ми роду!

    Вже вставали в бій кровавий від Сяну до Дону
    В ріднім краю панувати не дали нікому;
    Чорне море нам сміється, дід Дніпро радіє,
    А у нашій Україні здійснюються мрії.

    Душу й тіло положили за нашу свободу,
    Показали, що ми, браття, козацького роду!

    Вічно жити Україні - вільній та могутній,
    Сині неба, золоту пшениці, землі незабутній!
    Над горами, над лісами, по степу пролине:
    Слався, вільна й незалежна наша Батьківщина!

    *перероблені вірші Павла Чубинського, С. Даниловича
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6732

    25 бер. 2022
    Маляренко Оксана
    Майбутнє наше
    У цій війні ми будем переможцем!
    Бо град нас навіть не бере!
    Ми відсіч гідну дати можем!
    І в ад їх Сатана всіх забере!

    Замайоріє прапор України,
    У всього світу будем на вустах
    Ми відбудуємо руїни
    В усіх розвалених містах!

    І знов почнемо просто жити
    Дітей любити, один одного цінить
    Ми неньку Україну не дамо зломити
    І нас ніхто не буде так ганьбить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6733

    25 бер. 2022
    Андрій
    ...
    Зруйновані будинки,
    Зруйноване життя
    Але бачимо ми в цьому світлі
    Все ж таки життя.

    Жити хочемо: вільно, мирно
    Без всякої русні
    Русня нам не поможе
    Зрозумій же Ти!

    Не бачив ти москалю
    Куди тобі іти
    Прийшов на Україну
    Бажаючи війни.

    А раз прийшов ти "друже"
    Біжи, тікай, благай
    Боротися ми будемо
    Ти це запам'ятай!!!

    "Руский мир" нам не потрібен
    Ми самі собі газди.
    Від заходу до сходу
    Україна - це ми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6734

    25 бер. 2022
    Маляренко Оксана
    Втома
    Коли втомилась бути сильною
    Й терпінню твому вже кінець
    Подумай "Україна буде вільною!"
    І ворога ми знищим нанівець
    І пролунає скоро "Перемога"
    І українці вільні стануть назавжди,
    Бо з нами Божа допомога.

    Ти тільки трішки підожди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6735

    25 бер. 2022
    Ніка
    Без назви
    Вони кажуть, то не ми, то у нього немає глузду!
    Але це нам збиратися докупи.

    Вони заплющують очі в заклинанні "кінця діжду",
    Але це ми вимагаємо спокути.

    Вони не чують, як руйнуються їхні зі світом мости,
    Але це ми пишемо заповіти.

    Вони втілюють "після мене хоч трава не рости",
    Але це ми там посадимо квіти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6736

    25 бер. 2022
    Jack William
    Геть
    Кажуть українці хором,
    Наші воїни та інший люд,
    Хто Україну кличе домом,
    Хто вам плює в облича всюд.

    Каже сама земля наша,
    Наш чорнозем родючий,
    Поглинаючі тіла,
    …москалів *бучіх.

    Геть, з нашої землі та моря,
    Геть, з наших сел та міст,
    Геть, лиш одна доля,
    Геть, для окупантів.

    Геть, тут чекає смерть,
    Геть, тут палає земля,
    Геть, тут вам не десь.
    Геть, тут Україна.

    Український співають гімн,
    Площі по всьому світу,
    Мирні люди проти військ,
    Не коряться гніту.

    Палають ваші колони,
    Полонені плачуть мамі
    Ви прокляті на віки,
    Та серед людства самі.

    Геть, з нашого неба та поля,
    Геть, з наших річок та лісів,
    Геть, лиш одна доля,
    Геть, для окупантів.

    Геть, тут чекає смерть,
    Геть, тут палає земля,
    Геть, тут вам не десь.
    Геть, тут Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6737

    25 бер. 2022
    Оксана Федишин
    Ніжноцвітна надія
    Досвітній вдарив грім. Розруха скрізь і страх,
    А за вікном якесь ревіння хиже.
    Стурбованість і біль у маминих словах
    І плач сестрички… Збережи нас, Боже.

    Піднявся з трону Бог: «Дитячий чую плач.
    Спостерігаю молитовну кризу.
    З’єднай мости до нас, які порвав палач».
    І ангел опускається донизу,

    Закріплює… гріхом розірвані мости –
    Мчать молитви, мов голуби, у небо.
    Тож дано Богом Україні зацвісти,
    Ділитися із ближнім хлібом-медом.

    В молитві близиться новий день, без тривог.
    Змиває дощ всю нечисть непомітно.
    З-під гільз уже покликав проліски наш Бог,
    Щоб дати нам надію ніжноцвітну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6738

    25 бер. 2022
    Зеленюк Мар’яна
    Простір дому
    Простір дому більшає –
    тепер в ньому вміщається все:
    і біль цей, в який не пролізти, як в вушко голки,
    і час цей надламаний, наче глек,
    колись із такого давала водиці
    рука молодиці напитись йому –
    а він на коні,
    а він при мечі,
    а він уночі скаче степом
    й співає:
    «не вмерла ще,
    не вмерла ще,
    не вмре!».

    22.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6739

    25 бер. 2022
    Ірина Свистун
    Без назви
    Пиши мені, Брате, підперши згорьоване небо,
    В світанках червоних залиш мені декілька слів.
    Я знаю, ти мав би почути молитви благальні за себе,
    Що вже без зупину шепочу до мудрих Богів.

    Черпай з мене сили, якщо знов зневіришся, Брате,
    Бо віра і сила у мені щоночі нарощують міць.
    Я буду в твій дух обереги незламні вплітати,
    Під небом війни, що уже не згадає загублених лиць.

    Пиши мені, Брате, хоча б про утеплені ноги,
    То в буднях дрібниця, а зараз зігріюсь і я.
    Лиш не перетворюй чекання в тривожні, як ніч, монологи,
    Хоч вітер і носить туди, де від болю здригнулась земля.

    Чекатиму тут, з перемогою славною, Брате,
    Ти тільки пиши, не обрізуй родинних зв'язків.
    Я впевнена, ворога значно простіше вбивати,
    Коли за спиною молитви з мільйонів сестринських рядків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6740

    25 бер. 2022
    Зеленюк Мар’яна
    Обійми
    Обійми, що пахнуть металом і димом
    такі міцні, ніби й самі стали металевими.
    Пригорнутися до твоїх плечей
    поки ти спиш в окопі
    і тихо-тихо,
    не промовляючи й слова жодного
    стояти янголом над тобою,
    аби ти спав так само міцно.
    і снилося тобі
    щось легке й мирне,
    як небо весною
    без жодного літака,
    без жодної ракети,
    без тіні смутку...

    22.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6741

    25 бер. 2022
    Ірина Шульга
    Спасибо путину, что стали мы сильнее
    Спасибо путину, что стали мы сильнее
    И поняли, что значит вместе жить.
    И как становятся больнее и больнее
    Когда всех нас пытаются делить.

    А мы не делимся ни на восток и запад,
    На север, юг, мы вместе все - свои.
    Моя родня: поляки, украинцы
    И русские, и все они мои.

    Мы Пушкинский язык прекрасно знаем
    И по-Шевченковски умеем говорить.
    И сильный дух наш закалён Майданом
    Уже не выйдет никому сломить.

    Спасибо путину, что спрятал президента
    Чтобы узнали все, как он «любил» народ,
    Что за дворцы свои и апартаменты
    Мог убивать он каждого тот янукович - президент-урод.

    Спасибо путину, что показал он миру,
    Как женщин бьют, что не хотят войны.
    И преданные своему кумиру,
    Таскают под руки их русские сыны.

    И пусть узнают все в огромном этом мире,
    Что сделаем мы все, и нам поможет Бог,
    Чтобы по нашей славной нэньке Украине
    Не мог шагать кремлевский окровавленный сапог.

    Вірш написано на початку березня 2014 під впливом лютневих подій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6742

    25 бер. 2022
    Зеленюк Мар’яна
    Колискова
    Поки небом літають металеві птахи,
    спи, моя пташко, спи.
    Поки замість казок на вечір молитви,
    спи моя доню, спи.

    Поки тато твій захищає нас,
    дякуй йому за тиші час,
    сину наш.

    Поки тримаю тебе на своїх руках,
    у обіймах сильніших за кулі,
    небо закрию любов’ю своєю,
    аби ти хоч у снах
    бачив нас щасливими.

    24.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6743

    25 бер. 2022
    Оксана Байло
    Без назви
    Місяць страху і тяжкої, липкої гризоти,
    Снів наяву і ночей без лікуючих снів,
    Місяць панічних атак, втрат і скорботи,
    Болі і мороку, єдності, злості і сліз.

    Місяць кошмару, люті, проклять і зневіри,
    Лютого-березня на прикордоннях весни,
    Місяць жорстокої долі, незламної віри
    У перемогу, у Бога. Місяць Війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6744

    25 бер. 2022
    Юрій Бондарчук
    Діма
    Тим, кому є діло,
    і небайдуже кому!
    Розшукайте, будь ласка, Діму
    і передайте йому:

    «Твоя мама померла дев’ятого.
    Потім згорів дім.
    Я не зміг її врятувати.
    Пробач за це мене, Дім.

    І ще я хочу, щоб ти знав, —
    була її смерть швидка.
    Твою маму я поховав
    між дерев біля дитсадка.

    Щоб потім знайти могилу,
    я карту тобі надішлю.
    Відшукай в собі, Діма, сили.
    Діма, я тебе люб..».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6745

    25 бер. 2022
    Ольга Радченко
    24.03
    Сьогоднішній день зовсім іншого кольору.
    Не бійся дрижачих вікон - працюють наші.
    Переходячи через дорогу дивися в обидві сторони.
    Я знаю, що місяць здається довшим і важчим.

    Будь ласка, будь світлом для тих, хто не бачить у темряві,
    будь ласка будь світлом, бо я уже більше не можу.
    Ідучи по вулиці, дивися під кожне дерево,
    дивися під ноги і будь завжди насторожі.

    Лишайся стіною, стійкою незламною крицею,
    бо я уже більше не реагую на вистріли.
    Тримайся, ще трохи наступного місяця,
    ми вистоїм, вистоїм, вистоїм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6746

    25 бер. 2022
    Володимир  Борзов
    Харьков
    Милый город,Харьков, дорогой.
    Как тебя изранили собаки,
    Разорвали улицы твои,
    Школы разбомбили и аптеки,
    Расстреляли скверы и дворцы.
    Как красив бываешь ты весною.
    Помню я цветов с фонтанами букет.
    Мы тебя удержим, будь спокоен,
    Шлёт со всех углов Европа нам привет.
    Верю ты восстанешь из обломков,
    Бог на это дал нам свой завет
    Свиные собаки обожраться
    Лопнет пузо-будет наш рассвет
    Глотки их поганые заткнуться
    Замолчит навечно их навет.
    Держимся, родные Харьковчане.
    ЗСУ надежда и оплот.
    Все мы с вами, братья слобожане,
    Украина нас не подведёт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6747

    25 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    РУСКІЄ СВОЇХ БРОСАЮТ
    Загнувся ще один рашистський полк,
    Та на росії не ридають мами.
    Лиш виє псковський чи тамбовський вовк
    Над їхніми убитими синами.

    Залила очні ямки їм роса,
    Ні обелісків, ні імен, ні дат їм.
    Але, як маршал їх один казав:
    Народять їхні баби ще солдатів.

    І ось, знайшовши свій армагеддон,
    Вони десь під Херсоном зогнивають
    І бреше вкотре орк-пропагандон,
    Що "рускіє своїх то нє бросают".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6748

    25 бер. 2022
    Володимир Борзов
    Утро после обстрела
    Жив остался даже вместе с домом, ночь что смог Я просто пережить, бухали снаряды очень-очень, продолжали жёстко нас бомбить.
    Нас, обыкновенных украинцев, просто потому что мы живём,
     царь вонючий грёбаных ордынцев без причин решил сожрать живьем,
     с кислою и подлою ухмылкой подписал смертельный приговор людям школам семьям и ошибкам собирая банду,
     в заговор мир перевернулся,
     рвутся жизни, тащит нас к себе
     он за забор,
     разделяет семьи, служит тризны, нацепил корону как убор,
    некому ему сказать: "Паскуда, сдохнешь обнимая унитаз!
     Кто же тебя вынул и откуда?
    Самый шелудивый из проказ,
     будешь ты висеть как Муссолини,
     Бог найдёт тебя всегда,
     одевай ты памперс и доныне жди - твой час пробьёт когда!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6749

    25 бер. 2022
    Оксана Гусак
    Моїм батькам.
    Мої рідненькі мамо й тато!
    Я знаю: вам ще важкувато.
    Цю ніч в підвалі гостювали,
    Бо з градів вас там поливали.

    Село вкривають "Іскандери",
    Солдати руські - людожери.
    В вівторок впали "Урагани".
    Які ж підступні - шарлатани.

    Я знаю мамо: зовсім скоро,
    Ти нас збереш в родинне коло.
    Ми Перемогу відсвяткуєм!
    І разом дружньо поворкуєм.

    І сонце засяє на нашій землі,
    І згинуть прокляті, дурні москалі.
    І кожен в світі буде добре знати,
    Що Україну нашу не зламати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6750

    25 бер. 2022
    Міліцька Вікторія Анатоліївна
    Я буду говорить про все
    Я буду говорить про все,
    Щоб встигнути сказать найголовніше.
    Життя у кожного лише одне,
    Єдине, неповторне, найцінніше.

    Я буду говорити про дітей,
    Про їхні долі, зламані війною.
    Скільки потрібно вам людських смертей?
    Скільки потрібно сліз, страждань і болю?

    Я буду говорити про старих,
    Про матір, що схилилась над труною.
    Нам досить вже розмов пустих,
    Сьогодні ми закрили світ собою.

    Я буду говорить про все,
    Нехай нарешті нас глухі почують.
    Настане час - війна до вас прийде,
    І звичний спокій градами зруйнують.

    Нема кордонів для війни,
    Не зможемо тепер спокійно спати.
    Сьогодні світ потрібно берегти,
    Бо завтра може не настати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6751

    25 бер. 2022
    Міліцька Вікторія Анатоліївна
    Ми - українці
    Великі справи для малесеньких сердець,
    Віра єднає нас в одну родину.
    Кожен окремо - то слабкий боєць,
    А разом маєм нездоланну силу!

    Не бійтеся тверде сказати "Ні",
    Не прогинайтесь під чужі бажання.
    Щасливі будем ми лише тоді,
    Коли досягнемо свого визнання.

    Згадайте, хто ми з вами є,
    Якого племені і роду,
    Чия у жилах кров тече,
    За віру, правду і свободу.

    У грудях кожного із нас,
    душа незламна, непокірна.
    Ми не потерпимо образ,
    і не впадемо на коліна.

    Народе мій! Зіжми кулак
    І покажи козацьку силу.
    То не для нас чумний барак,
    Нам рано вирили могилу.

    Ідіть, боріться, не мовчіть,
    І разом ворога поборем.
    Наш синьо-жовтий підійміть
    Над морем, лісом, полем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6752

    25 бер. 2022
    Мар’яна Левко
    Війна
    Так не хочеться писати про війну,
    Бо що не напишеш усе випечене,
    висічене, пошматоване та роздавлене.
    Невже про такий стан потрібно писати?

    Невже - це може надихати?

    Ні, бо у війні стільки болю і сліз,
    Що неможна навіть говорити,
    бо все стало комом у горлі.
    Але щоб не задихнутися від нього
    потрібно його або проковтнути,
    або ж виплюнути,
    щоб не стало гірше.

    В цьому комі зібралися вся злість,
    весь сум, все горе, всі сльози,
    що витекли за ці дні.

    Дні, що були у пеклі. Пеклі війни.
    Всюди смерті, крики, сльози, кров, страх.
    Дивлячись на деякі фотографії,
    що зроблені під час війни, здається,
    що ти потрапив у фільм жахів,
    але це ніякий не фільм -
    це реальність сьогодення,
    це те в чому ми живемо.

    Боже, чому?
    Хоча питання це не доречне.
    Бо що в серці те й назовні.
    Всі ми стали вбивцями, можливо не фізично,
    але в думках і словах
    всі ми комусь хоча би раз побажали смерті,
    а що посієш те й пожнеш.

    Не хочеться, звичайно, про це писати,
    але ми всі стали такі злі та черстві,
    що вбити для нас людину - раз плюнути,
    і це при тому, що життя - це найбільша цінність.

    Цінність, що дана нам Богом, а не батьками,
    а ми з Богом поступаємо ще гірше,
    ніж з своїми батьками.

    Ось Вам і відповідь на питання: за що?

    Господи прости нас грішних, не розумних, нищих
    знову до свого серця.
    Бо ми своїми гріхами стали нездатні до Кохання.
    Всі хочуть крові і видовищ, ось ті отримали те, про що просили.
    Господи посій в наші серця насіння кохання,
    доброти, щастя, та всього,
    що зробить нас щасливими разом з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6753

    25 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Чужак зайшов у нашу хату
    По нашим килимам брудним взуттям
    Дістав з-за пазухи гранату
    Й погрожує солдатів матерям

    Дітей вбиває і стріляє у цивільних
    Кричить, що винен той, у кого куля ця летить
    Ненавидить цей раб за силу духу вільних,
    Зустрівши ж воїна від страху він тремтить.

    А воїни тут всі: солдати, держслужбовці,
    Поліція, артисти, вчителі,
    Кохані та батьки солдатів, науковці,
    Коти, птахи, а часом і джмелі.

    Відчувши силу, цей чужак тікає,
    Й перемагає двері хати, де нема людей,
    В пустій оселі хвіст свій розпускає,
    Майно чуже краде немов трофей.

    Хіба ти маєш право його брати?
    Ти заробив на нього працею тяжкою?
    Хіба ти знаєш як життя роками будувати?
    І все полишити через ходьбу ордою?

    Тікай із нашої домівки поки можеш йти,
    Бо хто з мечем прийшов до нас, той труп,
    Від мізків звільненої ти лишишся голови,
    Бо українці вміють вимітати бруд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6754

    25 бер. 2022
    Ксанка Кравченко
    Історію пишуть на битому склі
    Історію пишуть на битому склі,
    Малюють мурали на цеглі та камені,
    Прості люди поля, степів та землі,
    Ті, що списами навіки пошрамлені.

    Нащадки з курганів на вістрі стріли,
    Що не згубились безцільно у натовпі,
    У пошуках власної Шангрі-Ли,
    Даруючи серце і душу братові.

    На Дикому Полі в знайомих місцях,
    Де списані всі до дірок палімпсести,
    На тілі барвінками в грізних рубцях,
    Коли правда ходить у люд на протести.

    Десь близько опівночі в тьмянім яру
    Чи може опівдні у сонячній балці,
    Зникають невігласи  в чорну діру,
    Щоб більше не трапитись другій Калці.

    Історію пишуть сновиди й святі
    І ті, що не знають, як програвати,
    Все дуже просто у цьому житті,
    Та довго і гірко прозріння чекати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6755

    25 бер. 2022
    Оля
    Смуток
    Україна виживає
    Польща біженців приймає
    Окупанти атакують
    Мирних жителів, дітей.

    Б'ють без жалю по садочках,
    І по всіх живих куточках.
    США зброю постачає.
    Росія бачить, що програє

    путін в бункері сховався
    Зеленський з країною остався.
    Не спить ночами, сповіщає
    Україну захищає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6756

    25 бер. 2022
    Людмила
    Тримайся, моя рідна!
    Україна, люба, мила, рідна,
    Ти ж така прекрасна!
    Куди тій злій росії!
    З тобою не зрівнятися!

    Ти ж така одна єдина
    В цілому світі!
    Не віддамо тебе ні за що
    Тим оркам проклятим!

    Будемо стояти горою
    За все наше рідне.
    Тримайся, наша ненька,
    Вже скоро, ще трішки.

    Ти ж така ще юна.
    Тобі жити і жити.
    Зустрічати сходи сонця
    В мирному небі.

    Ще колоситися в полях.
    Та слухати солов'я.
    Дихати на повні груди.
    Будь-що робити,
    Але під рідним мирним небом!

    Люблю тебе дуже,
    Тримайся, моя рідна!
    Ми всі згуртувались!
    Ми зможемо, ще трішки.

    Вже скоро наша перемога!
    Вже скоро знову сміх дитячий.
    Згинуть орки ті прокляті,
    І розквітне наша Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6757

    25 бер. 2022
    Володимир Борзов
    Российскому пленному
    Плачет мальчик
    отобрали пушку
    потерял в лесу он автомат
    дали телефон,
    домой ответить.
    "Мама забери меня назад"
    что же ты лез...
    Какие-то учения...
    Ты пришёл сюда,
    чтобы убивать.
    На коленях ты,
    и нет прощения
    в цинке возвратишься
    невпопад сопли
    ты разводишь по сусалам
    здесь не ждёт, не звал тебя никто
    мы бы повстречали тебя
    Салам, если просто в гости
    Ты пришёл.
    Но ты лез сюда без спроса
    и на танке, чтобы просто
    жизнь украсть мою.
    Значит будешь гнить
    в числе останков
    проклинаю душу я твою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6758

    25 бер. 2022
    Ксанка Кравченко
    Засяяли руни у небі нічному
    Засяяли руни у небі нічному,
    Розсипав кислицями Одін світанок,
    Летять, як скажені орлиці-фантоми,
    Гаптують хоробрістю ніжний серпанок.

    У соняхах з молотом грізного Тора
    Не бавляться більше, а міцно тримають
    Оті "беовульфи"... В очах непокора...
    І Ґренделя лютого перемагають.

    Їх зброя - любов до землі та народу,
    Футарком на шкірі - у згоїнах сила,
    Асґардці з списами на вістрі свободи,
    Життя їх боротися впертих навчило.

    Нескорені діти, похрещені вітром,
    Вогнем і мечем на руїнах їх долі,
    Відрубують голови клятої гідри,
    Збиваючи в кров зашкарублі мозолі.

    І в час. коли треба піти до Валгалли,
    Ступатимуть предків слідами завзято,
    Бо іншої правди вони не шукали,
    Двом істинам в світі живих не бувати.

    Засяяли руни у небі нічному,
    Степами валькірії ходять крилаті,
    Долаючи морок зимової втоми,
    Проміння весни розквітають зім'яті....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6759

    25 бер. 2022
    Левко Мар’яна
    Без назви
    О, кате, кате, як ти спиш?
    Війна - це біль,
    Війна - це звір,
    Та краще б слова цього і не знати.
    Для чого нам все це в словник писати.
    Для всього зла напишу книгу
    і зачиню її ключем.
    Назавжди…
    щоб все зло там зосталося,
    саме з своєю злістю.
    Цю чорну книгу не відкрию.
    Бо там лиш кров,
    І біль повсюди, і мертві там повсюди люди.
    О, кате, кате, як ти спиш…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6760

    25 бер. 2022
    Анастасія Кудлай
    "Лютий, 24"
    Єдине слово сонячного ранку.
    Спокійний сон, вируюче життя –
    Все перервав лютневого світанку
    Раптовий заклик: "Швидко в укриття!"

    Ракети свистом тріснули удвоє
    Свідомість, час. Усе змінилось враз:
    Неждано перекинулись обоє
    На "до" і "після". Незворотній час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6761

    25 бер. 2022
    Поліна Самойленко
    Про 24 лютого
    Скажіть, а що ж страшного є у світі?
    Суцільна темрява, чи може висота?
    Страшні чудовиська легендами повиті?
    Або ж самотності холодна пустота?

    А, як на мене, що по-справжньому жахливо —
    То є назавжди втрачене життя людини,
    То є війна, щоб усе стало «справедливо»,
    То є гучні сирени, які виють щогодини.

    Ми всі прокинулися десь о п‘ятій ранку,
    Тремтіли, слухаючи вибухи в містах,
    Молилися хоча б дожити до світанку,
    Боялись залишатися в своїх хатах.

    Оті «брати» ідуть сюди нас «визволяти»
    Від нас самих і неіснуючих нацистів.
    Наче ніхто не стане їм протистояти,
    Наче вони прийшли не в ролі терористів.

    Що ж, дякуємо, ми вам тут не раді.
    Тікайте геть тепер із нашої країни!
    Передавайте-но своїй чудовій владі —
    Їх тут чекають лише наші джавеліни.

    Ми не слабкі, так просто не здамося!
    Не Ленін вигадав козацький наший рід.
    І від агресорів цих ми захистимося,
    На землю нашу їм закриємо прохід.

    Багато лиха витримала Україна.
    Багато горя і нещасть пережила.
    Та ми не станемо ніколи на коліна,
    Яку б біду нам доля знов не принесла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6762

    25 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Моя зона комфорту
    Моя зона комфорту – це рідний мій дім,
    Барвиста моя Україна,
    Тут завжди затишно, і добре у нім,
    Цвіте ж бо тут завжди калина.

    Моя зона комфорту – чудовий мій Крим,
    Тут гори високі і пляжі.
    Нема Колізею, але це ж не Рим –
    Тут скрізь мальовничі є кряжі.

    Моя зона комфорту – місто-герой,
    Маріуполь. Він дивовижний
    Свій шарм нерозгаданий він має отой,
    Його не збагнеш і за тиждень.

    Моя зона комфорту – легенда моя,
    Що сія, мов у небі зорі.
    Чорнобаївка – феноменальна земля,
    Яка увійде до історій.

    Моя зона комфорту – Охтирка, Херсон,
    Донецьк і Луганськ, а ще Харків.
    Тут завжди чимало дивних персон,
    Серед музеїв і парків.

    Моя зона комфорту, відкрию усім
    Секретик із давніх нетрів,
    Шістсот три тисячі п'ятсот сорок вісім
    І це – квадратних кілометрів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6763

    25 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Бездомний...
    Коли слова складались в паліндроми,
    Русня бомбила ті аеродроми,
    Окопи нам замінили хороми,
    У нас під вибухи не стало дому.

    У той час, як русня скидали бомби,
    Снували люди містами як зомбі,
    І скрізь вже не дороги – катакомби,
    Ридали ми в руїнах свого дому.

    Коли над головою ракети літали,
    По людях, мов по мішені стріляли,
    Дітей, як зло найбільше вбивали,
    Під вибухи ми із дому тікали.

    Коли всі горе запивали ромом,
    А кров текла свіжовиритим ровом,
    Підвали стали другим рідним домом,
    Ми не обмовились з тобою ні словом.

    Коли тікали люди із весілля,
    Ламалося тонке із дерев гілля,
    Ті виродки вбивали породілля,
    У тебе почалося божевілля.

    Коли зрівняло із землею квіти,
    І полягли додолу дерев віти,
    Коли писали ми на даху "діти!"
    Ти раптом заходилася радіти.

    Коли не стало там театру драми,
    Повилітали шибки, і лишились рами,
    Коли втратили куполи храми,
    Ти реготала з-під уламків брами.

    Коли тролейбус вибух, п'ятий номер,
    Коли бомбили нас нещадно всьоме,
    Ти відійшла, ти подолала втому,
    А я лишивсь... І я не маю дому...

    Коли слова складались в паліндроми,
    Русня бомбила ті аеродроми,
    Окопи нам замінили хороми,
    У нас під вибухи не стало дому.

    У той час, як русня скидали бомби,
    Снували люди містами як зомбі,
    І скрізь вже не дороги – катакомби,
    Ридали ми в руїнах свого дому.

    Коли над головою ракети літали,
    По людях, мов по мішені стріляли,
    Дітей, як зло найбільше вбивали,
    Під вибухи ми із дому тікали.

    Коли всі горе запивали ромом,
    А кров текла свіжовиритим ровом,
    Підвали стали другим рідним домом,
    Ми не обмовились з тобою ні словом.

    Коли тікали люди із весілля,
    Ламалося тонке із дерев гілля,
    Ті виродки вбивали породілля,
    У тебе почалося божевілля.

    Коли зрівняло із землею квіти,
    І полягли додолу дерев віти,
    Коли писали ми на даху "діти!"
    Ти раптом заходилася радіти.

    Коли не стало там театру драми,
    Повилітали шибки, і лишились рами,
    Коли втратили куполи храми,
    Ти реготала з-під уламків брами.

    Коли тролейбус вибух, п'ятий номер,
    Коли бомбили нас нещадно всьоме,
    Ти відійшла, ти подолала втому,
    А я лишивсь... І я не маю дому...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6764

    25 бер. 2022
    Діана Васильєва
    Доброго ранку. Ми із України.
    Доброго ранку. Ми із України!
    Ми молимося тут щодня про те,
    Щоб не перетворилось на руїни
    Наше життя. Вже звичне і просте.

    Щоб спали не в підвалах наші діти.
    І щоб не чули вистріли з полів.
    Ми прагнемо лиш мирно вільно жити
    В своїй країні. На своїй землі.

    Ми молимось, щоб куль чужих не знали
    Наші брати хоробрі і сини.
    Щоб вибухи так часто не лунали,
    Сирени не порушували сни.

    Ми молимось, щоб не пізнали граду
    Діди й бабусі, сестри й матері.
    Скажи но, москалю, чого заради
    Ти наш народ на муки ці обрік?

    А твій народ - «великий», «незнищенний» -
    Сидить, мовчить, потупивши лице…
    Бажаю тобі щиро: будь прощений.
    Хоча навряд тобі пробачать це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6765

    25 бер. 2022
    В'ячеслав Чеш Омельченко
    Сад
    Світ плямує пломенем творець,
    Небо зроблене зі шкіри сірих зебр,
    Як побачиш ворога, боєць,
    Поховай його у чорнозем.

    Хай вирує "Смерч", лютує "Град"
    Хай палають танки у степах,
    В полі битви ми розіб'єм сад,
    Що розквітне на чужих кістках.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6766

    25 бер. 2022
    В'ячеслав Чеш Омельченко
    Образ майбутнього
    Лишались старими
    Вже тоді коли їх купляли
    Вулиця Римарська
    Така іще довоєнна

    Коли усе почалося
    Пахли останнім Кримом
    Харківським спротивом
    Окопами на кордоні

    Добротні гірські черевики
    Вони піднялися до хмар на Говерлі
    З часом почали кришитись
    Та ще залишались цупкими

    Взувався і думав -- ось буде війна, знадобляться
    Тепер вони тут, зі мною
    Старі та зручні черевики
    Звичні до сродної праці

    В них можна копати городи
    Вганяючи заступ у чорну землю
    А можна поставити ногу на голову окупанту
    Й чавити лице його
    вічно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6767

    25 бер. 2022
    Ніна Горик
    Голос із українського тилу
    Чернігів… Ірпінь… Маріуполь… Буча…
    Душа переповнена – чорна туча,
    Готова обрушитися не дощем –
    Гнівом, прокляттям, гірким плачем…

    Як же не м’яко спиться в постелі,
    Коли ще на тебе не падають стелі…
    Як же несолодко їсться сьогодні –
    Перед очима вмирають голодні…

    Сотні сирен заливаються воєм…
    Ворог розстрілює гумконвої,
    Бреше, краде, убиває, руйнує!
    Перед кінцем – скаженіє й біснує.

    Страшно нам? Страшно… Але, як мурахи,
    Б’ємось, працюєм, долаючи страхи.
    Б’ємось усі – хто снарядом і кулею,
    Хто пиріжками, картоплею і цибулею…

    Воїни наші – сильні і ситі.
    Ти ж, як пічкур, попадеш в наші сіті.
    Рушиш, небоже, до смерті у прийми!
    Ми ж – іще ширше розкриєм обійми
    Кожній душі, що у ранах і втомі,
    Котру ти залишив без надії і дому…

    Бог мене чує. Бог мене слухає,
    Коли я щоночі на поміч зову:
    Во ім’я Отця, і Сина, і Святого Духа,
    Й непохитно стійких ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6768

    25 бер. 2022
    Валентина
    Проклятый друг
    Ты спишь, проклятый друг?
    А я не вижу снов уже какие сутки.
    Ты делаешь вид, что слеп. Молчишь.
    А я кричу, я смогу, переживу все муки.

    Пришел в мой дом без спроса.
    Пришел. А кто-то звал тебя сюда?
    Принес с собою боль и слезы,
    Омыла нашу землю крови река.

    Спасаешь, отняв свободу?
    Сравняв с землёю пол моей страны?
    Нет прощения ни тебе, ни твоему народу.
    Возомнили себя Богами плешивые царьки.

    Отнял у матери ты сына.
    Ждут папу повзрослевшие в секунду дети.
    Обязательно! Обязательно будет конец у этой кровавой войны,
    Но вам от греха не отмыться и после смерти!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6769

    25 бер. 2022
    Ярослав
    Цегляний колір неба
    Кришена цегла нагадує призахідний колір сонць довоєнних днів,
    у чорному каламутті калюж обличчя війни, спотворене зморшками,
    Час цей в'їдається кістою в скелет свободи.
    Час цей, мов назавжди зчерствілий хліб.
    замість жилих масивів чомусь смерть, порожні очниці вікон, згорілі дошки.
    - чи укриття відкрито, аби ми могли вчасно всі сховатися?
    - так, ми сидимо в лабіринтах ліній доль бетонних долонь
    - чи витримають вікна навколишніх тут всіх висоток, перемотані скотчем ?
    -  згинуть наші воріженьки і роса поріже їх уламками скла на сонці
    - чи відчинено вже входи в позеленілі коридори весни?
    - так, треба втекти, головне обов'язково сюди колись повернутися.
    Спалахи-жовтоцвіти вбивчі в цей 2022 рік,
    просвічуються крізь обважнілі піали наших повік,
    Підземна злука в укриттях - зчеплені  корінням  долоні.
    Зранку прилетять перші ластівки,
    вдень - дикі  гуси,
    вночі - захистять персональні  янголи тероборони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6770

    25 бер. 2022
    Іван Репетило
    Вас не будут жалеть....
    Вас не будут жалеть....
    Вас не будут жалеть, ведь и вы никого не жалели,
    Вы по-подлому в наши рассветы пришли,
    Вы отродье, рашистское мерзкое племя,
    Ваши руки по локоть в невинной крови!

    Вас не будут жалеть, убивая в степях Запорожья,
    Превращая военную технику в хлам.
    Вас не будут жалеть на Полесье и Приазовье,
    Каждый день отправляя вас в ад, к праотцам!

    Вас не буду жалеть и на вашей России,
    Ваши трупы сожгут, и ничто не укажет на вас,
    Вас попросту вообще не было  в Украине
    Вы ведь орки- расходный военный балласт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6771

    25 бер. 2022
    Ольга Марчук
    Без назви
    Простріляне кулями небо
    Останній витрушує сніг...
    Тож скільки ще горя вам треба,
    Щоб так розбомбити наш світ?

    Сирени, тривоги щоночі,
    Уламки будинків, життів...
    Помер ненароджений хлопчик
    І дівчинка років шести...

    А ти стати мамою прагла,
    Тепер - в простирадлі в рові.
    Земля, що дощів так чекала,
    Вже скоро потоне в крові.

    Нема в мене сліз вже і люті,
    Молитвених слів теж нема,
    Бо ті, хто вбивають, - не люди,
    Не звірі, а сам сатана!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6772

    25 бер. 2022
    Марина Томашевська
    Peace, please.
    The bombs will end.
    The planes will land.
    The world will stand.
    Mad won’t command
    And dumb won’t listen.
    The peace I’m missing
    will come back again.
    My heart’s in pain.
    But I won’t complain.

    So hard to know that some people guess
    That the world of things is more (and emotions are less).
    They are losing the progress. And their humanity.
    As a result, at least one shithead with power loses sanity.

    But can I complain, sitting in a quieter place?
    I know that people die, but I ran from the war face.
    I don’t want to lose my friends or my family.
    No one want the war. But it is already happening.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6773

    25 бер. 2022
    Надія Данильченко
    ***
    Прийшла біда, як чорна хмара,
    Накрила вогнищем кривавим.
    Горить Майдан і свищуть кулі,
    А десь лунає спів зозулі.

    - Ку-ку, ку-ку...
    - Скажи, зозуле,
    Коли замовкнуть вже ці кулі,
    Коли закінчаться майдани,
    Коли ми скинемо кайдани?

    Але мовчить про це зозуля,
    І знову кулі, знову кулі.
    А далі Схід, війна і сльози,
    І вічні у душі морози...

    Із дня у день топчуть стежини
    Як із музею, бойові машини.
    Вони, як ветерани,
    Болючі їхні рани.
    І прапор ледве майорить,
    Та у вогні він не горить.

    Допоки житимемо, браття,
    Нас не зламають вороги.
    Допоки сила є й завзяття,
    Вогонь добра в душі горить.

    І спів зозулі оживе,
    Вона сто літ нам накує
    Й кайдани скине Україна,
    І слава її не загине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6774

    25 бер. 2022
    Надія Данильченко
    Мій тато - справжній чоловік
    Мій тато - справжній чоловік,
    Він доброволець, рятівник.
    Його фортеця - дім, сім'я,
    Його опора - мама й я.

    Я свого таточка люблю,
    За нього Бога я молю.
    "Даруй йому здоров'я, Боже,
    Хай ворога він переможе!"

    Він Україну захищає
    Від лютих клятих ворогів,
    Ніщо його вже не лякає,
    Пройшов він тисячі боїв.

    Таких, як тато, є багато,
    Без них пустою буде хата.
    Без них - дитина сирота,
    Без них - скорбота й темнота.

    Мій тато справжній чоловік,
    Він патріот, він захисник.
    Країну нашу береже,
    Наш мир і спокій стереже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6776

    25 бер. 2022
    Тетяна Гриціан-Чонка
    Геть!
    Зросійщені щенята,
    Хто ваша мати,
    Чи маєте тата?
    Чи вийшли на світ,
    Наче тать, стати демоном?
    Нащо у чужій стороні
    Топанками топчете?
    Нащо нам такі вироджені гості?
    Ми вас не гукали,
    Ми вас не шукали,
    Ми з вами не діти єдиної мами.
    Відріжуть великі, перетнуть малі –
    Усі ваші наміри гепнуться в крах.
    Над нами щит Бога,
    Ми в Неба в руках.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6777

    25 бер. 2022
    Надія Данильченко
    Пам'ятаймо!
    Ви, хто не прийдуть додому ніколи,
    В пам'яті нашій живі.
    Ми на уроках у рідній школі
    Пишемо вам вірші.

    Ви, хто світанку уже не побачать,
    В душах живете віки.
    Діти, жінки й матері ваші плачуть,
    Шлють вам з листа рядки.

    Ви, хто листів не отримають більше,
    У снах прийдете до нас.
    Ви нам розкажете краще, ніж інші,
    Правду про той страшний час.

    Ви, хто назавжди безсмертні лишились,
    Вічно живіть у віках.
    Ми над могилами тихо схилились,
    Бачимо вас у зірках.

    Хай на небі зорі світять ясно
    У пам'яті тисячоліть.
    Ніколи слава ваша не погасне,
    Ваш подвиг буде душі гріть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6778

    25 бер. 2022
    Шкамардін Григорій
    Миротворці
    Прийде весна, здолаєм супостата
    Тоді і Україна розцвіте
    Тоді маля зустріне з фронту тата
    І це все буде завтра, а про те

    Летять ракети, гинуть мирні люди
    А в цій війні лиш путін є щасливим
    Ніхто не знає, що із миром буде
    Народам треба об’єднатись — ще можливо

    Руйнується Вкраїна рідна мати
    І людство боже гине в мирний час
    Земнії люди, маєте ви знати
    Ми помираємо, але рятуєм вас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6779

    25 бер. 2022
    Вікторія Савіцька
    Для мене вже не існує днів тижня та дати…
    Для мене вже не існує днів тижня та дати,
    тільки день одиндцятий
    я живу в час війни, а мені тільки двадцять,
    прокидаючись від сирени одразу читаю новини
    плачу і дивлюсь, як мою країну руйнують скотини,
    як вбивають людей і ні в чому не винних дітей
    хтось не розуміє, Україна не хоче царей,
    кидають бомби і руйнують наші домівки,
    змушуючи брати тільки паспорт і сідати в автівки
    і моя мама просить, щоб я тікала,
    плачучи молила про це коли обіймала,
    минуло вже більше тижня, а я далі не розумію
    за що і чому це все сталось, але я маю надію,
    вірю і сподіваюсь що війна закінчиться чим скоріше
    цінувати буду більше слова тихіше і спокійніше,
    наша армія переможе не сумніваюсь
    я під найсильнішим захистом і я не лякаюсь,
    ми об’єднались, нас не зломити війною
    заплатять вони за це високою ціною.
    і підемо голіруч ми на танки
    щоб пішли звідси, бо ви окупанти.
    наш дух не зламати - ми Українці,
    на своїй землі ми, а ви тут чужинці.
    не брати ми ні разу, між нами прірва,
    Українці це вільний народ і звіра
    не потерпимо на Батьківщині
    бережіть його самі на своїй московщині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6780

    25 бер. 2022
    Тетяна Грицан-Чонка
    Я тут
    Мовчу… А сонце знає.
     Мовчу, нікуди не тікаю,
     Бо нікуди тікати…
     Всередині ношу – загати
    Про тіло те,
    Коли іще не чула,
    Коли не знала ні про горе,
    Коли не відала про гори,
     Про чистоту води…
     Не знала про конання,
     Про єднання
     Із болем, річкою і сном.
    Іще не знала про образи,
    Про голод, мор, про крик прокази….
    Нарешті все в своїм  узбіччі:
    Нелади, голод, свіччя…
     Нарешті я – на зеленавім сплаві,
     Коли летять журавки праві,
     Коли сама себе прощаю,
     Коли собі даю управу,
    Коли себе вітаю
    Із усім,
    Що вистоять змогла.
    Нарешті я – собі, в собі сама.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6781

    25 бер. 2022
    Тарас
    Крапки над і….
    Bін народився у славному роді,
    Обвитий любов’ю, як скажуть в народі.
    Льон колосився, в гімназії вчився.
    Освітою в КНЕУ не забарився.

    Дарма спокушали, казали: «Не грай,
    у тебе не вийде, життя не ламай».
    Мабуть, впевнений був у своїй мрії,
    та з рідним транзитом, дійшов він до цілі.

    Роками з Кварталом зали збирав,
    Олександр Пікалов, на байку ганяв.
    Літали як «стінгер», кіно ви знімали.
    «Елки» в прокатах в роzzии загнали.

    Коли на плюсах серіал показали,
    Слуг від народу всі забажали.
    А би хто кричав, не мрій не гадай:
    «Нічого не вийде, життя не ламай».

    Давід з голіафом, гордон з Тимошенко.
    Разом за мочили тихенько Гриценко.
    О, стадіон, як не згадать:
    «Вас 73, а їх 25-ять».

    Ідола вибрали, чогось всі бажали.
    Чекали посадок, ток-шоу включали.
    З фейсбука волали: «Гетьман давай!
    Ей клоун, не вийде життя не ламай».

    Лютий вважали швидко скінчиться,
    Ей не радійте він, буде довго вам сниться.
    На рідну країну, ступнув він ногой:
    «Сука Володя!!! А Володя Какой???»

    Мораль: руський корабль: «Куди йти?» - запитав.
    «Курс ви забули?» тихенько привстав,
    і органом знов на піаніно заграв…
    Інтрига… шепочуть.. «Нікуди не йди…
    все в тебе вийде! життя збережи!»

    Й помилки, які були до війни, їх виправиш вірим, всі розставиш крапки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6782

    25 бер. 2022
    Вікторія Савіцька
    В твою пам'ять…
    ховаючись під звук сирени я знову напишу вірша,
    навіть не хочу говорити про те як болить моя душа,
    вісімнадцятий день минає, у нас далі війна,
    занадто висока у свободи ціна,

    Українці це вільний народ, так було завжди,
    мирні і добрі ми люди, не завдавали нікому біди,
    боролись завжди ми за нашу правду і волю,
    Україна не терпить диктаторського контролю.

    я прокручую у своїй голові кожну годину,
    це не чесно, так страшно і не справедливо,
    і повторювала це по колу собі коли плакала, тремтячи
    від усвідомлення чи то від холоду, стоячи

    з жовтими гвоздиками у руках і в думках тоді,
    так не має бути, ми для цього надто молоді,
    світла і добра людина, тільки двадцять років тобі,
    захищати близьких, воювати пішов у вогні,

    свою посмішку залишаючи у нашій пам’яті,
    У нашій пам’яті свою посмішку залишив ти
    і буду казати я всім і собі,
    що повинні ми бути такими як ти -

    сильними і сміливими, рости та Цвісти,
    оберігай нас будь ласка далі, вже з тієї висоти.
    і ми поборимось, бо так не має бути,
    повинні тішитись квітучій ми весні,

    плануючи чудове завтра та посміхатись уві сні,
    натомість молимось всі довгі дні,
    про перемогу та кінець клятій цій війні.
    і тепер немає варіанту, як не перемогти,

    в твою пам’ять будемо йти до спільної мети,
    і йти вперед, до незалежної країни,
    до вільної своєї Батьківщини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6783

    25 бер. 2022
    Ксенія Лукаш-Ворожбит
    Чекати
    Хлопці беруть автомати,
    Хлопці ідуть на війну.
    Наше завдання - чекати
    І виглядать крізь пітьму.

    Наше завдання - кохати,
    Кохати понад усе,
    Силі їх довіряти,
    В молитві схиливши лице.

    Стомлених у дорогах,
    Після тяжких боїв
    Ми на рідних порогах
    Стрінем героїв своїх.

    20.03.2022

    Чекаємо наших героїв додому і молимося за мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6784

    25 бер. 2022
    Вікторія Савіцька
    твоє «як ти?»
    так мене вчили, друг пізнається в біді,
    і ти стільки разів мене рятував.
    та чому коли зараз у мене така біда,
    ти нічого так і не сказав?

    ще у перші дні я могла усе зрозуміти,
    можливо не встигнув ти прочитати численні твіти‘
    і надто переживав, щоб написати.
    можливо не бачив ці жахливі новини,

    як вбивають мене тут, в моїй країні,
    але вже двадцятий день минає,
    а я досі чекаю…

    чекаю що підтримаєш і закричиш на цілий світ,
    про те що діється зі мною і з моїм народом,
    і я прощу тебе за це мовчання, напишу в відповідь «привіт».
    та згодом

    все мине, я знову буду рада бачити тебе,
    і посміхатимусь у відповідь на твоє фото,
    захочу знати що там ти? і у як тебе справи?

    я буду вірна далі…

    та дійсність є така як є, це розумію,
    і думаю була я зачарована тобою,
    та знялось це усе війною.

    тепер лиш розчарованість зростала,
    а я собі тихенько прошептала,
    що в цій біді мене не врятував ти,
    а я так чекала на твоє "як ти?"…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6785

    25 бер. 2022
    Ксенія Лукаш-Ворожбит
    Вірую, Господи, вірую...
    Вірую, Господи, вірую
    В Тебе і тільки Тобі:
    Серцем, подихом, шкірою
    Ти відчуваєш мій біль.
    Ночі мої недоспані,
    Вуста у молитві й журбі.
    Вірую, Господи, вірую
    В Тебе і тільки Тобі.
    Там, де розкрилля темряви
    Жене світанковий туман,
    Родиться в небі день новий,
    День, для життя й сподівань.
    Не всі шляхи ще перейдено,
    Зло в закутках сичить,
    Та на доріг перетинах
    Воїнство світла не спить.
    Вірую, Господи, вірую,
    Повна молитвами вщерть.
    Правдою, світлом, вірою
    Ми переможемо смерть.

    18.03.2022

    P.S. Для наших хлопчиків та дівчаток,
    що боронять Україну від лихої орди.
    За нами правда і з нами Бог
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6786

    25 бер. 2022
    Вікторія Брехар
    "Ви забрали нашу Весну"
    Ви забрали нашу весну
    І забрали в нас життя
    Що ж ви собі дозволяєте не люди?
    Ні! Нема вам каяття!

    Лиш учора нашу серце билось
    Сонце землю зігріва
    Зараз кров дітей на ваших зброях
    Ви ж не бачите буття….

    Не пробачать вам ніколи
    Що в домівку біль впустили
    Не пробачать знайте це! Ніколи!
    Карма бачить все завжди!

    Скільки крові ви пустили
    Стільки плата буде вам за це!
    Ви на землю грім впустили
    Просто з рук вам не зійде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6787

    25 бер. 2022
    Ольга Харишина
    Болить за кожну дитину
    Болить за кожну дитину…
    Болить за кожне маля;
    За кожну невинну душу,
    Яку поховала війна.

    Болить за кожну дитину…
    За сльози в маленьких очах,
    За кожну секунду жаху,
    За холод, темряву, страх…

    Я знаю, горітиме в пеклі,
    У кого здійнялась рука,
    Здійснити найтяжчий злочин -
    Забрати в дитини життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6788

    25 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Питання
    Що в мене на думці?
    чим серце до краю
    та мозок залитий?
    Читаю в фейсбуці...
    Питання постане за себе молитись,
    За рідних до Бога звертаюсь тихенько,
    До Матері Божої теж...
    прошу як колись щоб було.
    Я певен молитви слова
    не потрібно кричати крізь всесвіт
    Я певен ледь чутні дитячі благання
    Вже складені ангелом в звіт
    Що Бог прочитав і єдиним бажанням
    Всього мироздання - є мир Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6789

    25 бер. 2022
    Ярослав
    Душі нескорених
    Місяць героїчного спротиву

    Колись давно на Україні,
    Там де вітри в житах купались,
    І люди щирими були,
    Біди не знали, посміхались..

    І діти квітами росли,
    Мов янголятка милі грались..
    Та раптом сталася біда,
    У рідний край чорти ввірвались!

    Палили жито і людей,
    А ріки кров'ю набирались!
    І не жаліючи дітей
    Все реготали та знущались..!

    Та душі наших праотців
    В бандурі, в струнах заховались.
    І спів і плач тоненьких струн,
    Мов сльози в серце проливались.

    Та оселялись назавжди
    І жити вічно залишались,
    Перелітали душі так
    І тих людей, що посміхались,

    І янголяточок діток,
    Що безтурботно в квітах грались!
    Лилася музика життя,
    Та в наших душах оселялась.

    Бо хто ми є та звідки ми,
    Ми не забулись, не продались!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6790

    25 бер. 2022
    Топачевська Оксана
    Незламні
    Подивіться в українця очі,
    В них надія й віра в справедливе
    Він в погане вірити не хоче
    Хоче бути вільним і щасливим
    Час лихий не відбирає крила
    Мрії сильних духом  не зламати
    В єдності сьогодні наша сила
    Ми з тобою Украіна Мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6791

    25 бер. 2022
    Юрий
    Злость Украины! Херсон - це Украина!
    Нам орки говорят,
            качая головой:
    «Вы подобрели бы.
             Вы какие-то злые».
    Мы добрые были.
    В 2014 году 8 лет терпели вас, россия!
             Недолго это было.
    Нас ломала ваша война - жизнь
             и в зубы била.
    Мы жили
             подобно глупому щенку.
    Ударят -
             вновь мы подставляли щеку.
    Хвост благодушья,
             чтобы злей мы были,
    одним ударом 24.02.2022 года
            россия отрубила!
    И я вам расскажу сейчас
             о злости,
    о злости той,
            с которой не приходят в гости,
    и разговоры вашей гнилой пропаганды
            чинные ведут,
    и щипчиками
            сахар в чай кладут.
    Когда вы предлагаете
             мне чаю,
     Я не скучаю -
            я вас изучаю,
    из блюдечка
            я чай смиренно не пью
    и, когти пряча, я только украинцам
            руку подаю.
    И я вам расскажу еще
             о злости...
    Когда перед собраньем шепчут:
              "Бросьте!"…
    Вы молодой,
             и лучше вы не пишите,
    а в драку лезть
             покаместь не спешите», —
    то я не уступаю
             ни черта!
    Быть злым к неправде -
             это доброта.
    Предупреждаю оркi  вас:
             я не сломался.
    И знайте -
            я надолго разозлился.
    И нету во мне
            слабости былой.
    И интересно стало Украине жить,
            когда Мы злые!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6792

    25 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    Місяць незламності
    Місяць незламності, стійкості, спротиву,
    Місяць запеклих, жорстоких боїв,
    В котрих рашисти гинули ротами -
    Наш бо народ їх як треба зустрів.

    Фюрер їх прагне де-наци-фі-кації,
    В уряді нашім вчинить демонтаж.
    І ось результат: він у прострації -
    Збитий його завойовницький раж.

    Він тепер в бункері думає думу,
    Згорбивсь, обм'як, уперед похиливсь.
    Думи ж його вщерть наповнені сумом:
    "Я ж бо крутий такий, а - помиливсь".

    Ось маю проблеми - їх коло за колом...
    Б'ють українці, і б'ють недарма!
    Ти не чіпай Україну ніколи -
    Хай живе так, як воліє сама.

    Вірш написано з приводу місяця героїчного спротиву ЗСУ і всього українського народу повномасштабній агресії другої у світі по могутності армії РФ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6793

    25 бер. 2022
    Олександра Яковлюк
    З вірою в пепемогу
    Вже місяць часу точиться війна
    Війна, яка нікому не потрібна.
    Війна, яка забрала тисячі життів.
    Війна, яка примусила людей,
    Втікати із рідної землі.
    Та ми незламні, сильні ми.
    І вірим скоро вже настане мир.
    Бо в нас міцна надія й віра в Бога.
    І мужні воїни захисники.
    І задзвенять всі дзвони у соборах,
    І сповістять усім благую вість
    Настав нарешті Мир в Україні!
    Ми перемогли тирана злого.
    І зацвіте калина в лузі.
    І ніжно защебечуть солов’ї.
    Замайорить наш прапор в кожнім місті.
    Повернуться всі люди із чужини
    До рідної своєї землі.
    Тоді зустріне мама сина,
    Із мокрими очима на лиці.
    Дружина ніжно чоловіка поцілує.
    А діти щебетатимуть безупинно
    Татусь додому повернувсь.

    24.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6794

    25 бер. 2022
    Ольга Тараненко
    Без назви
    На світанку загрюкало в вікна, у двері:
    - Здрасті! Не чекали? А я приперлась – війна!
    Я прийшла визволять руський мір від бандерів.
    Де хліб-сіль? Немає?!! Тоді звиняй…

    «Бах!» в пологовий (Достоєвському і не снилось!),
    В універ, по атомних (це масштаб Толстого).
    Жилмасиви, лікарні, «живі коридори», школи…
    Смерть вжахнулася – стільки уже накосила.

    На горіхи дісталося тим же таки «доброчинцям».
    Москалі прозрівають – їх навчають цьому ЗСУ,
    Оборона, прості мовноруські вкраїнці,
    Бо нічим не зламати ні правди, ні волі красу!

    ----------
    І Бог сьогодні на передовій.
    Триває цей виснажливий двобій:
    Ясне і добре – там криваво-чорне.
    Тут   янголи, а там усе, що в чорта…

    Диптих
    1
    Старому світові уже кінець.
    Але не варто все у ньому гудити.
    А час – він знає як! – і не забуде,
    Як все звели чудесне нанівець.

    Рашист старається, за планом чинить
    І не приховує, що Z – це зло.
    Зразковим є «відпущення козлом»
    В оскаженілості своїй причинний.

    2
    Та які тут вже перемовини чи дебати!
    Хтось висіяв  вірус,
    А Росія – крутіша! – війни сказ.
    У сльози (сама зізналась) давно вже не вірить Москва,
    Отож їй «вакцини» мало – буферну слід давати.

    Світ зіщулився, ужахнувся, за полу торсає Бога.
    Росія «хрестить» православних на вічне життя.
    Той, хто виживе, прошу, добре затям:
    Земля – не до небес дорога,
    А до любові
    Й нічого, ані на крихту
    Нічого злого!

    ***
    Цікаво знати:
    А чи приймають посмертно в НАТО?
    Може, й Росії подати заяву варто?
    Вона ж шукає союзників і партнерів,
    Ходить по краю, визирає,
    Кого б іще визволити?
    На кого не вистачає у неї нервів?
    Від її «доброчинності»
    У когось низ болить,
    У когось серце і голова.
    Били по Києву в своїй невинності,
    А, бач, Бєлгород, десь Ростов
    Не підбирають уже слова
    «захвату»  одне  «овва!»
    І без кінця ковтають «по сто».
    А Бєларусь?
    Ще трохи – і – «хрусь!»
    Отака вона велика Росія,
    Росія – не Русь…
    Підказувати не берусь,
    Але цікаво знати.
    Воно ж на те і НАТО.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6795

    25 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    До українців
    Українко! Українцю!
    Про нас слава лине.
    Ми ніяк не наодинці
    В ці важкі хвилини.

    В тої слави довгі крила,
    Про нас всякий знає,
    І усім, що в його силах,
    Нам допомагає.

    Є у цім широкім світі
    Благородні люди
    Наших внуків їхні діти
    Цього не забудуть.

    Тут вирішується доля
    Всієї Європи,
    Вищих сил то, певно, воля
    Кинуть нам цей клопіт.

    Подвиг нашого народу -
    На тисячоліття.
    Нашу пізнають породу
    Всі, і навіть діти.

    Тож мужаймось, друзі-браття,
    Сестри нам в підмогу.
    Множим сили і завзяття,
    І - до перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6796

    25 бер. 2022
    Бекала Кайя
    24022022
    Ми будували свої плани,
    Кохали, мріяли, жили
    І тут приперлася навала
    До нас «спасітєлі» прийшли

    «Спасать ми будем вас, рєбята,
    Бамбіть, ракєтамі карміть
    Бо в Рашкє траблов маловато,
    І треба ще їх наплодіть»

    Та тут така *уйня малята
    там у *уйла поїхав дах
    він, мабуть, наробив в штанцята
    і вже заперся в бункерах

    ти краще не наслідуй дєда
    тай пародист з тебе лайно
    ти чуєш там усюди, дзвінко
    тобі весь свій кричить "*уйло"!

    та забирайся з України
    бо буде тут тобі бєда
    в пеклі будеш ти горіти -
    вже не відмитись від гріха

    а ні, чекай, ледь не забула,
    ти, суко, стань перед судом
    а потім на*уй йди отсюда
    якраз за русскім карабльом

    моя рідненька, Україна,
    ми всі за волю стоїмо свою
    у нас все буде, моя мила
    молюсь та вірю в ЗСУ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6797

    25 бер. 2022
    Таня Коротка
    Війна 30 день
    Я вмію мовчати…
    А зараз хочеться несамовито кричати.
    Руйнують все те що ми з вами будували роками,
    Як боляче і хочеться поплакати біля мами.

    Я вмію терпіти…
    А зараз від жаху подій можна здуріти.
    Вбивають дітей, стареньких немічних людей.
    Винищують нівчому невинних родини й тисячі сімей…

    Я вмію пробачати…
    Але не зараз, не в цій ситуації, тут потрібно сказати:
    «Хай весь світ, Всесвіт знає,
    Що проклята Росія нас вбиває!»

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6798

    25 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Наші часи
    Якось я розгубилась,
    Слів бракувати стало...
    Країна моя зажурилась,
    Бо друзів відважних мало.

    Бо бізнес за життя важніший,
    Бо сором - це щось минуле...
    Ляльководами бути зручніше,
    Ще й безпечніше, бо тут кулі.

    Бридко, ганебно й огидно
    Крізь смерть ця лукавість і фальш!
    Для нас уже все очевидно!
    Ми боремось самі вподальш!

    Ви нас раніше не знали,
    Розмінювали 30 років!
    Та наші часи настали!
    Продумайте свої кроки...

    Подумайте хто ви, і далі
    Зустрічайте майбутнє, як змогу
    Для покидьків й трусів - провалля!
    Для України - перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6799

    25 бер. 2022
    Альона
    Україна
    Мій любий народе, ми скоро прокинемось
    і все це забудем не начебто сон
    Ми сильні, ми мужні ми — Україна
    Вже незабаром зустрінемось:
    я обійму і сліз не стримаю!
    Ми натерпілися сповна!
    За що це нам і нашим дітям?! За що?
    скажу я дякую матусю, що ти молилася за нас,
    ти вірила так сильно в мене!
    А я там, а я там воював…
    Я бачив все — це дуже страшно,
    але ми йшли вперед, ми не здавались,
    бо ми — є сила і сила в нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6800

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Мій гімн Україні
    Майдан... Вкраїна без кайдан...
    В боях свободу здобуто.
    А наші славні козаки
    Є  мирні люди, як ніхто.

    Якщо як гість та друг прийдеш,
    Гостинну зустріч в нас знайдеш.
    Але якщо, як лютий звір,
    Тебе навчать любити мир.

    Цвітуть сади, шумлять поля...
    Багата сонячна земля,
    Ти будеш жить та процвітать.
    Народну волю не здолать.

    Майдан... - Вкраїна без кайдан...
    В боях свободу здобуто.
    І наші славні козаки
    Є  мирні люди, як ніхто.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6801

    25 бер. 2022
    Анна Шестакова
    #віршістражданнятанадії
    Привіт!
    Настав той час розкрити крила,
    Розкрити крила - захистити небо.
    Хай буде небо завжди блакитним
    І сонце теплим в обіймах сили.

    Хай квітне літо до нас ласкаве
    Ми українці у себе вдома!
    Ми міцно, разом тримаємо прапор,
    Той самий - синьо-жовтий.

    Ми діти однієї великої мрії
    Про мирне небо, про чистий простір,
    Про посмішки наші у променях сонця,
    Про співи рідненькі, пісень безліч є.

    Всі разом пліч-о-пліч заводимо коло,
    Танок перемоги майорить.
    Світанки в нас є за темною ніччю,
    А от же надія росте.

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6802

    25 бер. 2022
    Пєшкова Аліна
    Мрії
    Я зараз маю одну маленьку мрію,
    маленька дівчинка, що вірить у зірки,
    чогось не знаю, щось не розумію,
    але малюю в голові думки.

    Думки ці різні: сірі й кольорові,
    про радість, щирість, смуток і печаль,
    вони блукають у моїй розмові,
    в таємності не рідкісних мовчань.

    Немов метелики, закуті що в кайдани,
    що ранять крила, аби волю віднайти,
    що бачили і війни, і майдани,
    які шукають, облітаючи світи.

    Крила немає, але він на волі.
    Летить до мрії. Облетів весь світ.
    А все ж, яка несправедлива доля,
    важким зробила світлий цей політ.

    А я ще маю ту маленьку мрію,
    яка заполонила всі думки:
    про мирне небо. Але розумію,
    потрібно просто вірити в зірки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6803

    25 бер. 2022
    Пєшкова Аліна
    Без назви
    Чоловік читає у метро,
    дітки малюють малюнки,
    а у вікнах вибите скло,
    такі нам вручили дарунки...

    Цю ніч ночували в підвалі,
    у місті комендантська година,
    хтось тиждень живе на вокзалі,
    хтось їде, рятуючи сина.

    Без світла лишилися люди,
    їжі, води в них немає,
    військова техніка всюди.
    Хтось народжується, хтось помирає.

    Руйнує ворог будинки,
    лікарні, садочки, школи,
    На небі темно-сірі хмаринки,
    цього ми не побачим ніколи.

    Країна вся сіро-чорна,
    хоч світить сонце весняне,
    була вона неповторна,
    такою ж невдовзі стане.

    Усюди бомби, ракети,
    людей розстрілюють з танків,
    люди шиють бронежилети,
    щоб рахувати кількість світанків.

    Люди роблять військовим сітки,
    волонтери їжу збирають,
    десь в підвалах ховаються дітки,
    сльози тихо собі витирають.

    В кожнім місті лунає тривога,
    знову люди біжать у підвали
    і невпинно моляться Богу,
    щоб житло їхнє не зруйнували.

    Стоїть мужньо моя країна,
    кожен свій вклад залишає,
    з нас не зможуть зробити руїну,
    наша єдність лиш тільки зростає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6804

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Покотилось, покотилось cонце з неба ввечері...
    Покотилось, покотилось
    Сонце з неба ввечері...
    Край дороги похилилась
    Верба, мов приречена.

    Засмутилась коло неї
    Червона калина....
    Плачуть разом на могилі
    Мати та дівчина.

    Плаче мати: поховала
    Вже другого сина.
    Плаче дівчина: коханий
    У бою загинув -

    Воював за Україну,
    За щастя, за волю.
    Стогне вітер, плаче з ними
    Від суму та болю...

    Раптом чують голос тихий,
    Здається із неба:
    “Не плач, мамо! Не плач, мила!
    Не плачте! Не треба!

    Нехай плаче ворог лютий
    Гіркими сльозами!
    А я  буду, завжди буду
    Десь поруч із вами.

    Я побачу перемогу
    Моїх побратимів
    Й подивлюся, як квітує
    Моя Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6805

    25 бер. 2022
    Пєшкова Аліна
    Без назви
    Іде війна. Лягаю спати
    і прислухаюсь до вікна,
    не довелося щоб тікати
    Молюся я. І не одна.

    Молитва лине в Україні,
    за мир, за те, щоб без війни
    жили ми в нашій Україні,
    щоб не палали у вогні...

    Співають Гімн всі громадяни,
    на серці в них рука лежить,
    усі містяни і селяни
    затамували подих. Мить.

    Лиш мить одна нам скаже долю,
    ми будем знати що і як,
    та віримо, що буде Воля,
    що тут не буде злодіяк.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6806

    25 бер. 2022
    Пєшкова Аліна
    Без назви
    П'ять годин. Лютневий ранок,
    за вікном іще світанок.
    Це четвер. Сьогодні в школу,
    але ж рано як ніколи...

    Що таке? Що відбулося?
    Щось страшенне почалося...
    я підходжу до вікна:
    почалася це війна...

    Бучу, Харків, Суми, Київ
    знищують руками зміїв,
    бо маленький чоловік
    вогонь направив у наш бік.

    Що ж йому від нас то треба?
    Ну яка в тому потреба,
    щоб вбивати всю родину?
    Всю. Прекрасну. Україну.

    Допомогу надіслали?
    Що? Від кого рятували?
    Від звичайного життя?
    Сміху, радості дитя?

    Нам не треба допомоги,
    у нас є нові дороги,
    церкви, рідкісні рослини,
    Ви на нашій Батьківщині!

    Геть із нашої землі!
    Ми тут справимось самі!
    І без вашої "підмоги",
    Ми йдемо до перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6807

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Україна буде жити
    Маленька донечка біжить,
    Пита: ”Матусю, де мій тато?”
    “Пішов у небо, - їй кажу,
    Щоб Україну захищати,

    Щоб наша не була земля
    Ніколи ворогом розп'ята.”
    Щебече весело маля,
    Гука, шукає в небі тата...

    Та плаче серденько моє:
    Війна забрала чоловіка.
    Кров українську ворог п'є -
    Та захлинеться він довіку.

    І чутно навіть звіддаля:
    Гармати рвуть Вкраїни груди...
    Заколосяться знов поля,
    Та не повернуться з них люди:

    Сини, батьки, чоловіки,
    Одружені і наречені...
    Кремезні, молоді, стрункі.
    Освідчені і не учені...

    Середніх літ та юнаки,
    Чорняві, русі - рано сиві...
    Всі - українські козаки
    Сміливі, сильні та красиві...

    Всі ті, що захищали нас,
    Й своє життя не шкодували.
    У цей важкий воєнний час
    За волю голови поклали.

    Не злине пам'яті ріка
    І вдячності ріка не злине...
    Зростає донька в козака.
    Та жити буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6808

    25 бер. 2022
    kazmirova
    .ох і пече.
    Проросли на слов'янських землях,
    Живі, вільні. І корені наші не відмерли –
    А зійшли на родючих чорноземах,
    Які просочені червоним джемом…
    Людей.

    Проросли й по бетонних плитах тепер,
    Навпомацки, а хтось вирячивши очі — за зброю,
    І до бою.
    Щоб встигнути підставити плече,
    Щоб більше ніколи не лягати за волю…

    Ох і пече.

    Пече десь у нутрощах українського стовбура,
    Пече десь у надрах слов'янських земель,
    Які знову закровлені за наказом ху… бовдура,
    Які просочені червоним джемом…
    Наших Людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6809

    25 бер. 2022
    Володимир Борзов
    Снова утро
    Снова утра уцелели
    ночью били по домам...
    Мы как будто в тире цели
    тем что делают бедлам.
    За окном глухие вздохи
    артиллерии врага,
    Ей скорей бы они сдохли
    или смылись по домам.
    Ждём весну, теплеет вроде,
    чтобы снова как было,
    ковыряться в огороде
    или с удочкой вдвоём.
    В общем жить, не прогибаясь,
    от разрывов за окном,
    и не вздрагивать пугаясь
    ночью или белым днём...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6810

    25 бер. 2022
    Віра Балацька-Полинцева
    Засклять шибки, відремонтують дах
    Засклять шибки, відремонтують дах.
    Нові цвістимуть й незгорілі вишні.
    Дощами змиє все. Пекучий жах
    Зійде з водою, як сніги торішні.

    Надією обернуться думки.
    Проб'ється сонце крізь чадну завісу.
    І знову зеленітимуть дубки
    На згарищі розтрощеного лісу.

    І буде далі існувати світ.
    Спокійні дні і ночі, як раніше,
    Знеболять рани і загоять слід.
    А пам'ять стане ще на гран мудріша.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6811

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Мокшам
    На деталі «матрьошку» розділим – й зметем!
    Тільки спртив народжує кожна принука.
    Колись ми окультурювали ваших дітей,
    Щоб вони карали наших онуків?!

    Ви самі обрали долю обрів, що щезли.
    Але втямте тепер це, ще до вашого скону.
    Та ти, враже, й не відаєш, що незнищенні,
    (Тому й не переписують їх), буття закони.

    Колись ми вам – віру, науку, звичй,
    Українську еліту, робочу силу…
    Ви ж – лишилися бидлом,
    Тож більш не вибачаємо!
    Бо «Ґорбатова ісправіт толька маґіла!»

    *вислів сталіна про поета Горбатова
    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6812

    25 бер. 2022
    Анел
    Ми ніколи не були одним народом
    Ми ніколи не були одним народом!
    Припиніть повторювати вже!
    Розуміння, сподіваюсь, прийде згодом,
    Бо поки лютий звір вашу свідомість стереже...

    Ми ніколи не були одним народом!
    Бо країна наша - вільна й незалежна!
    Разом з Кримом, Заходом і Сходом!
    В хоробрих українцях сила безмежна!

    Ми ніколи не були одним народом!
    І мову солов'їну вам не зрозуміти!
    Славимось своїм козацьким родом:
    Забрати в нас свободу - не зуміти!

    Одним народом не були, й не будем!
    Наша єдність й мужність зіграють свою роль!
    І кров, і смерть, і кривду - не забудем.
    Свідомість українську не взяти під контроль!

    Ми ніколи не були одним народом!
    Припиніть повторювати вже!
    Завершиться глава останнім епізодом:
    Покарано тих, хто зазіхнув на чуже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6813

    25 бер. 2022
    Андрій Мирошниченко
    Лють І
    яка сила
    яка стихія
    течії усіх річок
    духи всіх вітрів
    всі зустрічні у моєму житті душі
    весь мороз лютого
    вся природа повстала
    з гір потоки

    ви крадете нашу ідентичність
    зазіхаєте на наше бачення
    нищите знаки нашої пам'яті
    спустошуєте сенс суверенності

    але ми мольфари

    ми бачимо майбутнє
    ми співтворимо майбутнє

    ми твердо стоїмо на ногах
    скільки отрути, темряви і ракет
    ви би не спрямували у наші груди
    скільки би розтрощеного неба
    не впало на наші плечі

    ми захищаємо те, у що віримо
    і ми віримо лише у себе
    і рятуємо весь світ від орд байдужості
    від лицемірства, облуди і жорстокості

    нашою одвічною людяністю,
    чуйністю та солідарністю

    вся козацька вдача
    вся лють поколінь
    за кожен проклятий закон, указ, циркуляр чи договір одкб
    і стільки всього іншого
    за кожну зверхню посмішку

    бо тепер ви знаєте, як падають імперії зла
    скільки крові і страждань
    стільки вашої пасивності та інертності
    так бридко, що не хочеться
    навіть до вас звертатися як до суспільства

    бо ви, власне, ним і не є
    ви дозволили і уможливили це

    але наше світло яскравіше за весь морок
    наші пісні гучніше від бомб
    наша погляди міцніші від сталі

    ми стверджуємось, ми утверждаємось

    ми сяємо праведним гнівом,
    шаною і вдячністю
    ми знаємо героїв
    ми всі боремося разом

    наші руки сягають неба
    наші душі вкорінені тут
    час освячувати зброю
    час бути чесними

    вам тут не раді

    тільки той, хто знає справжню любов
    хто дихає, рухається і мовить з любові
    може проклинати так сильно і навічно
    ненависть сьогодні є формою любові
    формою захисту всього свого світу
    формою протистояння
    хижому, ворожому, загарбницькому
    далекому, чужому, ганебному, сплюндрованому
    ви нас не знаєте
    ви нас не чуєте
    ви нас не зрозумієте

    і знаєте що?

    правильно, завтра гаага
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6815

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Фашистам із рф – капут!
    У нас – тривога і війна.
    Та, попри все, – весна, весна!
    У нас – мобілізація,
    В рф – дебілізація.

    В нас – захист рідної землі,
    Замашки гітлера – в кремлі.
    Йдуть українці на катів,
    А «русіш швайне» – на «братів»!

    Коли нам каркають: «не…», «не…»,
    Коли пророчив хтось кінець –
    Озвались гени козаків,
    Тож на катів – наш правий гнів!
    Тільки вперед (не навпаки!)
    Ішли славетні козаки!

    В нас біль народжує любов.
    Пульсує в генах скіфська кров.
    Ми прагнем миру і прогресу,
    А з «раші» тхне КаПееРеСом.

    Єдина в нас, одна мета:
    Смерть завойовникам-катам!
    Тож смілим будь! І певним будь:
    Фашистам із рф – капут!

    1.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6816

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Ми – непереможні!
    Зарубай це на носі: хана тобі, моксель манкуртна!
    Всяк пізнав твоє підле нутро, тож не трать і зусиль!
    Оберіг наш – не якась там двоголово-мутантна курка,
    А священний Триглав Золотий, що потроює сили: Трисил.

    Наші витязі, вої, крутянці, повстанці – нетлінні.
    Їхній дух нас наснажує, і тому нам орда не страшна.
    У нас кожному, з правіків, арійсько-вкраїнському поколінню
    Судилася оборонна, а тому й – священна війна.

    Світла воїн і Чести витязь у нас, враже, – кожен!
    І в нас є чим пишатись. Нам велика у світі ціна!
    Ми набралися сил. Ми наснажені пращурів духом,
    Тож непереможні!
    І нехай в нашій долі ця –
    Остання, але переможна війна!

    09.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6817

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Україна була, є і буде
    Хто сказав, що коли говорять гармати,
    Муза повинна мовчати?!.
    Вірю: наснажують нас – достеменно! –
    Українського Слова знамена!

    Хто сказав, що ми плачемо, готуємо тризну?!.
    Ми – щасливі боронити Вітчизну!
    «Защіщять» нас нікого ми не просили!
    Наші втрати тільки потроять нам сили!

    Ми – мов фенікс! Купина ми неопалима!
    Як і кожна ворожа навала, й ця – здимить!
    Хто там цвенькає, що в нас слабкі люди?!.
    Та з такими людьми – Україна була, є
    Й вічно буде!

    07.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6818

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Йде москаль до ганебного кінця
    Що зроджує наш ярий дух заклично?
    Що знищує мокшанську злу орду?
    Тож знай і ти, наш вороже одвічний:
    Протистоїть тобі наш скіфський дух!

    Ми бій ведемо визвольний і чесний.
    І Правда – з нами, що перемага.
    Ми – вистоїмо! Дух наш – незнищенний!
    Ти ж ще стоїш, та на гнилих ногах.

    Наснажують нас витязі з курганів.
    У нас – шляхетна, благородна ціль!
    Новітній гітлер і новітні галли –
    Лише руйнівники, а не творці!

    Списи ми, що ніколи не зітліють!
    Щити ми, що прикрили Край і світ!
    Бракує мокшам в голові олії,
    Її – вогнем дамо! Бо... с'est la vie…

    Наш досвід боротьби – тисячолітній!
    Ми ж ласий шмат віками всім були...
    Вкраїну боронять і діти, й літні,
    А воїни всі – витязі, орли!

    І наші берегині – амазонки!
    Тож знай: земля непереможна ця!
    А в тебе, моксель, – лиш бандити й зомбі.
    Готуйся до ганебного кінця!

    06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6819

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Дій!
    Якщо панікуєш, боїшся –
    Віддайся роботі по вінця!
    Зайди до сусідів стареньких,
    Спитай, що потрібно неньці.

    Збирай допомогу війську.
    Не жди особистого зиску.
    Потрібною стань, волонтером.
    Втіш того, чиї здають нерви.

    Якщо ти чуєш зневагу –
    Вияви честь і відвагу!
    Якщо йде вороже ворння –
    Організуй оборону!

    Якщо стріляють у вічі –
    Негайно давай гідну відсіч!
    Якщо землі хоче ворог –
    Нагодуй його нею! Й то скоро!

    Гуртуйся із однодумцями,
    І бий без пощади всіх путінців!
    Як будем згуртовано діяти,
    Нічого враг не заподіє нам!

    Наставмо ворогові гострі роги!
    І всі працюймо – на Перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6820

    25 бер. 2022
    Сафі Байс
    Правдою проти омани
    Правдою йдем проти омани,
    З нами ідуть прадіди отамани,
    Крильми боронять, наче щитами,
    Всі, хто поліг на Майдані.

    Ритм задають давні литаври,
    В бій нас ведуть проти отари,
    Сміх то і гріх, але там, перед нами
    Металобрухт з баранами.

    Нам не читайте різні пророцтва,
    Ми свою долю викуєм просто,
    Як і завжди, своїми руками.
    Це практикуєм роками.

    Наша весна розквіта переможно,
    Всіх забира в землю безбожних.
    Кожен із тих, хто гине за правду,
    Крильми летять нас захищати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6821

    25 бер. 2022
    Франциск Різдвянський
    4 день В
    Я сподівався, що залізні птиці
    Не полетять над місцем де я
    Стояв і пив дешеве пиво,
    Під шелест вранішніх дерев.

    Я там стояв і сподівався,
    Що я складу тяжкий екзамен;
    Ніяк не думав, що всім скоро
    І гречку буде важко їсти.

    Я сподівався, що усі хто любить
    Не побіжать ховатись хутко
    У темні погреби й підвали,
    Де тихо й темно і удень;

    І там сидітимуть, і спати
    Усім найважче буде. Сон
    Не йде в часи таких тривог,
    Не йде в часи коли війна.

    Я сподівався, і для самовіри
    Я годував себе казками,
    Казав, що не мені судити
    Того, хто смерті заслужив.

    Того, хто проти цього світу,
    І проти миру і любові -
    Бо той не вартий і гнилого
    Гроша на темній мостовій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6822

    25 бер. 2022
    Наталія Стецо
    Молитва
    Тепер, коли вже сліз безмежне море...
    Й молитв міцніші лише ланцюги,
    Здається, ти не бачиш наше горе?
    Нас "розривають" всюди вороги!

    Вже руки складені, й давно наші коліна,
    Й могутня "зброя" - вертиться в руках
    За кожного молитва - батька, брата, сина...
    Відлунює, як стогін предків у віках.

    Почуй нас, просим щиро і благаєм!
    Зійшли на нас безмежну благодать,
    На все свій час... ми віримо, ми боремось і знаєм.
    Коли збирать каміння, й коли вже розкидать...

    Ти йшов на смерть, приймаючи всі муки,
    Тяжкий ніс хрест й наразі знов несеш.
    Тобі, як завжди, усі ми віддаємось в руки.
    Прийми до серця страждальний світ увесь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6823

    25 бер. 2022
    Фаліон
    Після перемоги
    Першим ділом, після перемоги,
    Я за неї вип'ю. Ні, нап'юсь.
    Свічку в церкві я поставлю Богу,
    За живих і мертвих помолюсь,

    Заберу свого кота, до речі,
    Що у тещі пережив війну,
    Одягну свої найкращі речі
    І повішу прапор на стіну.

    Після перемоги, першим ділом,
    Схожу на Хрещатик і Майдан
    Що припали вже бетонним пилом,
    Від навали східних бусурман.

    Повезу сім'ю на тепле море,
    Мундіаля, подивлюсь, фінал,
    Побудую дім з видом на гори
    І великий, затишний підвал

    Після перемоги я одразу
    Врешті, для дітей, куплю батут,
    Відновлю усі дороговкази,
    Що до дому вказують маршрут.

    Ще на сонній кухні вип'ю кави,
    В мирне, синнє небо подивлюсь,
    Упаду лицем в духм'яні трави
    І сльозами радості заллюсь

    Першим ділом, після перемоги,
    Місія чекає не проста:
    Разом відбудуємо дороги
    І усі зруйновані міста.

    І зустріне свого сина мати,
    Донька батькові подасть води,
    І ворожі, замовчать, гармати,
    Після перемоги, назавжди!

    24.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6824

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Слова не повинні мовчати!
    Якщо ти – нащадок сарматів,
    Чи аріїв-укрів – на чати!
    Коли говорять гармати –
    Слова не повинні мовчати!

    Якщо пульсує той геник,
    Котрий не дає заснути, –
    Вчувайсь паном-аборигеном
    І ген передай онукам.

    Дулібом був дід чи полянин,
    Косак, чи козак, чи повстанець –
    Завжди рокотали Бояни:
    Слова піднімали повстання.

    Не зникло зло НКВДешнє!
    Новітній бандерівцю-вою,
    Нехай моє слово сердечне
    Послужить тобі булавою!

    Якщо ти нащадок сарматів
    Чи аріїв-укрів – на чати!
    Коли говорять гармати –
    Слова не повинні мовчати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6825

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Встане ненька-Україна
    Встане ненька-Україна
    Осяяна сонцем,
    У сорочці вишиваній
    Й відкриє віконце

    У широкий світ чудовий,
    Де небо синіє,
    Де у мирі та у любові
    Діточки радіють.

    Подивиться як працюють -
    Її прикрашають,
    Один одне розуміють,
    Щиро розмовляють.

    Та їх мова співучая
    Квітне - розквітає,
    Немов справжній соловейко,
    У гаю співає.

    Гляне мати — Україна
    Та й сама зрадіє,
    Скаже, раптом посміхнувшись:
    “Збулась моя мрія!

    Стали діти мої вільні
    У своїй країні.
    А їх ворог подоланий
    Лежить в домовині.”

    І згадає всіх полеглих
    За волю синочків
    Та й захмарять сльози гіркі
    Її сині очі.

    I зітхнувши тихо, скаже:
    “Пам'ятайте, діти,
    Треба чесно й без розбрату
    Всім в злагоді жити.

    І тоді не зможе ворог
    Волю відібрати,
    А я буду вас любити,
    як лагідна мати.”
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6826

    25 бер. 2022
    Марина
    Все буде моя Україно!
    Все буде моя Україно!
    Все буде моя ненька!
    І знов зацвіте Калина,
    І посмішка солов’їна,
    Лунатиме знов і знов.
    Все Буде моя рідненька,
    Бо ми твої ріднії діти,
    Життя віддаєм за тебе
    За рідную нашу Країну
    І іншої нам не треба!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6827

    25 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    Молитва за людей
    Поклади на нашу Україну бинт.
    Окропи водою все, що тут палає.
    Ми полагодити зможем кожен винт...
    Дай сили тому, хто віру втрачає.

    Поклади нам бинт на кожен шрам,
    Кожній рані, що ще кровоточить...
    Дай такої змоги людям і вітрам,
    Щоби вороги тікали світ за очі..

    Віднайди для нас такії ліки і чуття,
    Щоби ми це все здолали й пережили...
    Щоби сили були просто жити це життя.
    Щоб на ненависть не витрачали сили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6828

    25 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Паляниця
    Паляниця – хліб та сонце!
    Тест обов’язковий –
    Не дається незнайомцям
    Те духмяне слово.

    Емоційне, мелодійне,
    З радістю та болем –
    Наче шібболет біблійний,
    Є для нас паролем.

    Мова рідна, – то скарбниця!
    Світла, щира, горда!
    Стала зайдам паляниця
    Та й поперек горла!

    25.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6829

    25 бер. 2022
    Денис Зіняк
    Лебединое озеро
    Ночью бессонной кошмарит *уйло.
    Разные видит окурок страхи.
    Звал жириновский… не повезло…
    Не сел на корабль, идущий на*уй.

    В бункере, тоже стремно сидеть.
    Смутные мысли бредят *уйлу.
    Ему бы на елке, сука, висеть.
    Ему бы с собою в тайгу взять шойгу.

    Но главный из всех он увидит кошмар.
    Январь… с факелами шествие длинное…
    Увидит Великий московский пожар…
    И сдохнет под озеро лебединое.

    03.20
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6830

    25 бер. 2022
    Тетяна Шпильова
    Без назви
    А потім він цілуватиме її на світлофорі,
    Допоки не згасне повністю "червоний".
    Це могла б бути найщиріша з історій..
    Якби не сотні ворожих колон на кордоні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6831

    25 бер. 2022
    Алла
    1.48
    Світ прогнив зсередини
    Це відносно людини.
    Не шукає провини
    І мільйони погине!
    Не рахую дружини
    Або мої дитини
    Світ прогнив зсередини!
    ***
    Твій друг тебе кине
    І твоя поетеса
    Так, кохана принцеса...
    ***
    Все довкола зламалось,
    Багато не склалось.
    ***
    Забули про плани
    Все частіше у мами
    І згадав про бабусю
    Ще про тьотю Марусю
    ***
    Світ прогнив зсередини
    Тож,ще сотні погине!
    ***
    Дай Бог зійде сонце
    Загляне в віконце
    Не ховайся, дитино
    Я по тебе прилинув
    Я тебе порятую
    Бо молитви Я чую!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6832

    25 бер. 2022
    Василь Клічак
    "Перемагає у війні..."
    «Праіграть каму – Зєлєнскому?»
                 Із зомбоящика соловйова

    Перемагає у війні
    цей хлопець, донедавна комік.
    У найжахливішому сні
    таке не бачилось нікому

    із цих московських задавак,
    що захлинулися пихою.
    Чому усе пішло не так
    в тім, що не названо війною?

    Як собі хочеш – називай
    злочинство, зляканий стратегу.
    І хоч-не-хоч, та набирай
    такі – «війна», «Зеленський» - теги.

                   25 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6833

    25 бер. 2022
    Пономарьов Олег
    Паляниця
    Паляниця – хліб та сонце!
    Тест обов’язковий –
    Не дається іноземцям
    Те духмяне слово.
    Емоційне, мелодійне,
    З радістю та болем –
    Наче шібболет біблійний,
    Є для нас паролем.
    Мова рідна, – то скарбниця!
    Світла, щира, горда!
    Стала зайдам паляниця
    Та й поперек горла!

    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6834

    25 бер. 2022
    Алла
    1.49
    Наверніться до Бога
    Не тільки з порога

    Закликаю, кохані
    Не будьмо ще п'яні!

    Ця війна, що на Сході
    Буде й в нас по приході

    Ставаймо шановні!
    Не будьмо безмовні

    Моліться жадані
    Хто, як уміє
    Нехай ваше серце не зачерствіє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6835

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Впершень
    Приходить час, коли багато чого
    Робиш уперше.
    Вперше чуєш страшне слово «війна»
    З особливим значенням:
    Тим, що стосується саме тебе. І твоєї країни.
    І в ту ж мить німіють жили
    Від застигання у них крови;
    І тоді волосся стає дибки;
    І сковуються рухи,
    І втрачається дар мови й голос,
    А ноги стають ватяними…

    Вперше тебе охоплює паніка,
    Більша, ніж страх, –
    І ти мечешся-кидаєшся з кутка у куток,
    Шукаючи найпотрібніші речі,
    Але чомусь береш не дуже потрібні, дріб’язкові,
    Хоча й дорогі спомином або ціною,
    І не можеш знайти те, що лежить перед очима.

    Вперше чуєш тривожну сирену,
    І твердо знаєш, що ця – не навчальна.
    Бо вона кличе тебе туди,
    Де трішки затишніше або й набагато тривожніше.
    І ця – так гуде, що відлунює в голові
    І стигнуть жили…

    Вперше біжиш у підвал чи в льох як у бомбосховище:
    Схрон для зберігання не бомб і не городини, а життя.
    Уперше чуєш вибух бомби, або ракети, або «Градів»
    І не встигаєш розкрити рот, а затулити вуха,
    І тоді…

    Уперше глушить саме тебе,
    І ти опиняєшся у повній тиші,
    Яка немилосердно гучно дзвенить,
    І нема спасу від того дзвону…

    Уперше ти лише здогадуєшся,
    Що до тебе говорять,
    Мимохіть звернувши увагу
    На губи навпроти, які ворушаться,
    А очі, тривожно-турботливі, дивляться на тебе…

    Уперше в житті ти перев’язуєш
    Справжню рану від пострілу,
    Дивним чином згадавши шкільні уроки
    З військової підготовки,
    Коли ти запевняв учителя,
    Що це тобі ніколи не знадобиться.

    Уперше в житті поранено й тебе.
    І ти, окровавлений, закриваєш собою
    Свою або й не свою дитину,
    Бо, виявляється, усі діти – справді Свої.
    А згодом

    Уперше в житті ти залишаєш
    Свій ріднокрай
    (Який же він, виявляється, дорогий!)
    Або й Батьківщину (виявляється, найкращу у світі,
    Хоча ще недавно ти її гудив),
    Не знаючи, коли повернешся…
    Уперше тікаєш із рідного раю,
    Уперше в житті опинившись
    У справжньому пеклі…
    І вперше проклинаєш,
    Порушуючи біблійні заповіді,
    І вперше не прощаєш
    Одвічним катам твоєї країни…

    Уперше в житті переказуєш останні кошти
    На рідне військо,
    Бо наші воїни, виявляється, – це наші Боги,
    Рідні, найдорожчі, наймогутніші.

    І вперше не пишеш про те,
    Що сам звідав і пережив,
    І вперше описуєш те,
    Чого не переживши пережив.

    І вперше щиро дякуєш захисникам,
    Дякуєш сто разів на добу.
    І вперше не задля годиться,
    Не тому, що так звично,
    А із самої глибини зболеного серця кричиш,
    Аби почув весь світ про твій біль і гордість:
    «Слава Україні!» і «Героям – слава!!!».
    Уперше...

    18 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6836

    25 бер. 2022
    Василь Клічак
    Безцінна мить
    Тож похвалімо ППО.
    Воно для Києва спасіння.
    Ракета впала у Дніпро.
    І тільки хвиля білопінна

    її злизала язиком.
    Було страхіття – і немає.
    І хлопці б’ються напролом,
    і точно в цілі Z влучають.

    Ми перетерпимо усе.
    Жахливі вибухи й ревіння.
    І вдячні тим, хто нам несе
    оту безцінну мить спасіння.

    23 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6837

    25 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Ти повернись
    Ти повернись до мене на хвилину,
    Ти повернися все ж живим.
    У темную для всіх годину
    Бог убереже теплом своїм.

    І на хвилину я згадаю,
    Як танцювали ми в саду.
    Мовчу і знов страждаю,
    Мене не кинеш ти одну.

    Заплаканії очі вітер малює,
    Збирає докупи всі сили мої.
    Море ж від болю мене лікує,
    Захищає дім від страшної біди.

    Я знаю: ти прийдеш додому,
    Принесеш квіти у дрібних вустах.
    А я зігрію твою мирну втому,
    Краплі заблищать в моїх сльозах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6838

    25 бер. 2022
    Оксана Ключник
    Все змінилось
    Здається ніби сон,
    Але як прокидаюсь,
    Під звук сирен
    Іду в барліг і швидко одягаюсь.

    Колись історії страшні
    Нам рідні розказали:
    Як ті ховались в погребі,
    Як дітьми війни стали.

    Подумать навіть не могла,
    Коли родила сина.
    Що в цьому світі стане він
    В свої неповні два - війни дитина.

    Та день іде,
    Військові йдуть,
    Рашистам плюють в спину.
    Вони підуть із нашої землі, або на ній загинуть.

    Час не повернеться назад,
    Світ буде вже інакшим.
    Я бачу стяг - жовто-блакитний стяг.
    Він є і буде в серці нашім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6839

    25 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Без назви
    Ласкаво просимо у двадцять перший вік:
    тут люди сплять ночами у підвалах,
    і більшає із кожним днем мерців, калік…
    Он, чутно вибух - і смертельний спалах.

    Збирає вкотре чорний урожай війна -
    з відібраних життів людей невинних:
    дітей, жінок і стариків - така ціна
    свободи й честі нашої країни.

    Рікою ллється в чорнозем козацька кров.
    Кровиця орків диких б'є фонтаном.
    Коли стрічає московитів - полк "Азов",
    тоді війна, і справді, "йде за планом".

    Палають танки, що несли нам "руський мір",
    тікають недобитки світ за очі.
    Ще трохи, лютий нелюде, й повір
    заплатиш нам сповна за кожен злочин!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6840

    25 бер. 2022
    Василь Клічак
    Коні невинні
    Місто Гостомель понищено вщент.
    Ще новина додалася жахлива.
    О, невмолимий новинний контент –
    як це сприймати отим, хто вразливий?

    Зо три десятки невинних коней…
    Їх окупанти спалили у стайні.
    Стогін і рев покотивсь на людей –
    в ньому прокляття за дійство фатальне.

    Певно, заслабко зв’язали п’ятьох.
    Вирвались, мужні, з кацапського пекла.
    І не потрібен жоднісінький цьвох.
    Мчать вони, мчать, гонористі, запеклі.

    Мчать на рівнинах, де гул і стрільба,
    під охороною янголів світлих.
    Мчать, де добро і правічна злоба.
    Мчать на роз’єднані сторони світу.

    22 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6841

    25 бер. 2022
    Алла
    03.03.2022
    І не буду писати я dам
    про війну
    Яка в нас на землі заточилася,
    І не буду писати про сатану
    Яка всьому світу з'явилася

    Десь, далеко на Сході
    Зовсім не по погоді.
    Люди ходять не в моді
    Бо тривога спіткала серця.

    Люди кличуть до неба
    Бо на те є потреба
    Військо гине в бою
    Тож покличмо Отця!

    Станьмо ми на коліна
    Заволаймо до Сина
    Не забудьмо згадати Отця
    Хай врятує Він наші життя.

    І не чути на Сході
    Що Христос у дорозі.
    Схаменіться, солдати
    Бо нема вже, що дати....

    Чути десь зойки
    Там летять "гради"
    І не чути "Слава Отця"

    Слава Україні
    Героям слава!
    Тільки чути здаля...
    Невже Слава Отця не прийшла?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6842

    25 бер. 2022
    Олександра Онофрейчук
    Без назви
    Обійшов світ, виявилось рай вдома…
    Нема ніяких пальм, океанів та янголів
    Кров, зруйновані міста, біль і втома
    Ніяких веселок, зірок на землі чи символів…
    Бог обирає для нас Батьківщину і мову
    То чому ж моє серце кричить і плаче?
    Чому тікаючи, я чую мамину колискову
    І ноги не слухають голос з голови наче
    Насипати б у валізу трішки рідної землі
    Зібрати все тепло та затишок домівки
    Світлини в кишеню, де щасливі, босі та малі
    Забутись у містах з хмарочосів і бруківки
    Змінити номер телефону, адресу та вірші
    Ніколи не обертатись, не сумувати
    Куди не подивишся, будуть далекі та чужі
    Їхню мову, але кров тобі ніколи не опанувати
    Адже Вітчизна як компонент у наших жилах
    Як клеймо, прокляття чи тиха молитва
    Без неї не літатимеш, вона як крила
    Без неї не тікатиму, для неї остання битва…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6843

    25 бер. 2022
    Василь Клічак
    "Пес боїться виходити з дому... "
    Пес боїться виходити з дому.
    До під'їзду назад поверта.
    Чує вибух, подібний до грому.
    То не грім. То стріляє орда.
    Чи по ній луплять месники наші.
    Побажаймо їм, друже, удач.
    Був у місті я вчора, одначе.
    Ходив пішки, немовби блукач.
    Малолюдно і маломашинно.
    Твоїх родичів бачив також.
    Не ховались вони безпричинно.
    Йшли по тиші блаженній. Отож..

    22 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6844

    25 бер. 2022
    Давид Бродский
    Крик
    Кричит: «Врятуйте!» з-під завалу
    Простая женщина с ребенком
    Кричит страна: «Закрийте небо!»
    Мир стиснул зубы, ухо, веко
    На митингах в поддержку флаги
    Жовто-блакитне трепетанье
    Собрался некий суд в Гааге
    А наш народ в кровавой бане
    Кричите! В миллионы глоток
    Кричите, может быть оглохнут
    Ослепнут и уразумеют
    Не остановят бойню - сдохнут

    В войне никто не побеждает
    Лишь смерть не устает работать
    А женщину спасли. Седая…
    Лет тридцать было ей всего-то…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6845

    25 бер. 2022
    Василь Клічак
    Гени ординські
    Пам’ять підсовує той фотознімок –
    цілиться німець у жінку вагітну.
    То у далекі часи лихолітні,
    що вже, здавалося, неприпустимі.

    Сталося.
                   У двадцять першім столітті.
    Ціляться орки в дітей українських.
    Знову націлені гени ординські
    сіяти розпач довкола й жахіття.

    Сталося знову.
                              Несуть на носилках
    жінку вагітну.
                              Будинок пологів
    Знищено вщент.
                              І, покинута Богом,
    жінка помре.
                             Й задихнеться дитинка.

    Винищить хочуть нас орки-сусіди.
    Та наштовхнулись на спротив без страху.
    Зустріч влаштовує їм костомаха –
    косить безжально чортівське поріддя.

                 21 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6846

    25 бер. 2022
    Василь Головецький
    Дівчинка шукає маму
    Маріуполь. Пекло. Все так само,
    Як було: руїна із руїн.
    Дівчинка шукає свою маму,
    Третій день шукає вже її.

    У порожні вікна заглядає,
    Всі подвір’я обійшла чужі.
    І кого не стріне, то питає:
    «Маму ви не бачили, скажіть?!

    Мама – добра, звуть її Марина,
    Я її сильніше всіх люблю!
    Не могла ж вона мене покинуть!
    Ну, скажіть, що ні, я вас молю!».

    Вечір. Бомба. Злякано закрилась,
    Сльози витирає кулачком.
    Ще не знає: мама – у могилі
    Братській, що за їхнім дитсадком.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6847

    25 бер. 2022
    Алла
    Віра
    У нас є віра
    У нас є сила
    Людина-живе
    За те щаслива
    І кожна мить в житті
                  важлива
    Тобі,мені дарує крила
    ^^^
    Країна: світла, мила, щира
    Ти приведи свого кумира
    ^^^
    Це моя хата
    Це моя мати,
    Що вміє гарно заспівати
    ^^^
    У нас є річка
    У нас є гори
    Яким не рівня ваші офшори
    ^^^
    Широке море
    Живі солдати
    Ідуть далеко воювати
    ^^^
    Іде та й хоче знати
    Живе спокійно його мати
    Що не задарма він стоїть
    Дитя в колисці мирно спить
    ^^^
    На фронт йшли
    Перемогу здобути
    Важкі ці часи
    Назавжди забути
    ^^^
    Та серце солдатське
    Вже не повернути....
    Народ живий і хоче казки
    Зніміть будь-ласка свої маски
    Одягайте швидше каски
    І не бійтеся поразки
    ^^^
    Запам'ятай тебе чекають
    Тобі щоденно помагають
    Хто молитвами
    Хто їдою
    Ти прикриваєш їх собою
    ^^^
    Біда єднає
    Всі до бою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6848

    25 бер. 2022
    Тетяна Ликавська
    Без назви
    Може, досить нищити мій край,
    Відбирати крила в України?
    Як тобі своїх синів не жаль,
    То лиши моїх дітей живими!

    Знаєш, вдосталь вже моя земля
    Напилася ворожої крові...
    Краю зла, в тобі живе брехня
    І нема ні крапельки любові.

    О минуле, спогадом прилинь
    Та впусти у наші мрії птаху,
    І те лихо чорне ти поглинь,
    Бо немає в моїм серці страху!

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6849

    25 бер. 2022
    Мороз Ольга
    Ворожа весна
    Прийшла ворожа весна...
    Весна, що із запахом крові
    Палають околиці і міста
    Це страшна війна, а не визволення з неволі

    Діти кричать від голоду
    Мирні люди вмирають від пострілів
    В них більше немає дому
    А для русскіх не буде прощення

    Україна - жива, вона вистоїть,
    Прийде кінець місії визволителів
    Ми відбудуємо всі міста
    А ви втратили свою гідність

    Наша правда сильніше зла
    Наша воля міцніше скелі
    Ви не в праві забирати чужі життя
    За це ви будете горіти в пеклі.

    Ваша ненависть у серцях
    Веде вас по хибних слідах
    Україна - це наша земля
    І ворогу тут не місце!

    Сьогодні така моя 29-та весна
    Знебарвлена і сумна
    Та моя віра іще жива
    Значить і я триматимусь до останнього!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6850

    25 бер. 2022
    Анастасія Захарова
    Летять качки...
    - Летять кчки. Чуєш клекіт?
    - То страшний снаряда дзенькіт.
    - Лопотіння: крильця б'ються.
    - В місті ріки крові ллються.
    - Кача весну зустрічає.
    - Мати сина проводжає.
    - Не журися, серце моє:
    Я вернусь живим із бою.
    В нас козацький дух у крові,
    Не зламати його болем.
    Нам не жить під москалями,
    Ми не будем кріпаками!
    - Дорогою же ціною…
    Скільки Україні болю?
    Гинуть українські діти,
    Міста вогнем оповиті.
    - В нас дорожчого немає
    За свободу в нашім краї.
    Заплатити маєм ціну
    Ми за волю України.
    - Як не вернеш? Як без тебе?
    - Ти за мною не журися.
    Краще Богу помолися.
    У найгірші миті смутку
    Я згадаю рідний погляд.
    З найпалкішого вогню
    Я до тебе поверну.
    Україні славу й волю
    Я на плечах принесу.
    Мир прийде із сходом сонця.
    Україні буде доля.
    Летять качки. Спів пташиний.
    Дніпра тихі мирні хвилі….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6851

    25 бер. 2022
    Інна Федун
    Вже не біжу...
    Вже не біжу. Від долі не тікаю.
    На небі все написано давно.
    Лише молюсь і Господа благаю,
    вдивляючись в безкрає крізь вікно.
    Вже не біжу. Бо ж серце не розділиш!
    Як залишити тут другу частину?
    Навіть, коли ти сам десь там вцілієш.
    Хіба щасливим будеш без родини?
    Вже не біжу. Хоч так буває важко.
    Щодень я вчусь приборкувати страх.
    Сиджу на тонкій гілці, немов пташка
    і вірю в силу, що в наших руках.
    Вже не біжу. Стомились мої ноги.
    Не бачу сенс шукати десь притулок.
    Бо ж в рідний дім ведуть усі дороги
    і кожний день у ньому подарунок...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6852

    25 бер. 2022
    Маркус Оксана
    Мамо
    Розкажи мені, мамо, казку
    Де наш тато іще живий
    Де ми разом печемо паску
    Наш будинок стоїть цілий

    Поверни мені, мамо, погляд
    Його рідних сумних очей
    Забери в мене, мамо, спогад
    Тих в підвалі страшних ночей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6853

    25 бер. 2022
    Олена
    Доню!
    Віриш, доню, обіцяю тобі весну!
    Квітучу таку як у рідних Карпатах,
    Я із неба твого кров війни зітру,
    Заховаю у книгах шкільних і датах.

    Знаєш, доню, відчуваю твій сум,
    Я за тебе віддам все життя і сили,
    Щоб "Героям Слава" - від Львова до Сум,
    Більше - на вустах, менше - на могилах.

    Бачиш, доню, Україна - в вогні,
    Разом з нею і наші серця палають,
    Навіть на братерній мирній чужині
    Українці коріння своє пам'ятають.

    Чуєш, доню, я збережу наш дім,
    Поки наш кордон стережуть солдати,
    Нам не стати ніколи орликом німим,
    Поки вмієм тут солов'єм співати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6854

    25 бер. 2022
    Анастасія Ананко Леонідівна
    Ми не будем ніколи братами
    Ми не будемо братами ніколи.
    Ви нищили будівлі та школи.
    Стріляли в мирних людей.
    Вбивали невинних дітей.

    Лікарні бомбили без жалю.
    "Засіяли" нашу землю печаллю..
    Ви знищували дитячі садочки.
    Та будували свої рядочки.

    Наче їхали на вчення - російськії солдати.
    Не вбивати прийшли , а нас "спасати".
    А зараз діти плачуть в підвалах.
    Хтось опинився  в завалах.

    Когось розстріляли на місці.
    Просто "Ні війні" було написано на вивісці.
    Для вас війна це нас "спасать"?
    Від кого ж нас "асвабаждать"?

    Ми жили мирно та спокійно спали.
    І нас тоді замітьте не "спасали".
    Вам мало пролитої крові.
    Ви хочете на "рани" насипати солі.

    Ми цю війну не пробачим.
    Ви ще заплатите плачем.
    Ми ніколи не будем братами.
    З вами - брехня, а правда - з нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6855

    25 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Весняний ранок
    Який чудовий ранок!
    Палаючий світанок.
    Ніякі прояви війни
    Не знищать нашої Весни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6856

    25 бер. 2022
    Іванна
    Час для єднання!
    Ми знову з тобою вийдемо на каву
    Під шум міста пройдемося в парк
    Відбудуєм все, що за ці дні втрачали
    І забудем, навіть про колишню сварку

    Ми зустрінем рідних на новім вокзалі
    Пройдемося разом під співом пташок
    Ми знайдемось знову, ніби не втрачали
    Своїх рідних, близьких, діточок...

    А літом всі разом поїдем на море,
    Під мирним небом будемо лежати
    Й дивитись як виблискують зорі
    Й світанки будем зустрічати

    Настане той час, що зберемось,
    На нові концерти, нові святкування,
    Настане той час, що ми знов усміхнемось,
    А зараз наш час для єднання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6857

    25 бер. 2022
    Татур Надія
    Пекло
    Йде під Світу товщею
    Боротьба запекла.
    Я тебе запрошую
    До мойого Пекла,

    Де вогнем опалені
    Незчисленні війска,
    І могильні камені
    Імена хлопчиськів

    Поховали. Маю ще
    Зрозуміти, нащо
    Це невситне Згарище
    Розверзає пащу

    Та ковтає всіх підряд,
    Хто не знав до скону,
    Де цей вражеський обряд
    Кров проллє червону.

    І немає вороття,
    І не має сенсу
    Ця війна не за життя,
    Мій сусід-агресор.

    Розумієш ти чи ні,
    Скільки треба років
    У раю зруйнованім
    Віднайти свій спокій?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6858

    25 бер. 2022
    Іванна
    Без назви
    Виключ світло й тихо помолись,
    Якщо не чутно сирен, лягай спати,
    Знай, скоро буде ще краще, ніж колись,
    І не треба нас нікому "рятувати"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6859

    25 бер. 2022
    Ігор Литвиненко
    Зв'язок поколінь
    Ми з тобою, мій друже, одної крові.
    На дарованій Богом прекрасній землі.
    Хтось на Заході виріс, а хтось - на Сході,
    В Україні, де линуть веселі пісні.

    Ми з тобою, мій друже, браття по мові,
    Що надію, і віру, й любов воскреша.
    Мову нищили нашу, бо в кожному слові
    Предків наших тримається мужня душа.

    Ми з тобою, мій друже, пам'яттю зшиті,
    Про мільйони полеглих за волю святу.
    Про козацькі степи, про криївки розриті,
    Де вбивали братів лиш за мову одну.

    На світанку, послухай, десь там голоси,
    Тих, що голодом зморені, в вічність пішли.
    Тих дітей і старих, що за три колоски
    Повбивали і знищили «красні» кати.

    Ми з тобою, мій друже, дякуєм долі,
    За ліси, і за гори, за море, степи,
    За країну, що любить і в щасті, і в горі.
    Нам з тобою, мій брате, її берегти.

    Ми з тобою, мій друже, одної крові.
    На дарованій Богом прекрасній землі.
    Хтось на Заході виріс, а хтось - на Сході,
    Ми разом переможемо в клятій війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6860

    25 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Чернігову
    Знаєш, це дивно - впізнати його за балконами.
    Такими зеленими, на них ще стрічають птахів.
    В гонитві постійній за куцими звістками добрими -
    Хіба візьме сумнів, що жити Чернігів хотів?

    Знаєш, це страшно - побачити місто зраненим.
    Ордою підбитим безжально навпроти весни.
    Воно скаженіє, помститься мостом своїм зламаним -
    Хіба візьме сумнів, що місто не знало краси?

    Не чути б такого! Не бачити навіть у снах!
    А небо палало - наш ворог показує страх.
    Гатили зо всіх сил - живий, бо непокоїв.
    Стояв Чернігів - місто янголів й героїв.

    24.03.22
    з Черніговом. Містом-героєм
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6861

    25 бер. 2022
    Тетяна Бідун
    нам би просто жити
    нам би просто жити
    й дихати весною
    і саджати квіти
    під неба голубизною
    заплітати коси
    доні рано в школу
    і прання вже стоси -
    я не по приколу
    нам би просто бути
    вулицями йти
    нові кроси взути
    й геть від самоти
    подалі від снарядів
    ближче до сім’ї
    через танки й гради
    не чути солов’їв
    нам би просто миру
    і щоб путін здох
    шмат доброго сиру -
    якщо є там бог
    нам би жити вдома
    у свому місті
    ця воєнна втома
    виламує кисті
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6862

    25 бер. 2022
    Любов СЕРДУНИЧ
    раSSєї ВІРИТИ НЕ МОЖНА!
    Вкраїнські витязі, герої,
    Ви – із крутянами тотожні.
    Не подолати зло без зброї!
    РаSSєї вірити не можна.

    Ти вже й десятому закажеш,
    Чи атеїст, ачи набожний,
    Чи рідновір, чи християнин:
    РаSSєї вірити не можна!

    Московія – держава диких
    Головорізів і ординців,
    Дрімучих нелюдів тайожних.
    РаSSєї вірити не можна!!

    Що московин – не брат нам зовсім,
    Те знає в нас й дитина кожна.
    Не будь байдужим, сплячим зомбі!
    РаSSєї вірити не можна!!!

    У рідній хаті – власне щастя.
    Не вір казкам чужинським ложним.
    Як заповіт, скажи нащадкам:
    раSSєї ВІРИТИ НЕ МОЖНА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6863

    25 бер. 2022
    Тетяна Бідун
    місяць війни нахабно зійшов
    місяць війни нахабно зійшов
    тримає небо немов під прицілом
    місяць було і до мене зайшов -
    трусило хату і смикало тілом

    місяць війни дико виє як вовк
    хижо стає від самої сирени
    холодний бетон слугує за шовк
    і гріють слова «ходи до мене»

    місяць війни бере й не питає
    життя то чиєсь а чи холодильник
    безбожно і нагло усе загрібає
    цей місяць зір ясних насильник

    місяць війни не дає мені жити
    розорює душу - ось ще борозна
    слізьми умиті зійдуть на ній квіти
    ти ж навіть не місяць - російська луна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6865

    25 бер. 2022
    Татур Надія
    Війна
    "Любіть того, хто зло вчиняє вам"* –
    Про себе промовляю, та не можу
    Пробачити негідників, мій Боже,
    Пробачити не можу ворогам.

    А тим, хто каже, що нема війни,
    Що все гаразд, що це лише примара,
    Хто сіє тільки сумніви і чвари,
    Вважає, що за ним нема вини,

    Бажаю схаменутись – час настав.
    Багато вже і сказано й почуто.
    Лише зростає відчай мій і смуток,
    Коли дивлюсь на спалені міста.

    * рядок із "Божественної комедії" Данте Аліг'єрі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6866

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    ХТО ВІН?
    Хто прикидався облесливим лисом,
    А потайки хижо іклами зблисне
    І при нагоді – ножа поміж ребра, –
    Друг він чи недруг?

    Той, хто порушує людські закони,
    Цивілізації всі заборони,
    Хто демонструє нахабний свій норов, –
    Друг він чи ворог?

    Хто має нормою зради, обмани,
    Хто не лікує – роз’ятрює рани,
    Жар загрібає руками чужими, –
    Хто він, скажи нам?!.

    Той, хто зі зброєю вліз в нашу хату,
    Хто не дає, а забрав так багато!
    Нищив засланнями, нищив нас мором, –
    Брат він чи ворог?!.

    Хто йде з мечем – від меча і загине,
    Хто ще не знав, хто такий українець.
    Ми – волелюбні! Затям (саме в пору!),
    Друг ти чи ворог.

    Хто ще боїться прозріти й боротись,
    Відсіч нанести нахабній корості,
    Думай відверто, хто ти для народу:
    Син, чи манкурт, ачи ворог?!.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6867

    25 бер. 2022
    Тетяна Бідун
    по радіо кажуть, сьогодні весна
    по радіо кажуть, сьогодні весна,
    розмову пташок підслухав ведучий,
    по радіо кажуть, в нас досі війна,
    весни у ній мало - хіба рід квітучий.

    кажуть, що йде до нас потепління,
    все живе оживе й забуяють вишні,
    від старого й до малого покоління
    моляться за весну цю всевишнім.

    заплітають весні коси нині в сітку,
    одягають юні паростки в бушлати,
    очі у весни сумні - зламали вітку,
    весна прийшла, смілива, що казати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6868

    25 бер. 2022
    Аліна
    Зараз насправді усе має значення
    Зараз насправді
    все має значення:
    слово чи думка
    через кордони й міста.
    Чесні зізнання і навіть
    давні-давні пробачення -
    все поміщається в стислому
    «Чуєш? Ну як ти там?».
    Вірю, що ночі знову
    засяють зорями
    спокійними, наче під ними
    ніколи не було війни.
    І будуть світанки.
    І будем вставати знову ми
    під звуки будильників.
    І будемо навіть знову бачити сни.
    І байдуже, що і чому
    нам раптом насниться.
    Бо вже надивились
    найгірших у світі жахіть.
    Ми пообіцяли любити
    ще трохи більше, ніж вічність.
    І жити.
    Жити сьогодні.
    Жити в цю мить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6869

    25 бер. 2022
    Татур Надія
    Чужинці
    Скількох людей іще війна торкнеться?
    Чи і сімей чужинців зокрема,
    Бо як позбутись їм того клейма,
    Якщо весь світ у крові захлинеться?
    Здавалося, що в них немає серця,
    А вийшло, що і совісті нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6870

    25 бер. 2022
    Аліна
    Плакала, але щоб не бачили діти
    …
    Плакала,
    але щоб не бачили діти.
    Плакала,
    бо не знала
    як їх вберегти,
    куди сховати і діти,
    щоб не знали цього пекла
    і не чули жахливих новин.
    Діти - дарунки Бога.
    І звісно, що Бог
    не хотів для них війн.
    А тепер, коли
    світ трясеться від гніву,
    зізнаюся тому світу -
    от не думала,
    що так ненавидіти вмію
    тих, хто знав, куди йшов,
    тих, хто бреше, мовляв заблудився,
    тих, хто зраджує,
    тих, хто найголосніше молився,
    а тепер, як перевертень,
    сам схожий на жалюгідних
    нелюдів…
    О, так!
    Я скажу тобі це ще при зустрічі:
    «Ти звичайне ніхто і просто слабак».
    І поки на нас падає зло із неба,
    поки стріляють і кажуть,
    що так треба,
    у цьому суцільному нелюбові
    божевіллі
    я дякую, що жива я і ті,
    кого люблю
    я дякую Господу за те, що
    ми єдині і вільні.

    P.S. Я дякую за кожен ранок,
    за те, що звечора
    не треба збирати тривожних валіз.
    Боже, бережи наших діток
    і мам, які більше не хочуть сліз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6871

    25 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Балада про війну
    Яка страшна біда спіткала нас усіх
    і тільки бомби падають над головою
    тікають люди і кричать: -До нас прийшла війна!
    Мати прикрила своїх діточок собою.

    Вони прийшли до хати а її уже нема
    і тільки чорні ворони літають стороною
    завмерли діти і вдивляються на свій поріг
    і сльози на лиці у них біжать рікою.
    А діти, запитають матір: -ДЕ наш дім? ДЕ будем жити мамо ми з тобою?ДЕ наш татусь, скажи ти мамо, тільки не мовчи! -Вона лише хитнула головою.

    Ваш батько не поверниться до нас,
    він на війні загинув ранньою весною,
    щоб жили ви й раділи, як колись
    щоб сонечко ласкало вас усіх собою.

    Покликала вона дітей, що роздивлялись двір
    і прихилили їх до себе сильною рукою:
    -Ми відбудуєм дім! -Сказала вона їм,
    лиш тільки б не стріляли в нас над головою.

    Вона сказала дітям, що настане мир після війни
    і пісня та полине вдаль рікою
    і буде дихати нам легко, як колись
    і тато з неба посміхнеться нам з тобою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6872

    25 бер. 2022
    Людмила Конська
    Без назви
    Я лікуватиму тебе, Україно,
    Квітами у своєму саду
    Закінчиться війна - я все приведу до ладу.
    Лікуватиму тебе, Україно, піснями твоїми в гаю,
    Побачить весь світ всю силу, й звичайно вроду твою,
    І кожну твою сльозинку підніму вранці з росою
    І будемо квітнути разом на сонечку із тобою…
    Я вірю в тебе, країно, я вірю в наші силу.
    Хай кожен запам’ятає: «Вам не зламать Україну»!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6873

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    ЯКБИ Ж ТО!
    Якби ти відчув мої сльози,
    Нахабний загарбнику наш,
    Якби ти стояв на морозі
    За те, щоб спрут врешті сконав;

    Якби ти відчув силу Славня
    І дух відчайдушних сердець,
    Щоб слава зміцніла державна,
    Яка до безсмертя веде;

    Якби ти пройнявся душею
    До нації славних борців,
    Яка не сприймає дешеві
    Ідейки москвинських гінців;

    Якби ти любив рідну матір –
    Не йшов би на нас, матерів,
    Не смів би закони ламати,
    Зіткнувши нас в вирі борні.

    Якби ти… Якби ти..! Якби ж ти..!
    Однак не дано це тобі!
    Ми – нація мирна, та битим
    Будеш в цій твоїй боротьбі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6874

    25 бер. 2022
    Олекса Чумак
    Без назви, з емоціями
    Стріляй мерщій! Кричи чим голосніш!
    Не бійся ти ординської гармати.
    Згадай той рік! Дістань свій ніж!
    Слізьми своїми втопиш їхнії палати.
    Якщо встоїш - тоді, пізніш,
    Ти будеш паном панувати,
    В землі своїй! Хутчіш! Хутчіш!
    Щоб далі по усесвітах помандрувати,
    Ти свій маленький світ рятуй, дарма, що навіть босоніж!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6875

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Це пшеничне золоте колосся..
    * * *
    Це пшеничне золоте колосся,
    Це щасливе хору стоголосся
    Збережи нащадкам, захисти.
    Присягни велично, щиро й гордо!
    Як нащадок славних укрів-оріїв,
    Захистити будь готовим ти.

    Присягнути небом і землею,
    Батьком і правицею своєю,
    Присягнути пред свічадом днів,
    Що душі народної не згубиш,
    Що її, мов рідних діток, любиш,
    Що за неї – в воду і в вогонь.

    Присягнути рідним, віщим словом
    За малу вітчизну й мить любови,
    Присягнути серцем і крильми.
    За «добридень!» й усмішку дитячу,
    За завзяття й поступи юначі,
    За вкраїнське небо й вічний мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6876

    25 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Не хоче небо нам закрити НАТО
    Країни не дають ні ППО, ні літаки
    Невже ми просимо у вас так забагато
    Невже для вас ми досі жебраки

    Що милостиню молять на колінах
    Тож можна нас росії дарувати
    Або дозволити вмирати у руїнах
    Засуджувати та війну цю не спиняти

    Вже місяць світ стурбовано киває
    Рахує збитки, мріє бізнес врятувати
    Бо не своїх дітей він тут ховає
    А українці можуть й помирати

    Спасибі одиницям, що реально помагають
    А інші, ви ще не втомились вуха закривати
    Щоби не чути, як мільйони вас благають
    Людей на смерть не обрікати?

    Не тільки ми, і ваш народ на мітинги виходить
    Бо розуміє цінність кожного життя
    Нейтралітет не завжди до добра доводить
    Не йдіть туди звідкіль немає вороття

    Не ждіть, що небо нам закриють душі мертвих
    Чи задихнеться в бункері тиран, скінчивши цим війну
    Відмовтесь зараз від понтів дешевих
    Бо зволікання ваше перемоги збільшує ціну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6877

    25 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Скажи мені чому повторюється знову
    Чому сусід вбиває мій народ
    Чому він ставить завжди ці умови
    Або ти раб, або тебе я вб'ю без перешкод

    В Батурині лилися ріки крові
    Під Крутами студенти за свободу полягли
    Чи трьох голодоморів дні сурові
    Імперії бої, в які нас за компанію тягли

    Якщо ж ми крикнемо: "За що вмирали?"
    Сусід нам скаже: "Бо невдячні ви
    Усі ті блага, що ми вам дали, не цінували
    Поклони бий нам, і лише тоді живи"

    Не блага це були, лише подачки
    За те, що вкрав у нас, проклятий ти сусід
    Втомились слухати твою брехню ми мовчки
    Іди ти за російським кораблем услід
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6878

    25 бер. 2022
    Валерій Калинюк
    Білі ночі. (експромт)
    До нас повернулась природа багата,
    Як трохи посунулась нечисть рогата,
    Забрала і мумію, й свій мавзолей,
    А з ними  і газовий лже-привілей.

    Тож дні стали сонячні й зоряні ночі,
    Що гріли нам серце і тішили очі.
    Така благодать і щаслива пора –
    Раділи життю, як мала дітвора.

    Та раптом та нечисть вертає назад,
    Нам хоче змінити природу і лад,
    У Крим понавозила бомби й ракети,
    Довкола кордонів – військові намети,
    В Донбас – свої танки та іншую зброю,
    І все це – в «гуманнім» російськім конвою.

    В Кремлі веселяться на пишних бенкетах –
    Принесли «свободу» на рускіх багнетах,
    Весь світ приєднали б до «рускіх земель»,
    Бо Путін в Кремлі – це Іван з конопель.

    Вкраїнцям відомі Сибір й Магадан,
    І там не святкують Різдво і Йордан,
    Свобода по-їхньому – примус й кайданки
    Та ще й конвоїрів лихі забаганки.
    Там сонце улітку цілком не сідає,
    Тому біла ніч дуже всім набридає.

    Хіба нам потрібні їх білії ночі?
    Нехай там не сплять геть усі москалі,
    Щоб зовсім не мали ні сили, ні мочі
    Й забули цілком про війну, взагалі.

    Також най блукають при сонячнім світлі
    Як темна, нікчемна, химерна мара,
    А потім всі сядуть на «рускіє мітли»
    Й туди полетять, де планета стара,

    Чим далі, тим краще, от хоч би й на Марс,
    І там марсіянам показують фарс
    Для Марса як втілення бога війни –
    За це, певно, Путін всім дасть ордени!

    Та чи співчуватимуть ваші сини,
    Як вас марсіяни припруть до стіни?
    І що з вами зроблять, лиш Бог один знає!
    Впокойте ж все зло, вас ніхто не чекає
    Ані поодинці, ні вкупі всіх разом –
    Зарийтеся в землю і дихайте газом!

    16.02.2022 р. Б.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6879

    25 бер. 2022
    Наталія Стеценко
    РУСЬКОМУ СОЛДАТУ
    Дайте в руки мені зброю, краще автомата.
    Буду гнати з України руського солдата.

    Ти прийшов сюди не в гості, ти прийшов з війною,
    Тож готуйся, окупанте, до смертного бою.

    Тут зустрінемо тебе в повному комплекті,
    Через день, чи через два сам попросиш смерті .

    Ти побачиш в нас в руках не букет квітучий,
    І зустріне вас усіх "Байрактар" могучий.

    Ти подзвониш до своїх, мами чи дружини,
    І тихенько скажеш так: "Я на Україні".

    І розкажеш як вам всім підло набрехали,
    Не навчання то були, і усі це знали.

    Ти промовиш: "Не хотів, пробачайте, люди,
    Я уже все зрозумів, тут любов повсюди".

    Та пробачення тобі не було й не буде.
    Ти вбивав простих людей... Ти солдат? Іуда!

    Подивися навкруги, це моя країна...
    Після тебе тут тепер смерть, біда, руїна.

    Я б до тебе підійшла, подивилась в очі,
    Запитала б лиш одне: "Ти боїшся ночі?"

    Ти боїшся так, як діти у сирих підвалах?
    Просять їсти, просять пити у їдких завалах.

    Ти скажи мені, солдате, чи є в тебе діти?
    Ти ж прийшов заради них грошей заробити?

    І ти думаєш, тобі буде щастя й доля?
    Наші сльози, крики, біль - то твоя неволя.

    Я не матінка твоя, й бути б не хотіла,
    Бо ніколи б я такого сина не родила.

    Бо у мене буде син - патріот країни,
    І за гроші не продасть гордість, честь родини.

    Та тобі, руський солдате, цього не збагнути.
    Ти прийшов як окупант, як нам це забути?

    Подивлюся я в твоє дуло автомата,
    Не хотіла б я такого сина-гада мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6880

    25 бер. 2022
    Маргарита Лободзінська
    Це все насправді?
    Чи можу попросити я гравця,
    який керує моїм персонажем –
    будь ласка, любий, натякни,
    це все насправді?
    Чи мені не хвилюватись?
    Ми в Матриці?
    Це симуляція? Чи сон?
    Якщо це так, коли вже прокидатись?
    Це катакомби? Кабелі
    стирчать із мене,
    а це кокон?
    Давай якісь деталі, не тягни.
    Щоб не казали інші –
    у цю реальність не повірити мені!
    А як вже видав ти таке завдання,
    пробач вже за зухвалість,
    то розблокуй уміння, витривалість,
    хоча би плюс один до маскування.
    А може, перевірка для душі?
    Я мертва? Це Тартарари?
    Чому усе червоне навкруги?
    Це шлях? На інший рівень перехід?
    Якщо це так, давай скоріш на вихід!
    Благаю, натискай вже той ресет –
    цілком зітри це кляте коло пекла.
    Я опритомніла в обід. І зник той корабель.
    Це був кошмар, бридкий сюжет –
    система дала збій.
    Усі живі, нема розрухи,
    страждань та болю, зла та муки,
    а навкруги – лиш соняхи,
    і небо
    тихе-тихе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6881

    25 бер. 2022
    Вистава Дидактичний
    Чекають
    Вибухи,
    Крики,
    Бліді голоси,
    "Боже, ну нащо! Боже, спаси".
    Кров,
    Тривога,
    Останній стукіт дверима,
    Дивитись на ворога пустими очима.
    Сховище,
    Холод,
    Крики дитини,
    Минуле життя у руїнах квартири.
    Метри,
    Кілметри,
    Мертві притулки,
    Нове життя з нової пігулки...

    Схилився від суму столичний хмарочос,
    Може з Дніпра ще вирине Христос.
    А поки лютує зловражий їх "бос",
    Весною посіємо лише хаос
                              ...а пожнемо лихо.

    Чекати життя уже нема змоги,
    Крізь сльози чекають лише перемоги.
    Болять всі покинуті нами дороги,
    Й міста, що вмирають від знемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6882

    25 бер. 2022
    Олег Добров
    До питання про національну ідентичність
    Крилаті ракети – гостинці війни.
    Братерські обійми містечок в облозі,
    пекельні миттєвості жаху весни,
    та руські кати на твоєму порозі.

    Касетні снаряди – дарунки богів,
    сварливі сусіди несуть на сніданок,
    та лють, що не має своїх берегів,
    з уламками сонця в кривавий світанок.

    Смертельний свинець, що навколо осель,
    шукає тут діток, жінок, перехожих.
    На північ в бік смерчів летів журавель –
    його теж відправили к пращурам божим.

    Немає буття в цих ходячих мерцях,
    в серцях тільки нафта пульсує до краю,
    пропили вщент душі в гебешних церквах,
    зібравшись під прапором путіна в зграю.

    Але ви прийшли на останній бенкет,
    непрохані гості ще гірше чеченців,
    є кризові страви – тризубець-багнет,
    та фарш джавелінів в руках западенців.

    Козацькі нащадки на варті добра,
    бо є Україна, Матуся духовна,
    незламний Народ, сива велич Дніпра,
    і Нація, що у житті послідовна!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6883

    25 бер. 2022
    Андрій
    Вже чутно як тремтять ворожі зграї
    Висить над нами чорна-чорна зграя.
    Із пащі сморід, на зубах оскал.
    Всі здохнуть, а вони підуть до рая.
    В очах пала до здобичі запал.

    Ось з посмішкою зазирнув у очі,
    На зкинуті кайдани показав,
    Зплетений з тисяч жил, до боротьби охочий
    Незламний дух, що з ножен меч дістав.

    Вже чутно як тремтять ворожі зграї.
    І замість крові в жилах потекла моча.
    І не чекали душі їх у раю.
    Понурена безвихідь у очах...

    І проросте насіння у кишенях,
    Заквітнуть соняхи на вдобреній землі.
    І стиснув землю в виснажених  жменях,
    Ми посміхнемося згадаючи як зтерлись москалі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6884

    25 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Герої не вмирають!
    Знову пруть на нас зайди непрохані,
    Їм ніщо людське не приспало хіть.
    Вже не чутно пташиного тьохкання,
    Тільки спалахи, спалахи, спалахи!..

    Приспів:
    І вмить завмерли квіти!
    І враз – урвалось небо!
    І ти – не в цьому світі,
    І ти летиш від себе!..
    На мить погасло сонце,
    На мить не стало неба.
    І вже нема віконця,
    Нема шляху до тебе!..

    Із чоти народиться тисяча,
    Кожна тисяча вродить мільйони.
    Кожен з нас – у тобі, як і ти – в серцях.
    Йдуть на клич нові батальйони.

    П – в.

    Будуть квіти й країна оновлена,
    Буде бігати син по травичці...
    Бо герої лишились не зломлені,
    Бо для нас Україна – найвище!

    П – в:
    На мить – завмерли квіти!
    І враз – урвалось небо!
    І ти – не в цьому світі,
    І ти летиш від себе...
    На мить погасло сонце,
    І враз не стало неба.
    І вже нема віконця,
    Нема шляху до тебе!..
    Катам утнули руки
    Одвічно загребущі,
    Бо в нас – одна спонука:
    Вкраїнські вільні душі.
    Вкраїнські вільні душі!!
    Вкраїнські вільні душі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6885

    25 бер. 2022
    Валентина
    Такий як тато
    "Синочку, глянь як сонечко встає,
    Як ранок прохолоду роздає.
    Уже весна-красна прийшла,
    Бруньками по садах пішла.
    Ходи, маленький, поки тихо,
    Щось поїмо поки спить лихо.
    Візьмеш альбом і олівці.
    Я ж пошукаю пластівці.
    Ти ж пам'ятаєш, ми купили,
    Як в магазин разом ходили.
    Ще як сирени не гули,
    Танки по місту не повзли.
    В той день ще книжечку шукали
    І казку ввечері читали,
    Як хлопчик змія переміг,
    Сестрі й братам він допоміг.
    Ходім швиденько, не барись."
    Син до матусі прихиливсь.
    Й пішли до дому, поспішили.
    У парку довго походили.
    Звернули до своїх воріт.
    О, жах! Лишився тільки слід.
    Зустріли їх лише руїни,
    Кругом побиті меблі, стіни.
    І сльози полились рікою,
    І не спинити їх рукою.
    Тут раптом спомин увірвався,
    Крізь відчай, видно, він прорвався.
    Недавно стіл вони придбали,
    На ньому пазлики складали.
    І прокладали залізницю,
    І малювали кота й кицю.
    А з кухні пахло пиріжками,
    Що у коробочці рядками,
    І молочко парне духмяне,
    Таке солодке і жадане.
    Неначе сон. А все ж було!
    Все знищило прокляте зло.
    Матуся сльози витирає,
    А хлопчик кулачки зжимає.
    Він не пробачить паразитам,
    Не подарує сліз бандитам.
    Піде і купить автомат,
    Він захисник, бо він козак.
    Його так тато називав.
    Як на війну йшов, наказав
    Про маму дбати, берегти,
    Не плакати, допомогти.
    Він виконає обіцянку.
    Лиш зброю купить з-поза ранку
    І ворога не пошкодує,
    Стрілятиме. Хай не лютує,
    Не розбиває наші хати.
    Сміливий він, такий як тато.
    Стиснув міцніше кулачки.
    Геть сльози, думи, балачки.
    Сьогодні ж мамі все він скаже.
    А завтра піде й зло накаже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6886

    25 бер. 2022
    Андрій
    Манкуртова незбагненність
    Я забуваю про власне тіло!
    Я - це форма зелених крапок,
    Я - це берці, що замість тапок,
    Я - це куля, що полетіла!!
    Я забуваю про простір власний!
    Я - терикон рискалями роздертий,
    Я - гніздо, що мішками підперте,
    Я - той постріл, що безпристрасний!
    Я забуваю про власне его!
    Я - боротьба ота споконвічна,
    Я - та іскра багаття, що вічне,
    Я - той кубик конструктора лего!
    Я забуваю про власну смертність!
    Я - ідея, що невмируща,
    Я - той шепіт стократ ревущий,
    Я - манкуртова незбагненність.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6887

    25 бер. 2022
    Валерій Калинюк
    Державність і вади.
    Коли в людини є народ,
    Тоді вона уже людина.
    Ліна Костенко

                                    Людина не людина – без вад,
                                    Людина не людина – без чеснот.
    Оскар Вайлд

                                    Де не буває віри, там немає надії та любови.

    І. Величковський

    Багатоманітність природи  і світу
    Сприяє народам позбутися гніту,
    Також спонука на поважнії справи –
    Творити величними власні держави.
    Утворення ці не завжди досконалі,
    Бо шлях їх появи є часом невдалий,
    Потрібні зусилля й немало ще часу,
    Аби досягнути високого класу:
    В безпеці, добробуті, гарних стосунках,
    Що не демонструються лиш в поцілунках.
    Спільнота, що творить державний народ,
    Долає немало важких перешкод;
    Коли ж йде відродження давньої нації,
    То жди від сусідів завжди провокації,
    В якій будуть зрада, і війни, і злоба,
    А разом із ними – заразна хвороба:
    Ім’я цій інфекції – гроші та влада,
    Або хоч при владі маленька посада.
    Всі людськії вади – це справа не нва,
    Про них вже віддавна ведеться розмова.
    У справах державних вони – перешкода,
    Коли ще й відсутня народная згода
    На устрій і розвиток, також на владу,
    А ще, коли «друзі» дають злу пораду.
    Складний лабіринт, тож завдання держави –
    Звершити успішно державнії справи:
    Вернути народу довіру творити
    Державу й добробут, не лиш говорити,
    І знівелювати гординю, марнту,
    Хабарництво, зраду, а також глупту,

    Байдужість, жадобу, оманливий блуд,
    Моральнії вади, незмивні, як бруд.

    Боягузтво і зрада – жахливії вади,
    Ні смерть не врятує, ні жодні розради,
    Бо всі боягузи і зрадники разом –
    Це приклад ганьби, не зітертої часом,
    А страх подолати – це мужність знайти,
    Людина все гідна такої мети.
    Хто ж страх не здолав – страхопуд  назавжди
    І решту життя мусить хрест цей нести.
    Лякливість і страх – в них є спільна основа,
    Така людських вад специфічна будова,
    Бо страх й боягузтво близькі, як родина,
    Для всіх боягузів – страшна то година,
    Бо хто боягуз – той завжди як мішень
    Для темряви ночі й для світла удень.
    З брехнею такж боягуз в повній дружбі,
    Вона, як служниця, завжди є на службі.
    Ще друг боягуза – людина байдужа,
    Слабких не боронить, бо ніби «не здужа».

    Зрада, як вічність, яка не минає,
    Бо вічне безчестя сповна осягає,
    А згаслий вогонь власне серце картає,
    Відступництва грань ще і душу карає,
    Відтак зачиняються розум і серце
    І навіть добра невеличке джерельце.
    А зрада в бою – це вже смерть твого друга
    І решту життя  неймовірная туга
    І страх, і ненависть до себе самого,
    Бо не врятував навіть друга ти свго.
    А зрада у вірі – відступництво повне
    Ще й повна нездатність на те, що жертовне.
    І зрада у шлюбі – завжди перелюб,
    А той, хто грішить  – той не є однолюб,
    Бо плотськую пристрасть прийма за любов,
    А втіхи шукає, немов безголов,
    Бо ніби позбувся всіх шлюбних основ,
    Присяги своєї сімейний покров.
    Єдине можливе назад вороття –
    Це щире, смиренне, важке каяття.
    Ще зрада присяги народу служити –
    Спокуса велика, як краще пожити,
    А може, ще й план рятувать свою шкуру,
    А намір такий вже не робиться здуру.
    Багатство від зради – це просто полова,
    Хоч радість присутня, вона нездорова,
    Бо думка про краще – лукавство і страх,
    Неспокій, тривога, душі повний крах.
    А вирок за зраду існує віддавна,
    Й закони є давні, і справа державна,
    Щоб з них користати принаймні на час,
    Лишень не тоді, коли кажеться «фас!»
    Чи зрадники ті, хто наш Крим і Донбас
    Віддали чужинцям, покинувши нас?
    Не скоро дізнаємось, прийде ще час,
    І лиш правосуддя на це дасть свій глас.

    Хабар – це не дар, а крадіж у людей –
    Від їхньої гідності аж до грошей,
    А також свободи і мудрих ідей,
    І дещо з майбутнього власних дітей.
    Та бачити треба усім в цій імлі,
    Чи матимуть щастя на рідній землі?
    Похвала розкошам – така марнота,
    Не радість вони, а пуста глупота,
    Лінивство нероби – це людям на сміх,
    Багатство ж із праці – оце вже не гріх.

    Гордині портрет – марнославная пиха –
    Народам приносить численнії лиха.
    Занадто амбіцій та й гонор великий,
    Кому притаманна – той просто безликий.
    Гординю долає покора та мудрість ,
    Як в серці глибока є віри присутність.
    Повірити в Бога, у Божу науку,
    Яка по життю веде людство за руку!
    Вона помогла нам, народу країни
    Позбутися  рабства й повстати з руїни,
    Щоб рабства окови, численнії вади
    Весь люд український, його всі громади
    Відкинули геть як засади життя,
    Позбулись назавжди – й нема вороття!

    Народ України боровсь за свободу,
    Свою ж ідентичність прийняв в нагороду.
    Держава, культура, свобода і гідність
    Утворюють разом таку ідентичність,
    Вже тисяча років, як люд наш  знайшов
    І віру, й надію, й Христову любов!

    Любов – дар від Бога, вона – безконечність,
    Яка огортає і юнь, і статечність.
    Любов – не безумство людського життя,
    З полону якого нема вороття.
    Любов – це невпинність серцевого руху
    Як імпульс від Бога і Божого духу.
    Любов – це динаміка цілого світу,
    Що в вічність стремить і не має одвіту.
    Любов – не підступність едемського змія,
    Любов – безконечно солодкая мрія,
    Любов – безконечно тривала надія,
    Любов – безконечно активная дія.
    Любов – не свобода, а поклики серця,
    Свобода ж – це дар всенародного герця.
    Свобода – не спокій, свобода – це дух,
    Це – розвитку шлях, завжди – пошук і рух.
    Свободу не можна ніяк зупинить
    Ні на годину і ані на мить!
    Чи можна сказати часві: «Спинись!»?
    Чи хтось так накаже часві: «Вернись!»?
    А може, дощеві: «Досить, не пади!»,
    Як краплі його аж бринять від води?
    А серцю накажеш – «Того не люби!»,
    Без кого не можеш прожить і доби?
    Свободу не спиниш, коли вже гряде,
    Вона, як те сонце, що завжди зійде!

    Ми горді від того, що ми – українці,
    І ми є зі світом, а не наодинці,
    Плекали й плекаєм свою ідентичність,
    Вона в нас в пошані, як «Ваша Величність»!
    Є сенс в ідентичності нашого духу,
    І сила, і воля народного руху!
    Усіх нас єднає, щоб ми були сила –
    Така Україна народові мила,
    І буде найвищою з всіх нагород
    Розквітла держава й щасливий народ!

    18.01.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6888

    25 бер. 2022
    Тетяна Безуса
    Без назви
    Тривога спокійного ранку...
    А сонце пробилось в імлі...
    Ой веснонько, змучена зранку,
    Чого твої очі сумні?
    Коли вже розвіється морок?
    Коли захлинеться війна?
    Коли згине злий, лютий орок
    І прийде весела весна?

    Не зупинити плину річки,
    Не побороти правди клич,
    Не загасити Божу свічку,
    Бо день розвіє темну ніч!
    Прийде жадана перемога,
    Омита кров'ю і слізьми,
    І згине курка двоголова
    В тартарі вічної пітьми!

    23.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6889

    25 бер. 2022
    Дмитро Молдованов
    Рідна ненько
    Ти моя рідна Україно,
    Ти моя ненько дорога!
    Моя кохана і єдина,
    Моя ріднесенька земля!
    Люблю тебе в жалю, й в печалі,
    І плачу в тузі неземній,
    Молю тебе - борись без жалю,
    Души, шматуй, бий ворогів.
    Ми твої діти, Україно,
    Твої кровинки і пташки,
    Твої лани без краю, річки,
    Твої поля, твої луги!
    Ми будем славно і до скону
    Нести і думи, і пісні,
    Ми козаків й Тараса діти,
    Ти наша мати назавжди!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6890

    25 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Розбуди мене зранку вигуком -
    «Прокидайся, скінчилась війна!»
    Хай це стане останнім вибухом,
    Що влучатиме в наші серця.

    Розбуди мене зранку дзвінком,
    Тиша ранку нехай відгукнеться.
    І потоком щасливих вісток
    Звідусіль телефон захлинеться.

    Розбуди мене зранку не кавою.
    Розбуди мене зранку не квітами.
    Розбуди мене жити наживо.
    Від цієї війни. Розбуди мене...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6891

    25 бер. 2022
    Сич
    повоєнні хтивки
    дефіцитні цигарки та звуки повітряної тривоги
    це все, що залишилося на тлі роз*обаної менталки
    до того часу, як я познайомився у інтернеті
    з героїнею пісень нобелівського номінанта

    вона розповіла мені смішний анекдот про гуцулів
    та поїдала мої очі та розум своєю особистістю
    але раптом моя кімната втратила гравітація
    як тільки вона кинула свої прекрасні хтивки

    це були 3 світлини, після яких у юнака зупиниться серце
    швидше у людини, яка не бачить меж у вульгарності та естетиці
    та у цих візуальних квадратиках було лише прекрасне
    дзеркало, її груди та дух швидкісної уз

    і мені хотілося показати це всьому світу
    але не міг, тому що це є скарб і його потрібно берегти
    та і це було б неправильно по відношенню цієї дівчини
    атмосферної філологині, яка у важкі часи ділиться життєвою енергією
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6892

    25 бер. 2022
    Ярослава
    Бажання пташки
    Маленька пташко, чому така сумна?
    Чому тебе не тішить ця весна?
    Чому ти, сонцю, не радієш?
    Я знаю, що про мир ти також мрієш!
    Про світ щасливий і спокійний,
    Про свій політ у небі вільний!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6893

    25 бер. 2022
    Давид Бродский
    ненависть
    Из самых темных мест
    Обычного сознания
    Враг вызвал черный нерв
    Нерв ненависти лютой
    И я не ожидал
    Что есть во мне такое
    Я тихо, мирно жил
    С надеждой и в покое

    И я не ожидал
    Что на восьмом десятке
    Вдруг пожалею, что
    Не посмотрю в прицел
    Не выпущу в врага
    Убойной силы пулю
    И, сплюнув, не скажу:
    «С приездом!» москалю

    Я не хочу звереть
    Я - целиком от мира
    Я - пацифист
    Войну не признаю
    Но! Ненависть бурлит
    Лишив меня покоя
    Рассудок онемел
    И разум мой затих

    Одни рожают, пашут, строят
    Другие, злобой нагноясь
    Всё рушат в рабской паранойе
    Такая у расеи страсть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6894

    25 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Притулю до грудей тебе донечко -
    Є для тебе новина сумна.
    Не хвилюйся, моє любе сонечко,
    Але в нас почалася війна...
    Тобі страшно? Тебе розумію...
    Сльози душать? Зі мною поплач.
    Я тебе вбережу, я зумію,
    Коли поруч блукає палач.
    Буде тяжко? Так, буде нелегко,
    Але мама з тобою завжди.
    Й коли ворог буде недалеко
    Я тебе захищу від біди.
    Панікуєш? А цього не треба -
    Цю халепу ми переживем,
    І під покривом мирного неба
    Спокій знову ми віднайдем.
    Ти не бійся - весь біль і страждання
    Не назавжди. Це миру ціна.
    Прийде день, ми прокинемося зрання
    В світі, де закінчилась війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6895

    25 бер. 2022
    Галина Савчук
    Без назви
    Прокинулась від пострілів гармати.
    Внучатам зляканим не пояснить… Що сталось?
    Слів не змогла тоді я відшукати,
    Вони від пострілів кудись порозбігались.

    Нарешті. Я прийшла уже до тями.
    Кацапаський ніж стирчить у моїй спині.
    Та я жива! Не хочу ще до ями!
    Бо так потрібна рідній Україні.

    Війна у нас! Я, Матінко, страждаю!
    Не можу я Росію зупинить!
    Вони тебе з лиця землі стирають,
    А твої діти в мирі хочуть жить.

    Рани болять, ікони мироточать,
    Горять міста, підпалені із градів,
    А звірі знов залізні зуби точать,
    Та ми не боїмося “руських” гадів.

    Кого ж боятись? В очі їхні гляньте,
    На них природа добре відпочила.
    Клеймо на лобі: “Вбивці й окупанти”,
    Вселилася у них нечиста сила.

    Чому ж, природо, ти їх обділила?
    Нічого їм людського не дала.
    Їх, мабуть, і не мати народила
    Де ж ти, природо, цих огид взяла?

    Із нами Бог та всі розумні люди,
    А божевільні - йдіть за кораблем.
    Я переконана, що мирним небо буде,
    Ми шлях війни з достоїнством пройдем.

    Я кожній мамі кожного героя
    Доземно поклонитись хочу нині,
    Бо їхні діти - найсильніша зброя,
    Зрощена в рідній нашій Україні.

    Ви їх, напевно, молоком поїли,
    Настояним на калиновім цвіті.
    Це додавало їм любові й сили,
    Тому вони й непереможні в світі.

    Весна до нас з теплих країв вертає,
    За нею птахи зграями летять
    Вони летять у край мій, бо не знають,
    Що їх, як нас, тут будуть убивать.

    Не буде їм де гнізда свої вити.
    Пташат висиджувати в пеклі не прийдеться.
    Тут шастають злочинці-московити.
    Їм ворогом навіть пташа вдається.

    Дозволь, природо, я все ж запитаю,
    Хочу почути відповідь твою.
    Воно дурне, чи хворе? Бо не знаю,
    Що воно робить у моїм краю?

    Але ж настане час і вже не за горами,
    Розплати меч їм голови знесе.
    Хто мою землю вкрив тепер сльозами,
    Заплатить нам по повній і за все.

    Салютуватимуть в садах наших тюльпани,
    Барви весни прикрасять всі дороги,
    З війни повернуться герої-ветерани,
    Принесуть в серці радість перемоги.

    А вам, прокляття на віки, злочинці,
    Ніхто й ніколи руку не подасть.
    Тепер ви знаєте, що горді українці —
    Це є народ, якого не здолать!

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6896

    25 бер. 2022
    Борис Мамин
    ПИСЬМО
    Привет, любимый! Не грусти,
    Что городок лежит в руинах,
    Ты крепче бей их. Отомсти
    «спасателям» в бронемашинах.
    Твоя совсем седая мать
    Родному мальчику-комвзводу
    Просила слёзно передать:
    «Мы отстоим свою свободу!
    Дома отстроим, города,
    Стихи напишем, книги, песни…»
    Победу ждёт, как и тогда  -
    Весною, в солнечной Одессе.
    Пройдет война. Утихнет боль,
    Вернутся внуки – счастье наше,
    Ворвется радость и любовь,
    Жизнь наша станет прежней краше.
    А как иначе может быть,
    Собой Европу закрываем?
    И станем мы достойны жить,
    В стране Свободы, но «не с краю».

    Георгий, береги себя.
    Скорей бы встретить у порога…
    Моя любовь хранит тебя,
    Нас с Мамой здесь – улыбка Бога.

    25.03.2022 г.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6897

    25 бер. 2022
    АнтонIна Семенова
    Моя Сумщина
    Тримайсь, тримайсь моя Сумщина,
    Моя ріднесенька земля!
    Найкраща в Світі Батьківщина,
    Де народилась колись я.

    Як сумно чути про Охтирку,
    Про Суми, Глухів, Тростянець!
    Ворожі орки захопили
    Моє Катанське, хай ім грець!

    Моє село лежишь в облозі,
    Ворожі танки навкруги.
    Бьють ‘’Гради’’, ’’Смерчі’’ ще й морози,
    Ховайтесь люди хто куди!

    У тім селі живе мій тато,
    В війні він в Другій переміг!
    I так бомлять там його хату
    Ті нелюди, кому життя зберіг!!!

    Рашисти, що ви наробили?
    Чи можна вас людьми назвать?
    Ви - вороги, фашистська сила,
    Вас треба тільки розстрілять!

    Тримайсь, тримайсь моя Сумщина,
    Могутня батьківська земля!
    Наступить день, моя стежина
    Приведе в дім, де жила я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6898

    25 бер. 2022
    Поліна
    Двадцять четверте, п‘ята ранку
    Невеликий пролог:

    Простіть мене, що загубила риму.
    Простіть, що сплутані думки в клубок.
    Мабуть ніколи не забуду я цю зиму -
    Це був і є найтяжчий мій урок.

    Двадцять четверте, п‘ята ранку (вірш):

    Я ні на йоту не цінила долю
    Двадцять четверте - п’ята ранку, я в страху
    Розплющу очі і почую: «Доню,
    Сьогодні Путін розпочав війну».

    Летять ракети, линуть сльози.
    Звучить сигнал і я біжу.
    Останній погляд у простори,
    «Бувай» - кажу скляному я вікну.

    Один за одним вибухи, стріляють.
    Хіба твої амбіції - моя вина?
    Ми боїмося вийти із підвалів -
    У нас на Україні йде війна.

    Знедолені, поранені, загиблі -
    Хіба така рятунку є ціна?
    Ми на своїй землі, в страшному сні.
    У нас на Україні йде війна.

    І кожне «як ти» прозвучить відлунням,
    Воно ж бо значить «я люблю тебе».
    Я не даю вже ліку сірим будням -
    «Солдате, прошу, збережи себе».

    «Єднаймося, все буде Україна»
    «Пішов ти нах російський корабель»
    Не просто це слова, це вже потреба.
    І відтепер це гімн наших земель.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6899

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Рана
    Земля моя – одна велика рана...
    Стонадцять діб зітхає і кровить.
    Синів її хвилиною мовчання
    вшановує побузький краєвид.

    Будяк безмовно голову понурив.
    Насупив згаслий погляд коров'як.
    Горять міста – хиткі фортечні мури.
    Вгорі ворожі "яструби" роять.

    Дитя байдужо зирить в очі смерті,
    бо вже немає звідки брати сліз.
    Міста, з лиця землі у порох стерті,
    віднині не тамують лють і злість...

    Торішній деревій прогірк ще дужче.
    Ще більше наїжачився реп'ях.
    Земля моя ковтає дим ядучий,
    що всюди сіє ворог-маніяк.

    Круками линуть вдалеч похоронки:
    лягає в мій чорнозем вражий син.
    І чорними очницями воронки
    розгублено зіяють в небосинь.

    На мирний мій народ здійнявши руку,
    розпнувши тишу вістрями ракет,
    прямує у смертельну м'ясорубку
    загарбника кривавий силует.

    Земля моя, отруйна, мов омела, –
    суцільний настовбурчений протест, –
    як тільки дике плем'я перемеле,
    з руїн і згарищ проліском зросте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6900

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    МАВПУТІН
    На танках і гелікоптерах
    з гарматами, на літаках
    дрімуча ввірвалася ера
    в мій дім, щоб навести в нім жах.

    Затим, після залпових воплів,
    в короні нікчемний мавпун
    горланив про "ядерний попіл".
    Він мавпами звався пан Пу.

    Хоч поштою мавп'ячі трупи
    всякчас забирала рідня.
    Миршавий, старий, голодупий
    він величчю марив щодня:

    На світ весь – один імператор!
    А сам, в таємниці від всіх
    шаманські ковтав препарати
    і дахом на пси сходив псих.

    Та скільки б не вбив безборонних,
    земель не загарбав би скіль, –
    лишавсь мавпуном у короні
    поганець на прізвисько "міль".

    І скільки б кому не грозила
    військова махіна його –
    каліка незграбна Ґодзила –
    та світ – не її полігон.

    Невдовзі її похоронять,
    цю гідру, що в дім мій повзе.
    І втратить і трон, і корону
    нікчемне мале шимпанзе,

    І довго ще буде їм пусто
    жильцям Мавпостану... А нам
    як щеплення проти мавпунства
    вкарбується в пам'ять війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6901

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    ДУБ
    Кремезний дуб шматує буря –
    провісник змін напровесні.
    Під корінь б'ють бурхливо-бурі
    з боліт потоки навісні.

    Квапливо ґрунт порозривали,
    щоб землю вибити з-під ніг,
    щоб дуб шубовснув у провалля
    і більше звестися не зміг.

    Щоб землю цю ковтнула пустка,
    могильна тиша, попіл, тлін,
    де віти більше не розпустить
    впродовж десятків поколінь

    дубоцтво вільне і крислате,
    аби зів'яла воля тут.
    Щоб смерть і біль – страшна розплата, –
    скували землю в сотні пут.

    Та дуб вроста углиб корінням,
    тісніш каміння обійма.
    Його земля! Його країна!
    Рідніш не буде і нема!

    Тримає крону, стовбур, віти.
    Безсилий, чахне буревій.
    Вціліє дуб. Дубочки-діти
    в родині виростуть новій.

    І захлинуться духом прілим
    краї болотяні сповна.
    А кров-ріка стече у прірву,
    що дубу вимила вона.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6902

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Вознесенськ
    З ближніх степів Вознесенська
    котиться гуркіт гармат.
    Лихо незграбне, вселенське
    вдерлося в дім наш дарма.

    "Гуп!" – захиталися ступні.
    "Гуп!" – і у кумполі струс.
    Будуть боятись наступні
    пхатися військом на Русь.

    "Гуп!" – нижче Бузьких порогів.
    "Гуп!" – об одвічні степи.
    Кришаться глиняні ноги.
    Велет в степу оступивсь.

    Зло, перемелене в порох,
    тільки запалить азарт.
    Наш захисник – сивий сторож,
    бравий козак Бузький Ґард.

    Вшкварила орків Баштанка.
    Б'є ворогів Новий Буг.
    Кришить непрошені танки
    давній розбуджений дух.

    Нищить орду Снігурівка.
    Нечисть товче Вознесенськ.
    Ворогу в пеклі горіти.
    Прах – вітерець рознесе.

    Гордо стоїть Миколаїв.
    Дух наш міцніє, росте.
    Тихо: то лихо конає.
    І воскресає мій степ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6903

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Огудина
    Вітер неспокійний степ колише.
    Трави припадають до землі.
    Тиша – вбита бомбами. Коли ще
    зло в степу скупається в золі?

    В небі літаки розпнули тишу.
    Бузький степ тривожні бачить сни.
    Вухом наслуха крізь сон, як пише
    мій народ історію Весни.

    Сон цей не мине для нього даром,
    явлений Марою наяву.
    Кріпне з кожним авіаударом
    впевненість у думці: "я живу".

    Твердне в кожній звісточці із фронту
    віра в те, що стишаться вітри,
    віра в Збройні Сили й оборонку,
    в Бога й гул пророчої пори.

    В те, що трави знов розправлять груди,
    витчуть тишу бабки і джмелі.
    Виросте з ворожої огуди
    мій народ – огудина землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6904

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Молитва за Україну
    Отче наш, держитель неба,
    всемогутній Боже,
    хай мине цей сон ганебний,
    хай нам допоможе
    наша віра і молитва,
    збройна міць і доблесть.
    Хай ворожа кров пролита
    нашу землю вдобрить.

    Отче наш, поборник світла,
    вірю: ще одариш
    мирним небом наші вікна.
    Авіаудари ж
    щезнуть, стихнуть, спопеліють,
    мов кошмари ночі,
    давши стежку поколінню
    лицарів пророчих.

    Отче наш, ти – мудрий старець.
    В нас – твій дух нетлінний.
    З нами танки, байрактари,
    з нами джавеліни.
    З нами світ неісходимий
    проти зла й руїни.
    Зійде квітка з пекла й диму –
    вільна Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6905

    25 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Пригорну до грудей тебе донечко -
    Є для тебе новина сумна.
    Не хвилюйся моє любе сонечко,
    Але в нас почалася війна...
    Тобі страшно? Тебе розумію...
    Сльози душать? Зі мною поплач.
    Я тебе вбережу, я зумію,
    Коли поруч блукає палач.
    Буде тяжко? Так, буде нелегко,
    Але мама з тобою завжди.
    Й коли ворог буде недалеко
    Я тебе захищу від біди.
    Панікуєш? А цього не треба -
    Цю халепу ми переживем
    І під покривом мирного неба
    Спокій знову ми віднайдем.
    Ти не бійся - весь біль і страждання
    Не назавжди. Це миру ціна.
    Прийде день, ми прокинемося зрання
    В світі, де закінчилась війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6906

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Недо-
    А ще недавно префікс "недо-"
    уївся кріпко в повсякдень.
    Недолюбили мирне небо,
    себе, свій дім, своїх людей.

    Недорозгледіли минуле, –
    чиїх ми пращурів сини.
    Дідизну, мову оминули
    і стали з ворогом куми.

    Недоцінили, розкрадали
    багатство рідної землі.
    Заглохли душі, мов радари,
    здрібнілі, струхлі, замалі.

    Недовкраїнцями поснули
    так міцно в пазурах біди,
    що лиш руїни рідних вулиць
    змогли поснулих розбудить.

    Лише з небес ворожі бомби
    змогли достукатись до них.
    Збудило вмить сновид і зомбі
    тваринне чавкання війни.

    Ховали тіл і лиць овали
    в тісних ілюзій образки.
    Аж поки недорахувались
    будинків, друзів і близьких.

    Аж поки змила префікс "недо-"
    гаряча кров з очей сліпців.
    Найбільша цінність – мирне небо –
    перетворилася на ціль.

    Та в перемогу зла не вірю
    ні я, ні гордий мій народ.
    Не дочекаєшся, упирю.
    Зламають зуби пащі орд

    Об нашу землю, нашу волю!
    О, дух нескорений, палкий!
    Хто руку зніме над тобою, –
    недорахується руки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6907

    25 бер. 2022
    Сашко Обрій
    Недопалок
    Бо ворог – то найкращий наш учитель.
    Бряжчить ворожа зброя дужче й дужче.
    Скрегочучи зубами нарочито,
    війна війнула в очі невидющим.

    За мить між нами рухнули бар'єри
    і всі багаторічні суперечки.
    Прокинулась земля в новітній ері,
    розсварена колись пакетом гречки.

    Відчувши, що здолати нас не вийде,
    з безглуздих сміємося перемовин.
    І хоч міста – розбомблені сновиди,
    ми чуєм смак близької перемоги.

    Бо з нами світ і правда, сонце й зорі,
    ворожі до насильства і грабунків.
    Шипить рогатий з кнопкою шизоїд,
    мов кинутий недопалок у бункер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6908

    25 бер. 2022
    Ярослава
    Ми війни не хотіли
    «Вєлікая» вмерла, імперія впала.
    Немає на чому тримати країну.
    Хребет із брехні переламано. Мало...
    Отямився світ — ми війни не хотіли.

    На згарищі фейків танцює Європа.
    Прокинулась, рідна. Нарешті прозріла.
    Ба, навіть Расєя роззявила рота.
    Кричить на весь світ — я війни не хотіла!

    «Ви кіборги наче. Не люди — титани».
    Маленька країна й небачена сила!
    Питання назріло — чому ж ви мовчали?
    Ми також хотіли, щоб нас захистили...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6909

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Найкращі люди
    Ми, українці, були завжди сильні духом,
    Незламні, дружні, вольові!
    Бо в нас найкращі в світі люди:
    Діди, батьки, сини і матері!
    Тримаймося ,ми вистоїм, ми мусим
    Землю святую нашу зберегти!
    Онукам мирне небо й славу
    У спадок передати навіки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6910

    25 бер. 2022
    Олеся
    Цей ранок почався не з кави
    Цей ранок почався не з кави.
    Гриміло за нашим вікном...
    Але не гроза, а снаряди
    Порушили спокій і сон.

    Летять у повітрі гармати...
    І вибухи - знову і знов.
    Плачуть діти, плаче мати...
    Така от братерська любов!

    Обстріляні наші домівки.
    Обстріляні мрії, надії, життя...
    Ми жили собі спокійно,
    А тепер біжимо в укриття.

    Охоплене полум'ям місто...
    Тремтить планета від ударів...
    Ніхто не вірив в це жахіття.
    Краще б ранок почався із кави...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6911

    25 бер. 2022
    Марина Томашевська
    Не братья
    Всем всё известно: где война,
    Кто за кого, и чья вина,
    Но верить будут единицы.
    Пора остыть, остепениться,

    Пора забить на тех рабов,
    Кому нужна чужая кровь,
    Кому дефляция нужна,
    Чей главный - это сатана,

    Кому земли своей все мало,
    Кому молчать удобно стало,
    Кому не нужен свой же прах..
    Послушный люд, им правит страх.

    Не жалко, значит, им детей,
    Смерть не берет их до костей.
    Так пусть им снится каждый труп,
    Пока на них Мир точит зуб.

    От гнева не легко избавиться,
    Я знаю, мысль не всем понравится.
    Пусть тот, кто ложью провонялся,
    Кто в правды сторону плевался,

    Не смоет ненависть навеки,
    Не стоит зваться «человеком»,
    Не стоит мыслей и свободы,
    Пустое место, ровным счётом.

    Поддержка зла или незнание -
    Не суть какое применять название -
    Не освободит рабов от отвественности.
    Мы не виноваты в их тупости, бедности.

    Пора оставить им послание:
    Мы будем проявлять «непонимание»
    Когда закончится война.
    Когда другая сторона

    В конвульсиях будет просить о помощи.
    Не «братья» мы вам, тупые овощи,
    Не «сёстры» мы вам, жалкие псы.
    Нам нету дела до тех, кто ссыт.

    Всех перебьём их племена,
    Рабов из палок и говна.
    Умрет диктатор, вера есть.
    Вперёд! На мясо и на смерть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6912

    25 бер. 2022
    Salutes of Peace
    Salutes of Peace
    On the morning of January the first,
    You will find the remains of burst,
    Noisy firecrackers and bright fireworks
    Which brought to people’s faces smirks.

    The sky bathes in bright colors,
    It sparkles and tears without mufflers,
    fireflies enchant the audience and don’t coerce
    to stand, as they would like, diverse.

    The soul trembles kindly from the explosion,
    behind the blows, there is no eviction,
    from home, from the country, and from life.
    Everyone will be calm, including my mother and miracle wife.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6913

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Чорна весна
    Чорна весна прийшла на мої землі
    Із жахом смерті, руїнами, слізьми!
    Будь проклятий, ворожий окупанте,
    Що серце рвеш на частки за дітьми!
    Що так увірвався ти у кожну хату,
    Як лютий і голодний звір!
    Зламав наш мир, українців спокій,
    Та вистоїм тобі наперекір!
    Бо люд наш мужній, дружний, вірний
    Не стане на коліна,
    Ти про це й не мрій!
    Ми разом - сила, що здола війну криваву
    Молитвою, що спинить навіть буревій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6914

    25 бер. 2022
    Петро Петрович
    Без назви
    Б’ються вої з ворожой ордой
    І немає жалю до кацапів
    Відправляють русню на убой
    Мамки їхні та жони-невдахі

    Чмо плешиве за крок до гробу
    Заховалося в бункері з страху
    Імітує хоробрість - чванько
    Скоро схоплять падлюку за сраку

    Душі світлі у вирій зліта
    Захищаючи, гинуть славненькі
    Та повернуться через рік-два
    У нащадках, в родинах рідненьких
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6915

    25 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    Воїне, коханий, любий, сильний,
    Ми з тобою подумки, в душі.
    Оберігаєш спокій наш невпинно,
    Ми в тилу чекаємо, спіши!

    Тут тебе чекають рідні, друзі,
    Знаю, що не легко там тобі.
    Рашиків стріляйте, а з нас "смузі",
    Виб'ємо цю нечисть на землі.

    Ти воюєш там... там, де стріляють,
    Ми охороняємо без куль,
    Дехто танки тирить у рашистів,
    Хтось на мітки "валить" аж під нуль.

    Відьми конотопські проклинають,
    Тим, що завтра не стоятиме оте,
    Куди кораблик руський посилають..
    Ти ж повернись живим, це головне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6916

    25 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    Я постарела лет на сто...
    Я затвердела лет на триста...
    Я не умею прощать зло...
    Что пробудили русские фашисты!

    Я не могу простить смертей,
    Людей, которых знала лично.
    Я не прощу вам, ни за что,
    Всех тех детей, отдавших жизни...

    Не руша ничего жила...
    В своём мирке, меня любили,
    А вы, ничтожества, пришли,
    Забрав все жизненные силы...

    Мы вас лишим всего того,
    Что вы хотели взять без спроса...
    Мы уничтожим всех... И всё...
    Для нас, фашисты вы, ничтожные отбросы!

    Да будут матери рыдать,
    Не зная, где ваши могилы...
    Мы прокляли вас лет на сто,
    Мы выстоим, дай бог нам силы!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6917

    25 бер. 2022
    Ядвіжин Олександр Петрович
    Все буде Україна
    Рідна мати моя Україна!
    Ти знову ні в чому невинна,
    І в котре прийшли вороги
    Принесли свої недуги.

    На землю нашу вторглися
    І нищити нас спромоглися,
    Гадали що край завоюють
    На нашій землі запанують.

    Але їм нас не здолати
    Ніколи не подолати,
    Бо ми, то Україна
    Одна велика родина.

    Пліч-о-пліч будемо стояти
    Землю свою захищати,
    Покажемо їм свою силу
    На жовто блакитній ниві.

    Бо ми терпеливі є люди
    І нас поважають усюди,
    Цінуємо свою батьківщину
    Таку неповторну єдину.

    І прийде ще до нас час
    Докажемо ми ще не раз,
    Буде в нас хороше життя
    Бо віра є в майбуття.

    Палають серця всіх людей
    Заради наших дітей,
    За їхнє світле майбутнє
    І нашу неньку могутню.

    Янголи нас збережуть
    Сили боротись дадуть,
    А вороги нехай знають
    Що нас вони не подолають.

    Дуже важкий зараз час
    Але не зламає це нас,
    Бо маєм козацьку ми кров
    Серця зігріває любов.

    І через сотні літ
    Житиме далі наш рід,
    Бо ми родина єдина
    Все буде Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6918

    25 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    Он... Воин мой, он мой солдат,
    Он щит и меч, он моя радость..
    Он в растерзанье не отдаст...
    Я для него былая сладость.!.!.

    В той, прошлой жизни, без войны,
    Где не было смертей и горя,
    Я была счастлива, а вы...
    Лишили радости и воли..

    Сейчас везде война и смерть,
    Разлуки, страхи и сомненья..
    Всё образуется, ты верь!
    Люблю... И в этом вдохновенье...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6919

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Єдина ніч
    Змінила нас лише єдина ніч.
    Звістка, що облетіла Україну вмить!
    У серцях тривога, в очах сум,
    Незвичний нам гарматний гул!
    Крики жінок, малечі плач,
    Будівль красивих повен храх!
    Розлучення сімей, батьків,
    Смерті страшні юних синів!
    Цьому прощення не бувати!
    Землю-неньку будем стійко захищати!
    Молитись Господу уклінно
    За мир, за спокій, за Тебе, рідна Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6920

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Неньчин оберіг
    Зіткала, синку, оберіг тобі із молитов,
    Щоб захищав тебе завжди на полі бою.
    Уклала в нього всю свою любов
    Та запах жита, що росте на нашім полі.
    Слізьми гарячими покрила,
    Частинку серця свого віддала.
    Щоб куля вража повз тебе летіла,
    Втікала вбивчая орда.
    Буду завжди чекати на порозі,
    Без сну, без спокою щодня!
    І виглядати на дорозі своє живе, ріднесеньке дитя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6921

    25 бер. 2022
    Софія Година
    Гнів
    Моє серце куштує шматками,
    Запивая сльозами з-під вій,
    Душу мою розриває зубами
    Весь той вихор жахливих подій.

    Йому байдуже на мої плани,
    Він руйнує ту казку із мрій,
    Що в душі я складала роками,
    Про життя в Україні моїй.

    А пригнали його всі кацапи,
    Чий в огні зараз чуємо вий,
    Хто мовчав, хто казав:"ми не знали!!"
    Ми ненавидим всіх, як не млій.

    Ви не люди, ви нелюди кляті,
    Повбивали невинних дітей,
    Зґвалтували жінок, розстріляли,
    Обікрали хати в дідусей.

    Проклинаєм ваш люд, росіяни,
    Не відплатитесь купой грошей.
    Захотілось землі в нас забрати?
    То ж прийдеться змішатися з ней.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6922

    25 бер. 2022
    Каміла Бодов
    Все буде Україна, мам!
    Я хочу прокидатись від звуку пташиного,
    від моря крикливого, яке й надалі б'є хвилями вперед
    Я хочу на вікенд у Київ злітати
    по чистому безпечному небу

    Ми ще зустрінемось там то й там
    і буде Україна вільна, мам
    Ніхто не забере наш дім, я не віддам
    Та все буде Україна, мам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6923

    25 бер. 2022
    Ігор Семецький
    Z
    Zомбі йдуть по колу звично,
    Замість марша ллє попса,
    Вождь їм рясно сцить у вічі,
    Ті ж кричать: “Божа роса!”.

    Їх потреба – гнильне м’ясо,
    З телевізора летить.
    Фюрер квапиться завчасно,
    Додає нових страхіть.

    То отруїть конкурента,
    То незгодних раптом вб’є.
    Zомбі люблять ці моменти,
    Наче з кров’ю олів’є.

    Вождь дає відчути zомбі
    Велич жити без душі:
    “Ми – великі, крутодзьобі,
    Нам усі, як мураші.

    Подолаймо всюди спротив,
    Люди, врешті решт, – худоба.
    Жерти зараз їх, чи потім
    Будемо, як до вподоби.

    Нас нікому не здолати,
    Ми – безсмертні королі,
    Черга наша панувати
    На всіх клаптиках Землі.

    Принесемо в світ кохання
    Справжне, ніби галіфе.
    А щоб зникло катування –
    Закатуймо все живе”.

    Zомбі йдуть по колу далі,
    Нескінченний клятих шлях,
    В їхній калічній моралі
    Все логічно – просто жах:

    Вбивство – це до миру примус,
    Підлість – засіб перемог,
    Плюс – то лицемірний мінус,
    Альтруїст – це демагог.

    Захищають до судоми
    Над здоровим глуздом глум,
    Не вкладається, що в догми,
    То для них – сторонній шум.

    Згодні на всілякі жертви
    Задля фюрера свого,
    Навіть дасти матір зжерти,
    І дітей, і будь-кого.

    Вождь для zомбі – ліпше Бога,
    Краще батька – поводир!
    І по колу йде дорога
    Безліч років повз чигир.

    Тільки води пересохли,
    Скам’янів геть чорнозем.
    Стане що, як фюрер здохне,
    З поколінням рузьких “Z”?

    Може статися – прозріють,
    Відшукають опертя
    У саміх собі? То мрії...
    Знов знайдуть собі вождя.

    І по колу, і по колу
    Побредуть, немов мерці,
    Доки не з’їдять поволі
    Один одного в кінці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6924

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Маленькі янголятка
    Летіть малесенькі до Бога в рай!
    Де вічний спокій, де нема тривоги,
    Сирени, жаху, неньки сліз.
    Де Ангели зустрінуть на дорозі,
    Де світло сонячнеє скрізь!
    Бо на Землі, на жаль, не мали місця,
    Підняли руку на наше святе!
    Та знайте, це жорстоке дійство
    Буде покаране, Україна його в порох ще зітре!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6925

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Бог, я знаю: за правду ты с нами!
    Рвут на части Отчизну враги,
    Полыхает военное пламя.
    Украине моей помоги,
    Бог, я знаю: за правду ты с нами!

    Пусть у хищника крылья сильны,
    Зло придумал двумя головами...
    Клюв обрубят Отчизны сыны.
    Бог, я знаю: за правду ты с нами!

    Встань, народ! Дай бандитам отпор!
    Пусть не бредят имперскими снами.
    В них вонзится их злобный топор.
    Бог, я знаю: за правду ты с нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6926

    25 бер. 2022
    Серж Бєлкін
    Без назви
    Війна тепер не слово, а слова
    немилозвучно поминальної молитви
    над ямою, де дика татарва,
    як скошена трава
    приречена погнити.

    Вже натовпи огидних хробаків
    повзуть до вас, щоб випити останні соки.
    І знов весна несе пташиний спів.
    Шпаки поїли хробаків.
    В них ситий спокій.

    Життя перемагає через смерть.
    Від вибуху на небі символ — Уроборос.
    Природа нам відновлення несе
    через жахливі перешкоди.
    До свободи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6927

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Пекельна реальність
    Немає значення, який сьогодні день.
    Немає радості, веселощів, пісень...
    Немає планів, хоч до ранку би дожить,
    Війну оцю прокляту як нам зупинить?
    Не випускаєш з рук свій телефон,
    Усе навколо - мов жахливий сон.
    Вулиці пусткою стоять,
    Серця пекельним полум'ям горять!
    Чим завинили наші діти?
    Чому жінки за ніч мають сивіти?
    Чому не всі чоловіки живі повернуться додому?
    За все відповіси, московський кате,
    Як не тут, - на світі тому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6928

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Российской матери
    Скажи мне, ты помнишь, еще не забыла,
    Когда ты его родила?
    Когда ты сыночка к груди приложила,
    На руки впервые взяла?
    Бессонные ночи, надежды и страхи:
    Здоров ли? О счастьи мольбы...
    Каким был красивым  в нарядной рубахе...
    Ты спросишь: «Причем здесь гробы?!»
    Я знаю, как страшно: растишь, ожидая,
    Что в старости ты — не одна.
    О внуках и внучках украдкой мечтая,
    Но... сына ворует война!
    Зачем тебе слезы? Зачем тебе горе?
    Его не пускай на войну!
    Пойдет сеять смерть твой любимый сыночек
    В «по-братски родную» страну.
    Так может случиться, что встал твой племянник
    Там Родину-Мать защищать.
    И будут за Путина братья по крови
    Друг в друга зачем-то стрелять.
    И ты не надейся: живым не вернется -
    Неправое дело вершит!
    Возмездия меч засверкает, как солнце,
    Бог праведный суд совершит.
    Его хоронить как бомжа вам придется -
    Как пса, как шакала войны:
    Он памяти доброй людей не дождется
    Посланником став сатаны.
    Не дай обмануть ни себя и ни сына:
    Не верь пропаганде своей!
    Прошу: не пускай его к нам в Украину.
    Давай сохраним сыновей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6929

    25 бер. 2022
    Шаповал Ірина Іванівна
    Вірш
    Війна в Україні.

    Як же гарно ми жили,
    Не помічая цього
    І платіжки в нас були
    Дуже зависокі.

    І достаток невеликий,
    Пенсії й зарплати,
    Але в цей сьогодні день
    Це усе не варто.

    Ковід всюди не давав
    Нам спокійно жити,
    Але тут прийшла війна
    Що тепер робити.

    Не вартує той ковід
    Із війной страшною,
    Відступив він за поріг
    І собі вартує.

    Навідь ковід і злякався
    Пуль із гарматів,
    Ще страшніше на землі
    Кров'ю істікати.

    І ховались ми усі
    Від вірусу проклятого,
    А не знали смерть прийшла
    Від брата страшнуватого.

    Сонце нам світило ясно
    І день був завзятим,
    Де ж уже усе ділося
    Із війной проклятою.

    Ми не знали, що так буде
    І у сні страшному,
    Сподівались, що так буде
    До страшного суду.

    Суд прийшов до нас нежданно,
    Ми не сподівались,
    Що достатком стане жить,
    А не виживати.

    Ми здоров'я вартували,
    Думали,це главне,
    Але жити без війни
    Це найголовніше.

    І тепер ми марим миру,
    Молимо ми бога,
    Дай спокійно жить в добрі
    І не знати горя.

    Ми згадали вже тепер,
    Що ми християни
    І молитись почали
    По всій Україні.

    І молитва все звучить
    Із усього краю
    За людей, щоб всі жили
    Від краю до краю.

    2 березня 2022року.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6930

    25 бер. 2022
    Андрій Грициняк
    Чорнобай
    Тихо стало у селі -
    Знов затихли москалі...
    Де село це, відгадай?
    Знає дядько Чорнобай.

    "Тішить око, скільки раз
    В гості ходять тут до нас.
    Ми зготуємо їм чай!" -
    Каже дядько Чорнобай.

    Кожен окупант-солдат
    Тут завершує парад.
    Чи потрапить він у рай
    Знає дядько Чорнобай.

    "Вже багато тут гостей
    Кинуло своїх костей.
    Буде соняшників край" -
    Каже дядько Чорнобай.

    Радо тут тебе приймуть
    І додому завезуть.
    Де Кавказ, а де Алтай
    Знає дядько Чорнобай.

    "Ти приляж і відпочинь,
    Усе лишнє з себе скинь
    І частіше заїжджай" -
    Каже дядько Чорнобай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6932

    25 бер. 2022
    Ярослава Лавришинець
    Вдячність моєму Захиснику
    Солдате рідний, низько я вклонюся
    За подвиг Твій, за мужність, силу волі!
    Тобою надзвичайно я пишаюсь,
    Бо саме Ти наразі є майбутнім України долі!
    Спасибі за твою турботу про кожного із нас, вкраїнця!
    За те, що міцно Ти стоїш на варті
    Проти москальського убивці!
    Без остраху і без вагань ідеш вперед, навіть життя Свого ціною!
    З собою молитви у бій лише береш
    Та добре серце, сповнене жалю і болю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6933

    25 бер. 2022
    Воркуль Людмила
    Мать сыночка провожала на войну
    Мать сыночка провожала на войну,
    И просила Солнце, Звезды и Луну:
    «Вы светите ему ярко, чтоб в пути
    Он сумел дорогу верную найти,
    Чтобы были очень зоркими глаза...»
    По щеке катилась горькая слеза...

    Мать сыночка провожала воевать,
    И просила ветер сыну помогать:
    «Ветер буйный, Ветер, сильно не кружи!
    Ты в дороге лучше сына поддержи!
    Не бросай ему ты пыль-песок в глаза...»
    И опять скатилась жгучая слеза...

    Провожала мать сыночка в край чужой...
    Только ёкнуло сердечко: «Он домой
    Не вернется, не воротится назад!»
    Навсегда запал ей в душу сына взгляд:
    Оглянулся он, и встретились глаза...
    А из глаз ее, предательски — слеза...

    Провела сыночка мать и ждёт-пождет…
    Похоронку командир уже ей шлёт…
    Ой, вы, Солнце, Ветер, Звезды и Луна,
    На войне погиб мой сын. А я - одна.
    И теперь могу себя лишь упрекать:
    Надо было на войну не отпускать!

    Слезы катятся, и слов не прочитать…
    Да ещё сосед сказал, что сын мой – тать.
    Что захватчик был, а вовсе не герой.
    Проклинает весь наш род народ другой:
    Украинцы, и грузины, и Чечня…
    Ах, сынок, зачем покинул ты меня?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6934

    25 бер. 2022
    Анастасія Захарова
    Обіцянка
    Ти не помреш. Ти будеш жити.
    Хоч яка рана груди рве.
    Ми не дамо тобі померти.
    Просто терпи, тримайся ще.
    Я знаю, мила, як страждала
    Ти протягом всіх цих століть.
    Яких ти тільки мук зазнала
    Тільки тому, що сусід - псих.
    Що там ні совісті й моралі,
    Там навіть розуму шукать -
    Шкода просто в пустую
    Твій і мій час витрачать.
    Ти не помреш, бо ми з тобою.
    Ми - вірні діти твоїх мрій.
    Ми відбудуємо країну.
    Ти будеш, рідна, будеш жить.
    Занадто довго ти терпіла,
    І надто гаряче пекл.
    Бандери, Стуса і Шевченка
    Ідею ми відродимо.
    Любов не вмре. Любов до тебе.
    Її не вб'ють ні біль, ні страх.
    Бо ти одна. І будеш жити.
    Ще трохи: буде щастя нам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6935

    25 бер. 2022
    Марина Афанасьева
    Дети
    Маленький мальчик не увидит вновь неба.
    Он недавно родился. Нигде толком не был.
    Не успел первых слов он даже сказать.
    Не смог стать большим и маму обнять.

    Маленькая девочка плачет в ладошки.
    На обед ей досталось хлеба немножко.
    Засыпая под раскаты, но только не грома.
    Мечтает побыть в тишине хоть немного.

    Мальчик постарше прячет сестрёнку.
    Из старой футболки мастерит ей пеленку.
    Они в этом мире есть друг у друга.
    Родителей больше у деток не будет.

    Маленькая девочка прижимается к маме.
    На крохотном тельце виднеются раны.
    Она не понимает, почему стреляли в нее.
    Она же не сделала никому, ничего.

    И сотни ни в чем невиновных детей.
    Им стала знакома жестокость "людей".
    Их жизни разрушены, детство прошло.
    Им без ВОЙНЫ жилось хорошо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6936

    25 бер. 2022
    Ганна Зубенко
    Ми переможемо!
    Лунають вибухи, сирени.
    Міста палають і земля.
    Чому в холодному підвалі
    На світ з'явилось немовля?

    Чому татусь не зустрічає
    Вас з квітами? Тому що він
    Країну нашу захищає,
    Безстрашний батько, брат і син.

    Не віддамо ми Україну,
    Маленькі доньки і сини!
    Ви народилися, щоб жити,
    А не тікати від війни.

    Ми переможемо! Ми вільні!
    І ми - нескорена держава!
    Дамо смертельну відсіч звіру!
    Навіки всім Героям Слава!

    08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6937

    25 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Без назви
    Если враг на пороге стал,
    А потом сапогами в дверь,
    Лжет: не трону тебя, поверь,
    Должен знать, он бесстыдно врал!

    Тот, кто бьет себя в грудь, что брат,
    Веры нет на десятки лет.
    В одну сторону был билет
    И теперь он к ногтю прижат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6938

    25 бер. 2022
    Інна Федун
    Вже не біжу...
    Вже не біжу. Від долі не тікаю.
    На небі все написано давно.
    Лише молюсь і Господа благаю,
    вдивляючись в безкрає крізь вікно.
    Вже не біжу. Бо ж серце не розділиш!
    Як залишити тут другу частину?
    Навіть, коли ти сам десь там вцілієш.
    Хіба щасливим будеш без родини?
    Вже не біжу. Хоч так буває важко.
    Щодень я вчусь приборкувати страх.
    Сиджу на тонкій гілці, немов пташка
    і вірю в силу, що в наших руках.
    Вже не біжу. Стомились мої ноги.
    Не бачу сенс шукати десь притулок.
    Бо ж в рідний дім ведуть усі дороги
    і кожний день у ньому подарунок...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6939

    25 бер. 2022
    Ігор Семецький
    Із листування з товаришем, що вчасно евакувався
    Привіт, як ти?
    Це добре, що в порядку.
    В нас – теж ОК,
    Зробив навіть зарядку))).
    У місті скрізь
    Сьогодні неймовірна тиша,
    Така бува
    Лише вночі, коли, як коні, миши.
    Все чутно, все:
    Птахів політ, дзвіночки перших квітів,
    Біг їжачків
    Та як парує чайник у сусідів.

    Що буде далі?
    Тобі відніше, мабуть, з Апеннін.
    Ми тут усі
    Метелики, прожити б день один,
    Чи як наслідники
    Христа, що наказав – жити сьогодні,
    Бо день прийдешній
    Подбає сам про себе і в безодні.
    Тому життя,
    Неначе в біснуватій лотереї,
    Коли на кін
    Поставили тебе чужі ідеї.

    Тримаємось,
    Бо іншого немає виходу у нас.
    Якщо бомблять –
    Ховаємось у ванні за великий таз,
    Як в анекдоті,
    Ось тільки зовсім, зовсім нам не смішно(((.
    Зайшов до фізічки,
    Як ти просив, – погребувала грішми.
    На свій рахунок
    Це не сприймай, стара вже чує голоси...
    Як ти казав,
    Так філософсько-колупне – такі часи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6940

    25 бер. 2022
    Марія К
    Весна настане
    Ворожий план забрати в нас державу
    Несеться стрімко, з грохотом у прірву.
    Не щирим окупантам не сказали, що йдуть вони в могутню Україну.

    В країну де від Львову до Херсону, тягнеться гордість і могутьня сила,
    Дніпро налите ворожою кров’ю - налиті очі матері - шукає свого сина..

    Нехай ваш рускій, підлий пьос сам отвічаєт, за всьо що наробив в нашій країні,
    Не гідно й підло на смерть висилати дітей, що навідь ще не жили.

    Розруха, кров, невинні жертви, сльози, підвали, страх, розтрощені будівлі - цє в нашій пам’яті залишиться назавжди, але відстоімо за Україну!

    І знову защебечуть в містах птахи, весна настане й підемо на каву, а ввечері задзвоню рідній мамі - спокійних снів їй побажаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6941

    25 бер. 2022
    Ігор Семецький
    Бий ворога
    Бий ворога, ріж ворога, рви ворога
    Кожную мить,
    В рот йому пороху, в зад йому пороху,
    І підпалить!
    Хай він злітає, нехай запалає,
    Як гвинтокрил
    Хижої зграї, болотної зграї
    З-за диких схил.
    Там їх багато, ще дуже багато –
    Нарід пітьми.
    Їх мізки – в гарматах, души – в гарматах,
    Ціль для них – ми.

    Наші міста, волелюбні міста
    Йдуть розвалити.
    Дівчин вуста, наших дівчин вуста
    Марять зганьбити.

    То буде вам пекло, справжнісеньке пекло –
    Вдаримо, “Стугни”!
    Плавляться цегли, і стануть ті цегли
    Оркам, як труни.
    Ось і зіткнулися, врешті, зіткнулися
    З війском брехні.
    За свою вулицю, за кожну вулицю –
    Ми на війні.
    Б’ємо красиво, до смерті красиво
    З тисяч стволів.
    Погань брехлива і стогне брехливо,
    Хто б пожалів.

    Наші міста, миролюбні міста
    Йшли розвалити.
    Дівчин вуста, наших дівчин вуста
    Хтіли зганьбити.

    Що ж ви нарвалися, курви, нарвалися
    На нашу лють,
    Робе з вас палиця, о, шайтан-палиця,
    Бліц-фарш салют.
    Скільки не є вас там, скільки б не перло –
    Нам до снаги
    Скинути в жерло, безоднєє жерло
    Ваші полки.
    Щоб ми без сполоха, жили без сполоха
    Тисячу літ –
    Бий зараз ворога, рви зараз ворога
    Біля воріт.

    Наші міста, ніжнолюбі міста
    Не розвалити.
    Дівчин вуста, наших дівчин вуста
    Нам лише пити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6942

    25 бер. 2022
    Британ Галина
    І буде суд!
    І буде суд, «велікая росія»
    Хоч ні, твоє «московія» ім’я,
    Сповна пожнеш, усе, що зараз сієш,
    І вип’єш все вготоване до дна!
    Тебе нема, «велікая росія»
    Давай на чистоту – і не було,
    Споконвіків обман – твоя стихія,
    Завмерлий кадр фальшивого кіно...
    Поцуплений сценарій у сусіда,
    Що не мовчить – відстоює своє,
    І впали декорацій піраміди,
    І світ побачив істинну тебе...
    І буде суд, московіє імперська,
    Найвищий суд, якого не минеш,
    За кров невинну, що рікою ллється,
    На вічні муки віддана будеш...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6943

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова  Наталія
    Знов ранок починається з війни
    Знов ранок починається з війни.
    Летить ракета, рвуться канонади.
    Я чую тишу, створену з біди,
    А хочу чути ніжні серенади

    Птахів і вітру, сонця і весни,
    Коли співають ріки – не сирени!..
    Як плаче дощ від тихої журби,
    І більш нема військової арени

    У полі, де тепер ідуть бої,
    Чи в місті, де в підвалах наші діти...
    Знов  ранок починається з війни...
    Так хочеться у мирі завжди жити!..

    21.03.2022

    #Харків_Ми_Україна_війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6944

    25 бер. 2022
    Дєловський Сергій
    Пісня загиблим дітям
    Ніч вкрилась брудним плащем
    Скроні сниснуті плачем
    Зруйнувало хату вщент.
    Розповім я ночі ще.
    На її долоньках - довга доля
    Розповім я їй, яка ти сильна є.
    Спи моя дитинко, поруч я постою
    Ніч сумна зозуля у відповідь кує.

    Вона, не дихає вона.
    Вона, вже в бога на руках.
    Я не відчуваю ніг, я не бачу снів.
    Війна... Сама війна.

    Сонце сходить, удвох ми.
    Шо Ти бачиш? Чи ми ще на землі?
    Закрий очі, чуєш, чуєш? Ось і ще
    Крик та стогін, немов грім з дощем.
    Спи, моя дитинко, поруч я постою.
    Ворушиться земля, тебе прийме вона.
    Сходи на небо, в кожного свої.
    Та ось драбина твоя

    Вона, не дихає вона.
    Вона, вже в бога на руках.
    Я не відчуваю ніг, я не бачу снів.
    Війна... Сама війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6945

    25 бер. 2022
    Олеся Панасюк
    Без назви
    І мільйонами зламаних доль квилили вокзали.
    І мільйони сердець дивилися в очі війні.
    Зберігаю спокій. Мені так одразу сказали.
    Богу дяка, моє бомбосховище прямо в мені.

    Моє бомбо- і богосховище прямо між ребер.
    Там між ними найкраще моє укриття.
    З таким укриттям в інших просто немає потреби.
    Чуєш?
    Затям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6946

    25 бер. 2022
    Ханадєєва В.
    Колись...
    Колись на зірку
    забажала мрію,
    Таку далеку і близьку.
    Вона мене зачарувала
    Що я забула про війну.

    Війна мене скувала страхом,
    Все глибше штовхаючи у тьму.
    Мої бажання заховала,
    Молитву зневажаючи мою

    Побачивши мої страждання,
    Господь почув мольбу мою.
    І відновив мої бажання,
    І сили дав на боротьбу.

    Більш мені не страшно жити,
    Вже страх пішов без вороття,
    Тож не бійтесь люди,
    Ми створені для кращого життя!!!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6947

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Вона стояла при дорозі
    Вона стояла при дорозі,
    Казала: "Боже, поможи!
    Спаси дітей, бо Ти це можеш,
    До мам живими поверни!"

    Їх проводжала та хрестила,
    Благала Господа про них,
    Хоча не знала... Вже любила,
    Бо захищать пішли усіх,

    Хто був дитиною, батьками,
    Ховавсь в підвалі від війни...
    Вона хрестила, наче мама,
    Й казала Господу: "Спаси!

    Спаси усіх! Вони невинні,
    Хай зброя є в руках у них,
    Та захищать вони повинні
    Хатину, сад, дитячий сміх,

    Отой куточок, серцю любий,
    Матусю, дівчину.., себе!
    Хай мир повернуть і він буде!
    Хай жах війни оцей мине!.."

    Вона стояла при дорозі,
    І були сльози на очах..
    А хлопці бігли по тривозі,
    Щоби здолать в країні жах,

    Не дати знищити та вбити
    Всі наші мрії та любов.
    Вони – герої! Наші діти,
    Що гідні щирих молитов!..

    #Харків_Ми_Україна_війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6948

    25 бер. 2022
    Оля Мельник
    Кохана, не плач!
    Кохана, не плач... Я обов'язково вернуся,
    Щодня буду згадувати твої світлі очі.
    Я Київським Привидом в небі обернувся,
    Щоб берегти Україну щоночі.

    Кохана, не плач... Я — син України!
    Молитва твоя — завжди зі мною в бою.
    Я до останнього захищав острів Зміїний,
    Пробач, що завдав тобі стільки болі й жалю.

    Кохана, не плач... Поцілуй нашу доньку,
    І скажи, що скоро її обійму.
    Я хотів з вами зустріти весноньку,
    Але країну захищатиму свою.

    Кохана, не плач... Я ангелом в небі літатиму,
    Крилами своїми буду вас огортать.
    Я ворога власними ногами топтатиму,
    Але країні не дам помирать.

    "Кохана, не плач",— сказали чотири герої,
    Які готові відати життя.
    Бо немає на світі такої щедрої і квітучої,
    Як наша українська земля.

    Вони там — де кров і смерть,
    Постріли, вибухи й ракети.
    Вони там — де невідомість,
    Де чути звуки кулеметів.

    Ви наша гордість, честь і слава!
    Ви — Збройні Сили України,
    Ви знаєте, що в нас одна держава.
    Держава наша — Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6949

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Місяць незламності
    Із кожних уст лунає своя правда,
    З кожних думок - своя мораль.
    Та не у всіх на розум з'являється невтомна спрага,
    Яку придушує лиш відчай і печаль.

    Хтось там чекає, коли настане зрада,
    А хтось і не чекає на любов.
    Для когось слово - це повага
    Та слово в черзі не приходить з молитов.

    Вже цілий місяць всі шукають винних,
    Може й не хочуть, але знають хто такий.
    Всі мріять, аби час був швидкоплинним,
    Та час вже цілий місяць є лихий...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6952

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Все случилось подло, на рассвете
    Все случилось подло, на рассвете:
    Кто-то объявил стране войну...
    Русские! У вас же тоже дети!
    Так зачем война вам?- не пойму.

    Почему в страну мою ворвались
    И бомбите наши города?
    Вы  дружить же с нами обещались!..
    Так зачем вы рушите дома,

    Школы и больницы? Наши дети
    Не гуляют в парках столько дней!..
    На руинах вновь ветер,
    И от этого ещё больней.

    Русские! Неужто вы не люди??
    Даже звери стали лучше вас!
    Мир в страну мою вернётся, будет,
    Только.. за войну вам Бог воздаст!..

    25. 03.2022

    #Харків_Ми_Україна_війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6953

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Давай...
    Давай згадаємо всі наші вечори,
    І наші ранки світлі й безтурботні.
    Всі спогади зіллємо в кольори,
    Не будуть вже пустими навіть дні суботні.

    Давай запам'ятаєм навіки
    Щорічне літо та всі дні спекотні.
    У пам'яті ми закарбуємо рядки,
    Які ніколи не робили нас самотніх.

    Давай збережем щасливі дні,
    Навіть сумні, що стали незабутні.
    Давай навік запротестуєм: "ні війні!",
    На цілий вік... а потім прийдуть сірі будні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6956

    25 бер. 2022
    Анастасія Осіпова
    Я хочу пофарбувати губи
    Я хочу пофарбувати губи
    В красивий червоний колір.
    Не грітися коло старої груби,
    А гуляти під гучний міський гомін.

    День починається з гарматних залпів,
    Чай п’ється холодним і похапцем.
    Моя країна душиться від схлипів,
    Зґвалтована старим дурним збоченцем.

    Маріуполь тепер синонім болю
    Мовою кожної країни світу.
    Херсон закриває собою волю
    Знов підіймаючи спротив з граніту.

    Незламні, зболілі за сотні років
    Від бісової рашистської вали –
    Засвоїли купу історичних уроків
    Й навіки усіх вас прокляли.

    Ми виживали, вижили й виживем!
    З губами червоними від власної крові,
    З крихітним жовто-блакитним крижем,
    Переможемо, чорноброві!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6957

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    До москалів
    Розірвали груди і забрали серце,
    Там нема любові і тепла уже.
    Там не грає пісню лісове озерце,
    А нещасну душу Бог лиш береже.

    Розірвали струни, і неначе вперше
    Увірвались в мку чужої землі.
    Та уже ніколи їм не стане легше,
    Їх вже не діждуться в рідному теплі.

    Затоптали долю й забули про щастя,
    Сотню раз жаліли, що сюди прийшли.
    Забувай свободу, з рідними прощайся,
    Бо до тебе муки й кароньки прийшли!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6958

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Знаєш, як хочеться жити
    Знаєш, як хочеться жити
    Дітям із України?–
    Кожній годині радіти,
    Бути на тій світлині,
    Де  усе буде чудовим
    І більше війни немає,
    Чути спокійне слово,
    А не оте, що лякає...

    Знаєш, як хочеться жити
    Людям не у підвалах?
    Без страху кудись ходити,
    І не боятись спалах...
    Не чути  десь стрілянину,
    І про війну забути.
    Знаєш, як ждуть годину,
    Щоб спокій знов відчути?

    Знаєш, як зараз моляться
    Мами за своїх діток?
    Що в душах їхніх коїться?–
    Хочеться їм зустріти
    І обійняти кожного!
    Тільки б не було лиха!
    Стати на захист кожного,
    Як тут потрібна втіха

    Що нам дається вірою?!
    Знаєш, що тут здається?
    Як тут живуть надією,
    Що гірше скоро минеться?
    Знаєш, як хочеться жити
    Людям в своїй країні?
    Ще кожному дню радіти
    Вчора і завтра.. Нині...

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6959

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Нам кажуть
    Нам кажуть, що нас звільняють?
    Скажите мне: от чего?
    Можливо, вони не знають,
    Что жили мы хорошо

    Без їхніх втручань у долі
    Моей Украины, друзей?-
    Бо ми не бажали крові,
    Но методы их грязней!

    Вони убивають та нищать,
    Оправдывают войну.
    У нас вже багато злості.
    Я их никогда не пойму:

    За що убивають країну,
    Какая без них живет?
    Та вірю - скінчаться війни,
    И мир вновь в страну придет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6960

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    ***
    Безбарвне море у твоїх очах
    Нагадують простори далечіні...
    А я чую сирени по ночах,
    І у думках крадуться темні тіні.

    Скільки було пролито крові на мечах?
    Скільки, ще буде в нас її пролито?
    Я чую тихий стогін у вітрах,
    І загадаю в Бога лиш молитву.

    Я відчуваю біль у стомлених плечах,
    А ноги й руки залишаються в тремтінні.
    Ми відчуваємо підтримку у словах,
    І сильну лють, яка горить в палахкотінні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6961

    25 бер. 2022
    Анастасія
    Без назви
    Коли тіло заполонив панічний страх,
    Залишалось лише дивитись на людей навколо,
    Лише слухати, як молились «тримайся люба,
    То так сталося, що страшна в нас доля»
    Лише бачити, як зчепились руки,
    І ті руки своїх і свого не кинуть.
    Лише вірити, що такі люди точно встоять,
    Та інакше не можуть,
    Вони ж єдині.
    І та єдність заполонила розум і тіло,
    Відчуття за яке трималася - гордість,
    То така гордість, що вам і не снилось,
    Неймовірна, за всіх хто бились і б’ється,
    Хто боролись і із зброєю, і без неї -
    Словом.
    То тепер тільки й думати,
    Чи пишаються нами?
    Ті, кому ту гордість не вдалося відчути,
    Чи ми дійсно станемо в цій сторонці панами?
    Там де степи широкі,
    Нас буде чутно?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6962

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Саме в той день
    Саме в той день ми нап'ємсь від щастя,
    Забудемо негоди й негаразди,
    Зачепим синьо-жовтий на зап'ястя
    І станемо вже українцями назавжди.

    Саме тоді у нас все точно вдасться,
    Ми підемо гуляти на Хрещатик.
    Нам тихий день тоді гучнішим здасться,
    Не піде вже на нас рускій солдатик.

    І лиш тоді почнемо цінувати дотик,
    Слова любові і слова прощання.
    А наша мова буде як наркотик,
    І наша зустріч буде як остання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6963

    25 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Хата
    Знову вибухи. Тріщить моя хатина.
    По кутах щілини поповзли.
    У моєї хати, як в людини
    Вже з'явились шрами від війни.

    Стогне бідна. Стукотять віконця.
    Наче плачуть бідні ті шибки.
    Так вона світилася на сонці...
    А тепер вже зморшки від війни.

    Виглядає бідна ластів'яток.
    "Може мир вони під стріху принесуть?
    Може все ж таки згадають хату?
    Може не злякаються війну?"

    Тисячі таких малих хатинок
    В Україні нині у журбі!
    Пам'ятками відчаю застигли
    І кричать у небо: "Ні - війні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6964

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Сьогодні й правда в Україні йде війна...
    Сьогодні й правда в Україні йде війна...
    Така жорстока й "братська", розумієш?
    Ніхто не знає чим закінчиться вона,
    Та розуміють, що чекають переміни.

    Сьогодні й правда в Україні йде війна...
    Вона по полю розкидала "братські" сили.
    Ніхто ж не знав, що за свободу в "брата" тут життя ціна,
    Та в матері забрали її сина.

    Сьогодні й правда на моїй землі війна,
    Тут Київ, Харків, Маріуполь, Суми й думи...
    Ніхто не називає імена,
    Та всі вже знають хто заграв в тривожні сурми.

    Війна... війна, а втім... хороше слово,
    Воно відкрило очі навіки.
    Тут діти, що вже не побачать дому
    І їх батьки, які не бачили вини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6965

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Я з телефоном засинаю у руках
    Я з телефоном засинаю у руках,
    Немов не чую нічну стрілянину,
    Забувши про війну оцю у снах,
    Чекаючи лиш звісточку від сина.

    Мені байдуже все, що в моїх снах,
    Та не байдужа доля мого сина!
    Я забуваю жах, і біль, і страх,
    Коли побачу смс від сина...

    І знову телефон в моїх руках,
    Хоч не дивлюсь, яка тепер година –
    Чекаю звістку в писаних словах,
    Що все гаразд на цій війні у сина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6966

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Харків
    А я тримаюсь! Чуєш? - я тримаюсь,
    Бо Харків мужній, як сусід Херсон,
    Як Київ-брат, і Суми... дочекаюсь,
    Що зникне це, мов найстрашніший сон!

    А я тримаюсь! Віриш, я тримаюсь?
    Ревуть гармати, мене б'ють... Знов б'ють!
    Я - Харків! Я живу! Знов підіймаюсь,
    Щоб захистить себе, бо люди тут живуть!

    А я тримаюсь! Втримаюсь, ти чуєш?!
    Я - Харків! Я - Вкраїна! Буду жить!
    Мене ти знову... Знову відбудуєш,
    Щоби завжди, завжди мене любить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6967

    25 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Для тих хто нас повчає з-за кордону.
    У нас повітря різне, різні звуки, відчуття.
    Тут кроку вистачить для скону.
    Тут діти поруч відходять в небуття.
    Коли не взяли прапор наш на площу,
    Коли спокійно засмагаєти, п‘єти, їсте,
    Не зрозуміти вам ні Київ, а ні МОщун.
    Для вас і Маріуполь, Харків це ТеБе.
    З екрану не відчуєшь запах трупів
    І звук сирени зменшуєшь пультОм.
    Тому уроки ваші нам до дупи.
    Як росіяни кажуть: Вы тут не причём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6968

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова
    Народження нових
    Народжуються нові Люди
    В Україні,  та в кожному з нас
    Всі ми тепер життєлюби
    Сприймаємо все без прикрас
    Ми глибше навчилися вірити
    В краще і одне в одного
    І що ми тепер найсільніші
    Немає сумніву жодного
    Вітаю з днями народження
    Кожну Українську Людину
    Бажаю стрімкого сходження
    Нам всім на нову вершину
    Хай ночі стануть у всіх
    Бурхливі лише від любові
    І хай вже наша земля
    Не вбирає людськї крові
    Тиші…на вулицях міст і в думках
    Мира…в країні і всьому світі
    Часу…купати ноги в струмках
    Спостерігати  країну в цвіті
    Любові! Любові! Любові! Любові!
    Що стрімко зростає в цей час
    І хай ще не тиша… та я вас вітаю
    З народженням нових нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6969

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Без назви
    В душі тривога, а у серці страх...
    Де ті "брати", що нас усіх'' спасають",
    Де спокій наш і тиша по ночах,
    Є тільки "гості", що з війною завертають.

    В очах лиш сльози і молитва на устах,
    На фронті воїн береже свою країну.
    А мародери ліплять мітки на стовпах,
    Щоб літаки зробили з них тільки руїну.

    "Дитя війни" бачить надію у зірках,
    Та батько вже лиш дивиться із неба.
    І гірко плаче мати, в серці - жах
    Ніхто не верне їй дитину, батька сина.

    А у підвалах слухають сирени,
    Замість Бетховена і Баха чують вибух.
    У нашій ДНК козацькі гени.
    Ми зробим все, щоб "рускій мір" зробив вже відрух!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6970

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Кате, ти бачив
    Кате, ти бачив, як сплять наші люди?..
    Сон у одежі навряд чи забудуть,
    Очі від жаху, коли  ти стріляєш,
    Ненависть  сильну ще в душі вселяєш.

    Б'єш по народу ти, Кате, з гармати!
    Та мій народ... він не буде благати!
    Витримку й силу отримав і має.
    Знов у Вкраїні народ  проклинає

    Тільки тебе за зруйновані мрії.
    Та в своїм серці плекає надії:
    Воїн тебе в боротьбі подолає..
    Кате, тобі тут ніхто не прощає

    Вбивства дітей та зруйновані хати!
    Жоден  в країні не буде  втрачати
    Віру свою в перемогу країни!
    Будемо бити тебе ми невпинно!

    Наші рахунки до тебе великі,
    Бо твої вчинки  для всіх дуже дикі-
    Б'єш та руйнуєш, вбиваєш... Ганьба!
    Кате, тікай! Адже спільна біда

    Всіх об'єднала. Ми стали єдині!
    Всі проти тебе назавжди  в країні,
    Бо не забути... Не можна простити
    Все, що зробив, бо хотів ти нас  вбити,

    Знищити, щастя усе зруйнувати!
    Будеш ти сам у одежині спати,
    Будеш боятись і Бога, і нас!
    Кате,  настав для загину твій час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6971

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Початок кінця
    Коли вистрибує вже серце із грудей,
    Коли очікуєш новин, затамувавши подих —
    Прийде війна, не відчинивши всіх дверей,
    Як пережити це - ідей немає жодних...

    Коли туга в душі звертає в різні боки,
    Коли журба і гнів огортує думки —
    Ми входимо в історію епохи,
    Заклавши сильний дух в ці сторінки.

    Та вже ж коли за сином плаче мати,
    Коли за перемогу тут життя ціна —
    Нестримно в серці заревуть гармати,
    Війна...в країні починається війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6972

    25 бер. 2022
    Дарина Бельмега
    Без назви
    Згорьована роками, та незламна досі,
    Долає перешкоди і дає відсіч.
    Це наша Україна, що живе в хаосі,
    Та все ж живе вродовж усіх сторіч.

    Ніхто не знає, що чекає неньку,
    Та ворог нападає зусібіч.
    Я в тиші ночі помолюсь тихенько,
    Відкрию очі і побачу сотні протиріч.

    Забули ми спокійні дні Вкраїни,
    Чи може днів таких і зовсім не було?
    І сотні літ ждемо ми переміни,
    Та вже не стихне те нещасне зло.

    Ця ніч тривожна... На душі неспокій,
    На край мій милий лихо надійшло.
    Нехай горить в огні той пан жорстокий,
    Я ж лиш прошу, щоб ми були разом...

    "Борітеся - поборете!" - сказав колись Шевченко,
    Ми вірні слуги рідної землі.
    До неї лиш лежить наше серденько,
    Не зможуть нас здолати москалі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6973

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Харків
    Стояли черги в магазин,
    І люди в черзі озирались,
    Бо в мить зтривожених годин,
    Вони почуть війну боялись.

    Боялись мить, де самота,
    І говорили... Говорили!
    Про те, що скінчиться війна,
    Та.. як колись у місті жили...

    Вони дивилися на світ
    Очима, повними надії,
    Що буде мир багато літ,
    Бо в них занадто в серцях віри

    У те, що буде після зла...
    Гармати більше не лякали...
    Та, щоб закінчилась війна,
    У душах Господа благали!..

    Стояли черги в магазин,
    Хоча продуктів було мало,
    У мить зтривожених годин,
    Коли війна у нас лунала...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6974

    25 бер. 2022
    Галина Сухоставська
    Без назви
    Заплакані маленькі оченята
    І ручки шию міцно огортають.
    - Чому ми їдемо без тата?
    - Чому всі татки ТАМ чекають?

    Прощання мить, пора в вагон
    - Чи ще побачимось? - Не знаю...
    Здригається від сліз перон
    - Люблю, цілую, обіймаю...

    - Що буде далі? - А хто зна?..
    Помчався поїзд в невідомість...
    А тут залишилась війна,
    Яку почали ті, хто втратив совість...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6976

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова
    Лист до мами
    Серце зростає з хвилиною кожною.
    Мамо, в ньому стільки любові до тих,
    Хто робить країну непереможною,
    Хто добро захищає від злих.

    Мамо, так хочеться в ньому сховати
    Всіх, хто не в безпеці,
    хто продовжує кожен день захищати
    Країну зі своєї фортеці.

    Я постійно молюся, мамо,
    За тих , кому страшно, хто віру втрачає.
    Шукаю, кому допомога потрібна,
    Кому чогось не вистачає.

    Мамо, і знаєш що я зрозуміла:
    Ми любов’ю до країни озброєні.
    Це і є найпотужніша сила!
    Та ми всі українськи воїни.

    Кожен на місці своєму
    З телефоном  в руках, чи з автоматом.
    Та зовсім скоро, завдяки всім
    Я Приїду до вас із татом.

    Буде небо мирним і тихим,
    За вікном абрикоса  розквітне.
    Березневе лагідне сонце
    до кожного буде  привітним.

    Ми весь день обійматись будем
    І триматись за руки міцно!
    Так… ми ніколи цього не забудем
    Та для згадок корисне знайдемо місце

    Так швидко сердце зростає,мама.
    Якщо комусь потрібна допомога…
    Відправляй їх до мене та пам’ятай
    За нами буде перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6977

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Не скажу Тобі, Мамо...
    Не скажу  Тобі, Мамо, як спекотно мені,
    Яка злість розриває всю душу,
    Що тепер Україна рідненька в вогні–
    Я її захищати всю мушу.

    Не скажу Тобі, Мамо, як плачу й кричу,
    Як ненавиджу!..– Ти так не вчила.
    В мить затишшя Тобі, Мамо, я напишу,
    Що... все добре, щоб Ти  знов молилась.

    І за мене, за друзів, і тих ворогів,
    Що всю силу країни відчули-
    Зброю склали, злякались вкраїнських синів!..
    Помолись, щоб війни більш не було!

    Я у серці Твоїм! Мамо, я повернусь!
    Обійму! Буду поряд, Ти чуєш, з Тобою!
    Знаєш, рідна, тримайся! Війни не боюсь,
    Я Тебе захищатиму в  бою!

    Не віддам ворогам нашу щиру любов!
    Не хвилюйся! Я знаю, так буде!
    Ти обіймеш мене,  зі сльозами хай знов,
    Але мир  в Україні знов буде!

    Наталія Сідларь-Дубова
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6978

    25 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Непорочне Серце Марії
    Всепереможна Богородиці Любов
    й веселка світла, віри та надії,
    Сьогодні простягнись, немов Покров,
    над Україною, яка в вогні жевріє.
    З’єднались Зарваниця й Ватикан,
    і Акт Посвяти йде у світ й серця людей.
    Маріє, зупини війну та вбережи від ран
    Своїх знеможених стражданнями дітей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6979

    25 бер. 2022
    Матвійчук Олександра
    ***
    Війна. Мене. Навчила. Любити.
    Казати слова, що для мене страшні
    Здавалось, вони були мертві, як квіти
    В останню хвилину чомусь..зацвіли

    А скільки не встигло...пора зрозуміти
    Кожен твій подих хтось взяв би в кредит
    Щоб комусь віддати, щоб когось не вбити
    Щоб очі закрити дитині...горить.

    Дивитись на тебе і плакати тихо
    Від щастя, що поруч, що досі живі
    Пустити сльозу,  яка пахла , як квітень
    Хотілося всім , лиш не всі дожили .

    Втрачений час ти не зможеш купити
    Й секунду, яка забирає життя
    Якщо ти не встиг...себе треба винити?
    Не бійся чуттів, краще бійся кінця.

    Вічності квіти зійдуть на могилах,
    Свобода в повітрі воскресить мерця,
    І небо, де ти літаєш на крилах
    Відродить у кожному свого "борця"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6980

    25 бер. 2022
    Дриндак Юліана
    Без назви
    Нас розділила ця війна жахлива.
    Верніть казковий час назад!
    Чому ми всі чекали дива?
    І не раділи тому, що ми мали там.

    Я вірю, що закінчиться війна в ту мить,
    Коли ми навчимось все цінувать на світі
    І навчимося знову ми любить
    Й зустрінемся нарешті вже у літі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6981

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова (Lera Maya)
    Ты что… родила убийцу?
    Ты что … родила убицу?
    Ты знаешь где твой ребёнок?
    Мою разрушает столицу
    И каждый родной мой город

    Ты смотришь свой телевизор
    И веришь тому что сказано
    Надеясь, что по итогу ..
    окажешься безнаказанной

    Твой сын убивает людей
    В их же родных домах
    Пока ты там из-за митинга
    Животно испытываешь страх

    Пока ты спокойно спишь
    И вверишь … тому… в кремле
    Твой сын убивает людей
    На их же родной земле

    Твой сын убивает сына
    Такой же мамы как ты
    Пока своих русских блогеров
    Ты читаешь посты

    Ты знаешь где твой ребёнок?
    Он умер в чужих краях
    Пока ты там из-за митинга
    Животно испытываешь  страх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6982

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова (Lera Maya)
    А нам бы просто МИР
    Весь мир посылает нам помощь, а нам бы просто мир
    Чтобы зло отличить от добра , политику знать не нужно
    Пока вы в наших домах оставляете сотни дыр
    Мы  боремся за добро! Все вместе! Смело и дружно

    Свидетель равно соучастник, так было, так есть и так будет
    И да! Вы в ответе! За того, кого «выбрали» главным
    правильно говорят - людей по себе не судят
    Ведь мы в своё время боролись с режимом неравноправным

    Глупо вести диалог с теми, кто привык быть немыми
    Кто считает….что их слово бы не помогло
    Господи… ты же знаешь…. Смерти желаем не мы им
    Просто они продолжают выбирать зло

    А мы..мы добру продолжим служить
    Простим всех и самих себя, за 8 лет в стороне
     и после будем в таком же единстве жить!
    В нашей  любимой свободной стране
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6983

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Мій ранок починається з... війною
    Мій ранок починається з... війною,
    Що зночі гримає, гудить
    Мій ранок починаю не з тобою,
    Хоча так хочу я любить!

    Мій день  минає так, як я не  хочу–
    Всі плани втрачені в тім "до".
    Війна зліпила разом дні та ночі,
    Час загубився в тім "усьо".

    Мій вечір починаю я без світла,
    Щоб "не побачила" війна..
    Отак вже місяць чую, що не стихла–
    Там, за вікном, гуде війна!..

    Мій ранок починається з війною…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6984

    25 бер. 2022
    Софія
    Безсоння
    Прийди і обійми мене
    Мені самотньо
    Я хочу запалити всі зірки
    І щоб горіли лиш вони
    А місто спало - тихо й мирно
    Я тут, я вдома, на своїй землі
    Я маю право!
    Я право маю жити!
    Я хочу жити!
    Жити... і любити.
    Під вільним небом
    Під ковдрою з палаючих зірок.

    Але!

    Та краще гнити,
    Ніж голову схилити.
    Краще вже темрява пожеж,
    А не сліпі очі байдужі,
    Дешевим блиском
    Замилені.
    Мене рятувати не треба.
    Мене визволяти від права не треба
    Мій дім це дорога, міста, поїзда.
    Мій дім це є слово, і сила, і воля.
    І ціла країна - то доля моя.
    І я кричу, шепочу, я плачу і сміюсь я,
    Бо буря краще пустоти
    Сьогодні! Як ніколи!
    Буря краще пустоти!
    Не змовкну!
    Бо більше не боюся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6985

    25 бер. 2022
    Ірина Свистун
    Ціна війни
    Геть сивий хлопчик років десяти,
    Тримається за мамину долоню.
    І тато поряд, тільки він мовчить,
    Знецінений " прівєтствієм" у скроню...
    Голодна кішка в пазусі м'явчить,
    Її дівча зґвалтоване голубить.
    Бабуся поряд, кулею стирчить
    "Братання" в тілі.. й щось шепочуть губи...
    І немовля не їло три доби,
    Холодна мама вже не обіймає.
    Бо "брат" знайшов у погребі скарби,
    Без перешкод вже вкрадене складає...
    Он каїни стоять на блокпосту,
    Їх тішать сотні вбитих, що втікали.
    Вони, вдивляючись в небесну висоту,
    Не бачать душ, що всіх "братів" прокляли.
    Дідусь лежить, в руках старий "Кобзар",
    Згорів за те, що мав книжки "на мовє".
    Сусід - тварюка знає: мова - дар.
    І сила є в Шевченковому слові...
    В автобусах вже тисячі людей,
    Везуть в московію рабами для рашистів.
    Одна з старих позичених ідей -
    Для недолугих орків- терористів...
    Сутулий хлопець, згорбившись від сліз,
    Свою сестру закопує на ґанку.
    І молить Бога, аби той приніс
    Пекельні муки вбивцям на світанку...
    Мале дитя крокує за кордон,
    Тремтить від страху, завтра - невідомість.
    Орді плювати на людський закон,
    Давно погасла спалена свідомість...
    Вродливий воїн з іскрою в очах,
    Несе дівча подалі від завалів.
    "Тебе люблю" - притислась до плеча,
    Як до одного з вічних ідеалів...
    Він - волонтер та місяць вже не спить,
    І нудить знов від того кофеїну.
    Стиснувши зуби, мовчки все стерпить,
    Шукаючи потрібне без зупину...
    Їй двадцять п'ять, і зброю з сильних рук
    Навіть вночі вона не випускає.
    Бо не готова, каже, до розлук,
    З країною, що ворог розбиває...
    Ховає сина жінка молода,
    Її сусідка - доньку поховала.
    Обоє моляться, щоб вся питна вода
    Для ворога отрутою ставала...
    Історій безліч пише ця війна,
    Криваві літери крокують сторінками.
    За перемогу платиться ціна,
    Щоб не забути довгими роками...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6986

    25 бер. 2022
    Роман Загоровський
    Я тобі обіцяю, брате
    Ці слова я пишу для світанку,
    Який настане, вірю, от-от
    Вийде родина з уламків
    Минулих військових негод.

    Я вірю ми будем зігріті
    В обіймах наших родин.
    І висохнуть сльози пролиті
    У тисячах затяжних хвилин.

    Та я тобі обіцяю, брате,
    Ніхто не забуде це зло.
    Ми будем будувати завтра,
    Пам'ятаючи те, що було.

    І ніколи знову! Ти чуєш!
    Ніколи на пробачимо - ні!
    Дніпро більш не засумує.
    Вишневий сад буде цвісти щовесни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6987

    25 бер. 2022
    Анастасія
    Российский Привет
    На ногах две пары носков
    Горло ноет от холода в погребе
    Дом с соседями стал семьей
    Кто разделит с тобою хлеб с солью

    Утром в 5 прогремел фейерверк
    Нет, петарды наверное снова
    Загремел уже дом, заглянув в интернет
    Осознала, что это не сон уже

    Из окна видно танки и технику
    Едут в сторону Харькова милого
    Это видно обучают студентов?
    Нет.. это наши военные силы.

    Первый день ничего не понятно
    На второй уже страшно всё
    Перекрыли дороги
    Хлеба нет в магазине
    За водой уже очередь, человек точно 100

    Третий день мы в подвале
    Слышно залпы и взрывы
    Страшно выйти на улицу
    Много наших убито

    На четвёртый зашли мы обратно домой
    Захотели помыться, поесть и поспать
    И в одну лишь секунду
    Затрясся наш дом
    Град на улице не по прогнозам опять

    Пятый день мы в подвале
    С новостей не вылазим
    Голова уже ноет, кипит и болит
    Смотришь новые сторизы в Инстаграме
    О том, что район твой горит

    На шестой уже к шуму мы привыкаем
    Взрыв ракет, а мы на кухне суп варим
    Каждый день просыпаемся с мыслью о том
    Попадёт ли сегодня снаряд в наш дом?

    Тяжело принимать, что прийдется бежать
    В городе стало не безопасно
    Они рушат дома, исторический центр
    Детсады ведь тоже военный объект?
    Или школа моя, с дырой в потолке
    Заслужила такой « привет»?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6988

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова (Lera Maya)
    Українське серце
    Все величне - має початок
    Життя не бува без помилок
    Та ми приведемо країну
    Через тернії до зірок

    Ми взялися за руки міцно
    Із сердець створивши одне.
    І хто би до нас не прийшов
    Він рано чи пізно збагне:

    Українське серце - бессмертне,
    Бо твориться із любові
    До землі та одне до одного,
    На якій би хто не говорив мові

    Воно б’ється в повазі та гідності,
    Відбиваючи ритм життя.
    І любов до цього серця
    Тепер наше любиме почуття.

    Подивіться , яке воно гарне,
    Яке в нас небо блакитне.
    Це символ свободи і вічності,
    В якій наше серце розквітне.

    Які в нас яскраві поля
    Жовтий колір зігріє нас всюди
    Та сила, що живить це серце,
    То і є ми з вами - люди.

    І нехай хтось там питається
    Це серце сховати під руїни
    Кожен із нас впевнено скаже
    Я щасливий що я з України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6989

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Вас– всіх і кожного!– згадають,
    Але залишиться журба,
    Що вас в житті уже немає...

    Коли  співатимуть пісні,
    В них ваші долі оспівають
    Й запалять свічку на вікні,
    Бо вас уже, на жаль, немає!..

    Коли засіють знов поля,
    Щоб хлібом всіх нагодувати,
    Тоді... закінчиться  війна,
    Бо змовкнуть  кулі та гармати...

    Коли закінчиться війна??-
    Вже не забути! Памятаєм!
    Але у серці є журба,
    Що вас в живих уже немає..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6990

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Все буде добре !
    Все буде добре !!!
    Звичайно, ще не завтра ...
    Але пройде "Гроза"
    Й настане ясний день.
    Пройдуть години страху і зневаги !
    І стануть поважати, як Людей !!!

    У Правди - доказів завжди не вистачає !
    А у Брехні - аж забагато їх ...
    Бо Правда - гола, одяг в неї вкрали ...
    І виставили Правду, всім на сміх ...

    Та істина - завжди перемагає!
    За все колись доводиться платити!
    Хто сіяв біль і сльози - тим вернеться ...!
    Якщо не їм - побачать їхні діти!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6991

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова (Lera Maya)
    Давай по-честному
    Давай по-честному,  а лучше давай  по-взрослому
    Ты плачешься из-за денег , и из-за закрытой икеи?!
    Ты веришь , что каждый из ваших, ради спасения послан?!
    На землю, мою , родную! Ради благой идеи?!
    Так вот теперь слушай внимательно,
    про методы ваших спасителей!
    Вы убили чьих -то детей
    Вы убили чьих-то родителей
    Вы разрушили сотни домов!
    людей без квартир оставили
    Беременных и детей
    Спать в подвалах заставили
    Вы бомбите мои города
    По жителям мирным стреляете
    Вы  просто сидя на месте
    Наших людей убиваете

    Но у нас не отнять Свободу!
    У нас не отнять единства!
    Вы  сесть боитесь за митинги
    А Вас бы сажать за убийства
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6992

    25 бер. 2022
    Валерия Хруслова (Lera Maya)
    Звук победы
    С каждым ударом сердца, зарождается звук победы
    Мы едины и точно связаны! Как корни чего-то могучего
    Того что уже однажды, прорастили для нас наши деды
    Сохранить это точно- В сердцах у нас хватит горючего

    Украинские женщины смелые! Мужчины - самые сильные!
    Дети страны рождаются даже под звук сирен
    Мы держим страну в сердцах, в руках - телефоны мобильные!
    И формируем связь, для будущих перемен

    Взрывы учат ценить! Терять не собираемся!
    Краткое «тишина» - заветное смс
    нас разделить хотели , а мы - объединяемся
    И весь мир наблюдает , за единством наших сердец!

    Каждого ждём живым! В каждого верим! Нет страха
    И в каждом из их сердец - тысячи наших  бьётся
    Русский военный корабль однозначно следует нахуй
    И будьте уверенный все! Он туда доберётся
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6994

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Захисникам
    Хлопчики, я знаю вашу силу:
    Хочете Вкраїну зберегти,
    Положить оцю війну в могилу,
    Мир в країні нашій знов  знайти!

    Хлопчики, тримайтеся!.. я вірю!
    Віримо, що буде... Буде мир!
    Ми усі здолаєм Лиходія,
    Що прийшов із кров'ю! Дурний звір!...

    Хлопчики! ріднесенькі! Молюся!
    Вірю в нас! В країну! З нами світ!
    З вами сильна! З вами не боюся,
    Бо ви є у нас  Найкращий цвіт!–

    Цвіт любові, вірності, єднання!
    Хлопчики, за вас всі молитви!.
    Подолаємо!  Ще трохи до чекання,
    Коли Кат цей згине назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6995

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Лелеки
    Повернулись , додому лелеки ...
    Повернулись , у рідні краї ...
    Й з гори побачили - пекло ...
    Що в крові усе й у вогні ...

    Кружляють лелеки , кружляють ...
    Як янголи , наче живі ...
    Й домівку свою не лишають ...
    Курличуть , десь там , в висоті ...

    Не хочуть летіти де інде ,
    Бо тут їх рідне гніздо ...
    Навіть в птахів , є своя гідність ,
    Яку , не змінить ніхто ...

    Кружлятимуть довго й невпинно ,
    Із вірою як у людей ...
    Що прийде Добро неодмінно ,
    І спокій прийде в якийсь день ...!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6996

    25 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    Тьотю, з'їжте печеньку...
    Її так і не поховали...
    Не було уже що ховать...
    На очах у дітей розірвало,
    Коли йшла їм снігу набрать!
    Як кричали вони й голосили –
    Нема слів, щоб таке описати!
    В одну мить відтяло їм крила –
    Діти раптом утратили матір...
    З Маріуполя як вибирались,
    Як в Дрогобич діти прийшли,
    Знає Бог – молитвами мами,
    Під зорею її душі...
    У п’ятнадцять став батьком меншим...
    Сніг на скронях ураз осів!
    Як пробачити їм, Всевишній,
    Що народ мій осиротів?!
    На пероні, мов гороб’ята,
    В серці – біль, а в очах – сльоза,
    Роздавали печеньки хлоп’ята,
    (Бо над світом кривава гроза!):
    – Тьотю, з’їжте печеньку за маму,
    Вона добра у нас була...
    Хай Петро їй відчинить браму,
    Щоб в Раю тепер вічно жила...

    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6998

    25 бер. 2022
    Ярослав Ткачівський
    МИ – ФЕНІКСИ!
    Старенька жінка… Хтось її любив,
    а хтось кохав – і діток обіймала…
    Тепер сама в метро серед юрби,
    куди загнала всіх з Кремля навала.

    Хтось у підвалі з рідними «живе»,
    хтось помочі благає з-під завалів.
    Хтось каже, до весілля заживе…
    А тут – вогонь, ідуть бої тривалі.

    Мале дитятко плаче між руїн –
    шукає маму, братика та батька.
    Ця сиротина наче бедуїн,
    бо стало несподівано безхатьком.

    Кровиночко, ти не сама, повір,
    ми фенікси – із попелу-руїни.
    Допоки в нас лютує хижий звір,
    тебе зігріє серце України…

    Тебе пригорне ангельське крило,
    щоб ти могла у захистку радіти,
    щоб небесами сонечко брело,
    аби цвіли під мирним небом діти.

    …Вродлива юнка, як весна, в метро.
    Нам військо наближає Перемогу.
    Тече життя, Дністер, Десна, Дніпро,
    є Україна й ми є… Слава Богу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6999

    25 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    Миколай в Миколаєві ходить...
    Миколай в Миколаєві ходить...

    Вже не грудень... Й не травень іще...

    Він прийшов на поміч народу:

    Дітям страх у серденьку пече...

    Миколая завжди так чекали:

    Готувались задовго усі,

    Добрі справи свої рахували,

    Щоб прийшов з подарунками всім!

    А сьогодні єдиного просять:

    «Миколаю, благаємо ми,

    Захисти рідну землю, де косять

    Вороги матерів із дітьми!»

    Миколай в Миколаєві ходить,

    Затуляє дітей від біди,

    Йому вражі ракети не шкодять,

    Його захист – твої молитви!

    Захищає усіх своїм чудом,

    Орда звірська має те знать:

    Не уникнуть їм Божого суду,

    Коли є що Святому сказать!

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7000

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Телефонна розмова
    "Ну, як ти там? Привіт!"
    "Привіт!"
    "Що кажуть?.. Танки?" "Я не знаю.
    Здається, глузд вже втратив світ,
    Коли...коли  війна... стріляють...

    Що вам сказати?– вибух знов,
    Тривожать думи серце, душу.
    Але я вірю, що любов
    Жахіття переможе. Мусить!

    Я вірю в те, хоча боюсь,
    Та не за себе... Мати ж... Мати!
    За страх на себе сама злюсь,
    Бо хочу мир! Його діждатись,

    І не сама – з дітьми! З дітьми,
    Із друзями, що поряд,– маю!
    Дай, Боже, щастя й мир землі,
    Дай сил тому, хто захищає!.."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7001

    25 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Орки
    Я став бездушним? - Ні.
    Я став жорстоким й злим?
    Я бачу ворогів в вогні,
    Та байдуже мені. Як жити з цим?

    Вони вмирають - я сміюся,
    Так весело і радісно мені,
    Немов не люди... Я дивлюся,
    Як смерть з них робить "відбивні".

    Ворогів вже більш 15 тисяч,
    Зтерто із лиця землі,
    Та не заплаче по ним місяць,
    Й відверто - байдуже мені.

    Літаки розбиті й танки,
    ВСУ наносить свій удар,
    Розбиті БТРи зранку,
    Це все працює байрактар.

    Чому так байдуже? Невже
    Людяність в мені померла?
    А може то не люди зовсім вже?
    Скажи мені, гора Говерла.

    Ти бачиш все із висоти,
    Ніщо тобі не заважає.
    І чую відповідь в собі -
    "Між них вже і людей не має"

    Їм "чорний орк" віддав наказ,
    І стали разом з ним всі орки,
    Ви нелюді, убивці - не спецназ,
    Тому нема жалю до вас потворки.

    Говерла мудро говорила,
    Та в серці біль так й не угас,
    Невже існує така сила,
    З людини робить орка враз...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7002

    25 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    Не зупиняйся, серденько...
    Не зупиняйся, серденько, в своєму ритмі,
    Пульсуй, надію мою оживи, почуй
    Крізь простори мовчання - як там мої рідні?
    Чи ще живі? Їх голоси відчуй.
    Чи мають сили зносити каліцтво волі
    Під кровожерним тиском ворога – ката,
    Якому все не вистачає й мало крові,
    В якого сатанинськая душа.
    Не зупиняйся, серденько, в своєму ритмі,
    Пульсуй крізь біль, крізь невідомість й страх,
    Пульсуй, нехай відчують мої рідні -
    Я поряд... З ними... В їх серцях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7003

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Материнське
    Знов молюся за тебе, сину!
    Знову ворога я кляну,
    Шо напав на мою країну...
    В хвилюванні... Хіба засну?

    Так, всі думи мої за тебе:
    Як ти там? Побратими як?..
    Хочу бачити чисте небо
    І не знати ніколи страх!

    Хочу бачити твої очі-
    Не зтривожені чи сумні...
    У обіймах щоб був дівочих..
    Щоб не було зовсім війни!

    Я молюся за тебе, сину!
    Хай Господь тебе береже
    Й поверне нам щасливу днину!..
    Хай війна назавжди мине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7004

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Війна
    Війна...війна...триклята!
    Бої ідуть... Ідуть!
    І плаче знову мати,
    І діти ще ревуть,

    Що хтось життя руйнує
    Так підло... Підло б'є,
    Бо розум свій не чує,
    І кров в країні ллє.

    Війна! Війна! Чужинці
    Вирішують, як жить
    Нам, бо ми – українці?!
    Не будем їм служить!

    У нас своя країна,
    Яку боронять всі–
    Від матері й до сина!
    Хай згинуть ті чужі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7006

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Музика вiйни
    Ви чули "музику війни"?
    Ви чули? Знаєте напам'ять,
    Бо в ній "співають" вороги,
    Та й "грають" нам її не мами..

    Ви чули? Знаєте війну?
    Її "НеМузику"– жахіття?
    Коли не знає мати сну,
    Чекає мить, щоби зустріться

    Знов з сином. Вістку про дочку
    Вона вимолює у Бога,
    Щоби відчути мить оту,
    Де щезне назавжди тривога...

    Ви чули "музику війни"?–
    Іще звучить в оркестрі часу
    З останнім подихом зими..
    Та згине з ворогом  відразу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7007

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    А тишу розривають черги
    А тишу розривають черги...
    Так, Харків на коліна не стає
    Й не стане перед ворогом, щоб вмерти!
    Молюсь, що так завжди буде!

    А тишу... Господи, стріляють!
    Ми– сильні! Не здамося ми!
    І кожен... Кожен мир тут захищає,
    Як вміє, може! Господи, спаси!

    Спаси дітей, щоб більше не боялись!
    Спаси життя, що захищають нас!
    Спаси усіх, що з вірою  зостались,
    Що– не раби! Нам гинути не час

    Під тим ярмом, що хочуть надягнути!
    Моя країно! Я тебе люблю!
    Благаю, Боже, дай війни не чути!
    За мир в країні я Тебе молю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7009

    25 бер. 2022
    Ірина Кондратьєва
    Сторінками сучасної війни
    Сьогодні десь в руїнах, я лист оцей пишу
    Ніколи ти мене не бачив, то хоч тепер почуй
    Я той щасливий хлопчик, з машинкою в руках
    Шукаю я дитинство, та тут його нема

    Сьогодні десь в руїнах, я лист тобі пишу
    Моя сім'я велика, про неї розкажу
    У мене мама лікарка, а тато наш солдат.
    Сестричка синьоока, й найкращий в світі брат

    Сьогодні десь в руїнах, я лист оцей пишу
    Ми жили в місті Харкові, прямо отут.
    Красиве наше місто, ми довго тут були
    Кудись пішли всі люди, чому вони втекли?

    Сьогодні десь в руїнах, я лист тобі пишу
    Закрийте люди небо, благаю, я прошу
    В осколках мої руки, і в ранах голова
    Сучасне в нас дитинство, де іграшок нема

    Сьогодні десь в руїнах, я вже дорослим став
    Бо нині раз й на завжди сім'ю я поховав
    Будинок наш завалений і вулиці в вогню
    Я лиш благаю друже, зупини війну оцю

    Сьогодні десь в руїнах, з останніх сил пишу
    Ніколи ти мене не бачив, то хоч тепер почуй
    Я той убитий хлопчик, із хлібом у руках
    Шукав я тут дитинство, та нас знайшла війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7010

    25 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Харківський ранок
    І знову ранок. Люди поспішають
    Побачить Харків й щось купить,
    Бо тут війна, яка лякає,
    Але потрібно усім жить.

    Там загрімило!.. Хтось побіг ховатись,
    А хтось у черзі, щоби хліб  купить.
    Не має права ворога злякатись
    Той, хто на захисті усіх стоїть...

    Не має права... Молиться знов мати,
    Хоч до собору важко їй дійти:
    "Хай повернеться знову мир до хати!
    Хай будуть поряд дочки та сини!

    Не дай нам, Боже, ворога злякатись,
    Та захисти нас, Боже, від війни!"
    Бажання всіх– це миру дочекатись!
    Хай  згинуть України вороги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7011

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Людина
    Є нація , на світі - це Людина !
    Ця нація - для всіх одна єдина .
    Вона , живе на різних континентах .
    Говорить , на різних всіх акцентах .
    Із різним кольором на шкірі і очах .
    Із добрим серцем у своїх ділах .

    Цю націю , винищують усюди !
    З малої літери , такі маленькі люди !
    Та нація - Людини , не здається !
    Коли біда - вона тоді й проснеться !
    Бо кожен де б не народився ,
    Із нації Людини сотворився ...
    А потім , сам вже вибирає ,
    З якої літери , себе він називає !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7012

    25 бер. 2022
    Юлія Александрова
    День сьомий
    Це неправда, здається я сплю.
    Цілий тиждень немов, як в кошмарі.
    І весь час всі новини криваві,
    Як бороним Вітчизну свою.

    Я й не знала раніше ніколи,
    Що я втрачу і сльози, і страх.
    Тепер ясно, не так цінний дах,
    Як піддашшя й родинне коло.

    Хоч завжди я за мир та любов,
    І жорстокість мені незносна,
    Не жорстоким є в час доленосний
    Проливати ворожу кров.

    Ми сильніші, бо в нас є свобода -
    А без неї навіщо життя?
    І шляхом з укриття в укриття
    Ми будуєм історію роду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7013

    25 бер. 2022
    Степанія Боднар
    Україна
    Моя знівечена, поранена Вкраїно,
    Ти стогнеш і ридаєш від ударів граду,
    Падаєш перед всім світом на коліно,
    Ти просиш допомоги і пораду.
    Ти ворога “привітно” зустрічаєш,
    Відстоюєш так впевнено своє,
    До Києва, столиці не підпускаєш,
    Бо ти поранена, але серце ще живе.
    Німіє серед вибухів невинна душа,
    Косить людей серед чистого поля,
    Людське життя згорає як свіча,
    Чомусь для українця, судилась така доля.
    Багатостраждальна моя Україно,
    Тебе ворог руйнує, крики і плач,
    Хіба в чомусь є твоя провина..?
    Коли поливає вогнем тебе лютий палач.
    Так проливається невинна кров,
    Бог забирає всіх до Раю без тривог,
    Ти шукаєш справедливість і любов,
    На твоєму боці буде правда, буде Бог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7014

    25 бер. 2022
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Вже 10 днів, як бореться  країна
    Вже 10 днів наші міста бомблять.
    Чернігів, Суми, Охтирка і Київ
    Вже 10 днів тримаються в боях.
    І не зламати нашу оборону,
    Бо відсіч вам дають нащадки козаків
    Які не втрать просто так свободу,
    А в бій підуть задля життя майбутніх поколінь.
    Не взяти вам ні Київ, ні Гостомель
    Не стерпить вас й Енергодар
    Херсон - покаже шлях додому,
    А Харків  - це ніколи не пробачить вам.
    Ми встоїмо, бо разом ми єдине ціле!
    Ми встоїмо, бо разом ми - сім'я!
    Ми встоїмо, бо ми у себе вдома
    І не питаємо: "А как попасть туда?"
    Ми встоїмо, бо нас підтримує весь світ,
    А ви вже втратили і SWIFT.
    Ми встоїмо, бо санкції вже діють!
    Ми встоїмо, бо в нас є мрія!
    Ми встоїмо, бо в нас ще сотні таких "бо",
    А ви і далі кажете: "У вас все хорошо".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7015

    25 бер. 2022
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Як тобі спиться російський народе?
    У тебе  немає у небі тривоги ?
    Як тобі їсться , як тобі п'ється?
    Тобі , мабуть , добре усе це вдається .
    Ніяка тривога твій сон не лякає,
    У небо ракет ніхто не пускає  .
    Тобі не потрібно сидіти в підвалі
    Чи навіть втікати із дому подалі  .
    У тебе, мабуть, є власне житло ?
    А в нас тут втрачають усе що було ,
    Бо нас тут прийшли від когось захищати,
    Та вміють   лише усе  руйнувати .
    Ти, мабуть, по місту ходиш спокійно?
    А в нас тут стріляють і по цивільних.

    Ти, мабуть, у парку гуляєш з дітьми?
    А в нас тут від обстрілів гинуть вони
    Маленький Кирило, Арсеній,  Софїйка
    Можливо, вони служили десь в війську ?
    Яку загрозу несли тут вони,
    Будучи просто простими  дітьми?
    У тебе  в новинах,  мабуть, все в рамках миру
    І нас тут боронить "велика росія" ?
    Але якраз усе навпаки
    І ми захищаєм свої рубежі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7016

    25 бер. 2022
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Постріли , вибухи , звуки серен
    Ми боримось вже  19-й день.
    Стомлені очі , розбиті життя
    Зруйновані школи , садочки й  міста

    Маріуполь два  тижні стоїть у блокаді
    В Херсоні планують скинути  владу .
    На жаль , це не сон й не маячня ,
    А зла і жорстока не наша війна .

    Війна , яку ми не хотіли й не ждали
    Та в нас є сусід, якому завжди всього мало
    В нього хронічне чіпати все те ,
    Що йому не належить й для нього  чуже .

    В покорі у нього 140 мільйонів
    Які не промовлять і зайвого слова
    І військо "славетне" , що воює з дітьми
    Та  як вогню боїться відкритої боротьби .

    Хоч нас і менше й не стільки ракет
    Та в нас  є мета й до неї  ми йдем
    Ви  не поставите  нас на коліна
    Й вам не пробачить це все Україна

    Земля українська не стане вам раєм
    Сюди ви прийшли тут й поховаєм,
    А потім всі  рясно засієм пшеницю
    Сядем за стіл і з'їмо паляницю .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7017

    25 бер. 2022
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Вже котру  ніч ти проводиш  в  підвалі
    Й прокручуєш думку чи втікати  подалі
    Не можеж наважитись покинуть все те ,
    Що таке  рідне й до серця близьке .
    Думка за думкою , вибух за вибухом
    Все  навколо  вже зруйноване лихом
    Й ти хапаєш за руки двійко дітей
    І мчиш на вокзал не взявши й речей,
    Сядаєш у потяг повний людей
    Та  все   витираєш сльози з дитячих очей .
    Вагони відносять вас далі і далі,
    А серце стискає від болю і жалю.
    Ще трохи і ви вже поза кордоном
    Вам пропонують  чай з кардамоном ,
    Речі , продукти , тепле житло
    Аби вам тут добре й безпечно було .
    Ти дякуєш щиро й обіймаєш дітей
    Які нормально  не спали вже кілька ночей .
    Вкладаєш їх спати й не віриш у те
    Що в серці Європи могло статися лихо  таке .
    Новини тривожні , жахливі світлини
    Ти моніториш кожну годину
    Та в  тобі надії вогник не гасне
    І  віриш що скоро усе повернеться на краще:
    Ти сядеш у потяг й повернешся туди ,
     Де вільно тріпочуть  синій і  жовтий кольори.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7018

    25 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Ми так часто спираємось на негаразди
    Читаємо кожного дня список нотат
    У нашому місті повно помсти
    А в бою, помирає солдат

    Він не просить собі нагороду,
    Тільки хоче жити в щасливій країні
    Помирає за нашу свободу,
    На розбитій градом руїні

    Цей герой не бажає нічого
    Бога просить, щоб руки дружини
    І його малої дитини
    Хоча б раз ще доторкнулись до нього

    Лунав постріл... життя обірветься...
    Зі сльозами дружині мовчати
    На питання:"А тато вернеться?"
    Що їй дитині сказати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7019

    25 бер. 2022
    Дмитро
    Без назви
    Поглянь, як золотом колосся стигле сяє,
    Над ним - блакить небес глибока, чарівна;
    Як в променях червоних сонця, що сідає,
    Земля родюча чорна засина...*

    Все рідне тут - ліси, поля і небо,
    Луки і гори, ріки і моря.
    Це - Україна-Ненька. Й іншої - не треба!
    Вона - понад усе. Вона - твоя!

    За Неї наші предки до кінця стояли,
    Ми – Її діти, з Україною в серцях,
    Тож, щоб з огидою нащадки не прокляли,
    Повинні бути з нею також до кінця.

    А на світанні, тільки обрій зажевріє,
    Прислухайся до гомону полів, ланів, лісів.
    Почуєш "Слава Україні!" у пташинім співі,
    "Героям слава!" - шелест листя звідусіль.

    _____
    * В цій строфі йде мова про кольори двох стягів: жовто-блакитного й червоно-чорного
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7023

    25 бер. 2022
    Alesia G.
    Моя Україна
    Моя країна, рідна Україна!
    Твій біль і сльози бачать всі
    Там мати плаче, бо немає більше  сина
    Там просто люди гинуть на війні.

    Ти сильна, витримаєш все, я знаю!
    Як зійде сонце, ти піднімешся з колін!
    Бо ти незламна! Чуєш?! Ти незламна!
    Ти переможеш клятих ворогів!

    Ти вистоїш, ти витримаєш все, я вірю!
    Бо тим ворожим кулям ти не по зубам
    Вони заплатять за твій біль, моя країно.
    Вони відчують смак твоїх страждань!

    З тобою світ, з тобою ми, ти чуєш?
    Лише борись, молю тебе,  борись!
    Прийде весна і знову ти почуєш
    Як журавель у небі пролетить.

    Моя домівка, рідна Україна,
    Лиш бережи себе, благаю бережи.
    Ти незалежна, вільна, ти моя країна!
    Тут твій народ, з тобою, назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7024

    25 бер. 2022
    Юлія
    Україна щирий наймудріший край
    Кожен сам собі суддя у цьому світі
    Обирає свій життєвий шлях
    Та скажіть навіщо гинуть українські діти?
    У чужих руках кричать по матерях?
    Нащо ви дерете горло за вимову
    Історично склалося, нехай.
    Та тепер не наступайте в граблі знову
    Україна щирий наймудріший «край»
    Краще що здобули вбережімо,
    Ми талановиті люди всі
    Та свою історію створімо.
    Любу Україну у красі!
    Вірю я бо маємо ми силу,
    Ту сакральну, що енергію дає
    Наша українська жінка вільна
    Втримає свій меч - всіх вороженьок розірве!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7025

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Мова
    - Не має значення , яка у нас є мова ...
    - А я, скажу, що має, ще й яке!
    Бо мова, це є стержень і основа,
    В країні у якій ви живете!

    Це - є душа народу і країни!
    Це - дух дідів і пращурів у ній!
    І синьо-жовтий прапор України,
    Це ваша сутність у країні цій!!!

    Без мови - нації не буде!
    Країна, розпадеться на шматки!
    Тому, якщо країну свою любиш,
    Ти, мову вчи й не говори байки!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7027

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Привид Києва
    Мої сини - майбутнє ви держави .
    У вас , вже є кумири , ще й які ...
    З книжок , ви, вибрали собі,
    Своїх героїв,
    Що надихають вас, як жить в житті ..!
    А зараз , появився - "Надлюдина"!
    Герой - інакше й не сказати !!!
    Сміливий , мужній , хитрий ,
    І кмітливий , розумний ,
    І хоробрий через край !
    Який , боронить свою Батьківщину ,
    І має цінності , які не відібрати ,
    Якого не купити за всі гроші ,
    Якого ворогу , ніколи не здолати !!!
    Це - " Привид Києва "
    Його всі так прозвали ...
    І кожен з вас , вже хоче буть таким ...
    Ви , маєте на кого рівнятись !!!
    Гордіться , що живете поруч з ним !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7029

    25 бер. 2022
    Поліна
    ***
    хочу знову плакати від сміху,
    сидячи на березі Дніпра
    читати собі у втіху,
    забувши, що домашки гора
    бігти під проливним дощем
    й ховатись попід дахах,
    відкривати двері не тим ключем
    - ти в порядку?
    - хм, ну напевно що так
    танцювати на мистецьких вечірках,
    ніяковіти від нових знайомств,
    купувати круасани в кіосках,
    шаленіти від тих безумств

     як я хочу додому, ти ж знаєш?
     як, напевно, не хотіла ніколи
    "цінувати починаєш, як втратиш"
     недарма так кажуть навколо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7030

    25 бер. 2022
    Танюша Марчук
    Сім днів...
    Сім днів назад,
    Чогось ми всі хотіли...
    Це були речі, звичні для життя...
    Ремонт зробити...
    Чи авто купити...
    Поїхать в подорож з сім'єю на моря...

    Сім днів назад,
    Було всього нам мало...
    Мала зарплата...
    Робота не така...
    Мала квартира...
    Емоцій не хватає...
    А зараз, помінялось все життя...

    Маленькі речі...
    А кожен їх бажає...
    Щоб ніч спокійною у кожного була...
    Щоб українці, всі були живими...
    І щоб закінчилась пошвидше ця війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7031

    25 бер. 2022
    Роман
    Без назви
    Гуде, гуде! посеред ночі,
    З просоння чуєш - то твої,
    То, Боже дай, то наші хлопці,
    Так щедро валять по "русні".

    Не треба тиші - то неспокій,
    Думки дурні: "Оборонити не змогли..."
    Та знов забили гуркотом надій,
    Мої рідненькі по землі моїй.

    Заснув, сон на шмаття розбитий,
    Здійнявся - зразу у руках смарфон,
    Чи ворог, клятий, вщент розбитий?
    Чи, побратиме невідомий, не убитий?

    "Шукаю рідних" - перепост, живі, я вірю,
    На карту впало - ВСУ, все інше - волонтерам,
    "В бою пропав", а я пишу, що не втрачай надію,
    "В Європі, друже мій, про Батьківщину мрію"

    ...буденно за вікном шумить арта,
    Десь в місті щось вороже прилетіло,
    А за вікном розтрощена весна,
    Ти, сигарета, кава і війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7032

    25 бер. 2022
    Токар Вероніка
    Блакитний голубе
    Знову зірвуться рими на крик -
    Небокраї похнюплять голови.
    У якій ти минувщині зник,
    Мого миру блакитний голубе?
    "Я у мріях забутих твоїх".
    О, самотні, незгадані мари,
    Чом же голос ваш лагідний стих,
    І нудьгою закрили вас хмари?
    По-дитячому глянули вслід,
    Усміхнулися в очі холодні
    І покинули мовчки мій світ,
    Перед цим простягнувши долоні.
    Повертайся до світлих країв
    В мерехтінні ранковому, голубе.
    Хай від війон блакить обріїв
    Не хапається за сиву голову,
    Не зриваються й рими на крик,
    А лунають спокійною мрією.
    Милий голубе, ти ще не зник,
    Ти до мене летиш із надією.
    25.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7034

    25 бер. 2022
    Лана д'Арк
    Відступати нема куди!
    Відступати нема куди…
    Маками
    душ нерозквітло-зів'ялих
    серця кровоточать,
    заточені
    дулом війни.
    Для уточнення
    кількості цифр життів
    треба час… щоб оговтатись.
    Голими
    пальцями рук взяли танк окупантський за горло
    із гордістю —
    нехай скрипить від удушення
    …власною люттю!
    Заплющую
    брифінг новин, на повіки причіплений
    в передвечір'ї
    очікувань —
    лиш на хвилину! —
    і блим вже:
    чергове сповіщення!
    Штори завішані
    серцевобітним тремтінням приміщення…
    Змішано
    в незрозумілу дифузію відчай із вірою
    …в "все буде добре".
    Ми вдома!
    На свїй землі!
    В нас нетлінний
    дух волі тече з давніх літ
    наболілих
    в потужні судини сучасності.
    Ми не прощаємо
    вбивства дітей
    та розтерзаних
    мрій під завалами!
    Ми витривалими
    бути навчились під тиском обставин,
    стояти в бою до останнього
    …на обороні повстанця.
    На станціях —
    сльози прощань,
    бутерброди із чаєм
    …й розчавлені
    лихом емоції
    зморщені.
    Шрами країни роз'ятрено.
    Яворів
    так не здригався ще з Другої!..
    Світ під напругою.
    Хижовогненні "Іскндери"
    гатять безкарно так,
    землю окроплюють
    кров'ю…
    Потрощені
    люди будинки
    задимленні —
    карлик скрегоче зубами
    і бавиться
    долями у "World of Tanks"
    й на претензії
    шизофренічно всміхається
    …хаосом.
    Дні зараз люто-буремні.
    Сирена
    залякує в хмаробетонний підвал сонне сонце,
    що сходить ще…
    У бомбосховище
    бідній душ не втекти, адже не застраховане
    серце від залпових ран… і від совісті.
    Не зафіксовано
    в жодній статистиці кількість загиблих нейронів
    в безсонні цім —
    тиша теж має просдію
    битих думок голосів, криків SOS німих —
    це нова дійсність…
    Події
    вражають розмахами.
    Єдність на максимум,
    волю в кулак —
    відступати нема куди!
    Ми вже до спротиву навчені.
    Віра і правда — це наш девіз.
    З наших сердець починається
    реінкарнація
    нації.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7035

    25 бер. 2022
    Карина
    Мы все сегодня українці
    Мой дух и слава, честь и гордость,
    Отчизна милая моя!
    О, как обидели тебя
    За волю, веру, непокорность.

    Моя країна, моя мати!
    Ти дарувала нам життя
    Тобою роджені дитя
    За тебе стали й син і тато!

    Мы на своей земле родной.
    Она даёт нам силу, волю,
    И веру каждому герою,
    Что стал для нас с тобой стеной.

    І ця стіна як скеля горда.
    Вона кривавить і болить,
    Але наближує ту мить,
    Коли кінець наступить ордам.

    Вернутся все мои друзья,
    Сведут мосты, дома отстроят,
    Мы вспомним каждого героя,
    Что заслонил нас от огня.

    Так Україна, близько день.
    Знов будеш затишна і тиха.
    Не бачитеме більше лиха,
    І не ховатимеш дітей!

    О как ты милосерден, Боже!
    Ты любишь всех своих детей
    И видишь слезы матерей.
    Прости нам это, и им тоже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7037

    25 бер. 2022
    Андрей
    Апокалипсис 2022
    Украина – значит у края.
    Край империи треснул до крови,
    До звериного воя и лая,
    С русским матерным, внятным на мове.
    Насаждая гуманности ересь
    Небеса протыкает ракета,
    Даже ангелы все разлетелись
    От того и до этого света.
    Отскочив от подножья престола,
    Состраданьем полна, на излете
    Тварь железная дарит осколок
    Беззащитной, доверчивой плоти.
    Так иди и смотри явь иную,
    Как страшней откровений пророка,
    Кони, красный и бледный, гарцуют
    По украинской степи широкой.
    Торжествует реквием трубный –
    Снова былью сделаем сказку!
    Плещут черные крылья хоругвей
    Ездоков с нарукавной повязкой.
    Но грядет Белый конь и Спасенье –
    Не насытится нечисть за тризной:
    У Гостомеля, Бучи, Ирпеня
    Встало светлое воинство жизни!
    Св. Георгию, бьются, на зависть –
    Чёрно-белою стала планета,
    И куда отползет, огрызаясь,
    Тьма, там и будет край света.
    И на заднем дворе пантеона
    Свалят туши поверженных огров,
    И обугленный остов дракона –
    Крыльев зиги и ржавые ребра.
    Примет пашня железное семя –
    Разродится колосом спелым,
    И восстанут из пепла, как Феникс,
    Города в одеяниях белых.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7038

    25 бер. 2022
    Токар Вероніка
    Повертайся до сім‘ї
    В мудрий спокій хмар ввірвалась
    Меланхолія сирен.
    Із землею кров змішалась -
    Ген увічнених імен.
    Чули і тепло молитви,
    І проклять холодний гнів,
    І химерний голос битви
    Серед тлінності снігів.
    Відсахнулась і завмерла
    На хвилину наша кров.
    З вуст лунало «Ще не вмерла»
    І ходили між розмов.
    Ще не вмерла. Є величчя
    І свобода. Це наш час.
    Із обвугленим обличчям,
    Та іде весна до нас,
    Журавлиними руками
    Розтривоженість небес
    Прибере. І над катами
    Назавжди поставить хрест.
    Не зачепить більше відчай,
    І почують у селі:
    «Український чоловіче,
    Повертайся до сім‘ї».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7039

    25 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Коли літали ракети...
    Коли над містом літали ракети,
    Ревіли скрізь гучно сирени,
    Ми м'яко ступали по тому паркету,
    Який був на колір зелений.

    Коли над містом літали ракети,
    У підвал ми бігли з тобою,
    Але повернулись, ти взяла газету,
    Я кухлика взяв із водою.

    Коли над містом літали ракети,
    На сходинках я там спіткнувся,
    Ногою зачепився за пакета,
    Не стримався, каюсь, лайнувся.

    Коли над містом літали ракети,
    І десь за містом стріляли,
    Про війну з тобою писали сонети,
    Смиренної тиші чекали.

    Коли над містом літали ракети,
    В підвалі ми мирно лежали,
    А хтось нам простяг сигарети,
    Ти мовила тихо: "Не палим".

    Коли над містом літали ракети,
    І шибки дзвеніли у рамі,
    Хлопчина якийсь посіяв кашкета,
    Писав, що все добре я мамі.

    Коли над містом літали ракети,
    Було на події байдуже,
    Писав в телефоні ці хитросплети:
    "Усе закінчиться, мій друже"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7040

    25 бер. 2022
    Владлена Єлагіна
    там де ядро твоєї любови
    там де гойдався ти в небо у зоряні вихри і води
    де найдревніший твій родич тебе народитись умовив
    там де ти встанеш над серцем і сам даси йому ходу
    і буде ядро твоєї любови

    там де стоятимеш рівно до білого зціпивши зуби
    і стелю що пада як душить підхопиш плечем як покровом
    над тим хто до тебе з тобою і після тебе тут буде
    нарешті побачиш ядро своєї любови

    і скресне плита з-під якої ти вийдеш у полум’ї гніву
    коли твоїм ротом земля у стугоні звіра промовить
    запалений світе незгасний
    лишається взяти на віру
    усе що зосталось в ядрі од твоєї любови

    для тіла під сонцем є руки -
    посічені пальці у ранках
    для спраги є талі озера із мулом і тріснутим льодом
    і ти посередині болю себе процідив до останку
    укотре розбивши орду
    народився укотре
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7041

    25 бер. 2022
    Юлія Александрова
    ***
    Забрало слів, та мову не забрати.
    Забракло сліз та вистачить жалю.
    П'яний сусід, ніякий ти не брате!
    Не нас рятуй - ховайся, бо спалю.

    Не треба нам ніякої  "награди",
    Спокійне небо - вища благодать.
    Ті ж гади за награди везуть гради,
    І крематорій - їм тут помирать.

    Та ж як пече: і наших людей душі
    Лишають тіло й зграєю до раю...
    І хоч болить так невимовно дуже,
    Ми знаємо, герої не вмирають!

    Хай не видумують собі нових проблем,
    Нехай вже швидше обирають гуртом:
    Відомим курсом йти за кораблем
    Або змішатись із родючим ґрунтом?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7042

    25 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Я в бога не вірю...
    Я в бога не вірю! Як він допустив?
    Чому до нас зло завітало?
    Навіщо х@йло із кайданів спустив?
    Невже, щоб Вкраїну забрало?

    Я в бога не вірю! Забрав він мій дім,
    Я мусив із нього тікати,
    Щоб бігать в підвали за ніч разів сім,
    Годину чи дві лише спати.

    Я в бога не вірю! Молитву не чув,
    Коли я до нього звертався,
    Мов двері до себе замкнув на засув,
    У хмарах десь там заховався.

    Я в бога не вірю! Він нас роз'єднав,
    І все, що навкруг, ніби Троя.
    Єдине, що добре він в руки нам дав,
    Єдиність. А ще гарну зброю.

    Я в бога не вірю! У мене забрав,
    Домівку. І друзів. І "Мрію".
    До себе на небо тільки не взяв
    Кохання. І Віру. Й Надію...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7043

    25 бер. 2022
    Наталія Писаренко
    Один лиш крок, одна лиш мить
    Один лиш крок між вчора і сьогодні,
    Одна лиш мить із намистин буття.
    Вона змінила наш світогляд,
    Ми стали сильними ціною власного життя.

    Одна лиш бомба і одна ракета.
    Цього достатньо, щоб прокинутись від сну.
    Підкрались варвари із чужоземної планети,
    Вони поцупили наш спокій і весну.

    Хтось розгубився, а хтось тримає оборону.
    На всіх фронтах триває бій.
    Хтось встоїть, а хтось не вернеться додому,
    Але незламна воля сповнена надій!

    Один лиш крок до єдності та честі,
    Одна лиш мить єднає душі світу і серця.
    Гетьманський дух протистоїть нашестю,
    Жовто-блакитна кров пульсує ріками життя!

    Одна лиш бомба і одна ракета
    Розбили тисячі бетонних стін.
    Тепер між нами вже немає паралелей,
    Незламна нація відродиться з руїн!

    Хтось у дорозі, хтось у безпеці,
    А хтось веде двобій проти імперій зла.
    На всіх фронтах герої – захисники свободи.
    Ми всі Енеї, козаки, славетні воїни добра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7044

    25 бер. 2022
    Валентина
    Якби я знала
    Якби я знала, що сьогодні
    Тебе не зможу обійняти,
    Якби я знала, що сьогодні
    Не зможу тихо, мирно спати..

    Я б кожну хвильку тебе обіймала
    Я б говорила, як тебе люблю.
    Не знаю я, як ті слова казати,
    І лиш про те я Господа молю:

    Щоб кожен українець мав де спати,
    Щоб кожний з нас мав віру у душі.
    І Україна замість того, щоб палати
    Співала пісню колискову у тиші.

    Я молю Бога за ЗСУ, за Україну
    Я молю бога, щоб був мир на всій землі!
    За нас, за перемогу справедливу!
    В повітрі, на землі, та у воді
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7045

    25 бер. 2022
    Людмила
    Дякуючи Богу, що живі
    До останнього я вірити не можу
    Раптом завтра не настане… як болить
    Що в країні собі місця не знаходжу
    Що домівки тут лишаються за мить

    Не зустрінуть тебе більше рідні стіни
    Не почує хтось дзвінкий, дитячий сміх
    Замість школи, десь тепер руїни
    Байдуже, мабуть, хто переміг

    Більше не зустрінеш свого друга
    Бо в бою за Неньку він поліг
    Ця війна - страшна для нас недуга
    Подолать не кожен її зміг

    Сонце буде вже не всім світити
    Спочиває хтось навік у тьмі
    Але треба далі якось жити
    Дякуючи Богу, що живі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7046

    25 бер. 2022
    Ніла Ревчук
    Без назви
    гермозатвор опущений. "немає входу".
    спальник, рюкзак, гітара, "коврик позичу".
    кожен узяв важливе: документи і воду,
    кожен лишив удома душевне й вічне.

    мій анімешний постер зоставсь на шафі,
    пилом припали Вонг, і Ремарк, й навіть хокку.
    речі, кажуть, бездушні, однак, від краху
    нас відділяє дім, власна чашка і "вісім років".

    коркова дошка: міст і людей світлини,
    широке, зручне підвіконня, так, замість столу.
    мав бути вечір: арт-хаус, пін й маслини,
    сталася ніч: ракетами лютими й голими.

    велосипеди і ролики: безліч спогадів.
    три рюкзаки, кросівки — не надто білі.
    не за стінами плачуть люди — за тою змогою
    випити вранці кави і бути вільними.

    вікна: ще є, заклеєні скотчем, нтемно.
    станція "Арсенальна", підлога й постріли.
    досить стидатися: разом легше бути завзятими,
    битись за дім й означає — бути дорослими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7047

    25 бер. 2022
    Кіреаліст
    ДОЛЯ
    Тінь хиткої домівки в час спеки пожеж,
    тиша в проміжках з грому до грома...
    По чорній від крові землі чи дійдеш,
    доля світла, до світла удома?
    Полум’яні серця фаталістів дощів
    кислота крізь часи не вгасила,
    бо в людей, з малку знавших зло, зраду й гнів,
    біль та віра в майбутнє – то сила.
    То ядро для душі, без страждань – ми не ми,
    і не має без горя кохання.
    Недосяжністю мрій і красою роси
    жити вроджені люди-зітхання.
    Смуток – втіх джерело і натхнення для нас,
    вміст культури та менталітету,
    наш з сусідським знущанням завжди плинув час,
    джерелом ставши імунітету.
    Спокій в грудях завжди – риса бісів й мерців,
    українське ж життя – дикі квіти.
    Доля – доля. А пил із кривих терезів – вже огріхи сліпої Феміди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7048

    26 бер. 2022
    Олена Іванченко
    Ми не тікаєм
    Ми не тікаєм з нашої країни
    І не тому, що нікуди тікати,
    Ми є - сини і доньки України
    Не віддамо землі своєї й хати!

    Ми не тікаєм, хоч кругом палає
    Земля, яку нам треба засівати!
    І хай почує ворог наш і знає -
    Ми не здамо землі своєї й хати!

    Ми не здамо ні моря, ні долини
    Ми будемо вас нищити і бити!!!
    Ми не тікаєм з нашої країни,
    Нам нашу неньку треба боронити!

    25.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7054

    26 бер. 2022
    Вікторія Заброда
    Ловись мені, рибка...
    Аїд над водою хитає ногою,
    бурмоче то врші, то просто цитати.
    — Ловись мені, рибко, велика й ще більша,
    бо маєм тепер стільки душ годувати!

    Бувалого дядька, його здивувала
    навала небачена переселенців.
    Того розстріляли, того підірвали,
    той — чорний від диму, та — в білій сукенці...

    Позиркують душі на бога-рибалку:
    не сісти у човен — так броду спитатись.
    Усі до Аїда, просити притулку.
    Нове громадянство, оновлений статус...

    Сутужно тепер і старому Харону —
    все важче вдається човнярська робота.
    Єдина надія на тероборону,
    нескорене військо та Марса-сволоту.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7055

    26 бер. 2022
    Юрій Качан
    Українським жінкам
    У той час коли небо обстріляне.
    Мов, як сито воно продірявлене.
    І по вітру злостиво розвіяне,
    Бо думками сумними розчавлене.

    У той час, як надії немає вже,
    І вже руки за спини ховаємо,
    Та на рани, на кров свою байдуже,
    Лиш тоді про жінок ми згадаємо.

    Ми згадаєм поцілунки на Світязі,
    І той човник, що плив попід зорями
    Ви лебідки, ми мов тії витязі
    І коханням оцим ми є хворими.

    Ми згадаємо мам, що турботою,
    Оповили нас міцно ще змалечку.
    Що старіли завчасно роботою,
    Що будили ласкаво нас зранечку.

    І не знайдеш таких у московії,
    І в європі такі не родилися,
    Ви чарівні, немов цвіт магнолії.
    Вам найкращими бути судилося.

    І з коханням, що лине країною.
    Що зусиллям жінок воно вложене.
    Ми із піснею мам солов'їною.
    Ворогів Усіх Переможімо!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7056

    26 бер. 2022
    Барбариска
    Квітучій
    Моя вільна, незалежна,
    Така простора і безмежна
    Твої вуста мене плекали,
    В твоїх піснях я засинала.
    Міцна й тендітна одночасно,
    Така ж у мене ти прекрасна!
    За тебе серденько болить,
    З тобою кожну свою мить.
    Тримайся, рідна, поруч діти -
    Землі твоєї славні квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7057

    26 бер. 2022 р.
    Барбариска
    Квітучій
    Моя рідна Україна …
    Така одна, така єдина
    Твої лани, степи і гори,
    Твоє безмежне синє море
    Неповторні, незрівнянні
    Кров’ю і потом були дані
    Твоя земля - моя перина,
    Бо я і є твоя дитина
    Люблю тебе безмежно, рідна
    Молю аби ти тільки квітла
    Я вірю, що колись юрбою
    Ми станем тут під осокою
    І заспіваєм пісню щиру
    Про Батьківщину нашу милу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7058

    26 бер. 2022
    Білоус Юлія
    Разом ми неперемржні!
    Є різні поряд люди,
    Що кажуть терпи і чекай
    Що скоро войни не буде
    І буде вільний твій край.
    А я точно знаю і вірю
    Що сила в нас самих
    Хто не покинув мрію
    І найдорожчих своїх.
    Є люди які бояться
    Я теж за рідних боюсь
    Тільки не стану вагатись
    І ще за них поборюсь!
    І пам'ятай же кожен
    Свій рід і свій рідний край
    Разом ми не переможні
    Про це ти не забувай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7061

    26 бер. 2022 р.
    Степан Ткачук
    Бриз
    коли навколо кружляє мак
    босі спираємось в землю (теплу)
    скривавлені квіти, розхристані ми
    живі - в очікуванні весни
    стукіт сердець ніби в темпі етно

    що візьме, що несе вітер змін
    навіяний сотнями голосів?

    плекаємо в близьких і собі
    грона спілого гніву/любові
    щоби зростати вільними
    п'янкими незламними квітами
    та не пити вина за волю

    чуєш ноти бутонів, грози
    затоплені плином хвилин?

    хтось перецвітає при штилі
    у когось в очах суховій
    розкладається на пелюстки
    та кожна душа - колючки
    в люті-надії палкій

    хай зима затримає подих
    доки ми - видихаємо бриз

    цілуючи, цінуючи цю свободу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7062

    26 бер. 2022
    Давид Бродский
    Свобода
    Назад дороги нет
    Свобода  -
    Единый путь не быть рабами зла
    Не быть рабами подлого урода
    Из подлого расейского кремля

    Рабы чужие топчут нашу землю
    Вгрызаются снарядом в каждый дом
    И гласу украинскому не внемлют -
    Народ не хочет быть рабом
    Не хочет быть и никогда не будет!
    И проклятыми будут триколорцы
    Их зверства Украина не забудет
    Хай «Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7063

    26 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Діточки
    Ви, наші хлопці-соколята,
    Дівчатка, сонечка ясні!
    Чому ж життя ваше не свята,
    А мусите служить війні?

    Ви - цвіт Вкраїни! Гордість краю,
    В якому квітли і росли.
    Вам доля випала такая,
    Нашу країну берегти.

    Й не берегти, а захищати,
    Від злого орка, що напав.
    В лютневий ранок, на світанку,
    Коли ще й півень не співав.

    Вони прийшли і топчуть землю,
    Що славиться на чорнозем.
    Частує ненька всіх по світу,
    І паляницею, й борщем.

    Вам сіять лан і сад садити,
    Діток родити, щоб росли,
    А не в полонах та могилах
    Губити вік свій золотий.

    Та ворог вирішив інакше.
    Забрав в вас молодість і план,
    Перетворивши на руїни
    Всі, що ще вчора будував.

    Вмить, посивіла бідна мати,
    А батько, волю всю «в кулак»,
    Зібрав, і обійнявши матір -
    «Не плач, повернеться козак!

    Народить донька ще онука,
    Що буде нам співать пісень.
    Ще запанує Україна,
    Настане переможний день!»

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7064

    26 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Роздуми
    Чом не ридаєш матінко російська,
    У молитвах не б'єш на пузі хрест?
    Тупа самице, ти лише - "гордішься",
    Що твій ординець в Україні щез!
    "Он защітіл страну от супостата!"
    А хто скажи, тварюко - супостат?
    В чужу країну пес прийшов вбивати
    Люд український, воїнів, малят!
    "Долг виполнял..."? Кому ж то він так винен,
    Що по дурному так життя віддав?
    За ницого цяря, що в Україну
    Його на вірну, люту смерть заслав?
    "Он честь отдал ..." Але ж хіба  почесно
    Проти беззбройних, мирних воювать?
    Чи то на Рашці краща із професій-
    Вбивати! Відбирати! Г'валтувать?
    Ні, не молись рашистськая "Мадонно"!
    Нема прощення матерям катів!
    Най висохнуть гнилі, ганебні лона
    У тих, хто зло трикляте породив!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7065

    26 бер. 2022
    Любов Кондратюк
    Не спалося, а ніч, як море...
    Українські діти, хлопчики й дівчатка,
    Випала вам доля у війну зростати,
    Мов тендітні квіти, що під сніг попали -
    Вмить дитинство ваше дорослІшим стало.
    Важко зрозуміти, чом немає тата,
    Чому так зненацька зруйнувалась хата,
    Чому плаче мама у куточку тихо,
    А бабуся каже про воєнне лихо.
    Лячно так буває, коли вибух чути,
    І в підвалі треба цілу ніч пробути,
    На смачну вечерю годі сподіватись,
    Добре, хоч сухарик можна ще дістати.
    А дитячі смерті? Що страшніш буває?
    Як того назвати, хто дітей вбиває?
    Людство ще не знало злочину такого,
    Пробачать не можна болю вселюдського.
    Боженько всесильний,
    захисти Вкраїну
    І дітей невинних вбережи від згину!
    Хай щаслива доля усміхнеться людям
    І в житті дитячім більше війн не буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7068

    26 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Вона тримала на руках дитя,
    Бідкалася за тяжку його долю,
    А та дитина, загартована в боях,
    Першоосновою вважала волю.
    Їй довелося потерпати від ракет,
    Горіти заживо, близьких втрачати,
    Відчути, що війна - суцільний жах,
    Як птиця - фенікс згодом воскресати.
    Вже тридцять перший день гатить війна,
    Ні граму відчаю, приховані тривоги
    За кращу долю, за життя -
    Молитвено звертаюся до Богу.
    Я маю впевненість - прийде щасливий час:
    Моя країно щиро посміхнеться -
    Змужніла, вільна і тендітна водночас,
    Ніколи мови і народу не зречеться.
    Розкине Богородиця Покров
    Над синім небом нашої держави,
    Не підемо ніколи на поклон -
    І не забудем завойованої слави.
    І заспівають радісно пташки,
    Проллється пісня, зацвіте калина,
    І буде віра вічна у добро -
    Була і є шляхетна УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7069

    26 бер. 2022
    Марущак  Анатолій
    ПЛЮС
    Плюс - так, зрозумів, все добре.
                                                                      Два плюси – все прекрасно
                                                                       ( сленг військових)

    День став довшим. Я поставлю плюс…
    Снайпер у довіру долі втерся
    І мене узяв на перехрестя,
    Вдихом уповільнюючи пульс.

    Чорногуз до хати повернувсь.
    Снайпер відстань врахував до цілі.
    Поки він працює із прицілом,
    Чорногузу також ставлю плюс.

    Я у завтра більше не дивлюсь,
    Відтепер вдивляюся в майбутнє.
    І сміється пес на зуби кутні,
    Я усмішці цій поставлю плюс.

    У весни я досі жити вчусь…
    В снайпера був зовсім інший вчитель,
    Дві поправки він зробив на вітер.
    Я поставлю тільки вітру плюс.

    Цілий рік минув поміж спокус,
    Та нової цілі не з’явилось…
    Снайпер креслить непотрібний мінус
    Поміж дат, щоб поховати плюс.

    Може, щось і не довів комусь.
    Та немає місця вже для туги:
    Став сьогодні батьком я удруге
    І тому я вдруге ставлю плюс.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7070

    26 бер. 2022
    Валерій Коростов
    9 травня
    Р/командування вимагає приурочити окупацію України до Дня перемоги

    Якщо пам’ятаєте ще, то було
    колись таке свято, врочисте і спільне.
    Та в лютому зблещилося, загуло –
    у п’ять годин ранку. Так вдарило сильно

    по наших життях, наче той землетрус,
    таке почалося лихе та зловісне!..
    Колишня історія, мов боягуз,
    в розломи втекла. Швидше згасне і трісне

    світило, аніж хто згадає всерйоз
    у нас в Україні той День перемоги.
    Бо інший чекає, спаси нас Христос!
    Загарбані звільнять міста із облоги.

    Зведуть, відбудують, повернуть людей,
    яких у кацапський відстійник загнали.
    Війна Вітчизняна – вона нині йде.
    У нас, тут... А ви і святині покрали

    у того, хто вірив. На фронті мій дід
    загинув. Хай в іншому світі зрадіє,
    коли вас безслав’я покриє, мов лід,
    9 травня, і мегабандит,
    що марить тріумфом в цей день, заніміє.

    25.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7071

    26 бер. 2022
    Давид Бродский
    Детский стих
    Смотрит мамочка в окно
    За окном совсем темно
    Мама плачет. Мама знает
    Папа нас оберегает
    Защищает всю страну
    Он уехал на войну
    Скоро он там победит
    Так мне мама говорит
    И вернется к нам домой
    Наш любимый дорогой
    Я не буду долго спать
    Буду папу утром ждать
    Завтра он придет домой
    Живой, живой, живой!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7072

    26 бер. 2022
    Орест Стафійчук
    Я хочу любити!
    Я хочу любити, мамо!
    І жити хочу між вас,
    Щодня дивитись світанок
    І людей без жодних прикрас.

    Я хочу любити, тату!
    Кохатись у хвилях морських,
    Тому взяв у руки гранату,
    Щоб захищати Нас, молодих!

    Я повернусь, обіцяю!
    Шлях бо свій вже знайшов!
    Ще вип’єм разом того чаю,
    Який зветься одвічно Любов!

    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7073

    26 бер. 2022
    Віта Маловічко
    Без назви
    Ранок лютневий, воєнна пора
    Мати синочка за двір провела,
    Сльози втирала, під призьбою сіла,
    Тихо заплакала, в горі зомліла.
    - Сину, синочку, єдина надія,
    Хто тебе ввечері в полі зігріє?
    Хто нагодує, напоє хлопчину,
    Що захищає вільну Вкраїну.
    Ніченька темна спустилась над містом.
    Син захищає від ворога злісно.
    Хлопець на варті стоїть, вже чатує,
    Ворога він ось отут замордує....
    ... Місяць минув як пішов на війну,
    Мати лишилась і їжі, і сну.
    Мама на призьбі дитя виглядає,
    Лиш у молитві долоні складає.
    - Боженько, сина мого вбережи,
    Дай йому сил повернутись з війни!
    Хай буде сонце у поміч йому,
    Вітер і дощ не завадять в бою...
    Так мати Господа-Бога молила,
    І на ослоні тому посивіла...
    Веснонька квіте, в країні розмай,
    Все переповнені квітами вкрай.
    Мати чекає і вісточку жде.
    Глянула - син її впевнено йде.
    - Господи - Боже, спаси і помилуй,
    Дякую, що повернув мені сина.
    Плакала довго на грудях вона,
    Та проклинала те слово ''війна''.
    Хай кожна мати діждеться дитину,
    Хай у обіймах її відпочине!
    Сонце й весна, і народиться день -
    І заспіваєм переможних пісень!

    25.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7074

    26 бер. 2022
    Оля Смолінська
    Ми - різні
    Вибач, ми - різні, у тебе у вухах попса,
    Ти слухаєш Баскова і дивишся на Канделакі.
    Я ж слухаю Калуш, сиджу біля свого вікна
    І молюсь щоб зупинились нікчемні атаки.

    Ми не брати і не сестри, давно зрозуміло.
    І ми точно не "менший ваш братський народ".
    Ви руйнуєте дім, увірвались у нашу країну,
    Кричите в унісон, що насправді "все наоборот".

    Ви не можете вийти на мітинг, бо вас покарають,
    Закрили McDonald's, накрився політ у Париж.
    Бідолашні.. а у нас у підвалах вмирають,
    І діти благають, щоби пострілу звук вже затих.

    Поки ви мовчите, набравши до рота води,
    В нас жінки не бояться кричати в обличчя солдату.
    Поки всі ваші крики то просто: "ми против войны",
    У нас люди без зброї йдуть танк зупиняти.

    Поки в вас "без потерь" і поки ви "против нацистов",
    У нас ваші діти вкривають вже цілі поля.
    Телевізор сказав: "нас спасают от ряда фашистов",
    Тільки от всі фашисти засіли у стінах Кремля.

    Не потрібно нам жалю, не здалася нам ваша "поддержка",
    Досить бути тупими ляльками, що Путін знайшов.
    Мов налякані миші, та зберіться народом нарешті!
    А до того, йдіть туди, куди "русский корабль" пішов..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7075

    26 бер. 2022
    Назар Пахолюк
    Без назви
    Ти у мене незламна,
    Сильна та терпляча.
    Ти у мене така рідна,
    Ніжна та одна.
    Моя Україно!

    Ти мій подих, моє серцебиття,
    Моя зброя та мій бронежилет.
    Ти — моя Україна!

    І нехай зараз тебе катують москалі,
    Але я знаю, що Ти і Ми не здамося!

    Бо ти у мене вільна, суверенна,
    Незалежна, кохана країна.
    Ти моє сонце і вода,
    Моя ранкова кава, мій всесвіт.
    Ти — моя Україна!

    І нехай ти зараз ховаєш
    У землю наших братів,
    Але вони віддали життя
    За нашу свободу,
    За рідних, за спокій,
    За тебе, моя Україно!

    Ти зазнала багато біди,
    Тебе рвуть на шматки
    Брудні москалі і білоруси,
    Які не знають твоєї біди…

    Але ти у мене незламна,
    Сильна та терпляча,
    Через біль і вибухи ракет
    Ми положимо душу та тіло
    За твою і нашу свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7076

    26 бер. 2022
    Анастасія
    Херсон-це Україна
    ХЕРСОН-ЦЕ УКРАЇНА

    Напруга у місті зростає!
    Тривога все більш б'є по нервах.
    Війна все частіше лунає...
    Душа вже давно напівмертва.

    Чужинці в домівки заходять,
    Лякаючи всіх автоматом...
    Багато херсонців в полоні-'
    Війною пішов "брат" на брата.

    Свої тут порядки ладнають,
    Але наше місто не здасться!
    Наш гімн знов на Площі співають
    За злочини їм всім воздасться!

    Херсон - наш герой України
    Тримайтеся, рідні містяни!
    Надіємось! Молимось! Вірим!
    Що ми переможемо разом!

    Дай, Боже, всім нам не боятись,
    Що ворог тут господарює!
    Єднаймося милі! Єднатись...
    Господь нас із вами почує...

    І хоч бетеери йдуть містом,
    І постріл лякає вас раптом
    Луна українська пісня...
    І Всюди вкраїнський прапор !

    25.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7077

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    А нам би просто жити
    А нам би просто жити,
    Як раніше!
    Всім сердньком любити
    Найрідніших.

    А нам би просто в поле--
    Там, де квіти...
    І щоб пішли до школи
    Знову діти!

    А нам би зустрічати
    Тихі ранки.
    Весною любуватись
    На світанку.

    Тепер же, як раніше,
    Неможливо!
    Війна прийшла нас знищить...
    Це жахливо!

    А в полі там солдати
    Край боронять?
    Пішов як брат на брата
    Так війною?

    І нас ніби "спасають"
    Від нацистів.
    За що в дітей стріляють?
    Ці рашисти!

    Нацистів не буває
    В Україні!
    А хто в дітей стріляє,--
    Тут загине!

    За що нас всіх бомбити?
    Це "Спасенье"?
    А нам би просто жити...
    Це "Ученья"?

    Невже, солдат Росії,
    Дітей не маєш?!
    Пожнеш те, що посієш
    Ти нас лякаєш!?

    Приїдеш ти додому...
    Якщо приїдеш!
    Крізь розпач, лють і втому
    До діток підеш!

    І будеш їм брехати ,
    Про це "Спасіння"
    Що мусив ти вбивати
    І ті повірять.

    О так брехня згубила
    Багато люду!
    Вєлікая Росія,
    Нас Бог розсудить!

    Ви виросли без волі
    Лише рабами...
    А нам би бігти полем
    Із дітлахами

    Та от прийшла Росія
    Нас "спасати"...
    Що ми тут люди вільні
    Їм всім начхати!

    Що в нас свобода слова
    І сила волі...
    Вони прийшли з війною,
    Завдав нам болю!

    Але ми будем жити!
    Ждем перемоги!
    Наш сильний дух не вбити
    І віру в Бога!

    25.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7078

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Бо вільні ми і ми бороним волю!
    Як пацюки розбiглись найбагатші.
    Як пацюки розбіглись найхитріші.
    З облич війна зірвала вже всім маски
    Лишилися найкращі й найсильніші!

    Лишились ті, із кого глузували
    Та говорили "Що оті направлять"
    І силу й розум світу показали
    І свій народ НІКОЛИ не зоставлять!

    Як пацюки біжать бува сусіди
    І родич стане ворогом заклятим
    Вони не вірять! ГОСПОДИ, НЕ ВІРЯТЬ
    Що брат із братом стали воювати!

    І друзі із Росії вже НЕ ДРУЗІ!
    Якщо говорять, що то нас "СПАСАЮТЬ"
    Схилилася калина в пустім лузі
    Знов бомби на міста наші скидають.

    Лишилися тепер лиш українці
    Вони боронять неньку Україну
    Із ворогом віч на віч! Наодинці!
    І українська пісня в небо лине!

    І родичів нема тепер з Росії
    Якщо вони не вірять в моє слово
    У мене Орки ходять по подвір'ї
    Я боронить дітей своїх готова!

    Як пацюки розбіглись найхитріші!
    Всі ті, що ніби так любили неньку
    Ми українці вільні! Ми сильніші!
    І пісня українська йде з серденька.

    В мені кипить образа, лють та злоба
    Коли говорять, ми своїх стріляєм!
    Побійтеся Бога ! Хоч побійтесь Бога
    А бумеранг він також долітає

    Клянути наших ЗСУ я не дозволю
    Продажним шкурам, що брехати  стали!
    Бо вільні ми! І ми боронем волю!
    А ви нікчемне дурнувате стадо!

    Я досить чемна дівчина, повірте!
    Але вже бісить ця брехня навколо! Коли вмирають українські діти!
    Коли бомблять садки, лікарні, школи!

    Я не політик, то мені не треба!
    Я знаю як жили ми до "Спасєнья"!
    Над нами буде скоро мирне небо!
    Запам'ятає світ  "Освобождєньє"!

    І хто і де у "зрадниках" вже ходить
    Вам вашу підлість вже не відмолити!
    Хто ворога на нас тепер наводить
    Щоб міг він краще знов міста бомбити

    Не тільки суд вас засудити може!
    Війна --без масок ходять всюди люди!
    Дай нашим ЗСУ свою підтримку,Боже!
    І українцям єдності повсюду!

    25.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7079

    26 бер. 2022
    Ірина Деркач
    Україна
    До долу впаду на коліна
    Схиливши голову свою
    За доньку втрачену та сина,
    Загинувших в бою.
    За волю їх, що не скорилась,
    За серце добре й молоде,
    За дух не зламний, тіла силу
    Сльозою біль мій упаде.
    Крізь сльози, Богу помолюся,
    Щоб пухом їм була земля.
    З колін я тихо підіймуся
    Тепер, незламна буду я!
    Не знатиму в бою пощади,
    Не матиму до ворога жалю!
    Змішаю з порохом заради
    Всього того, що так люблю.
    За поле, ріки і за гори,
    За небо світло-голубе,
    За доньку ще живу й за сина
    Змету з лиця землі тебе!
    Щоб знав! Не варто йти в країну,
    В якій тебе зовсім не ждуть.
    Де не зламаєш ти людину,
    Вказавши їй свій власний путь.
    Де є за цінність всім свобода,
    Де до землі щира любов,
    Де єдність є всього народу,
    Де в серці, волі сильний зов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7080

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    ЛЕТЯТЬ ЯНГОЛЯТКА ДО НЕБА
    Летять янголятка до неба
    В обійми до Бога летять
    І що в голові мати треба,
    Накази такі віддавать?

    Летять... але їм би зостатись
    Здригнулась від болю Земля
    Як можна в дитинство стріляти???
    Згадаємо їх імена...

    Летять янголятка до неба
    І потім приходять у сни...
    "Не плач, моя мамо, не треба!"
    Нашіптують тихо вони

    Війна забрала їх нещадно...
    Біль серце знов рве на шмаття!
    А ми не пробачим тим падлам
    Розстріляного життя...

    А ми не пробачим НІКОЛИ
    109 дитячих життів
    А їм би ходити до школи
    А їм би співати пісні

    Летять янголятка до неба ...
    І дивляться звідти на нас
    "Не плач, мама й тато, не треба "
    Ніхто не забуде наш час...

    Країна в жалобі схилилась...
    Завжди пам'ятатимо ми...
    109 життів зупинилось
    В жахливій нещадній війні

    18.03.22

    #Світлапам'ять#23деньвійни#
    #Господизупиницелихо#
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7083

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Як змінилося наше життя
    Як змінилося наше життя?
    Нам так страшно тепер від тиші!
    А назад вже нема вороття.
    За війну щось буває гірше?
    Повертайся прошу Живим,
    Захисник що вже став героєм!
    України хоробрий син,
    Ми в молитві разом з тобою!
    Як змінилося це життя!
    Ворог наш колись був нам братом
    Про "навчання" то все брехня -
    Він за гроші нас став вбивати.
    Як змінилося сприйняття:
    Хто є Хто - ось вже маски зняті!
    "Русский мир" та пішов ти На...
    Наш народ вам не подолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7084

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Не хочеться віршів
    Не хочеться віршів
    Не пишеться зовсім
    Так лячно від тиші
    Чи буде в нас осінь?

    Не хочеться віршів
    А просто молитись...
    Війна - найстрашніше
    Як це зупинити?

    Я хочу знов в "Січень"!
    Там мирні світанки
    І плакати нічим
    По місту йдуть танки

    Як Бога просити?
    Як Бога благати?
    За що нашим дітям
    Зруйновані хати?

    Ми всі тут гурточком
    Малеча й дорослі
    Сховались в куточок
    І Господа Просим...

    Ще тиждень тому
    До школи йшли дітки...
    Не знали чому
    Повсюди є мітки...

    Не знали що скоро
    Місточок зруйнують
    До нас прийшов ворог
    Він з нами "воює"?!

    Не хочеться тиші
    Від неї так страшно
    Не пишуться вірші
    Ми загнані пташки...
    І дітки притихли...
    Їх сміх не лунає
    Не правильно! Дико!
    Собаки знов лають...

    То ходять чужинці
    Нам грюкають в вікна
    Нам треба молитись
    Щоб це пережити...

    01.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7085

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Тихенько діточки соплять
    Тихенько діточки соплять
    А в нас їх троє...
    А поряд десь всю ніч бомблять
    На полі бою...

    А ми на варті їх же сну
    Щоб не злякати...
    Щоб знов зустріти всім весну
    Щоб не боятись

    Війна. Політика. Брехня.
    Немає віри
    Така навколо метушня
    Втрачаєм сили...

    Але на варті сну завжди
    В молитві тихо
    Господь біду цю відведи
    Розвій це лихо!

    Сьогодні на колінах ми
    Лиш миру Просим...
    І той щасливої весни...
    І болю ДОСИТЬ...

    04.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7086

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    16 днів триває вже війна
    16 днів триває вже війна
    И боль, и страх в потресканом флаконе
    "Великая Россия" ти слiпа?
    Когда бомбят детсады и роддомы!

    16 днів ми молим небеса,
    Чтоб этот ад закончился скорее...
    Зруйновані ущент наші міста,
    А вы тварюки скажете "Не верю"!

    16 днів транслюють вам брехню
    А вы свои мозги где растеряли?
    В маразматичну путінську фигню
    Поверили б если по вам стреляли???

    16 днiв завмерло вже життя:
    Закрыты школы, садики, больницы...
    Не знати вам прощення, каяття
    Когда стреляют нас - вам сладко спится!

    16 днів ЄДНАЄ нас біда!
    "Спасенье" ваше нахрен нам не нужно!
    16 днів жахлива ця війна ...
    Конец родству...и точка братской дружбы!

    16 днів... безсонних ще ночей
    И митингующих опять я слышу  крики :
    До дому! Геть! Ви йдIть з наших земель!
    И верьте в то, что скажет ваш "Великий"

    16 днiв триває ця війна!
    "Ученья", да? Их говорят солдаты...
    Нехай за кораблем прямують На...!
    Им в жизни не "отмыть кровавых пятен"

    16 днів в підвалах і кутках
    От взрывов прячутся и женщины и дети
    З вогню дiтей виносять на руках,
    А вы не верьте! Сволочи, не верьте!

    16 днів триває ця війна!
    Нас здесь бомбят дождавшись подло ночи
    Ми Молимось! ЄДНАЄ НАС біда
    И верим мы в победу очень-очень

    16 днiв вже суму і біди
    Спасите нас от вашего "Спасенья" !
    Весь "Русский мир" - 16 днів ганьби
    За Ваши зверство нету вам прощенья!

    11.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7087

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Чом сьогодні моя Україна
    Чом сьогодні моя Україна
    Зажурилася?
    Плакать серце, що міста в руїнах
    Вже втомилося...

    Чом скажіть ви вбивці-орки кляті
    Сюди пхалися?
    "Русский мир"! І з бомбою "спасатєль"
    Помиляється!

    Чом сьогодні моя Україна
    Зажурилася?
    Чом в підвалах у ночі дитина
    Народилася?

    Знаю ненько...мила Україно
    Все кінчається
    І за кожну втрачену людину
    Гріх карається

    Не відмити руки вам від крові
    Вам "спасателям"
    Ви прийшли до нас "брати"з війною
    Орки клятиє!

    Знаю, ненька-Україна
    Їм не скориться!
    Нам стріляють зараз брати в спину!
    Що то коїться?

    Ми з тобою, наша рідна ненько
    Разом Молимось
    Щоби потім Сонечко Ясненьке
    Рани згоїло

    Ми з тобою, наша рідна мати
    Захищаємось
    Дяка всім твоїм синам-солдатам
    Ми пишаємось!

    За свободу голіруч ми "Рашу"
    Переможемо!
    За наш Мир і за країну нашу
    Все ми зможемо!

    Чом сьогодні плаче Україна?
    Серце крається!
    Ні! Не стане ненько на коліна!
    Не зламається!

    12.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7088

    26 бер. 2022
    Кифоренко Христина
    Без назви
    Сейчас далеко... но душею с тобой!
    Всем сердцем с тобой... Украина!
    И этот мы выстоим вражеский бой...
    и Ты возрадишся с руины!

    Я вместе с тобой ощущаю и плачь,
    Страданья и крики от боли,
    Я в бой провожаю с тобою солдат...
    Я вместе с тобой жажду ВОЛИ!

    Соленые слезы и привкус крови
    Запах метала и страха.....
    И шепот ребенку слов о любви ...
    Сирена..... Подвал.... Волноваха....

    Как много скалеченых жизней и судеб,
    Как много страданий за несколько дней!
    На нашей земле нас никто не осудит!
    Мы с каждым дыханьем сильней и сильней!

    Золотые поля и небесная высь!
    Смех ребенка, победные песни!
    И радость и боль воедино сплелись!
    Живи и цвети в славе и чести!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7090

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Я не знаю...
    Я не Знаю, що буде далі(((
    Я не знаю Як будем жити!
    Це не ми цю війну почали!
    Але зможем її спинити!

    Я не знаю що буде Завтра(((
    Я не знаю Чи будем жити!
    Як це Так! Брат пішов на брата?
    Коли просто могли дружити!

    Я не знаю Чи буде Літо(((
    Українці--незламні люди!!!
    Чи розкаже моїм хтось дітям...
    Мітинг правди хіба забудуть!

    Я не знаю чи буде школа?
    Як дивитися в очі дітям?
    Не пробачимо ми Ніколи
    Те, що стали ви нас бомбити!

    Я не знаю що буде далі...
    Але йдемо до перемоги...
    Нас чекають обійми...вокзали...
    Кожен молить про захист Бога!

    Я не знаю...нічого не знаю...
    Україна, тримайся, прошу...
    Місяць опору! Ти незламна!
    Скоро літо...вже скоро осінь...

    Я не знаю що буде Завтра (((
    Бо втрачаємо часом віру...
    Не забути жахливих втрат нам
    Що завдали ці нелюди-звірі!

    Я не знаю,можливо, згодом
    Хтось покаже ці вірші дітям
    Ну а поки...молю лиш Бога
    Коли бомби летять - вціліти!

    Я не знаю...і ти не знаєш!
    Чи ми ранок зустріти зможем...
    Українці в сльозах...благають
    "Збережи наших діток, Боже"

    Я не знаю... Я пишу вірші.
    Чи таких напишу багато?
    Від війни чи бува щось гірше?
    Українців не можна здолати!

    Я лиш знаю... ціною страшною
    Ми свободу свою повернемо...
    Українці виборюють волю...
    Вільну землю та Мирне небо!

    24.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7091

    26 бер. 2022
    Анастасія Боровик
    Пробач
    Пробач, що ми не встигли долюбити
    Пробач, за всі несказані слова
    Як далі бути? Треба якось жити?
    Коли тривожить душу знов війна...

    Пробач, я хочу знов в твої світанки
    Мені без тебе тяжко. Обійми...
    По місту танки...Так багато танків
    Зустрінемось чи ми після війни?

    Пробач, що я боюся не зустрітись!
    Що і за тебе серденько болить!
    Молитись Богу...вдень і в ніч молитись!
    І як в останнє щиро так любить.
    Пробач,що ми не встигли долюбити
    Чи буде нова зустріч - знає Бог!
    Нам треба жити, якось треба жити!
    Лиш Ти і Я - любов одна на двох...

    Пробач, що кожну ніч с тобой прощаюсь
    І голос твій почути хочу Я
    Коли земля в страшнім вогні палає
    Мене рятує лиш Любов твоя!

    Пробач мені, що я молюсь за тебе
    Пробач, що стала зовсім мовчазна
    Коли вогнем спалахує знов небо
    То в скронях лиш пульсує біль одна
    Пробач, що я від тебе так далеко
    Торкнутись хочу ніжних рук твоїх
    А скоро повертаються лелеки
    А я не встигла...Також ти не встиг

    Пробач, що просто хочу помовчати
    В твоїх обіймах серце підлатать
    І Після ...знов життя нове почати,
    Яке війна хотіла в нас забрать

    Чи буде так. Чи то мої лиш мрії?
    Війною знову дзенькає вікно
    Все буде добре - маю я надію
    Чи будем жити - знати не дано!

    Лиш пам'ятай як я тебе кохала
    Всі поцілунки,дотики, вірші...
    Нам на кохання часу бракувало
    Нам часу бракувало до війни...

    Пробач, що я хвилююся за тебе
    Бо ми не знаєм, що чекає Нас!
    Хай Бог нам подарує мирне небо
    І кожному пожити дасть ще час

    Щоб мама дочекалась свого сина
    Щоб батько повернувся до дітей
    Щоб чоловік вернувся до  дружини
    І без війни почався новий день.

    17.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7092

    26 бер. 2022
    Ольга Харишина
    Українцям
    Вільні, сильні, незалежні,
    Добрі, люблячі, сердечні;
    Вперті, горді, небайдужі,
    Турботливі дуже-дуже.
    Вірні, рідні та незламні
    Зі своїм корінням давнім;
    Щирі, всміхнені, веселі,
    Із безмежною душею!
    Народжені боронити,
    Вірити, молитись, жити!
    Мріяти, бути, кохати,
    Щоб традиції плекати.
    Українці - сини й доньки,
    Славетного роду,
    Міцні духом, як ніколи,
    За свою свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7093

    26 бер. 2022
    Юлія
    Ні - війні!
    Ми кажемо ні клятій війні,
    Бо ми українці мирний народ,
    Нехай наші діти, брати і батьки
    Навіки забудуть це слово-урод.
    Нехай наші степи, лани і поля
    Не будуть затоптані кірзою вояк -
    Земля наша щедра, пухка і м’яка
    Зостанеться нашою на віків віка!
    У снах наших будуть хай квіти цвісти,
    Ніколи не буде в них місця війні...
    Солдати хай будуть лише іграшкові,
    Які мама вручить синочку Мишкові
    Танки, гвинтівки – стріляють водою -
    Личка умиють малята росою.
    У небо злітають повітряні кульки,
    Навколо літають райдужні бульки...
    Такою ми бачимо всі Україну:
    Красиву, щасливу й до скону єдину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7095

    26 бер. 2022
    Елена-Мария Кушнерёва
    Пока Вы молчите..
    Ты до сих пор веришь в то , что тебе говорят ?
    Жизнь 6-летней девочки вчера оборвал снаряд
    Ты до сих пор веришь в то , что мирных не бьют ?
    В Киеве разбомбили полон детей приют!
    Ты до сих пор веришь, в то , что войны у нас нет ?
    Мы видим горящее небо, вместо того чтоб видеть рассвет
    Ты до сих пор веришь в то, о чем кричат русские сми ?
    У нас города разрушены , их под чистую снесли..
    Ты до сих пор веришь,в то что мы все врем?
    Мы сейчас ВЫЖИВАЕМ, а не спокойно живем
    Ты до сих пор веришь, в то что нас ЗАЩИЩАЮТ ?
    У нас ежесекундно, чью-то жизнь отнимают.
    Ты до сих пор веришь в то, что мы неонацисты ?
    Тебе об этом сказали, наверное, русские журналисты?
    Ты до сих пор веришь, что Украина враг?
    Мы год назад Росси на митингах желали благ.
    Ты до сих пор считаешь, что я тебе вру?
    Да я спокойно не спала за чёртову эту войну.
    Ты до сих пор считаешь, что наш солдат это зверь?
    Ваши солдаты отняли счастливую жизнь у 44 минионов людей
    Ты до сих пор считаешь, ваша совесть чиста ?
    Украинцы тут умирают, пока кто-то сводить счета
    Ты до сих пор веришь, что в метро людей нет ?
    Спроси стариков, что теперь без дома
    Они тебе скажут ответ
    Ты до сих веришь, что Украину хотят уберечь?
    Пока вы молчите, у нас летят головы с плеч
    Пока мы молчите, в наш дом летит русский снаряд
    Пока вы молчите , гибнут сотни ваших невинных ребят
    Пока вы молчите, у нас тысячи ваших военных машин
    В которых ваши же братья, чтоб дальше не ехать в поле сливают бензин
    Пока вы молчите, ваши ребята в танках сидят без еды,
    Умоляя украинских прохожих дать хоть глоток воды.
    Пока мы молчите - молчите.
    И верьте всему подряд.
    Только знайте, ваши же дети, этого вам не простят.

    01.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7096

    26 бер. 2022
    Юлія
    Нашим героям
    Герої наші, хто ви є?
    Чи ж душі ваші споглядають?
    Чому з життя пішли гадають.
    Зоставив вдома матерів,
    Що вже від горя зтетерів,
    Долоні тягнуть до небес
    Прохають, щоб їх син воскрес,
    Сльозами омивая хрест,
    Де їх дитина, батько, брат
    Та хто ж в їх смерті винуват?
    Лише молитва й віри сила
    Здолати зможуть ката й звіра,
    Що у людській подобі є
    І сіє розбрат по землє.
    Йому лишилося недовго -
    Ось-ось, завиє сірим вовком,
    Той кат, що душі загубив
    Життя народу вкоротив.
    Бог бачить все: і це свавілля
    І цю брехню, що вже не в силі
    Народ наш слухати й кивати
    Настав вже час ламати грати!
    Немає страху в душах люду,
    Бо вже ніколи не забудуть
    Героїв наших мужніх й смілих,
    Що дать надію нам посміли
    На краще й райдужне майбутнє,
    На сильну, вільну і могутню
    Країну мирну й незабутню.
    Із нами Бог, він бачить все
    І справедливість донесе.
    До того сильного народу
    Якім не буде переводу.
    Молімось за майбутнє наше!
    За кращу долю, за вчорашнє,
    За тих, хто голову поклав,
    За тих, хто ранений згасав,
    І тих, хто буде жити далі,
    Хай не отримають медалі…
    Герої нашої країни, що нам свободу здобули,
    Але всіх тих, хто там були
    Уже забути ми не в силах.
    В серцях закарбувалися обличчя,
    Які не згаснуть ще сторіччя.
    Отож, єднаймося, спільното
    Більш не поринем у болото
    Бо ми єдина Україна
    І Україна в нас єдина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7098

    26 бер. 2022
    Валерія
    Війна
    не вірила, бабусю, що настануть,
    мої часи, коли прийшла війна,
    не вірила, брати на нас повстануть,
    не знала, що боятимусь вікна.

    розповідала ти, що це найгірше в світі,
    лише б мені не трапити в полон,
    в полон війни, плести військовими сіті,
    казала, взагалі, це страшний сон.

    але бабусю, так страшні часи,
    не ті, коли ти згадуєш хвилини
    в Австралії горіли ті ліси,
    але це не торкалось України.

    сьогодні день, коли бабусю, мрія,
    не ворогами знищенний літак,
    це день, коли в серцях надія,
    що захистить на фронті наш хлопчак.

    сьогодні день, коли горять будівлі,
    але це дім, для когось, рідний дім,
    коли метро не транспорт, а ночівля,
    летять шалені постріли як грім.

    сьогодні день, коли ми Україна,
    ми об‘єдналися, бабусю, як ніколи,
    сьогодні ми усі одна родина,
    зібрались захистити наші школи.

    сьогодні день, коли весь світ побачить,
    маленьку нецікаву Україну,
    і знаєш, ти, бабусю, що це значить,
    повірять в силу неньки-Батьківщини.

    сьогодні день, коли ми всі щасливі,
    від того, що один братський народ,
    хоча б не були наші так зрадливі,
    бо ворог пропонує насолод.

    сьогодні день, коли ми знаємо хто ми,
    коли ми гордо дивимось на світ,
    все почалося з 22 зими,
    залишимось і тут, ось наш завіт.

    «я українець», мовимо ми гордо,
    бо сором має брати лише брата,
    «я русский», лиш побачив вашу морду,
    і знаєш, що чекає лиш розплата.

    обрали ви мовчати, вибір ваш,
    але запам‘ятайте наше слово,
    сьогодні не пробачить народ наш,
    за смерті діток, скажеш, випадково?

    ви нищили будинки і лікарні,
    розстрілювали жителів, за що?
    за те що то ганебний ваш диктатор,
    в країні нашій творить казна-що.

    вас покарають скоро за мовчання,
    за те що вам убити нас веліли,
    чекає многолітнє вас страждання,
    бо коли треба, нас не пожаліли.

    бабусю, віриш, наша перемога,
    за тебе, діда, і героїв їх,
    «російська, чуєш, гідна допомога»,
    відплатить за тиранію усіх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7099

    26 бер. 2022
    Валерія
    Не покоримось цареві
    не покоримось цареві,
    та ми будем вільні,
    за свободу відстоїмо,
    разом ми всесильні.

    ті, що досі покидають,
    рідну Батьківщину,
    кажуть, господа благають,
    врятувать країну.

    допоможе та молитва,
    якщо боягузи,
    замість взяти джавеліна,
    спакува рейтузи.

    чи не соромно тобі,
    заявляти сміло,
    один вихід був тоді,
    серденько щеміло.

    де ви були, наші люде,
    як ми воювали.
    з дорогої України,
    за кордон втікали.

    де ви були, як царі,
    повбивали діток,
    ви сиділи у теплі,
    добрих там сусідок.

    де ви були, коли наші,
    всі на танк цибали,
    тихо думали, як жити?
    а ми життя не знали.

    всі такі ви «патріоти»,
    на слова не скупі,
    нащо ж вам такі турботи,
    на вкраїні любій.

    ви рятуєте себе,
    попри всі благання,
    Україна не оцінить,
    жодного старання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7100

    26 бер. 2022
    Валерія Петрова
    Останній день
    вона чекала свого любого з війни,
    сиділа вдома, постріли лунали,
    та не лягала спати, бо ті сни
    так гірко на той світ її гукали.

    вона чекала, думала прийде,
    народить йому донечку чи сина,
    бо вірила, що він не пропаде,
    не дасть герою згинуть Україна.

    сиділа та дивилась світлини,
    коханого, що скоро повернеться,
    але у двері стук за пів хвилини,
    і у вікно руками хтось вже б‘ється.

    та зрозуміла, люба, що останній,
    останній день коли вона чекала,
    «невже, прийшов, додому мій коханий»
    та доля їй не це подарувала.

    на радощах вона відкрила двері,
    та зникла посмішка,коли він зняв взуття,
    останній день, писала на папері,
    та не очікувань з війни, її життя.

    в її очах крім сліз нічого більше,
    нема жаги, щоб жити, небуття,
    здавалось, а що може бути гірше,
    коли солдат ворожий зняв взуття.

    спитав, "ну что ты хочешь напоследок,
    пока навек не поцелуешь ты креста",
    вона сказала як відомий предок,
    "дозволь я напишу йому листа".

    він автоматом показав на стіл,
    немов пиши, допоки маєш час,
    бо скільки положив вже тіл,
    життя по-рускі зовсім не про нас.

    вона взяла папір та олівець,
    і почала писати наостанок,
    прийшов по неї смерті жнець,
    вже не зійде для неї цей світанок.

    «привіт коханий, я пишу тобі,
    зі мною все гаразд, у нас нема війни,
    ти тепло вдягнений? чи гарно ти поїв?
    коли приїдеш, влітку? восени?

    коханий, вірю, залишилось, небагацько,
    бо з‘явиться на світ наша дитина,
    забула, любий, скоро станеш батьком,
    пробач, що не сказала я про сина.

    коханий, ти борися за майбутнє,
    майбутнє діток, наших з тобой діток,
    герої наші будуть незабутні
    серед розмов шалених в нас сусідок.

    ти не хвилюйся тільки, ми в безпеці,
    і мусиш скоро повернутися живим,
    ти захисник сімейної фортеці,
    яку в цей час накрив густючий дим

    і не забудь, що сильно я кохаю,
    тебе мій сильний любий захисник,
    і день за днем, з війни тебе чекаю,
    твої слова для мене - рятівник».

    завершила писати, та сказала,
    відправте лист коханому хоть ким,
    чому про діток дівчина збрехала?
    щоб точно повернувся він живим.

    погодився та взяв її листа,
    вона не плаче вже і посмішка заграла,
    останній постріл, вже відходить до Христа,
    щасливою, бо сильно так кохала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7101

    26 бер. 2022
    Валерія Петрова
    Це війна
    прокинулась в четвер тоді вся Україна,
    від скинутих бомб на всі наші міста,
    втікала в той день за кордони родина,
    і кожен благав допомоги хреста.

    не знали, що сталось, новини ввімкнули,
    де чітко сказали усім: «Це війна»,
    дідусь і бабуся ось тільки забули,
    та знов, це не жарт, повернулась вона.

    росія напала на нашу країну,
    народ їх не вірив , ми ж «братський народ»!
    бо досі не знають, як кожну хвилину,
    тікати, щоб вижить, тікати від бомб.

    ось матінка плаче, татусь на війні,
    і кожен на світі лютує,
    хіба хоч хто знав, що нас навесні,
    «Росія нарешті врятує».

    а чи ми просили за цю допомогу,
    хотіли ми ваше втручання?
    тепер нас чекає лиш перемога,
    росію - ганьба за мовчання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7102

    26 бер. 2022
    Галина
    Війна
    Голосно ранок вітає ракетами,
    Боже, скажи на якій ми планеті?
    Сниться війна і я хочу збудитись,
    Паніка, хаос, що зараз робити?

    Небо накрила густа павутина,
    Плаче в будинку маленька дитина.
    Тікати, ховатись, від розпачу вити,
    Боже, скажи що ми маєм робити?

    Ми ж про війну тільки книги читали,
    Страшні ті часи, там людей убивали.
    Як маю сказати я своїй дитині,
    Війна! В нас стріляють! Ми в тому не винні.

    Боятись сирени і спати в підвалі,
    Хвилини як вічність, а хтось під завалом.
    А ночі безсонні, очей не зімкнути,
    У скронях лиш гул літаків в небі чути.

    Налякана, втомлена, прошу у неба,
    Боже врятуй! Відверни все це пекло!
    Ти можеш усе, Ти Всевишній, благаю!
    Нехай в цій війні більш ніхто не вмирає.

    Нехай вороги відійдуть з України,
    Ми сильний народ, відбудуєм руїни.
    Боже Всевишній! Помилуй благаю!
    Бо Україна це все, що ми маєм!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7103

    26 бер. 2022
    Юлія Шевель
    Спи
    Спи, мій малесенький, доки є час,
    Ворог розіб'ється насмерть об нас,
    Ворог лишає криваві сліди,
    Ворог помре від живої води.

    Спи, мій малесенький, темна пора,
    Зранку в долоні всі сни позбирай.
    Це твоя перша тривожна весна,
    Ти не смієшся більше у снах.

    Матері серце гучніше сирен,
    Небо тріщить - скоро ворог помре.
    За зламані долі та крик немовлят
    Ворога виверне навіть земля.

    Сонця не бачиш вже третю добу,
    Просиш ведмедика - в ліжку забув.
    Цієї весни, та що з крові й трави,
    Хочеться чути "я є, я живий".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7104

    26 бер. 2022
    Юлія
    Вставай!
    Вставай! Час настав захищати країну!
    Свою неньку рідненьку, свою Батьківщину!
    Сила наша в єдинстві сердець і думок,
    То ж скоріше зробімо в майбутнє свій крок!
    І нехай перепони нам стануть наснагою,
    Ми боротися будем із катами й зневагою,
    Та бій цей буде для нас тільки розвагою!
    Здобудемо мир і славу і волю,
    Хай доля народу знов стане легкою.
    Зростатимуть дітки і вільній країні:
    Щасливі, зорові, серцями єдині,
    Вони пам’ятатимуть, що війни – це горе
    І помилку цю вже ніхто не повторить!
    Що безліч людей полягли за країну,
    За ту, що була для них сенсом єдиним.
    Закарбуємо в пам’яті імена тих героїв,
    Не дамо нікому забруднити їх в брехливих помоях!
    Слава їм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7105

    26 бер. 2022
    Валерія Петрова
    Спасаете вы жизнь, но чью?
    Уже мы сбились все со счёта,
    ведь в бункере, что день, что годы,
    мы ждём от армии отчёта,
    прошли ли все уже невзгоды?

    Дома, больницы, всё в руинах,
    россия же не верит нам,
    тяжелый груз несём на спинах,
    весь мир за нас, плевать лишь вам.

    Не спим уже какие сутки,
    хотим мы всячески помочь,
    спасти страну от тех ублюдков,
    и выгнать навсегда их прочь.

    Всё на потеху королям,
    а наше счастье лишь в мечтах,
    как больно будет матерям,
    смотреть на сыновей в гробах.

    Остановите здесь бесчинство,
    ведь люди не должны страдать,
    сейчас проблема материнства,
    отправить сына умирать.

    Но ведь за что вы должны гибнуть,
    на наших землях жизнь отдать,
    ведь стоит власти только свистнуть,
    он вашу честь готов продать.

    Вы как рабы той злой управы,
    не веришь нам? Послушай мир!
    Ведь не добьётесь вы той славы,
    пока правительство кумир.

    Мы не хотели вашей смерти,
    вы вторглись в нашу Украину,
    для нас сейчас вы только черти,
    уйдите же все на чужбину.

    Дети рождаются в метро,
    а в своём доме погибают,
    уверены, что мы то зло?
    Которое на смерть толкает?

    Уверены, что мы стреляли,
    там на Донбассе 8 лет?
    Мы нашу родину спасали,
    россия вторглась, веришь, нет?

    Спроси же жителей Донбасса,
    хотели быть они с Россией?
    Только не слушай эту массу,
    каких сгубила амнезия.

    «Мы не хотели русский мир,
    все за Єдину Україну»,
    кричали люди, «бомбардир,
    мы не хотим вашу общину!»

    Но это ложь, вам скажут сми,
    Россия ведь всегда спасает,
    хочешь на митинг: не шуми,
    ведь коп с дубинкой напугает.

    Боитесь тюрьм и автозака,
    вам страшно за свою семью,
    спрошу, как наглая писака,
    спасаете вы жизнь, но чью?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7106

    26 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Я не знала що можна так любити!
    Ту країну, де ти народилась!
    І щодня щиро Бога молити!
    Щоб невинна кров тут не лилась!
    Я не знала що мож так боротись!
    До останнього серця стуку!
    Всі єдино встали до бою!
    Щоб відтяти ворогу руку!
    Я не знала що так ненавиджу!
    Тих, що підло життя забирали!
    І так сильно Господа прошу!
    Най би швидше вони пропали!
    Я не знала такої люті!
    Сили тоже такої не знала!
    Україна моя могутня!
    В цілім світі уже повстала!
    Я не знала такої віри!
    Але вірю міцно всім серцем!
    Разом ми подолаєм звіра!
    І прикурки дамо із перцем!
    Я не знала що лихо встало!
    Якби вміла, його б приспала!
    Тільки знаю і завжди знала!
    Україна сто раз воскресала!
    Тільки знаю! Народ мій сильний!
    І немає і крихти страху!
    Нескорений! Незламний і вільний!
    Як у чистому небі птаха!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7107

    26 бер. 2022
    Валерія Петрова
    двадцать четвёртое, февраль
    двадцать четвертое, февраль,
    и утро началось не с кофе,
    и в каждый дом пришла печаль,
    приблизились мы к катастрофе.

    двадцать четвёртое, февраль,
    мы слышим взрывы огнестрела,
    и вот беда - пришёл москаль,
    для него люди просто тело.

    двадцать четвертое, февраль,
    все кто-куда, бегут спасаться,
    народ россии: нам так жаль,
    но не хотели просвещаться.

    двадцать четвертое, февраль,
    на улицах врага солдаты,
    уверены, их ждёт медаль,
    на деле - полная расплата.

    двадцать четвертое, февраль,
    мы же спасаем ваши жизни!
    кричит под окнами москаль,
    бесценный долг отдал отчизне!

    двадцать четвертое, февраль,
    пришли помочь нам лучше жить,
    давно им не важна мораль,
    смогли детей наших убить.

    двадцать четвертое, февраль,
    никто не может достучаться,
    «наш путин прав, хоть зубы скаль»,
    позор российской федерации.

    двадцать четвертое, февраль,
    Херсон и Харьков обстреляли,
    и Мариуполь вам не жаль?
    ах, да, вы просто нас спасали…

    двадцать четвертое, февраль,
    хотите верьте или нет,
    нас ждет дорога только в даль,
    а вам позор на много лет.

    двадцать четвертое, февраль,
    а враг в плену: я же не знал,
    запомни, это лишь деталь,
    ответ простой: ждет трибунал.

    двадцать четвертое, февраль,
    людей нас много защищает,
    терпение их хоть как сталь,
    но Украина не прощает.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7108

    26 бер. 2022
    Юлія
    Солдате!
    Прошу тебе я, солдате, благаю –
    Додому вертайся, до рідного краю,
    Вертайся живим і цілісіньким, прошу,
    Я в очі твої загляну мій хороший:
    Побачу там смерть побратимів твоїх,
    Що нас захищали від тих катів лихих,
    Що сон берегли наш і мирне життя.
    На алтар поклавши своє власне буття...
    Що з серцем відкритим ставали до бою,
    Безстрашно чекали години лихої.
    Боронили від русів свою рідну країну.
    І мріяли, світ цей об’єднать воєдино!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7109

    26 бер. 2022
    Галина Бокшань
    Підвальні нотатки
    Уночі прокидаєшся, стиха питаєш: "Де ми?" –
    На підвальній поличці, де поруч вишневі джеми.
    Сумно літо всміхається слоїком полуничним.
    Запинаєшся коцом благеньким, бо більше нічим.
    На колінах у мами – сусідська трирічна Ліза:
    Вчить ляльок пакувати тривожні тугі валізи.
    Віра кільчиться вперто, немов навесні картопля.
    Знову снилось, що наші Лицрі потвору топлять.
    Як давно не було у степах так багато крові –
    Гучно б'ються серця амарантові – бурякові.
    У кутку – ніби кулі – дрібненька торішня морква.
    Можна вийти нарешті: сирена, здається, змовкла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7111

    26 бер. 2022
    Тетяна Пелихівська
    Життя ціною смерті (Історія одного героя)
    Йому було всього лиш двадцять літ...
    Такий ще юний, зовсім ще дитина...
    Як ворог лютий тупотом чобіт
    Приніс біду і сльози в Україну.

    І він пішов... "Бо хто ж, якщо не я?" -
    Сказав сльозами змученій матусі.
    Такий дорослий... Міцно обійняв...
    "Молись, чекай мене - я повернусь".

    А там війна, там пекло на яву,
    Там день і ніч злились в свинцеву зливу.
    Там люди падають, як скошені в траву -
    Кривавий урожай в рядах сміливих.

    Забувши страх, ішов він до кінця
    За рідний дім, за матір, за країну.
    Ще не кохав, не був біля вінця,
    Ще тільки в мріях у майбутнє линув.

    Та чи цікаво ворогові те?
    Хіба обходить доля безневинних?
    Та правда із малого проросте,
    Бо найцінніше - то життя людини.

    Нерівний бій... Оце, мабуть, і все...
    Іще не жив, ще хочеться так жити...
    І мамі звістку ворон понесе:
    Не міг він по-інакшому вчинити.

    Про нього не складатимуть віршів,
    Його ім'я на завтра й не згадають...
    Та він герой в серцях товаришів,
    У душах тих, що завжди пам'ятають.

    Він не боявся впасти у бою,
    (Щоб тільки не дарма судилось вмерти),
    Щоб сонце сходило у мирному краю,
    Цвіло життя ціною його смерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7112

    26 бер. 2022
    Ілона
    Соняшник перемоги
    І все ще буде сонячно,
    Забудьмо час тривог,
    В полях зростає соняшник,
    А значить з нами Бог!

    І все в нас буде Україна,
    На рушниках троянди зацвіли,
    За стіл зібралась вся родина
    І знову мирно на землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7113

    26 бер. 2022
    Ілона
    Молитва
    Я благаю, боже, візьми милосердя
    Все що є в мого серця до дна.
    Та віддай ворогам без вороття,
    Щоб хоч думка створилась одна:

    Що зло не минає безкарно,
    Та диявол прикинувся богом.
    Я дякую боже, живу хоч не марно,
    І може когось ще рятую словом.

    Я благаю, боже, візьми мої сили,
    Що лишились мені для життя
    Та віддай їх бійцям, щоб гатили
    По ворогам, поки ми в укриттях.

    Я благаю, боже, закрий наше небо,
    На тебе лишилась надія одна.
    Візьми моє щастя комусь якщо треба.

    У миру, нажаль, надвисока ціна...

    23.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7114

    26 бер. 2022
    Паталаха Всеволод
    Волчица
    Веками ужас народа длится,
    Как хриплый стон заколдованной чащи.
    Нас воспитала Россия-Волчица,
    Сгубившая предков наивных наших.

    Мы с ней делили удачи-беды:
    Все юной нации было внове.
    С Волчицей шли покорять соседей.
    Добыча – золото цвета крови.

    От шеи серой мы отводили
    Не раз угрозы меча, кинжала.
    Когда безводным краем бродили,
    Кусала руки и кровь лизала.

    О злая „мама”! Желанье птицей
    Летит на Запад, в людей селенья.
    Прости, мы – люди. Пусти, Волчица.
    Сойди с тропинки – у нас каменья!

    Имперской Славы протухли кости.
    Нужны нам школы, а не сраженья…
    Живи, Россия! Не нужно в гости:
    Мы научились метать каменья!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7116

    26 бер. 2022
    Валерія Петрова
    Без назви
    за що безжально досі гинуть люди?
    за що домівки і міста горять,
    за що летять ракети звідусюди,
    за що підвалах дітки наші сплять?

    за те, що цар сусідньої країни,
    не бачить меж і зовсім з глузду з‘їхав,
    та не побачить матір більше сина,
    що на «учєнія» в один кінець поїхав.

    за те, що та расєйська пропаганда,
    вже повністю промила мозок ваш,
    «у них є біозброя, контрабанда»,
    і не забудь, Бандера, також наш.

    за те, що наш народ той «братський»,
    рабом родивсь, рабом і згине скоро,
    а нас врятує дух земель карпатських,
    а вас у тюрьми - геть за непокору.

    за те, що любить народ руський самоту,
    «Россия лучшая, а дальше - все враги»
    ми не пробачим вашу німоту,
    за смерті діток, скажеш ти: «Прости?»

    за що ми маємо любити вас,
    на крик підняли: «русофоби всі!»
    бо день за днем вбиваєте ви нас,
    ми русофоби, та не вбивці в цім житті.

    тепер клеймо тирана, мародера,
    на вас вісить до сьомого коліна
    за дії вашого царя і шкородера.
    вас не пробачить славна Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7118

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    Нескорений
    Нескорений стоїть хлопчина,
    Стоїть посереду краян.
    Ох, бідолашна ця дитина
    Іде за всіма на майдан.
    Колись гуляла на майданчик,
    А зараз йде, щоб боронить;
    Слабкий, маленький білий зайчик,
    Але за волю не мовчить.
    Лунає громадянський гомін,
    Усе відбулось в одну мить,
    Мов чистий і лунастий промінь,
    У серці жар його кипить.
    Хлопчина років з кільканадцять,
    Лише трох більше десяти,
    Веде ще діток десь п'ятнадцять -
    Іде домогтися мети.
    Він не лякається нічого:
    Ні крику, побиття людей.
    З обличчям начебто святого
    Він здобуває свій трофей.
    Якщо зглузуєте цей подвиг,
    Що хлопчик вийшов на майдан,
    Не боячись лишити подих -
    Хай буде соромно всім вам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7119

    26 бер. 2022
    Стрибка Олександра
    Говорять, що війна…
    Говорять, що війна – то шлях до миру,
    Говорять, що війна це – жага змін,
    Говорять, що за птахами у вирій,
    Летять солдатські душі навздогін.

    Говорять, що все буде так як треба,
    Говорять, у свободи є ціна,
    Говорять, що усі будуть на небі,
    Кого забрала похапцем війна.

    Говорять, що не варто складать руки,
    Говорять, така в світі круговерть,
    Говорять, але я не хочу слухать,
    Того, в чий дім не завітала смерть.

    Послухайте, що каже сива мати,
    Те, як від розпачу душа її болить…
    Послухайте! Чи зможете ви спати?
    І чи зможете ви далі говорить?!

    Послухайте вдову, її мовчання,
    Воно ж бо важить більше ваших слів,
    Послухайте, сестри німі питання,
    До брата, що не пише їй листів.

    Послухайте дітей, вони покрають душу,
    Зовсім малі, а знають про війну,
    Вони дивилися в обличчя тої смерті,
    І засвоїли навік життя ціну.

    Говорять, що війна – то шлях до миру,
    А я скажу – це пекло на землі!
    Нехай летять за птахами у вирій,
    Всі сльози тих, хто постраждав на цій війні!

    2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7120

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    Наш прапор - гімн перемоги
    А прапор блакитного неба
    Над нами здіймається знов,
    А далі нічого не треба,
    Минули часи лихих змов.
    Земля розірвала кайдани,
    Нарешті свобода прийшла,
    Крокують майданом краяни,
    Минулась нарешті війна.
    А прапор пшеничного поля
    Над нами здіймається знов,
    Обрала його людська воля,
    І тисяч нескорених кров.
    Земля, що зазнала омани
    І рабську неволю таку,
    Загояться знов твої рани,
    Забудеш недолю лиху.
    А прапор свободного моря
    Над нами здіймається знов,
    І сяє майбутнього зоря,
    В серцях розквітає любов.
    Земля, що бушує вітрами,
    Де вічно лунають пісні,
    І слава гуляє ярами,
    Чекали на це уві сні.
    А прапор гарячого сонця
    Над нами здіймається знов,
    І хтось вже вітає з віконця
    Всіх тих, хто парадом пішов.
    Земля, що терпіла свавілля,
    Воскресла із мороку зла,
    Як чорне незгасле вугілля
    У грудях палає зола.
    А прапор вкраїнської волі
    Над нами здіймається знов,
    Бо всі ми душею не кволі,
    Бо йдемо під славень хорогв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7121

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    На повстанську пісню "Гей-гу, гей-га"
    Гей-гу, гей-га - ізнов таке життя;
    У бій іти готові, мотивів вистача.
    Сміливо повстаємо, бо знаємо усі:
    Катів ми кров проллємо, повернем шан Русі.
    Гей-гу, гей-га - повернем шан Русі!
    Гей-гу, гей-га.

    І прапор синьо-жовтий угору підняли,
    За вільне синє небо стояти почали.
    Усі на світі чують про нашу боротьбу,
    А ми уже готуєм для ворога труну.
    Гей-гу, гей-га - для ворога труну!
    Гей-гу, гей-га.

    Як нам вже довелося тримати меч в руках,
    Нехай здригнеться ворог, як наш побаче стяг!
    Його мерзенну душу відправим Сатані,
    Повстала Україна, повстали ми усі!
    Гей-гу, гей-га - повстали ми усі.
    Гей-гу, гей-га.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7122

    26 бер. 2022
    Автор не відомий
    На тему гімну Миколаєва
    Там де Буг з Інгулом здавна поріднились,
    Де лиману хвилі - український край,
    Місто Миколаїв гордо билось,
    Ворогів гнало за небокрай.

    Вічна слава корабельної столиці
    Стала всім відома у боях:
    Людям крила, наче білій птиці,
    Надавав цей волелюбний шлях.

    Вже пишається цим містом Україна:
    Сила, велич духу, праця і краса.
    Бився Миколаїв през руїну -
    Збережуть цю пам'ять небеса.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7123

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    Повставали українці
    Повставали українці
    Щільними рядами,
    Загриміли аж до сонця
    На бій з ворогами.
    А як ішли українці
    До славного бою,
    Зашуміли байрактари
    Їм над головою.
    А як в бій йшли волі, слави
    Вірно добувати,
    Присягали: "Краще згинуть,
    А край не віддати".
    Присягали за Вкраїну
    Жити - не тужити,
    І московськії кайдани
    Укінець розбити.
    Як зустріли рано-вранці
    Клятих росіянців,
    Постріляли їх вкраїнці,
    Не лишивши шансів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7124

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    Вільна Херсонщина
    Вільна Херсонщино, здавна і донині
    Буде відома твоя боротьба,
    Принесеш славу новій Україні,
    Військо московське поглине ганьба.

    Ворогів Дніпро могутній спине
    І знесе тіла їх у моря,
    Ти свята, нескорена Вкраїно,
    Волелюбна Тавріє моя.

    Ми згадаєм, як гриміли грози,
    Як вмивалась кров'ю ковила,
    Де були зупинені загрози,
    Перемог дорога пролягла.

    Ворогів Дніпро могутній спине
    І знесе тіла їх у моря,
    Ти свята, нескорена Вкраїно,
    Волелюбна Тавріє моя.

    Ми внівець здолаємо сумління,
    В бій великий разом всі підем,
    Бо за долю нашої країни
    Поривання діяти гуде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7125

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    Країна
    Країна слави і звитяг,
    Де лине мова солов'їна,
    Де майорить небесний стяг -
    Це наша рідна Україна.
    Підемо разом ми у бій
    За вічну долю для народу,
    І для майбутніх поколінь
    Будемо битись за свободу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7126

    26 бер. 2022
    Parkomenko Yehor
    "Ненька Україна"
    За неньку Україну у мене болить,
    За славну Батьківщину серце не спить,
    За верби, що стоять у житніх полях,
    За зірки у небі, що вказують шлях,
    За рідну хатину, за хутір, за дім,
    Не знаю що треба, щоб бути без нім.
    І так мені лячно про все це казать,
    Так хочеться, люди, в когось запитать:
    «Навіщо це лихо, навіщо, хто зна?
    Коли у державі багата казна,
    Коли є і землі, і море, і віра,
    Але не лунає вкраїнськая ліра?»
    Та ліра, та пісня, та мова рідненька,
    Що з течей віків є вже досить старенька.
    В серцях українців вона ще жива,
    Та кояться зараз і з нею дива:
    Десь квітне, як рута в Купальськую ніч,
    А десь так закута, мов схована в січ.
    Такі є дива на вкраїнській землі!
    У всiх мова в серці, живе у теплі,
    Для кожного ненькою мова ця є,
    Тож перший плекає, а другий і б'є,
    Спілкується іншою: «немає різниці» -
    Так кажуть лиш клятії мовні убивці.
    Тож браття та сестри, батьки та дитинки,
    Спілкуйтеся рідною любої хвилинки!
    Читайте, пишіть, розвивайте, навчайте,
    У рідну культуру хутчіш поринайте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7127

    26 бер. 2022
    Яна Малига
    Україна - держава вільна
    Україна вплетала в коси
    Долі всіх із покон віків.
    Йшла по світу щаслива й боса,
    В світанкових вмивалась росах,
    Не взуваючи кирзаків.

    Скільки болю, жалю та люті...
    В усвідомленні слів: "війна..."
    До моєї землі прикуті
    Всі, хто з нами, хто на розпутті,
    Всі, у кого мета одна.

    Харків. Київ. Охтирка. Суми.
    Маріуполь. Буча. Ірпінь.
    Миколаїв. Херсон та Умань.
    Мелітополь, де жоден сумнів
    Не наклав на народ наш тінь.

    Чорні очі пустих домівок,
    І розкроєна вщент земля.
    Стіни у многоточчі дірок...
    У містах, під безліч капірок,
    Все псується від москаля.

    Розкривають свої обійми
    Всі, хто з лютого вірить в нас.
    Ми не хочемо йти у прийми,
    Україна - держава вільна -
    Ми доводим це в котрий раз!

    Скільки люті, жалю та болю...
    Через хить російських нікчем.
    Українці дістали зброю:
    Чорнобаївка - ваша доля,
    Тим, хто в гості прийшов з мечем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7130

    26 бер. 2022
    Юлія
    Герої нездоланні
    Вони герої нездоланні
    Пішли з життя, та не востаннє,
    Ми ще згадаємо про них…
    Пішли з життя у цвіті літ,
    Хто ще хлопчаком безбородим, а хто уже й батько, й дід.
    Та усе це наші діти, наш народ і весь наш цвіт!
    Життя своє за нас віддали,
    Своєї честі не попрали,
    Душі своєї не замурзав,
    І ціль свою не сплюндрував.
    За долю нашої країни,
    За кращій світ своїх дітей,
    Вони боролися невпинно
    Із пошестю цих наших дней:
    Проти нечесності, свавілля,
    З брехнею, геноцидом, гниллю, грабунком, нечистю в погонах,
    Ворогами, що в окупованих схоронах
    Вбивали, не відчуваючи муки душевні,
    І по закону люду древнім -
    Народ наш помсти захотів!
    Не словом, а ділом рішали питання -
    За що й полягли, мов листя останнє.
    До слів чужа влада лишалась байдужа,
    То зовсім казала, що занедужала...
    Зневага народу – то діло останнє,
    І так народилось народне повстання.
    І вийшли усі: і великі й малі
    Ніхто не байдужий до своєї землі.
    Усі згуртувались – і захід і схід –
    Бо ми українці єдиний нарід!
    Влада ворожа війська підіслала
    Вільний народ цей знищити бажала...
    Вбивць та катів на нас настращала!
    Сезон полювання на наших людей,
    Було розпочато з імперських ідей.
    Нас били безжально, лякали безстрашно,
    В селах, містах нищили нації цвіт.
    Та ми українці такий вже нарід
    Що нас не здолаєш й за тисячу літ!
    І масовий розстріл нашого люду –
    Це апогей фашистських ідей...
    Нема їм прощення, лише каяття
    Спасе їхні душі від пекла буття!
    Та й це каяття, не верне людині безцінне життя.
    І нехай наша влада в майбутньому,
    Зробить країну дуже могутньою!
    Помилки, криваві, завжди пам’ятає
    І на шлях невірний ніколи не вертає!
    Ми вас пам’ятаємо наші герої
    Дякуєм, що здобули для нас долі легкої!
    Країна загоїть рани тяжкії,
    Заквітне, зміцніє, здійснить свої мрії,
    На всіх установах, домівках і школах -
    На шпилях пихато наш флаг майорить!
    Так буде, адже, недаремно у гімні,
    Лунають пророчі слова України:
    "Згинуть наші вороженьки, як роса на сонці,
    Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7131

    26 бер. 2022
    Елена Миленькая
    Без назви
    Кожна людина - це велика країна.
    З кожним стуком сердець, ми долаєм кроки.
    Наші мужні солдати захищають сміливо
    Вони дуже хоробрі, наші любі сини!

    Вони там на фронті, і їм дуже страшно
    Бо оточує смерть, скрізь лунає пальба.
    Але я вас благаю, ви тримайтесь хоч тяжко,
    І мерщій повертайтесь, подолав ворога!

    Моє сердце волає, я кричу до нестями,
    Щоб почули мене мешканці всіх крїн.
    Ця війна не скінченна, якщо ви всі не з нами,
    Ви повинні вставати и кричати усім!

    Бо ці нелюди зараз руйнують наш дім,
    Взривають мости и вбивають дітей!
    З наших домівок скріз чорний дим -
    Чути крики скалічених білью людей.

    Заклинаю вас ті, хто вірвався до нас,
    Не зустрінете ви тут ні миру, ні слави!
    Тут журба и печаль чекає на вас
    И дорога вам всім до Гааги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7132

    26 бер. 2022
    Олеся Панасюк
    Без назви
    Що можу я? Що можу саме я?
    Відкрити рота і сказати гучно,
    Що це моя земля! Моя земля!
    Моя земля! Чи чуєш, сину сучий?

    Не віддамо ні крихти для кремля,
    Хоч знаю: поховаєм не одного,
    Та кожен, хто сказав "моя земля!",
    Заручиться підтримкою від Бога.

    Ми разом! Всі, хто зблизька і здаля,
    Тож скільки б не стріляв ти, сину сучий,
    Коріння наше гріє ця земля -
    Не влучиш в нього!
    Здохнеш, та не влучиш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7133

    26 бер. 2022
    Елена Миленькая
    Без назви
    Квитуча наша Україна
    Ты незламна и дуже сильна!
    З тобою всi країни мира,
    З тобою дух и наша сила!
    Мы переможемо з тобою
    І зацвiтуть яскраво квiти,
    Мы вiдбудуєм все довколо,
    Щоб ты була найкращой в свiтi!
    Нехай сьогоднi - це майбутнє,
    Але воно не за горами!
    Я знаю, вiрю - ми рiшуче
    Все переможем, все здолаєм!
    Все буде, наша Україна
    Свобода, тиша й мир!
    Могутня наша Батькiвщина
    Ти тiльки вiр, ти тiльки вiр!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7134

    26 бер. 2022
    Катерина Мойсюк
    Місяць війни
    Місяць війни, а наче нескінченна ніч,
    Як обстрілами небо розітнуло
    В ту мить, що в пам'яті залишиться навік,
    Коли ми попрощалися з минулим.

    Місяць війни тривалістю століть.

    Ворожа лють російської орди
    Все суне, щоб тримати нас в лещатах.
    Вводить війська, повторюючи геноцид,
    Ще й лицемірно вдаючи із себе брата

    Вкраїни, що її земля горить.

    Та не допустим більше ми повторень.
    Валуєвського циркуляру не приймем.
    В серцях достатньо віри, а на тілі - броні.
    Ми на своїй святій землі живем

    Допоки серце за країною щемить.

    Ніколи нація, що без історії й коріння
    Русь Київську собі не забере,
    Бо це наш спадок, їхнєє ж правління
    Крім вбивств і воєн більш не осягне.

    Бо ж варварів за свою землю не болить.

    Крізь темну ніч засяють світлом знову
    Чернігів, Харків, Маріуполь та Ірпінь.
    Відродяться з вогню Охтирка і Гостомель
    І буде мирне небо на землі.

    Місяць війни тривалістю століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7135

    26 бер. 2022
    Елена Миленькая
    Без назви
    Война… Как много в этом слове...
    И боль, и страх, крушение надежд.
    Мы захлестнулись в общем горе,
    Пролиты слёзы, в сердце брешь…
    Вся наша жизнь вдруг резко изменилась,
    Пришёл диктатор, чтоб устроить «мир»
    На каждом Украинце отразилась
    Спецоперация и путинский режим.
    Разрушенные города и судьбы
    Мы не простим вам никогда!
    Как много малышей загублены -
    Вражда меж нами навсегда!
    Но наша сила - в нашей правде!
    В патриотизме и любви!
    Надломленные, мы встанем рядом
    И скажем Украина - ты живи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7136

    26 бер. 2022
    Данилюк Галина
    Україну злий москаль терзає
    Ось проліски в морози розцвіли –
    Та Україну злий москаль терзає,
    Щоб не побачив світ її краси –
    Все нищить тут і люттю він палає!

    Він хоче бути Богом на землі,
    У світі скрізь і всюди панувати,
    Щоб підкорилися народи йому всі!
    О, Господи, чи довго ще страждати?

    Прийшов антихрист у цей грішний світ,
    Диктує всім і кожному, як жити!
    Спиніть у небі кацапських ворогів,
    Держави світу, досить співчувати!

    Ще скільки буде здригатися земля
    Від вибухів ракет й страшних ударів,
    Шматуючи нещадно мирне людське життя,
    Приносячи у сім'ї нестерпний біль утрати!

    Ми – нація любові, світла і добра,
    У Бога завжди молитовно просим,
    Щоб між людьми у світі злагода була,
    Благословення Боже й мир Господній!

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7137

    26 бер. 2022
    Ольга Денисенко
    Тиша
    Мяу, мяу, где ты, мама?
    У меня кровит бочок,
    Мне осколок лапки ранил,
    Хвостик сломанный печёт!

    Мяу, мяу, что я сделал?
    Почему нас всех бомбят?
    Я хотел играть и бегать,
    Спать в кроватке, греть ребят.

    Тиша, Тиша, мой хороший,
    Погоди, не умирай!!!
    Но война и кошек тоже
    Забирает к Богу в рай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7138

    26 бер. 2022
    Ігор
    Право на помсту
    Я вимагаю лиш право на помсту
    І бою на смерть без пощади
    Я вб'ю окупанта, цього буде вдосталь
    За місто, що було в осаді
    За старого діда, що грав в доміно
    І люто на друга сварився
    За кралю-сусідку, якій у вікно
    Я так заглядав і шарівся
    Я звірем в горлянку нещадно вгризусь
    І витрясу душу без жалю
    Із ворога серцем в руках посміхнусь
    У полі кривавого раю
    Лунають над степом козацькі пісні
    Московія миру благає
    Їм спокій прийде лиш у вічному сні
    Кінця їх стражданням немає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7139

    26 бер. 2022
    Зоряна Якимишин
    Без назви
    Коли у мене смуток на душі,
    Коли на серці туга злободенна,
    До рук беру "Кобзар" тоді,
    І знову, й знову я звертаюсь до Шевченка .
    Гортаючи сторінки "Кобзаря",
    Вгамовую я те, що наболіло,
    Черпаю силу, мудрість, і знання,
    І все, що роздирає мою душу й тіло.
    У цей нелегкий для нас час,
    У час війни, роздорів і тривоги,
    Думками лину до Чернечої гори,
    Щоби Пророку нашому вклонитись в ноги .
    Коли в країні кулі свищуть без снаги,
    Народ в єднанні йде до Перемоги,
    Московське іго чубиться, як пси,
    Ви скоро здохнете, ординці,
    Й безсоромно впадете у наші ноги!
    На думці знов Шевченкові слова:
    "Борітеся – поборете,
    Вам Бог помагає!"
    Не знаю, скільки ще потрібно жертв?
    Але терпіти це уже негоже!
    Я твердо вірю в те, що в спини нам
    Не дихатиме смерть,
    Й Всевишнього благаю :
    "Допоможи нам , Боже!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7141

    26 бер. 2022
    Ірина Деркач
    Брату
    По горло сита я тобою
    У спину вдарив ти ножем.
    Колись була тобі сестрою
    Та хочеш буть ти королем.

    Ти хочеш зранену покласти,
    Мене до ніг своїх - в пітьму
    Та так, щоб я змогла пропасти
    Наслав невільницьку війну.

    Війну, що мала б все розбити:
    Надію, віру та любов,
    На віки вічні потопити,
    В неволі, волі дзвінкий зов.

    Скорила ж твою душу заздрість
    До напрямку моїх свобод,
    До волелюбності моєї,
    Яку не знає твій народ!

    Чого не відав він роками,
    У снах він бачити лиш міг
    Реальну правду й дух до волі,
    Який в неволі давно зліг.

    Який осліп від твої "правди",
    Від твоїх принципів пустих,
    Від давно хворої уяви,
    Здоровий глузд, якої стих.

    Що ж, мушу я тобі сказати:
    Не нажерешся ти зповна,
    Народу мого не здолаєш,
    Країна ж в нього є одна!

    Країна, відбудована роками
    Її ж незламними синами,
    Людьми із волі та свобод,
    Таким є рідний мій народ!

    А ти, мій "брате", йди до біса!
    У бездні горя пропади!
    На вік будеш людьми проклятий,
    Кінця не знатимеш біди!

    А ніж твій у спині залишу
    На згадку, про гіркий той час,
    Який не зміг нас всіх зламати,
    Та об'єднав навіки нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7142

    26 бер. 2022
    Еліна
    Рідний край
    Мій рідний край, що зветься домом
    Дарує радість та життя.
    У цьому окрузі простому
    Десь посміхалося дитя.

    Настала в нас тяжка година,
    Я чую тихо мамин плач:
    Не хоче відпускати сина,
    Адже війна - то є палач.

    І сердце ниє, тисне в грудях,
    Я чую вибух недалеко.
    Ми вистоємо, я в це вірю!
    Ми переможем, небезпеко!

    Я знаю, ми - народ незламний,
    Ми будем вірити завзято.
    Я в церкві стану на коліна
    За кожного укр-солдата.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7143

    26 бер. 2022
    Мати, 80 років
    Без назви
    Я  – мати. Я сина родила!
    Пророчила долю для щастя, для миру.
    Щоб у небі літав він орлом сизокрилим,
    Щоб сіяв зерно й колосилася нива!
    Я  – мати.
    Дала сину розум людей рятувати,
    Серця пересаджувати, а не вбивати.
    Земля моя рідна, для мене ти – Мати,
    За тебе пішов мій син воювати,
    За тебе, єдину мою Україну!
    Тримайся за землю, держися, мій сину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7144

    26 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Апостоли
    Я три перші доби звикав
    До холоду темних стін...
    Апостол Петро підняв
    Мене із моїх колін!

    А поряд Андрій сказав:
    "Здаватися тут не смій!
    Та з темряви хліб подав
    Усміхнений Варфоломій.

    Апостол Іван писав,
    Про те, як змінився світ,
    Матвій щось собі читав,
    До нього тулився кіт.

    І віри не йняв Хома,
    А Яків відкрив вуста:
    Над нами вгорі війна!
    Над нами горять міста!"

    Пилип увісні сопів,
    Тадей залипав в кросворд...
    Із кухлем води сидів
    Похмурий Симон Зілот.

    Навколішки біля дверей,
    На купі лахміття і бруду,
    Постійно курив Заведей
    І тихо журив Іуду...

    Як стихла оця суєта,
    То серед матраців і пледів
    Пресвітлий образ Христа,
    Я в темряві чорній розгледів...

    Він був не такий, як там,
    Де я йому вже молився...
    І тільки на ребрах шрам,
    Під светром тонким світився.

    В  підвалі дванадцять діб,
    Мій Бог прошептав: "Іди,
    Доїж свій останній хліб,
    Допий свій запас води...

    Візьми, те що в тебе є:
    Документи, важливі речі,
    Артилерія вже не б'є,
    Нагорі, вже напевно, вечір.

    Замруж очі, виходь на світ
    Серед кола страшних руїн,
    Залишай під зірками слід,
    Свого серця тривожний дзвін!"

    Я на сходи крихкі ступив,
    Без посвідчень і перепусток,
    Оглянувся на тих, з ким жив,
    А в підвалі нікого, пусто...

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7145

    26 бер. 2022
    Melanie Jay
    Вже місяць в Україні весни немає...
    Вже місяць в Україні весни немає…
    Саме стільки війна триває.
    Вже місяць як головне питання: «як ти?
    Не хвилюйся, незабаром зустрінемось ми».
    «У вас тихо?
    Вірю, скоро закінчиться це лихо».
    А скільки ж людей було вбито,
    Ворожої техніки збито.
    Ми ніколи не пробачимо,
    Повірте, ми вам так «віддячимо»!
    Мене запитали, коли зрозуміла, що патріоткою стала я?
    На що відповіла: «Коли потерпала країна моя…
    Коли вперше в житті бажала смерті,
    Що приховувати, будемо відверті
    Всі українці бажають йому болісної та жорстокої смерті!»
    Звісно, кожен переживає за будь-кого,
    Та ніколи не зрозуміти біль чужого,
    Доки це не торкнеться близького.
    Ранок, день, вечір, ніч
    Українці захищаються пліч-о-пліч.
    Звук сирени не перестає лунати,
    А пташки продовжують співати…
    Здається, ніби їм зовсім не страшно,
    Та вони нас так сповіщають,
    Бо тривогу також відчувають.
    Поділилось життя на до і після
    Але незламний дух українців надихає!
    Арестович, Зеленський і Кім на позитив заряджає.
    Україно, ми не здаємося!
    Усією родиною після перемоги зберемося.
    Ми закриємо тебе спиною,
    Ногою, рукою чи навіть головою!
    Ми боремось за незалежність народу
    І нашу свободу!
    Ми не боїмося смерті,
    Так, українці уперті,
    Ми боїмося неволі,
    А русня боїться болі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7146

    26 бер. 2022
    Валентин Хонин
    Батальон «АЗОВ» Мариуполь
    Наш сводный
    Из битых воинов
    И добрых волею
    Отряд
    Назвали мощным …
    По силе смысла …
    Ником –
    «ДОБРОбат».
    Мы надолго
    На первой линии ООС
    Застряли.
    А те, другие,
    Нас минами
    И добрым словом
    С ожесточеньем
    Поздравляли.
    НАМ В СПИНУ
    ЧЕРНЫЕ ДУШОЙ
    СТРЕЛЯЛИ.
    Не раз.
    Но мы вставали.
    И дальше шли.
    Иначе
    Не могли.
    За нами
    НАШИ
    Оставались,
    Судьба которых,
    Да, и простое
    Счастье  - Жить,
    На нашей верности,
    На силе наших душ
    Держались.
    Вот потому
    Мы – ДОБРОБАТ!
    Никогда
    И ни за что
    Мы не сдавались!
    Всегда вставали
    И дальше шли!
    Мои друзья,
    НАШИ
    Доброй Волею
    Бойцы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7147

    26 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Малюнковий лист
    Форматний лист, пенал із олівцями...
    Сопе маленький носик...В карих очках - блиск...
    Ласкаві руки та підтримка мами...
    Дівча робило малюнковий лист!!!
    Ще букви їй не зовсім підкорились - дівчаткові ж усього п'ятий рік!
    Сердечко на папері оселилось.
    В сережках жінка і кумедний кіт.
    Тут стільки щирості, добра та позитиву!
    Відкритість тут - у кожному штриху!
    Ще трішки - жінка вернеться в  в квартиру!!!
    А кіт оселиться на теплому даху!
    Нехай сердечка жовто-сині на папір лягають.
    Нехай вмивається щоранку добрий сірий кіт.
    Нехай дітей свинцеві кулі не вбивають!!!
    Все буде Україна! Сотні славних літ!!!

    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7148

    26 бер. 2022
    Єлизавета
    Україна — це наше життя
    За ніч ми всі на роки постаріли
    Ми зрозуміли цінність життя
    Спецоперацію оголосили
    День, від якого нема вороття

    За ніч ми всі назавжди змінились
    Цінності, погляди і бажання
    Наче минуле життя наснилось
    Наче не знали слова «страждання»

    Не розрізняємо дні і ночі
    Кожну хвилину читаєм новини
    Стали серйозні веселі очі
    Стали роками комендантські години

    «Не будем стріляти по мирних людях»
    Ви нам брехливо пообіцяли
    Вам цю брехню ніхто не забуде
    Ви вже навіки себе прокляли

    Бомби летять на міста і села
    Нас не потрібно так рятувати
    В нас є свобода і Україна
    Вам українців не підірвати

    Вірили ми у «ніколи знову»
    Так ще ніколи не помилялись
    Прагнули нашого ви розколу
    А ми, навпаки, ще сильніш об‘єднались

    «Як ти» стали словами любові
    Тиша — поки що все гаразд
    Їжа — труднощі тимчасові
    Пляшка води — необхідний баласт

    Кожен день тепер вирішальний
    Кожен битву свою веде
    Світ це реальний чи віртуальний
    Кожен роботу собі знайде

    Ми переможемо не через зброю
    Не через санкції і співчуття
    Україна — гордість і доля!
    Україна — це наше життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7149

    26 бер. 2022
    Заболотна Оксана
    Ми разом
    Одна людина - Україна.
    Одна душа - великий дух.
    Одна любов - країна вільна.
    Одне життя і жити тут.
    У незалежній, неповторній
    З яснішим небом у горі.
    З пшеницею і житом в полі
    Зберемо славні врожаї.
    Де відбудуємо кожне місто.
    Твій кожен клаптик на землі.
    Незламна, непорушна, чиста !
    Тебе піднімемо з руїн..
    І в кожному куточку світу.
    Багато років й поколінь.
    Про Незалежну Україну,
    Звучатиме величний гімн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7152

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Закрийте небо
    Ця проклята війна вже давно остогидла,
    Нам би спокою й тиші, більш нічого не треба.
    Прокидатись від звуку сирен вже набридло,
    НАТО, просимо вас, та закрийте ж ви небо.
    Вже багато років ми розділені навпіл:
    Україна й Росія - потворна амеба,
    Зовсім скоро Росія пощезне на мапі,
    Але, НАТО, закрийте над нами небо.
    Ви вбиваєте нас, ви руйнуєте дім.
    Розкажіть, чи нагальна у цьому потреба?
    Ви цинічні й жорстокі в подобі своїй,
    Тож звертаюсь до НАТО: закрийте нам небо.
    Не пробачимо вам ми блокадні міста,
    Нам би знищити вас - більш нічого не треба.
    Ми дотягнемо самі на гору хреста,
    Головне, аби НАТО закрило нам небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7153

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Нездійснені мрії
    Їй матуся купила легесеньку сукню
    Й черевички з рожевим слоном.
    Готували вони разом піцу на кухні -
    Обіцяла ж мама давно.
    Вони знали, що прийде весна зовсім скоро,
    Зацвіте біля хати бузок.
    Вони влітку удвох відпочинуть на морі,
    Їх чекатиме теплий пісок.
    І сьогодні, як завжди, вони погуляють
    На площадці дитячій своїй.
    П’ятилітнє дитя ще нічого не знає:
    Не здійсниться жодна із мрій.
    Клятим ранком, підступно, коли будуть спати,
    Розпочнеться в країні війна.
    Їхній дім обстріляють ракети із «Градів»,
    Тріснуть вікна, за ними - стіна.
    Не поїде цим літом на море родина
    Та й бузок знову не зацвіте…
    Як, скажіть мені, можна убити дитину?
    Як, скажіть, можна вбити святе?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7154

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Сусід
    Скажіть, що робити, коли твій сусід - божевільний?
    Які препарати придбати в аптеці для нього?
    Він просто здурів, він вбиває людей цивільних,
    Він осатанів, не боїться сусід мій Бога.
    Скажіть, що робити, коли твій сусід - ненормальний?
    Домовитись як з ним? Чи це взагалі можливо?
    Скажіть, чи лишилися ще десь місця у лікарнях?
    Мій хворий сусід реальність сприймає криво.
    Скажіть, що робити, коли твій сусід - тяжко хворий?
    Яких операцій і скільки йому наразі потрібно?
    Як знищити в ньому жорстоку садистську потвору?
    Він сам над собою створив ілюзорні німби.
    Скажіть, що робити, коли твій сусід - убивця?
    Які трибунали й Гааги його зупинити зможуть?
    Сусід мій здурів, він веде загиблих таблиці,
    Він хоче собі увесь світ. Він вірить, що він це зможе.
    Скажіть, що робити, коли помирає сусід твій?
    Коли він в агонії смертній б’ється з останньої сили?
    Чи треба стирати з лиця землі його слід?
    Чи треба зрівняти з землею сусідську «братню» могилу?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7155

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Разговор русского пленного солдата с матерью
    - Мам, ты знаешь, а я в плену,
    Хотя всё должно быть по-другому.
    - Что за шутки я не пойму!
    Ведь вчера ты ещё был дома.
    - Понимаю, не веришь ты,
    Нас прислали сюда на войну.
    - Сына, хватит мне пудрить мозги.
    На войну? Мда… Смешно. Ну-ну.
    - Нас прислали сюда убивать,
    Не убьём - значит нас убьют.
    - Вас отправили не воевать,
    Наши власти нам, сын, не врут.
    - Неужели тебе не жаль,
    Что со мной сейчас здесь творится?
    - Ну зато ты получишь медаль,
    Путин будет тобой, сын, гордиться.
    - Мам, скажи, ты не слышишь меня?
    Ну зайди ты хотя бы в инет.
    - Да у нас здесь такая фигня!
    Нужен доллар, а доллара нет.
    - Ну а если меня вдруг убьют,
    Ты скорбить за мной будешь, мам?
    - Ты мне сможешь там сахар купить?
    В магазинах как с этим там?
    - Вам всю правду не говорят,
    Наша помощь им не нужна.
    - Да там каждый русскому рад,
    От бандеровцев гибнет страна.
    - Я словами твоими убит,
    Ты не знаешь, что нас здесь ждёт.
    - Помогите, ты слышишь, им,
    Скоро всех их наш Путин спасёт.
    - Нас прислали сюда на войну,
    Нам сказали во всех стрелять.
    - Не позорь мне родную страну!
    И мне стыдно, что я твоя мать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7156

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Я прийшов
    Мамо, тату, а я прийшов,
    Повернувся ваш син додому.
    Двадцять миль до вас пішки ішов,
    Позабувши про біль і втому.
    Я прийшов, бо скінчилась війна,
    Хоч поранений, та живий.
    Чому хата ваша пуста?
    Мамо, тату, скажіть, де ви?
    Я за вами дуже скучав,
    Обійняти завжди вас хотів.
    Я листи ваші всі читав,
    Всі слова там для мене святі.
    Мамо, тату, чом сталося так,
    Що я вас обійняти не можу?
    Я змиритись не можу ніяк
    З цим. Верни їх додому, Боже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7157

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Мені раптом здалося
    Мені раптом здалося, що зараз зима,
    Сильний вітер тривожить оголені нерви.
    Не стою уже місяць я біля вікна,
    Організм поступово втрачає резерви.

    Мені раптом здалося, що випаде сніг,
    Що весна не почнеться ні за що й ніколи.
    Мозок мій забуває про радість і сміх,
    Не бадьорить, повірте, уже й кока-кола.

    Мені раптом здалося, що лютий мороз
    Знову прийде і вступить в свої володіння.
    Не вщухає мій біль, бо ж не діє наркоз,
    Не рятує також хаотичне ходіння.

    Все ж я вірю у те, що настане весна,
    Залишилося трохи лишень почекати.
    Та наразі мій мозок кодує: «Зима».
    Що ж, зима так зима… Я не можу йому дорікати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7158

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Три бажання
    Якби я мала рибку золоту,
    Вона б здійснила три мої бажання.
    У нас в країні не було б війни,
    Від вибухів ми не прокинулися б зрання.

    Я спершу попросила би її
    Вернутися назад на вісім років.
    У нас лишився би Донбас і Крим,
    Кремль не здійснив би цих жорстоких кроків.

    Бажання друге - це бажання всіх:
    Щоб Путін здох, повісився чи вбили,
    Щоби потрапив в пекло оцей псих,
    Щоб не було у нього і могили.

    Я також забажаю, щоб всі землі,
    Які Росія незаконно захопила,
    Вернулися, кому вони належать.
    Й на цьому все. Росія себе вбила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7159

    26 бер. 2022
    Юлія Базя
    Маріуполю
    Як, скажіть, попросити зеленого коридору?
    Як достукатись? Як докричати? Як ще просити?
    Та невже інтелект лишився поза російським кордоном?
    Як блокадним містам залишитися далі жити?

    Нас ганебно, підступно, цинічно вбивають задарма,
    Рятувати нас нащо? Хіба ми цього просили?
    Та Росія давно вже поставила хрест на кармі.
    Маріуполь, тримайся, у тебе іще є сили.

    Ти повинен стояти! Герої-міста не вмирають,
    Твої діти в тобі, вони борються за свободу.
    Тобі боляче, знаю! У тебе щодня стріляють,
    Та не знищать, не вийде, вони не придушать народу.

    Ти голодний. Не спиш. Лиш хапаєш грудьми повітря,
    З твоїх ран кров тече й омивається зверху сльозами.
    Маріуполь, чекай - скоро біль твій злетить за вітром,
    Ти повинен стояти! В тобі - дітлахи і мами.

    Після ночі страхіть день настане і ти усміхнешся,
    Ти відновиш себе, будеш жити і процвітати.
    Зовсім скоро - і ти до життя знов вернешся,
    Ну а поки поспи, підведешся, як буде світати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7160

    26 бер. 2022
    Заболотна Оксана
    Доброволець
    Ти мій доброволець, стоїш у бою.
    За нашу свободу, твою і мою.
    За кожне життя, маленьке серденько.
    За нашу рідну Вкраїну-неньку.
    Низький уклін і дякую щире.
    За спокій сьогодні, щодня у вірі.
    Хай линуть вітання по всій Україні.
    Тобі добровольцю, жити у мирі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7161

    26 бер. 2022
    Світлана Третякова
    ***
    В мене мати питає чи страшно мені,
    Страшно, мамо, війна в Україні.
    Тут діти, жінки сидять в укритті,
    Тут є кров на моїй Батьківщині…

    Мамо, тут вибухи, блискавки в небі,
    Тут розгромлені села, будинки, міста.
    Ти, будь ласка, не плач, і чи добре все в тебе?
    Тільки слово «Люблю» бачу я на устах.

    Мамо, тут поле червоне від російських солдат.
    Тут ріки із крові ворожих тіл.
    Мамо, вони безбожно б‘ють немовлят,
    І в жінок запускають кіл.

    Мамо, в мене в руці автомат,
    А не твоя рука, що від болі рятує.
    Мамо, тут за кожного з наших солдат
    На коліна люд встане і мовчки вшанує.

    Мамо, тут люди руками танк зупиняють!
    І зброю туди ж взяв відомий співак.
    Тут кожен із нас тебе захищає
    Навіть залежний, і навіть бідняк.

    Мамо, ще трошки, прошу не печалься,
    Ти скоро побачиш справжню весну.
    Мамо, благаю тебе, дочекайся
    І я поцілую твою кожну сльозу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7163

    26 бер. 2022
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Не були ми ніколи братами
    Й сестрами теж не були
    Ви народ наш гнобили віками
    Просто тому, що могли.

    Ви палили, нищили мову
    Катували, вбивали людей
    Хай створили державу нову
    Та ви й досі нащадки орди.

    Так, тієї орди, що монголькая
    Тільки злобніші лиш стократ
    Для вас винищить мирнеє місто
    Як два пальці та об асфальт

    О четвертій ранку бомбити
    Почали саме Ви, а не Вас.
    Налетіли на всю Україну
    Знов почали нищити нас.

    Рівно місяць Вкраїна палає
    Під атаками ваших ракет
    А ваш телек все так же волає
    "Операция. И у нас потерь нет."

    Ні, ніяка не операція,
    А справжнісінька дика війна
    Із таких, як у фільмах показують
    Та для нас це тепер вже життя.

    Хай років кілька сотень минуло,
    Але це не змінило вас
    Бо росія — страна огромная
    Та не величная аж ніяк.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7165

    26 бер. 2022
    Катерина Гладка
    Без назви
    ***
    Безликий гість порушив точку входу,
    А я біжу за ним розхристаний, кричу
    Йшов янгол тихо й опустивсь під воду,
    А гість вночі вже вдарив по мечу.

    І чорні руки затулили очі,
    Сипучі звуки залітали в нас,
    Тепер ми ходимо між пауз і між точок,
    Де ми собою затулили час.

    Хто ти такий? Невже я тебе кликав?
    Чому ця кров стікає з ікл твоїх?
    Тепер я знаю як буває тихо,
    Та як шукають сонце у живих.

    Безликий гість, ти сам себе потопиш,
    В тих водах янгольських й весняному дощі,
    На нашу землю вогняну не ступиш,
    Хіба-що з власним серцем у руці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7166

    26 бер. 2022
    Олена
    Коли
    Коли не можу заснути вночі,
    пишу вірші
    І думаю собі,
    аби не гірше, тільки б не гірше

    Коли новини ув‘язнюють мозок,
    здається, що сходиш з розуму
    сходами війни
    у примарний нав’язаний морок

    Коли не їсти, не пити, не спати,
    бо не хочеться,
    а все плачеться,
    іноді істерично регочеться

    Коли розкол в душі,
    емоції коляться,
    скажи собі «не мовчи,
    не ховай подробиці
    в далеких околицях»

    Просто пиши, говори,
    щоб там не було,
    коли б не коли
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7167

    26 бер. 2022
    Оксана
    Я Українка!
    Я Українка!
    І пишаюсь цим без меж!
    Моєму Всесвіту немає порівняння!
    Здолаю всі чужі завоювання!
    Сміливий погляд - Душу обпечеш.
    Я Українка!
    Мій державний стяг -
    Простори неба над ясним колоссям,
    Стрічки в розкішне вплетені волосся.
    І якщо треба - зброя у руках.
    Я Українка!
    В серці в мене Сонце.
    Дбайливо спадок предків бережу.
    Я не дозволю перейти межу!
    І передам ці заповіді доньці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7169

    26 бер. 2022
    Оксана
    Вірші з війни
    Вірші з війни...
    Такі пошарпані й побиті.
    Ох! Краще би тих віршів не було!
    Вони слізьми і кровію политі,
    І стільки куль над ними прогуло.
    Вірші з війни...
    В них стільки смутку й болю!..
    Стільки любові і жаги життя,
    Котре Герої віддали за волю,
    За гідності твоєї почуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7170

    26 бер. 2022
    Діана Васильєва
    Весна
    Чекаю початку весни
    Коли вже розквітнуть дерева
    Щоб випити кави й міцних
    В місті Лева.

    Чекаю початку весни
    Щоб хвилі заграли прозорі
    На сонці, й скупалися ми
    В місті моря.

    Чекаю початку весни
    Щоб разом у місті каштанів
    Гуляти між парків рясних,
    Мій коханий.

    Чекаю… а ось і вона.
    Проте не для всіх нас настала.
    Кривава, холодна, сумна -
    Така тепер наша весна…
    Дочекалась?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7171

    26 бер. 2022
    Олена Мягких
    А завтра була війна...
    Дивіться, наступна задача,
    І зовсім вона не складна.
    Ми розберемо її завтра.
    ...А завтра була війна.
    Ми підем до ЗАГСу завтра.
    Ти в цілому світі одна.
    Хай гріє кохання ватра!
    ...А завтра була війна.
    Так-так, телефон на гарантії,
    Зламався.
    Не ваша вина.
    Вам завтра повернемо новий.
    ...А завтра була війна.
    Дивися, костюм який гарний,
    Чому ж ти сидиш сумна?
    Ти завтра здивуєш всіх виступом!
    ...А завтра була війна.
    Матусю, з гостинцем чекай!
    Відпустка маленька дана.
    На завтра збирай всіх на чай!
    ...А завтра була війна.
    Своє було завтра у кожного,
    Та вилив ти тонни лайна.
    Дізналися правнуки воїнів
    Загрозливе слово "війна".
    Тепер небу мирному нашому
    Занадто висока ціна.
    Хай карлика буде повішено
    За страшнеє слово "війна".
    Орду ми твою всю поборемо,
    Додому не прийде вона.
    І в пекло тебе ми загонемо,
    Якщо вже війна - то війна!!!
    Розвіємо пеплом над площами
    Усіх, хто до рук зброю взяв.
    Не буде тобі, сука, прощення.
    За те, що війну розв'язав!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7173

    26 бер. 2022
    Світлана Баламут
    Україно моя!
    Україно моя, у кривавому герці
    Ти крізь сльози піднялася проти орди.
    Із мечем у руках і скривавленим серцем,
    Закривала собою весь світ від біди.

    Україно, в підвалах поранене слово
    Виривалося стогоном з рваних грудей.
    Завивання сирен, як страшна колискова,
    Під руїни ховала натомлений день.

    Розгулялась війна на кривавім весіллі.
    І летіли у небо герої - сини.
    Ворог лютий не знав, що настане похмілля.
    Не одмити в віках їм своєї вини.

    Гордий погляд на світ, світ той був поза грою.
    Ти ж укотре сама піднімалась з колін.
    Україно моя, захлинаючись кров'ю,
    Всіх церков розбудила тяжкий передзвін.

    І зійде над Дніпром сонце миру й свободи
    І поляже з ганьбою у землю москаль.
    Україно моя, незборима й соборна!
    Європейський величний і чистий грааль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7177

    26 бер. 2022
    Олена Мягких
    30-й день...
    Б'ються кращі твої сини.
    Захлинається ворог проклятий.
    Україна у стані війни!
    Хронологія: день тридцятий.

    Тридцять ранків і тридцять ночей
    Із лютневого дня на світанні,
    Не змика Україна очей.
    Але спокій, таки, настане!

    Зроду ми не хотіли війни,
    Хай завжди між собою сварились.
    І прийшли "миротворці". Вони.
    Та адресою помилились.

    Їм не виніс ніхто каравай,
    Не кидали під танки квіти.
    Клич "Миттєво до зброї ставай!!!"
    Підхопили країни діти.

    Стали щільно плече до плеча
    Всі, за Матінку-Україну!!!
    Знайте всі, хто підняв меча -
    Від свого ж меча і загине!

    А весна набирає хід,
    Шлях уквітчує до порога,
    По якому, за нею вслід,
    Буде впевнено йти Перемога!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7178

    26 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Не будет спринта. Это марафон.
    Болельщики орут и продолжают ставить.
    Да, други, здесь стреляют, но не биатлон.
    Здесь цель убить или хотя бы ранить.

    Не скоро финиш и до Победы далеко.
    Расчётливо нам силы надо тратить ,
    Беречь друг друга, ещё ой будет не легко.
    Но Украине для борьбы сил хватит.

    Российский враг силён и беспощаден.
    Не воины они, детоубийцы и ворьё.
    Раздавим орков этих русских гадин.
    Мы защитим родное наше, всё своё.

    А зрители стоят, флажками машут.
    Не понимают, что вскоре их убьют.
    И кое-кто под рашки дудку пляшет.
    Увы, но проститутки есть и тут.

    Спасибо тем кто помогает.
    Спасибо тем кто понимает суть борьбы.
    За них наш брат в окопе погибает.
    Перед ордой мы выстоять должны.

    И выстоим. Прогоним нечисть.
    Отстроимся , порядок в доме наведём.
    Заткнём фонтаны лживой речи.
    Мы на фронтах вождей найдём.

    Сегодня в бой ведут нас капитаны.
    А завтра с ними мы наладим жизнь.
    Уже сегодня строим жизненные планы.
    Сосед, и ты в борьбу впрягись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7180

    26 бер. 2022
    Дарина Кривохатько
    Чи буде щось після?
    - Чи буде щось після?
    - Буде, авжеж, Мила, буде.

    Будуть пам'ятні дати, вкарбовані в душу числа,
    Будуть вулиці чисті, відмиті від диму й бруду,
    Будуть чашки і пледи, кава й старенькі крісла,
    Будуть вставлені вікна і рідні до болю люди.

    Будуть ріки і гори, буде місто і звична стежка,
    Буде школа під домом — ота, повз яку я ходив.
    Під під'їздом стоятиме старенька чиясь BMW-шка
    І затори у центрі тривалістю в кілька годин.

    Буде тихо — і тишу не вкрадуть і не порушать.
    Буде час на обійми, розмови і балачки.
    Будуть персики стиглі, яблука й навіть груші,
    І полишені друзями на підвіконні бички.

    Буде точно. Майбутнє невідворотне,
    Воно писане в книгу, а ти її прочитай.
    Буде так, що ми зможемо всіх їх перебороти,
    Головне, моя Мила, трошки ще зачекай».

    Я питаю у тебе чи буде щось після вкотре.
    Головне мені вкотре пиши і відповідай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7181

    26 бер. 2022
    Сергій
    Український вальс
    Там на могилах розквітла калина.
    Кривавим цвітом вона розцвіла.
    Тебе, окупант, прийняла Україна -
    Кохана, рідная моя земля.

    Будуть ваші могили забуті.
    Квітів вам ніц не принесе.
    І дівчата ваші не заплачуть у скруті.
    А священник вас не пом'яне.

    Вам насняться вкраїнськії ночі.
    І прекрасні одеські дощі.
    І побачити знову не зможеш, хоч хочеш.
    І до Кієва вам за два дня нє дойті.

    Будуть ваші могили забуті.
    Квітів вам ніц не принесе.
    І дівчата ваші не заплачуть у скруті.
    А священник вас не пом'яне.

    Мож зустрінеш старих своїх друзів.
    Говорити нема вам про що.
    Окупанти лежать в синім лузі.
    Чорнозем покриває чоло.

    Будуть ваші могили забуті.
    Квітів вам ніц не принесе.
    І дівчата ваші не заплачуть у скруті.
    А священник вас не пом'яне.

    Що шукав тут? Ніхто цього не знає.
    Не нажив ні грошей, ні майна.
    Лише дірки від куль в світлі місяця сяють.
    Окупанте, то доля твоя.

    Будуть ваші могили забуті.
    Квітів вам ніц не принесе.
    І дівчата ваші не заплачуть у скруті.
    А священник вас не пом'яне.

    Знов на могилах розквітла калина.
    Кривавим цвітом вона розцвіла.
    Тебе, окупант, прийняла Україна -
    Кохана, рідная моя земля.

    Будуть ваші могили забуті.
    Квітів вам ніц не принесе.
    І дівчата ваші не заплачуть у скруті.
    А священник вас не пом'яне...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7182

    26 бер. 2022
    Андрій Будицький
    Без назви
    Ой у лузі-лузі
    бандерівський смузі,
    Потече на вусах,
    попече на пузі.
    Хто приїхав в гості,
    усім буде вдоста.
    Пийте і не чокайтесь,
    можна і без тоста.
    Крізь шпарини й дірки,
    букви Z і зірки,
    Кожному влаштуємо
    запальну вечірку.
    І в селі і в місті
    гостинні барісти
    Свіжонаколочених
    зроблять вам по 200!

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7183

    26 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    Я – Україна…
    Я – Україна…
    А Я жива, Я - Україна, Я жива!
    В мені єднається вся сила,
    В мені єднаються серця
    Моїх людей, яких ростила,
    Яких голубила моя земля…
    І не згасає в мені мужність,
    Лише зростає, наче полум'я.
    Лише росте моя потужність -
    Одне на всіх серцебиття,
    Одне на всіх блакитне небо,
    Одна на всіх родина і одне життя,
    І вільне дихання – потреба,
    Скидаю всі кайдани в небуття,
    Бо Я – Єдина Україна,
    Я завжди Вільна,
    Я завжди Жива
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7184

    26 бер. 2022
    Будицький Андрій
    Без назви
    Не за горами вже благословенний час,
    Коли затихне гуркіт канонади,
    Хоч сердце довго ще із разу в раз,
    На кожен звук продовжить завмирати,
    Від радості і болю водночас,
    За здобуття ціной страшної втрати.
    І визначиться точно кожен з нас,
    Всієй душею, кого хочем обійняти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7186

    26 бер. 2022
    Артур Брутевич
    Спомин Свободи
    Великий народе Свободи,
    твоє завтра — в руках боротьби.
    Твій шлях щоденний — це подвиг
    у бійні за подих доби.
    До тебе тягнеться доля,
    що творить великий літопис
    про тих, хто безтрепетним строєм
    повертає світові доблесть.

    Скіфи, спартанці та франки
    уповають на тебе в глибинах віків.
    УПА, козаки й гайдамаки
    ведуть тебе на війні,
    що Свободу несе через спомин
    про Хотин, Гурби й Лебедин.
    За тобою витають, мов попіл,
    Пуатьє, Фермопіли й степи.

    Твій дух покриває собою
    всі землі, гори й ліси,
    котрі стиха стогнали від болю,
    що століття їм принесли.
    Мости, магістралі, траси, шосе,
    шахти, ТЦ, кав'ярні й заводи —
    під крилом твого духу дихає все,
    незламний, великий народе Свободи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7187

    26 бер. 2022
    Данило Коломієць
    Нам не суджено
    Нам не суджено бути разом
    Нам огидно пліч-о-пліч битися –
    Я вбиваю, щоб захистити
    Ти вбиваєш, щоб захиститися

    Я не маю до смерті страху
    Її тінь застеляє імлою
    Я ніколи не стану прахом
    Ти ніколи не станеш героєм

    Бо в мені є сталевий мозок
    Серце, повне червоних маків
    А ти терпиш, поки не станеш
    Брудним фаршем з кольором хакі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7189

    26 бер. 2022
    Любов Москаленко
    Ти знаєш, мамо?
    Ти знаєш, мамо, як болить душа,
    І сльози ллють з очей безперестанку.
    Коли усе  не варте і гроша,
    А люди гинуть з вечора й до ранку.

    Ти знаєш, мамо, в грудях, як пече,
    Так хочеться життя їм врятувати.
    Та в жилах їхніх кров більш не тече
    І радості життя їм не пізнати.

    Ночами бачу, як горить земля,
    Домів руїни, вибухи снарядів.
    "Все знищити...", – такий наказ Кремля,
    А ми ж були життю і сонцю раді.

    Ти чуєш, мамо, як кричить дитя,
    Схопившись за спасенну соломинку.
    Йому не хочеться іти з життя,
    А жити залишилося хвилинку.

    І душу розриває каяття...
    Думками я звертаюся до Бога:
    "Спаси їм, Боже, душі і життя,
    Їм рано ще збиратися в дорогу".

    Ти бачиш, мамо, в пеклі ми горим,
    За незалежність, волю, непокору...
    Все що було, окутав чорний дим.
    Ядучо він здіймається угору.

    Ти вір, матусю, прийде ясний день.
    Над Україною зоря засяє.
    І вирветься крик радості з грудей,
    Бо наш народ навік війну здолає.

    Всі матері із Заходу на Схід
    Під мирним небом України обіймуться.
    І вийде з куренів наш древній рід,
    Сини і доньки у родини повернуться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7191

    26 бер. 2022
    Наташа
    До 30 річниці СБУ
    В рядах Ти служиш СБУ,
    За правду й віру не нову.
    За правду, віру, честь країни,
    Щоб не творив тут враг руїни.

    Незламний, Мужній, Серцем Чистий,
    І погляд добрий і лучистий.
    На службі Ти свого народу,
    Ми знаєм всі котрого роду.

    Не знаю я твого лиця,
    Та вірять в вас усі серця
    І вибір Ваш такий свідомий,
    Не стане подвиг твій відомий.

    Ти, просто, робиш свою справу –
    Врагів Ти нищиш, цю араву.
    На службі Воїн СБУ –
    за рідний дім усих порву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7192

    26 бер. 2022
    Марія Пишук
    Сонечко, потримай парасольку
    Сонечко, потримай парасольку:
    Хай на нас снаряди не летять,
    Заховай в небесну антрасольку
    Всіх ракет сріблясту рукоять.

    Головне, світи туди, де тато:
    Він казав, що сходить на війну,
    Трошки там побуде і до хати
    Вернеться за хвилечку одну...

    Сонечко, ти добре там дивися,
    Щоб пізнати татка з висоти!
    Запитай, чи дуже він стомився,
    Чи бандитів в місто не впустив?

    Я прошу: промінчики  блискучі
    Так сплети, щоб не пробив снаряд!
    Знаєш, я за татком дуже скучив:
    Стань на пост!- хай прийде він назад!

    Сонечко, признаюсь по-секрету:
    Татко бачив зайчика живцем!
    Він боявся вибухів ракети –
    Татко пригостив його хлібцем...

    А іще, ти знаєш, зайчик плакав
    І тікати в поле не спішив,
    Бо осколок перерізав лапку,
    А медбрат назад її пришив...

    Сонечко, вони тепер обоє
    Десь стріляють в танки й літаки...
    Ти тримай над ними парасолю
    І не випускай її з руки!
               ~~~~~~~~~~~~~~~
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7193

    26 бер. 2022
    Натплія Водолазко
    Спитай мене про Україну
    Якщо тебе мій рід цікавить,
    Спитай мене про Ураїну.
    Як мати немовлятко бавить,
    Про чорнобривці і калину.
    Про те, як дівчина водою
    Замріяно вінок пускає,
    І як хлопчисько під вербою
    Кохану ввечорі чекає.
    Які лунають тут щедрівки,
    Які співають тут колядки,
    Про вишиванки і криївки,
    Про хліб, про літери і святки,
    І про тризуб, і про лелеку,
    Про соловейка проти ночі...
    Про сніг і про липневу спеку,
    Як від надії сяють очі....
    Про те, як сонечко сідає
    І про лани вагітні житом,
    Про гори аж до небокраю
    Про листя, що розноситть вітром...
    І ще, про матір, що чекає
    Свого синочка з поля бою...
    Ти знаєш як вона страждає
    Від невідомості і болю?..
    Спитай мене про Україну,
    Я розкажу про все, що знаю,
    Як серцем я до неї лину.
    Про те, як я її кохаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7194

    26 бер. 2022
    Анастасія Вовк
    Не підходьте близько до вікон
    Не підходьте близько до вікон,
    Вимкніть світло, ховайтесь у ванній –
    Вже як мантру повторюють діти,
    Коли кожен день як останній.
    На могилах загиблих – хрести
    І новини замість сніданків:
    Наші хлопці спалили мости,
    Бо навала російських танків.

    Тож як з проклятої землі
    Хтось поткне лицемірну пику:
    "Я же протів, мєня прості",
    То він проти не був одвіку.
    Неодмінно спаліть мости,
    Не підходячи близько до вікон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7195

    26 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    Я виживу!
    ***
    У Маріуполі російський окупант вистрелив в обличчя 11-річній дівчинці, куля пройшла через щелепу і травмувала корінь язика.
    ***

    Ти думаєш, що вистрелив в обличчя,
    То я навік віднині замовчу?
    Вкраїнською говорять мої очі
    У відповідь тирану – палачу!
    Ти не дивись, що я іще маленька,
    У мене серце – більше за світи!
    Нас тут мільйони, я ж бо не одненька!
    На всіх не зможеш кулі віднайти!
    Я не замовкну, бо в мені палає
    Та іскра, що народ мій запалив
    Ще від часів відважного Мамая,
    Яку й в мені Господь благословив!
    Щодня ти, кате, риєш собі яму,
    З якої й пра-пра-правнуки твої
    Не зможуть відчинити браму
    Прокльонів і вселенської ганьби!
    Я виживу, як завжди виживала –
    В мені тече Вкраїни свята кров!
    Я відроджусь від Слова, як начала,
    Де Мир є, Перемога та Любов!

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7196

    26 бер. 2022
    Краснова Анна
    Вам не зрозуміти
    А вам не зрозуміти
    Як це в укритті сидіти
    Ракет чекати
    Та співати молитви.

    А вам не зрозуміти
    Як це за рідними сумувати,
    Плакати  і від душі кричати:
    "Зупинись!"

    Звісно, вам не зрозуміти,
    Бо ви ж так звикли жити
    На колінах стоячи
    І голову понуривши униз.

    А голос є?
    У вас його немає, ви – німі
    А ми кричим від болю,
    Зі слізьми і боримось за волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7197

    26 бер. 2022
    Марина
    Вставай. Це війна...
    П'ята ранку, крізь сон ці слова:
    "чути вибух, вставай – це війна..."
    Всі з сльозами у паніці й знов...
    Тисячі проливають тут кров

    Харків: стріляли у мирних людей...
    І знов, полилась кров маленьких дітей.
    Що ж ми їм там такого зробили,
    Шо через них ми копаємо братські могили...

    Безсонна ніч. Дивлячись у смартфон,
    Читаю новий цей російський прокльон.
    "Немає вже слів... лиш біль сильний, гнів.
    Страждати будете до кінця своїх днів

    Що ж ви людям своЇм набрехали,
    Ніби наші на своїх напали?
    Новини - брехня із екрану,
    Україна - в кров із майдану

    Знаєм, війна ця проклята скінчиться,
    І з часом нові побудуєм міста,
    Але вже ніколи більш не повернуться,
    Усі ті герої, яких забрала війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7198

    26 бер. 2022
    Мар'яна Шашкова
    Не зазвучить вже колискова....
    Своя сорочка тілу ближча-
    Це зрозуміли ми на жаль!
    Коли нещадно ворог нищить,
    Світ дивиться лише у даль.
    Нам санкції не вернуть сина,
    Котрого у землі сирій
    Ховала мати сива,
    І їй не сила вже старій
    Ні плакати, ані кричати.
    Лиш з болем в небо споглядати.
    Вам не збагнути того жаху,
    Бо ваші діти мирно сплять.
    А наші більш не мають даху,
    А наші у землі лежать.
    Не зазвучить вже колискова
    Для янголят, котрих нема.
    Тепер лише роса ранкова
    Омиє мертві їх тіла.
    Вже не почує більше сміху,
    Той дім, що знищила орда.
    І не відчуємо утіху,
    Коли закінчиться війна.
    Ще довго буде у серцях
    Горіти розпач і розлука.
    І страх не зійде нам з лиця
    Нестерпною залишиться ця мука.
    За всіх, хто у бою загинув
    Проллються океани сліз і горя
    До неба стогін цей долине,
    За смерть дітей, за нашу волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7199

    26 бер. 2022
    Савченко Петро Іванович
    Допоки ми є
    Кого весняне сонце обігріло?
    Чия не опечалина душа?
    Це не кіно, давнішнє, чорно-біле,
    Це Путін з ніччю день перемішав.

    Хто вийде в поле, хто його засіє?
    Синів війна припнула до гармат
    Від згарищ небо змучене сивіє,
    І матері сивіють від утрат.

    Вставайно, українці, всі хто може,
    Берись до зброї кожен не сліпий.
    Хай  смерть рашистів кожна куля множить,
    Себе врятуй, а ворога убий.

    Не буде помсти праведній зупину,
    Наш прапор перемога розів'є,
    Бо є безсмертна воля України,
    Допоки Я, ТИ, МИ, у неї є!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7200

    26 бер. 2022
    Кошик Олена (koshychok)
    мам, я на війні...
    "мам, я на війні, але все добре
    ми вистоїм цей бій, молись і просто вір
    прийм солдатів в дім до себе вкотре,
    бо хтось сьогодні теж мене пустив до себе в двір.

    мам, я на війні, тут всі стріляють.
    представ, і у жінок вагітних, і в дітей!
    мам, тут тисяч невинних помирають
    хоча нема провини звсім цих людей.

    мам, я на війні, та дуже страшно.
    пробач за все, що скоїв у житті"
    і дописавши ці рядки так вчасно,
    він став героєм. посмертно. назавжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7202

    26 бер. 2022
    Алла
    Війна
    Ніколи не забуду того дня,
    Коли прийшла війна в мою країну,
    Коли напала суча та русня!
    На нашу неньку Україну!
    Помолимось за кожного ми сина,
    За наших воїнів, за тих,
    Хто захищає нашу неньку Україну
    Від рашинських загарбників лихих!
    Тримайтесь наші, ви, рідненькі!
    Бо дома вас чекають дружини, сестри, неньки
    Бо з вами Бог! Та вся країна!
    Єдина! Вільна! Сильна Україна!
    Відмовилась я від російської рідні,
    Скажу я їм:" Ні, ні, й ні!"
    Я не пущу вас до свого порога!!!!
    Ідіть ви геть! За нами перемога!!!
    Горіть ви в пеклі, путінські сини!!!
    Та вічно пам'ятатимемо ми!
    Яку ви біль нанесли в кожне серце!
    Нема прощення вам за все це!!!
    Єднаймось дружні українці!
    У цей важкий для україни час.
    Допомагаймо хто, як може,
    Щоб та тварюка не здолала нас!
    Тримайся сильна, Україно!!!!
    Нас не зламають вороги!!!
    Героям слава! Слава Україні!
    Горіть ви в пеклі! Путінські кати!!!!!

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7204

    26 бер. 2022
    Савченко Петро Іванович
    Звихнуте стадо
    Знав козел що в Україні
    Багатюща паша,
    Грабанути наше сіно
    Зважилася "раша".

    Стадо кинулось на луки,
    В'язло у болоті,
    Захлинулися у муках,
    Козлячі "двохсоті".

    Таку нашу передмову
    Мусив прочитати,
    Перш ніж штуркатися знову,
    Звихнутий диктатор.

    Ти знайшов у нашім полі
    Власні інтереси?
    Крим з Донбасом обездолив,
    Цілишся в Одесу?

    Маріуполем вдавився,
    Шерсть спалив в Херсоні,
    Мекав у Харкові - молився
    Крізь сльозу солону.

    Зуби в Сумах вилітали,
    Бив Чернігів києм,
    На колінця, грішне, впало,
    Як загримав Київ.

    Погорять копитця ваші
    Кендюхами поспіль,
    Коли вам заварять кашу
    Рівне, Львів, Тернопіль.

    Втім не має суперечки,
    Що москаль  - то здобич.
    Із-за кожної смереки
    Б'є Олекса Довбуш.

    Ви повзли знімать сорочку
    Вишиту з Говерли?
    Тут з-за кожного пеньочка
    Б'є Степан Бандера.

    Захар Беркут жде в проваллі
    Вашого приходу.
    Тут нема дороги далі,
    Тут кінці у воду.

    І ковриги скуштуєте,
    І зубів вівчарки,
    І в Московію "с привєтом"
    Драпанете шпарко.

    Вас, облуплених, наловить
    Ваш козел кремлівський,
    Мов, стервятник двоголовий,
    Вами ж і наїсться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7205

    26 бер. 2022
    Марія Пишук
    Духу краю, вставай!
    Я молила в Небес
    то снігів, то дощів з потеплінням,
    Проводжала й стрічала
    пташок восени й навесні...
    А тепер серед хмар
    я боюсь щонайменшої тіні,
    Що касетними бомбами
    вибухне просто в мені.

    Я любила колись
    видивлятись казкові сюжети,
    У небесних криницях
    тонути в блаженстві душі...
    А тепер вся земля
    не вміщає осколків ракетних
    І благання до Вишніх
    крізь сльози вознести спішить.

    Я заснути боюсь,- через сон
    наслухаючи посвист,
    Що шматочком металу
    чиєсь переріже життя...
    Підпливає червоним
    новий розтривожений досвіт
    І стихає у ньому
    слабіюче серцебиття.

    А весна, як завжди,
    розгортає обвітрені крила,-
    Тільки щось в ній - не так!-
    між ворсистих квіток сон-трави,
    Між скалічених сосон, між пралісів
    вщент обгорілих,
    Де галяви й поля
    розтинають траншейні рови...

    Де руїни і дим, де не чути
    веселого сміху,
    Де гризуть " Байрактари"
    колони чужої броні...
    Я молюсь до Небес,
    щоб скоріше позбутися лиха,
    Бо сумує земля
    за зерном у пухкій борозні.

    Духу краю, вставай!-
    І рятуй нас від наглої бійні!
    Дуже страшно вмирати,
    як дивиться в очі весна!
    Хочу мирного Неба!
    Хай щезнуть убивці серійні!
    Щоб Ніде і Ніколи
    нова не знялася війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7206

    26 бер. 2022
    Юлія
    Прощавай росія
    Прощавай росія, як європейська країна
    Ви вбили себе розпочавши війну
    По-братськи даруєте лиш руїни
    Лишивши ненависть і гіркоту.
    Ви чимало «добра» зробили
    Вже готували переможний парад
    В петрові часи вікно пробили
    В путінські — закрили назад.
    Європа від Вас відвернулась
    Ще більше відчуєте санкції
    Небачили, щоб так похитнулись
    Гуманістські принципи нації
    Наш прапор гордо майоріє
    Навколо нас друзі, а не вороги
    До перемоги ми сміло крокуєм
    Ми вільні і сильні, а не раби
    Ми любимо волю і Україну
    Готові віддати своє життя
    Шкода, до болю, кожну дитину
    Ми встоїм, для світлого майбуття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7209

    26 бер. 2022
    Вастюк Світлана
    Браття ми, а не русня!
    Співають птахи на деревах.
    Для них прийшла лише весна.
    Не знають навіть і лелеки,
    Що в Україні йде війна.

    Крізь землю квіти проростають,
    Усе довкола ожива.
    Та все ж природа відчуває,
    Що в Україні йде війна.

    Природа хоче страх здолати,
    Подарувати нам красу,
    Усю біль втрат залікувати,
    Яку принесли в цю весну.

    Та якби їй того хотілось не зможе болі втамувать,
    Бо українцям не потрібно цю біль чим швидше забувать.
    Її потрібно передати у крові, в нашій ДНК!
    Щоб всі нащадки наші пам'ятали, що браття ми, а не якась русня!
    (25/03/22)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7210

    26 бер. 2022
    Володимир
    Вбий рашиста
    Знаю: любий тобі твій дім,
    В рушниках - Миколай в куту,
    З димаря зранку сизий дим
    Кличе всіх до сніданку тут.
    Знаю: любиш вишневий сад,
    Пам'ятаєш дзижчання бджіл,
    В річці - гомін гусячих стад,
    Що прийшли з навколишніх сіл.
    А бабусина смакота!
    Зморшки літ на її лиці,
    Сиві вуса її кота
    І рушник-надія в руці.
    Триста років тому козак
    Тут криницю собі копав
    І залишив тобі цей знак:
    Стіл дубовий в саду вкопав.
    Два по 40 років тому
    Люцифер через сад попер.
    Дали відсіч фашистському
    Звіру - били його на смерть.
    Та прокинувся знову Вій:
    З трьох боків лізе руський мір.
    Всі гріхи тих злочинних дій
    Перевершив російський звір.
    І пологовий дім і сад,
    Немовля, через річку міст,
    І дитячий дім-інтернат -
    Все с землею зрівняв рашист.
    Українцю, брате, вставай,
    Побратиму підстав плече.
    Щогодини вбивай, вбивай
    Тих, хто суне до нас з мечем.
    Не дозволь цим російським псам
    Відчувати безкар'я смак,
    Бо нічого святого там,
    На московщині геть нема.
    То ж убий рашиста, щоб він,
    А не ти в сиру землю впав,
    Щоб оцей поховальний дзвін
    На московській землі лунав.
    Хай від горя завиє та,
    Що його народила там,
    Хай вдовицею стане та,
    Що чекає собі манта.
    То ж убий хоча б одного,
    Ти бандерівську смузь вживай.
    Сто разів побачиш його,
    Сто разів його і вбивай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7211

    26 бер. 2022
    Уляна
    Очі повні страху
    А очі повні страху...
    24-е — життя змінилось в мить.
    Тепер усе інакше:
    П'ята ранку. Вибухи і танки.

    Незламний український дух!
    Єдині, сильні люди.
    І в серці кожного луна:
    Щасливими ми будем!

    Ми будемо щасливі,
    Зустрінемось всі разом.
    Всім тим, в кого "Як ти?" питав,
    "Люблю!" ти в очі скажеш!

    "Все буде добре!" -
    Ми прошепочем Океана слово вірно.
    Світанок. 5 ранку. Мирне небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7213

    26 бер. 2022
    Євгенія Дзюба
    Обращение ко всем русским матерям, женам, сестрам
    Услышьте, Матери России
    Боль, слезы и страдания наших матерей
    Не отпускайте воевать на Украину
    Своих мужей, отцов и братьев, сыновей.

    А Путину плевать на наших и на ваших
    Безмозглый, бессердечный эгоист
    Но он войдет в историю народов
    Убийца, оккупант и террорист.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7214

    26 бер. 2022
    Тетяна Гусак
    Лелеки
    Лелеки линуть в Україну,
    До дому рідного летять.
    Що тут війна не знають птахи,
    Летять скрізь вітер, дощ чи снігопад.
    Додому серце рідне кличе,
    На крилах Мир вони несуть.
    Загинуть орки на чужині,
    А в Україні - вишні зацвітуть!

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7218

    26 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Я не хочу жити в Канаді чи Австрії
    В Польщу, Німеччину мене не зовіть
    Не питайте куди я втікатиму,
    як прийде ворог в мій дім

    Я не хочу гуляти у Франції,
    Фото з Італії - хіба після війни
    Я по крові із тої нації,
    Що бережуть до останнього свою волю і дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7220

    26 бер. 2022
    Галина
    "Ангел-Охоронець."
    Ніч знов в крові... Зійшов із неба Ангел.
    Прийшов він до Героя на війні.
    Поклав він руку на змужнілі плечі,
    Розвіюючи  страх в нічній пітьмі.

    Летіли кулі,розривались бомби,
    Та Ангел крильми хлопця прикривав.
    І цілий час небесний охоронець
    У цім бою,як міг,  допомагав.

    Та не зумів його він захистити,
    Хоч і старався кожну ніч й щодня.
    Вернувся в небо ,щоб просити,
    Просити в Бога зберегти життя.

    "Загиблі, хай спочинуть в твоїм царстві,
    Вони не зрадили,та смерть до них прийшла.
    Небесні воїни! Летіть над Україною.
    І хай пропаде ця вічна пітьма!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7221

    26 бер. 2022
    Юрій Ерметов
    Свобода
    свобода – це коли ти вирішуєш, а не за тебе
    це коли уникаєш зайвих вагань
    це коли кожної миті робиш те, що треба,
    а не те, що підказує тактика запобігань

    це коли за найтісніших обставин
    ти відчуваєш себе королем,
    а не рабом незліченних
    й кошлатих бажань
    це коли ти сміливо дивишся
    у бездонне небо,
    аби за мить увірватись
    в коло страждань.

    це коли щось у тобі
    є сильнішим за безліч обманів
    коли ти приймаєш рішення,
    зваживши всі ланцюги
    це коли ти тримаєшся
    того берега,
    де відступають найвитриваліші
    вороги

    коли за спиною все те,
    що давно минуло
    коли поряд ті, із ким
    варто бути!
    що буде – того
    не знає ніхто,
    але чи не варто
    заради найкращого –
    перемогти –
    майбутнього?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7224

    26 бер. 2022
    Діана Тітарева
    Я Україна
    Прошу...Зупиніться!
    Схаменіться, люди!!!
    Ви зовсім здуріли?
    Що ж далі то буде...?

    Плачу...Плаче серце...
    Заливає кров'ю...
    Кричить душа нестримно!
    До всіх я ж із любов'ю...

    Я сильна! Ви й не знаєте...
    Наскільки наша велич!
    У вірі, єдності, надії!
    За Нас! За Незалежність!!!

    А я щодня тримаюся, як можу!
    Терпітиму щомиті, до кінця!
    Я сильна! Перемога скоро! Зможу!
    І навіть так не стерти мою усмішку з лиця!!

    Навіщо все це? Я жила і буду!
    Я вам нашкодила? Чи чом така ненвисть?
    Я прошу! Зупиніться! Зупиніться, люди!!!
    Я Україна! Мені не треба ваша жалість!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7226

    26 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Загнали нас під землю мов кротів
    Неначе відьом палять нас в домівках
    Маленький карлик стерти нас хотів
    Щоб довести там щось комусь в верхівках

    Тому вже місяць він бомбить людей у їх оселі,
    Заводи, посівні поля, гуманітарні коридори
    Він українців змушує кидати їхні землі
    Від тих же, хто лишився, він чека покори

    Тож окупанти спалюють книжки й забороняють мову
    Людей катують, якщо ті кричать їм "Геть!"
    Республіки брехливі намагаються створити знову
    Хоча на ці ідеї їх лише чекає смерть

    Бо витравити Україну з українців марно
    Раба зробити з вільного у них не має сили
    Плодити фейки можуть лиш вони бездарно
    Боги, навіщо ви потвор цих породили?

    У них лише одна дорога - в землю
    Ту саму, за якою наповзли вони сюди
    Завоювати нас вони прийшли даремно
    Ми - вільні люди вдома, а вони - чужі раби
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7227

    26 бер. 2022
    Ніколаєва Сніжанна
    Без назви
    Не проспи, будь ласка, тривогу.
    Будь серед добрих людей.
    І коли матимеш змогу -
    Напиши, що все в тебе о'кей.

    Пам'ятай про котів і собаку,
    Яким теж треба твоя любов.
    Пий більше води, їж, що до смаку,
    Уникай неприємних розмов.

    Бережи себе, не побивайся в провині,
    Не додавай собі зайвих турбот.
    Ми зараз заодно бути повинні,
    Бо ще трішки, вже скоро, от-от:)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7228

    26 бер. 2022
    Заболотна Оксана
    На руїнах війни.
    Живу собі в тепленькій хаті,
    Достатньо їм,  водицю п'ю.
    Це завдяки тобі, солдате!
    Моя дитина як в раю.
    Ти там в окопах на сторожі,
    Заплющиш очі лиш на мить.
    Там сунуть москалі ворожі
    На Бучу, Васильків, Ірпінь.
    По всій країні. Ти солдате!
    Прикривши тілом б'єш катів.
    Щоб кожна жінка, доня, мати
    Поверне у рідненький дім.
    Не має сну, душа в тривозі
    І вдень й вночі моя сім'я.
    Там де міста стоять в облозі
    Руїни бачаться щодня...
    Сидять старенькі дід і бабця
    В холодних погрибах своїх.
    Тікати нікуди, податись,
    Якщо уже до сотні літ.
    Кричить душа і серце втрати,
    Нестерпним криком голос рве.
    Не врятували їй дитяти.
    Тебе москалю в цім кляне!
    Кричать у полум'ї без мами
    Маленькі сироти війни.
    Обличчя вкриті їх сльозами.
    Знайдуть ще посмішку вони.
    А сліз немає і не буде
    Де спокій, тиша у душі.
    Своїх героїв не забудем
    Про них складемо ми пісні.
    До перемоги! До останку!
    По крові клятих москалів.
    Зустрінем весну на світанку
    Із клином наших журавлів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7230

    26 бер. 2022
    Заболотна Оксана
    Незалежна Україна.
    Незалежна моя Україна
    Гори, ліси і родюча Земля.
    Ти у серці моєму єдина.
    Ти увінчана в віршах піснях.
    Небо безкрає, блакитне,
    Жовті просторі поля.
    Прапор з'єднав у єдине
    Символі волі й добра.
    Карпати, Донбас і Одеса,
    Київ, Тернопіль, Херсон.
    Знає нехай вся Європа!
    Нас, не візьмеш у полон.
    Вінниця, Луцьк, Запоріжжя,
    Харків, Львів і Донецьк.
    Наше козацьке коріння
    В жилах тече. Я і ти є боєць.
    За свободу, за честь і за волю.
    За нестримне бажання життя.
    Крим, Дніпро, Чорне море.
    Ти єдина Вкраїно, моя!
    Ти піднімалася з праху
    Кров'ю омитих дідів.
    Ти надивилася страху
    Як піднімалась з колін.
    Ти зустрічала невдачі
    Пронизана ядами змій.
    Град, буревії могучі.
    Нездоланна,ти проти стихій.
    Від меча і від слова незламна.
    Непорушна від зрад і брехні.
    На захід, на схід неподільна.
    Ти єдина така на Землі!!
    Ти відтворена з Божого слова.
    Ти оспівана в думах, піснях.
    Вирує мова твоя солов'їна
    В українських, щирих серцях.
    Хай маленьке надії зернятко
    У могучу любов проросте
    І твоє українське дитятко,
    У квітучому щасті зросте.
    Хай у кожнім дворі під віконцем
    Нас чарує калиновий цвіт.
    Мир і спокій Вкраїні під сонцем!
    Хай розвіє по світу. Привіт!
    Незалежна моя, неповторна
    Виткана вишиванкою мрій.
    Слава тобі, Україно!!!
    Слава героям,твоїм!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7231

    26 бер. 2022
    Валерія Матвієнко
    Молитва
    Повертайся, мій коханий.
    Я тебе чекаю вдома.
    Довга ніч. І невідомо
    Чи зустрінем новий ранок.
    Я тебе чекаю вдома,
    Повертайся, мій коханий.

    Повертайся, мій єдиний.
    Хай тебе не зріжуть "гради".
    Ти пішов, щоб канонади
    Стихли в нашій Україні.
    Хай тебе не зріжуть "гради",
    Повертайся, мій єдиний.

    Повертайся, мій козаче.
    Як не сам, то хоч піснями,
    Що летять над блокпостами!
    Від яких і камінь плаче.
    Як не сам, то хоч піснями
    Повертайся, мій козаче.

    Повертайся, мій герою.
    Вірю, втримаєш нам небо.
    Край твій за спиною в тебе.
    Брат твій поруч із тобою!
    Знаю, втримаєш нам небо.
    Повертайся, мій герою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7233

    26 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Садок вишневий коло хати,
    Сирени звідусіль гудуть,
    А Орки знов в атаку йдуть,
    Співають молитви дівчата.
    А матері в підвалах ждуть.
    Сім'я тікає десь на захід,
    Вечірня зіронька встає.
    Вони вечеряють що є,
    Ніхто не хоче помирати,
    Так окупант їм не дає.
    Закрила мати коло хати
    Собою діточок своїх;
    Сама заснула коло їх.
    Затихло все, чому кричати,
    Тим хто зробив останній вдих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7234

    26 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Війна відкрила дивні речі в мені,
    У очах тепер є ріки сліз,
    Вони течуть і творять повені,
    Коли у серця гіпертонічний криз.

    Тепер зрозуміла кого насправді люблю я,
    Дуже легко розставила пріоритети,
    Тільки документи й дітей збираю,
    Коли знову сирени кричать про ракети.

    У мене, виявилось, сильне тіло,
    Що може без сну жити на каві,
    І губи, які при відсутності світла,
    Дітям казки читають з уяви.

    Нігті живуть і без манікюру,
    Хоча це дивно й зовсім не звично,
    Вже не важливі дієти й фігура,
    Поки ще можна, їмо систематично.

    Дізналась, що серце гаряче і тепле,
    Усім українцям там місця доволі,
    А кінчені орки горять хай у пеклі!
    І соняхи хай проростають у полі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7235

    26 бер. 2022
    Валерія Матвієнко
    У мене є дім
    У мене є дім. Під вікном у рядочок -  тюльпани.
    Малесенький дворик, посіяна густо трава.
    Ще лютий на дворі, та сонце запахло весняно,
    Листочки тугі на життя заявляють права.

    І є в тому дійстві палка надихаюча сила -
    Пробивши багнюку, уперто тягнутися ввись!
    Присипала снігом зима і таки відступила -
    А я над бутоном щоденно молюся: "З'явись"!

    І він розкриває тендітні червоні пелюстки -
    В маленькому дворику тісно стає від краси.
    Співає життя, обійшовши закон акустики!
    А заздрісний дурень назвав те життя - нацизм.

    І вже у дворах не тюльпани цвітуть -  заграви.
    Співають ракети - і більше немає дворів.
    І воїни встали боротись за діло праве,
    Щитом перед ними - молитва із укриттів!

    Ми все відбудуємо, всі залікуєм рани!
    На полі зародять жита із-під крові й роси.
    В зелену траву посаджу ще рядок тюльпанів,
    Щоб в нашому дворику тісно було від краси!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7236

    26 бер. 2022
    Валерія Матвієнко
    Діти мої, діти
    Діти мої, діти!!
    Як же вас вберегти
    Від болю цього світу,
    Від злої його біди.

    Від ран, що кривавлять відчаєм.
    Від слів, брехнями посічених.
    Від страху перед безумними.
    Діти, ростіть розумними!

    Діти мої, діти!
    Як би навчити вас
    Щемко життя любити
    Навіть в найгірший час!

    Любити його, знецінене.
    Схилятися над руїнами -
    Й розорювати їх нивами.
    Діти, ростіть сміливими!

    Діти мої, діти!
    Буде час для життя.
    Тільки ще треба вміти
    Без сорому помирать.

    Не безіменним рабом катів -
    Воїном, вірним своїй землі!
    З Богом і Україною,
    Проживши життя Людиною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7237

    26 бер. 2022
    Гоечин юріц
    Ми змінимось
    Ми змінимося всі, як все закінчиться.
    Як догорить останній сніп війни,
    Як потихеньку рани всі залічаться,
    Як повернуться з пекла пацани.
    Ми вже нікому і нічого не пробачимо,
    Ми помінялися, та так, що не вернеш,
    Ми вже цей світ інакше зовсім бачимо,
    Це з нами... Це уже не відбереш.
    Ми повернемося із пекла вже дорослими,
    На повні груди неба чистого вдихнем,
    Лице омиєм вранішними росами,
    Дітей своіх на руки піднесем.
    Ми вже не зможемо, по старому не зможемо,
    Ми проспівали вже нових своіх пісень,
    Самі в собі раба і ніч ми переможемо,
    І прийде день, той довгожданний день.
    І мир поселиться між нами, і прокинеться,
    Земля від сну, і біль і страх пройде.
    І в нас все зміниться, обов"язково зміниться.
    І так буде, я знаю, так буде.
    Ми змінимося всі і все ми змінимо,
    Ми вже не змиримось і більше не впадем.
    Ми звільнимось і всіх від ночі звільнимо,
    Ми змінимось, бо морок пропаде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7238

    26 бер. 2022
    Тарас
    Двоє
    В одному світі, жили двоє
    Один від жаху ледь стояв
    На його рідний край напали
    Палала полум'ям земля

    Второму, было "всэравно"
    Вчера по телеку сказали
    Что это вовсе не война
    Они, нацистов убивали

    У першого, нема сім'ї
    Доля гірка його спіткала
    Вчора, ракета не шальна
    У його рідний дім попала

    Второму, очень плохо жить
    Ведь нету колы, инстаграма
    А украинцам не понять
    Что это их, освобождали

    У першого, нема води
    Він 3 тиждень у підвалі
    Бо в його місто, москалі
    Гуманітарку не пускали

    А у второго, царь на троне
    Страну по полной разрушает
    Но он на митинг, не пойдет
    Ведь царь, конечно, лучше знает

    У першого, є президент
    Він вільно вибраний народом
    Він лідер нації цієї
    Він лідер правди і свободи!

    Второй же, раб, что без свободы
    До конца жизни будет жить
    Он захлебнеться и потонет
    А в месте с ним - страны режим

    А перший же - вільна людина
    Що мислить, творить, не мовчить
    У першого в душі свобода
    І він незламний як граніт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7241

    26 бер. 2022
    Антоніна Ларіонова
    Повітряна тривога
    Повітряна тривога, повітряна тривога
    Коли ж це все закінчиться
    Коли вже перемога

    Коли трамваї їздитимуть
    Коли дитя заплаче
    Та не від бомб ураження,
    А від першого подиху земного,
    що грітиме тепер уже батьків так гаряче

    Коли з тобою побачимось
    Коли поллються сльози
    Та не від дороги з крові плямами,
    А від України перемоги

    Я знаю, що вже скоро
    Я це вже відчуваю
    Та чи побачу це, чи виживу,
    не згаюсь, не зів’яну,
    Та чи вклонюся воїнам?
    Цього, на жаль, не знаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7242

    26 бер. 2022
    Віталій
    Небо наше, навіки...
    Коли знов настане день
    І закінчиться війна,
    Донечка зустріне татка
    І повірить в чудеса.

    Коли знов настане день,
    Пропадуть війни сліди,
    Небо вільне, чисте, наше,
    Витре сльози матерів.

    Коли знов настане день,
    Буде чутно крик душі,
    Будуть сльози, буде радість,
    Від закінчення війни.

    І коли над небом нашим
    Ми побачим літаки,
    Вже не будемо ховатись,
    Небо наше, навіки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7243

    26 бер. 2022
    Позднякова Діана
    Кохання переможе
    Я за кордоном, а ти вдома
    Слухаєш "Океан Ельзи" і п'єш каву
    Поруч в каміні горять дрова
    І чути за вікном сирени галас

    Який вже день і ніч країна наша в пеклі
    Так неймовірно боляче і серденько щемить
    Але я вірю, що ракети з неба стануть насінням на новій землі

    І я візьму тебе за руку
    Скажу, як солодко кохаю
    І не зламає нашу волю
    Той трикольоровий чортів прапор
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7244

    26 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Ми стали іншими
    Під звуки тривожної битви,
    Читаю прадавні псалми:
    Зовсім іншими стали молитви,
    Зовсім іншими робимось ми!

    Вода з крана - найкраща у світі!
    І хліб зачерствілий - смачний!
    Хай лиш тільки ростуть наші діти
    Під небом святим без війни!

    Це ж нічого, що стали сивіші!
    Стало зморшок - на десять вперед...
    А трави килимок - зеленіший!
    Яскравіше цвітіння дерев!

    Вже не треба нічого просити,
    А ні тих журавлів, ні синиць:
    Вірних друзів просіяло сито,
    Перевірило рідних на міць!

    Ну а з тими, хто зараз є поряд,
    Я читаю до ранку псалми!
    І хай там, що про нас не говорять,
    А ми стали нарешті, людьми!

    Дякую за коментар Natasha Pasenko, з якого написався вірш: "Зараз, коли молюся, відчуваю присутність святих поруч. Теперішні молитви зовсім інші"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7245

    26 бер. 2022
    Марічка
    Без назви
    Сиділа на сторожі біля сина.
    Яку вже ніч молюся Богу - урятуй!!
    За що так наша ненька плаче?
    За що??
    Ох.. немає серцю спокою... нема
    Там гинуть діти, схаменіться!
    Та що ж ви коїте на Україні?!
    Ми лиш бажаємо - добра, покою, миру...
    Чому прийшли ви воювати?
    Що цим ви хочете добитись?
    Вже стільки крові ви пролили й мало?
    Солдати, що захищають свої сім'ї свою Неньку,
    звичайні мирні люди, що просто хочуть миру..
    ті малюки, що народилися на світ в підвалах..
    ті дітки, що матимуть на все життя болючу рану..
    За що ви так жорстоко вбиваєте батьків,
    товаришів, братів наших й сестер??
    Чому до миру ви не хочте йти?
    Ці запитання... ці безкінечні запитання
    де відповідь нам не дається..
    Будь ласка, досить... схаменіться
    У вас ж також родина, дітки..
    Що скажете ви їм в обличчя?
    Чи зможеш ти сказать свої дитині, що воював на Україні?
    Що убивав невинних там людей?!
    Одумайтесь та зупиніться.
    Ми неньку нашу, Україну, кохаємо всім серцем.
    І це кохання живе у кожному із нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7246

    26 бер. 2022
    Сергій Вікторович
    Привіт, Україно!
    Привіт, Україно! Мене звуть Сірьога,
    І нам із тобою не повезло
    Набридла ракетна з повітря тривога,
    Мені і без неї тривожно було.

    Ракети літають не в космос де зорі,
    А в хату до когось керує двигун,
    І замість дельфінів у Чорному морі
    Російський корабль шукає пісюн.

    У дивні часи ми з тобою живемо,
    Та світ тепер вірить тобі і мені:
    Кацапам і людям жить треба окремо,
    Бо то є тварини скажені й дурні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7247

    26 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Чорне небо
    Чорне небо над містами України
    Сонце в небі мариво закрило
    Воно ніби засвітило напівсили
    Громихає... горить нафта та мастило.
    То ворожі літаки зробили чорним
    Наше небо чисте та блакитне
    Ну нічого зробимо примарним
    Ворога ....це вже невідворотне!
    Вітер західний на схід погоне копіть,
    Тугу й смерть аж до Курільских островів
    Хай мокшанців смуток не обходить,
    Сама Доля вже карає ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7248

    26 бер. 2022
    Автор:1
    Без назви
    Прийшов хлопчина років 18
    До мого дому із автоматом у руках
    Ще молодий, але у його серці уже живе лиш  ненависть та жах
    Він тут прийшов всіх убивать, стріляє в дідусів, бабусь та ще малих дітей
    Які ще зовсім не вбачали світ
    І мріяла та мала дитина про машинку, мріяла б якщо  не стала б жертвою твоєй
    Ти знав куди ідеш, і знав ти що вбиваєш
    Чого ж ти тут забув руський солдат
    Твого тут не було і ніц не має
    То ж руки геть
    Бо я повторюю лиш раз
    Та і не впоратись тобі із армією нашою
    Та ти зі своїм танком впоравсь ледь
    Повір тобі пощади вже немає, змирись ти з цим
    Ти вже пішов на смерть
    Зітруть до пороху вас наші хлопці, та це лайно і навіть в пічці не згорить
    Та мати твоя жде вже більше гроші, ніж сина "визволителя" з війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7249

    26 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Тобі всього лиш 20 рочків
    А вдома вже чекають тебе жінка з дочкою
    Не знав же ти, що скоро так станеш ти героєм
    Ти планував купити хатку й не мріяв про життя в палатках
    Та час прийшов, і заради тої що там чекає із дочкою
    Ти взяв до рук сміливо автомат
    Щоб захистити не одну родину, ти будеш там стояти до кінця
    У твоїх жилах ллє палка козача кров, вона від предків
    Від них у тебе й дух свободи й любов до цього рідного краю
    Ти повертайся лиш живим, пише кохана обіймаючи дочку.
    Вона тримається заради тебе, а ти стоїш там лиш за них
    Щоб ще маленькі рученята обійняли та сказали ще не  раз слово "Тато"
    Щоб було ще для чого мріяти про хатку
    І ти ж військовий, ти стоїш як би не було тяжко
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7250

    26 бер. 2022
    Наталія Ольховська
    Загаданное
    Даже сквозь взрывы, и грады, и залпы сквозь
    Солнце настырно выходит в прямой эфир.

    Веки зажмурив накрепко, как моглось,
    Я загадала тебя и мир.

    В день, когда ружья чужие без сил падут,
    В день, когда стихнет небо в разгар весны,
    Мы обязательно встретимся, милый друг.

    Пообещай мне сбыться после войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7251

    26 бер. 2022
    Оксана Василевич
    Без назви
    Щоразу страшно брати в руки телефон...
    А особливо, якщо ще й вдалось поспати.
    Бо від новин в душі армагедон!
    Душа мов рветься і не в змозі не волати...

    Моя земля. Земля моїх батьків!
    Як боляче дивитися на рани,
    що їх тобі ординці завдають!
    Коли вже їх, падлюк, зовсім не стане?

    ТУТ пращури молилися за мир,
    ТУТ будували щастя та оселі.
    Чом варвари зробили з тебе тир?!!
    Чом винищили дні наші веселі?

    На нашій древній, золотій землі
    замість дитячих ніг - ворожі танки...
    У морі Чорному - ворожі кораблі...
    У них - НЕ люди, варварів останки!

    Бомблять, бездушні, школи і мости.
    Роддоми знищують і палять аеропорти....
    Що ви забули на чужій землі?!!
    Та щезніть звідси, роти ідіотів!!!

    Під вій сирен народжуєм дітей,
    під вій сирен спасаємо нужденних...
    Один за всіх і всі за одного -
    у нас так прийнято, немає безіменних

    А ви - ви хто? Кого ще застрелить
    свого же війська член й не закопає?
    Залишить десь й рідню не сповістить.
    В Людей такого просто не буває

    Ви - орки, ви - просто ніхто!
    Для путіна, як іграшки, солдати.
    І скільки б вас у нього не було -
    вам цінністю для деспота не стати

    Ви ще заплатите за Бучу й Гостомель,
    за Маріуполь ваші прокляті нащадки!
    І за Ірпінь, за Харків, за Ворзель
    за кожні ваші нелюдські нападки

    Ну ким потрібно бути, щоб стріляти
    у мирних жителів, жінок із дітлахами?!!
    Щоб руйнувати повністю міста?
    Скидати бомби на священні храми?!!

    За нашу кров і кров наших дітей,
    за їх в підвалах кожне голосіння,
    за горе те, що через вас в людей -
    ніхто із вас не знатиме спасіння.

    Тікайте! Землю нашу залишіть!
    Доки вас тут ще не роздерли на частини!
    Такого спротиву не бачив білий світ!
    А ні - то знищим.  Слава Україні!

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7253

    26 бер. 2022
    Оксана Василевич
    Маріуполь
    МАРІУПОЛЬ...
    Місто Марії
    Боже! Чом так кровить земля?!
    Чом роздерті по вулицях мрії
    про буденне, міське життя?!

    Маріуполь...
    Там поруч - море.
    А всередині - море сліз...
    Не достатньо всіх слів, щоб горе
    описати, що в серці, й злість
    і печаль, й дику біль...
    Ламає
    тіло, силу, думки, слова
    від жахіття, що з ним зробила
    ця проклята, мерзенна війна

    Маріуполь
    залитий кров'ю
    і жінок, і дітей, й старих...
    Що зробила орда з тобою,
    чом катує дітей твоїх?!

    Кров стікає по стінах будинків,
    по зруйнованих дитсадках.
    У місцях, де сміялись діти
    тепер смерть. І безмежний жах...

    З-під землі, рясно скропленій кров'ю
    мирних жителів, діток малих
    ще проб'ється життя весною!
    Слід остине загарбників тих!!!

    Прошу, Боже: врятуй Маріуполь
    і людей, для яких він дім.
    Маріуполь - це ж місто Марії.
    Дай життя, прошу, тим, що в нім

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7254

    26 бер. 2022
    Оксана Василевич
    22.02.2022
    24 люте, 22 рік.
    Світ в день цей поділивсь на "до" та "після".
    День, який нас закинув наче в сон
    чи фільм, який ніяк не закінчиться.

    Прокинулись від неба, що гуділо.
    "Війна! Війна!" - викрикували всі.
    Руки тряслись, у серці аж гриміло
    у тон із небом й гуркотом валіз.

    "Та ну. Це ж неможливо! Які бомби?
    Можливо сплю ще? На роботу як не йти?
    Що брати? Куди бігти? Що робити?"
    Від людських дум здригалися грунти.

    А в переходах продавали квіти
    доки усі втікали хто куди.
    І навіть небо теж не знало, що робити,
    і було теж розгубленим, як й ми

    А потім почалось життя в підвалах.
    В метро нове з'являлося життя.
    На карематах та матрацах мами
    ховали від малечі почуття.

    Тим часом у вагонах на підлозі,
    як птахи в вирій, їхали жінки
    з дітьми й старими. Гуркотіли поїзд,
    валізи, сльози, а найбільш - думки...

    А потім почалось найжахливіше -
    терор і смерть. І спалені мости.
    Шок. Біль. Весь світ зробився іншим.
    А ти... Хто в світі цьому тепер ти?

    Момент настав, коли про завтра -
    надто довго. Коли його немає.
    Та що є? Лиш невідомість.
    Від оцього всього весна прийшла, - але не настає.

    Природа завжди переможе хаос -
    весна проб'ється через ранений асфальт!
    Ще зовсім трішки, впевнена, зосталось
    і перемоги прийде до нас час!

    24 люте, 22 рік.
    Світ в день цей поділивсь на "до" та "після".
    Вкраїна-ненька кинулась у бій,
    в якім здолає русського фашиста

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7255

    26 бер. 2022
    Віталій
    Коли війна прийшла в наш дім
    Коли війна прийшла в наш дім,
    Їй не вдалося нас зламати,
    Їй не вдалось… Я, вже не з ним,
    Промовила тихенько мати.

    Я вже не з ним та в серці він,
    Так сильно б’ється і страждає,
    Так сильно… Та чому ж один,
    Чому без мене сам літає.

    Коли приснився ти мені
    І ми з тобою як лелеки,
    Летим у наші спогади,
    Такі живі, й такі далекі.

    Летим з тобою в ті місця,
    Де ти мене вже пам’ятаєш,
    Де ти - малесеньке дитя,
    А я тебе оберігаю.

    З тобою бути хочу я,
    Хочу до сліз, ти розумієш.
    Бо ти спасав моє життя,
    Я змарнувать його не смію…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7256

    26 бер. 2022
    Єва Вікторія
    Бабин Яр
    Всі обіцяли «Більш ніколи»!
    Щорічно пам’ять шанували,
    Але ракети кремля, вчора,
    Їх вічний спокій сплюндрували.

    Що ви за люди? Є у Вас совість?
    Дурні питання, просто вірю,
    Що скоро захлинетесь кров’ю,
    Яку ви тут у нас пролили.

    І знову постріл та сирена.
    Люди збирають допомогу.
    Для тих,хто лишився без даху.
    Для тих, у кого вже пологи.

    Стоїть народ, вірить в героїв,
    Що землю нашу визволяють.
    І всі кричать лише: «До Бою!»,
    Ніхто тут зброї  не складає.

    Діти, жінки та літні люди,
    Надійним стали хлопцям тилом.
    Ми не допустимо ніколи,
    Щоб «хтось там» знищив Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7257

    26 бер. 2022
    Оксана Василевич
    Розстріляна весна
    Весна... Весна ж!.. Та сил нема радіти.
    Й, мов лід, холодна в небесах блакить...
    Із-під землі народжуються квіти,
    а у душі безжалісно болить.

    Сонячний промінь пестить перші трави,
    повітря подих шепче нам: "Живіть!..",
    а ми усі, мов раненими стали,
    нам ця весна, до крику аж, болить...

    Болить за кожну ранену дитину.
    Болить за кожне втрачене життя.
    Болить за землю рідну, Україну,
    за кожен дім, що линув в небуття.

    Війна ... Весна. Хоч сонячно, та - темно.
    І день весняний чорний, наче ніч!
    Вдихаєш сонце, а воно - даремно!
    Немов його роздерли цьогоріч.

    Така вона, розстріляна війною,
    залита кров'ю і слізьми весна....
    Вона не була ще такою нищівною,
    такою чорною не була ще вона.

    Горить земля, яка мала б родити.
    Горять на ній щасливі чиїсь дні.
    У тім вогні - наші, Вкраїнські, діти,
    що теж, колись, сміялись навесні....

    Із-під землі народжуються квіти.
    Із-під руїн піднімемось ще ми!
    І будуть весни, коли зможемо радіти
    під мирним небом разом із дітьми!

    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7258

    26 бер. 2022
    Катерина Харченко
    Розкажи, мій Всесвіт
    А у нас за три дні вже місяць, як йде війна, як комусь вистачає хліба, грошей, вина, як з землі вироста важка цегляна стіна. Як ніхто до кінця не вірив, та кожен знав.

    Розкажи, мій Всесвіт, як там де немає меж, розкажи, як спокійно дихати, де живеш.

    Тут від сліз нічого не бачу і себе теж, а біль вже не видалиш, як з телефону кеш.

    Поки з-під землі хтось шикує і править бал та війну собі там возводить на п’єдестал, розкажи, як закрити двері в його підвал, де дістати та отруїти його бокал.

    Розкажи, як, коли з небес затихає грім, розкажи, коли зорі сходять там на горі, як малі врятували голуба надворі.

    Та поклич мене на побачення влітку в Крим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7259

    26 бер. 2022
    Володя
    Без назви
    А у орків, напевно, теж є діти
    І ці орківські діти - теж діти планети
    Їм потрібно мирному небу радіти
    А не бачити небо крізь криваві багнети

    Про дітей ми подбаєм. Бо діти невинні
    Ми плекаємо в них любов до волі
    Ми врятуєм для світу це покоління
    Відведем ангелят від батьківської долі

    Ми не скажемо їм про рідню злочинну
    Хай Історія їм розповість все згодом
    Як вмирали, колись, у лиху годину
    Наші діти за їхню майбутню свободу

    А сьогодні - війна. Війна з сатаною
    За правду, в яку не влучать ракети
    Війна, де після останнього бою
    Переможцями стануть діти планети
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7260

    26 бер. 2022
    Павло Маслак
    Дощ
    Куди очей не поверну –
    війну я бачу і весну.
    …а між весною і війною
    навшпиньках дощ іде на лад
    (либонь втомився після бою
    і прибирає гар гармат).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7264

    26 бер. 2022
    Віталій
    І душі тих, кого невберегли...
    Так хочеться щоб скінчилась війна,
    Так хочеться, щоб не свистіли кулі,
    Щоб мати посміхалася моя,
    В сльозах щоб її думки не тонули.

    А пам’ятаєш як я за вікном,
    Там грався іграшковим автоматом?
    Роки пройшли і я пішов на фронт,
    Щоб боронитись від лихого брата.

    А тут година, мама - наче рік,
    Над головою знов ворожі кулі,
    Так хочеться, щоб тих хто на війні,
    Ніколи мам, ніколи не забули.

    І душі тих, кого невберегли,
    Летять у височинь, немов лелеки,
    Та для батьків, вони завжди живі,
    Та для батьків, вони не так далекі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7265

    26 бер. 2022
    Nataliia Prostun
    Молись
    Молись за Україну, як вмієш!
    Навіть коли не віриш, молись.
    Молись, коли сонце гріє,
    Бо ворог не спить, молись.

    Молись, коли тобі важко,
    І серце болить за країну.
    Коли накриває безсилля тяжке
    І смуток хмарами небо криє.

    Молись, коли відчуваєш силу
    Захищати країну рідну.
    Коли пісню співаєш милу
    Колискову своїй дитині

    Мов крила надії та віри
    Молитвою нас зігрівають.
    Об'єднуються наші сили,
    В молитві - біль затихає..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7267

    26 бер. 2022
    Ирина Булахова
    Ані зблисне ніде
    ані зблисне ніде, навіть зорі сховалися з ляку
    в час недобрий, глухий, що застряг проміж віри й зневір'я...
    вчули першими свист і завили протяжно собаки,
    як вогненна стріла пронеслась угорі, над подвір'ям.

    задрижало довкруж, наче вирвалось пекло на волю,
    реготало вогнем, чорним димом кадило повсюди!
    зойк протяжний, глухий: то земля застогнала від болю,
    як російський снаряд їй зненацька поцілив у груди.

    відгуло. відгоріло. чаділо загусле повітря...
    чи розвидниться день, а чи, може, і дня вже не буде?
    та дбайливо і ніжно, ховаючи землю від вітру,
    білий сніг, як бинти, покриває розкраяні груди.

    *
    після самої темної ночі настане світанок.
    як зима не лютиться - засиніють пролісків очі!
    вкоріниться трава, поступово загоївши рани
    і у лоно своє знов земля прийме зерна охоче.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7268

    26 бер. 2022
    Світлана Гуменюк
    Без назви
    Я так хочу радіти життю,
    Посміхатись і сіяти квіти.
    Але плачу сьогодні знов,
    У країні моїй гинуть діти.
    Згасли посмішки, мрії усі.
    Вони знов повернулись до Бога...
    Запланований шлях не пройшли,
    Обірвалась життя дорога.
    Вони мали радіти життю,
    Вчитись, мріяти і любити,
    Прикрашати собою світ,
    Але їх так жорстоко вбито.
    Безневинні, прекрасні діти,
    Навіть ті, які не народились,
    Повернулись назад до Бога...
    Що ж такого вони зробили?
    Чим же так заважають діти,
    Тобі, підлий російський солдате,
    Як ти можеш з гріхом цим жити,
    І як можеш вночі ти спати?
    А чи совість тебе не судить,
    Чи вона вже дотла згоріла?
    Ти дияволу дав у власність
    Свою душу і розум, і тіло.
    Убиваєш, крадеш і нищиш,
    Твої руки в невинній крові.
    Як же мати тебе ростила?
    В тобі й краплі нема любові.
    Я сьогодні молюся, Боже,
    Збережи і дочку і сина,
    Пошли мир Свій на грішну землю,
    Хай розквітне моя Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7269

    26 бер. 2022
    Руслана Руденко
    Без назви
    Моя країна не впаде на коліна.
    Вона єдина -
    від Карпат до Донбасу.

    Моя країна не впаде на коліна.
    Знов квітне калина
    На фоні ворожих фугасів.

    Моя країна не впаде на коліна.
    Як фенікс повстане із тліну!
    Най шляк трафить тих п*дорасів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7270

    26 бер. 2022
    Людмила Лєгостаєва
    Писала калина листи з України
    Писала калина листи з України
    До білих російських беріз,
    І  падали  крупні червоні краплини
    Чи крові її, чи то сліз.

    Писала вона: «Заберіть своїх хлопців,
    Що в гості незвано прийшли,
    Навіщо в чужій вони гинуть сторонці?
    Бої тут тривають страшні.

    Вам брешуть нахабно, що хлопці «блукають»,
    Їх кинули в жерло війни..
    Війна – не навчання…тут дійсно вбивають,
    Це ж ваші брати і сини.

    Навчать їх стріляти в людей із гармати,
    Підступний віддавши наказ.
    Чи варто для цього синів в світ пускати,
    Щоб тут зупинився їх час?

    Ви ж хлопцям хрести одягали на шию,
    Вони ж тепер  цілять в  людей
    Із ними близької і мови, і віри
    Заради химерних ідей.

    Вже дехто ніколи додому не верне,
    Рясніють  поля від могил,
    Живі ж  - то каліки , їх доля злиденна,
    Птахи, що  позбавлені  крил.»

    Писала калина листи, й розсилала
    Зі зграями чорних  круків…
    Навколо ж калини горіло й палало,
    І попіл на землю летів.

    Хоч постріли «Градів» лякали калину
    Й пожежі змикались в кільце,
    Писала, кричала вона до загину
    Й була таки справжнім борцем…

    Поламані ребра, посічені скроні,
    Вже цілих нема гілочок,
    І  падали краплі червоно-солоні,
    Мов сльози церковних свічок.

    Бо вся ця земля не росою вмивалась,
    А кров’ю людською без меж,
    Не сонечком ніжно вона зігрівалась,
    А попелом після пожеж….

    Писала калина листи з України
    У різні куточки Землі:
    «Не спіть, поможіть. Нам стріляють у спини
    І знищити хочуть в Кремлі…»

    З війною і втратами  важко змиритись,
    Народ взяв цей хрест  і поніс…
    І нам до землі тій калині б вклонитись,
    За кожен написаний лист,

    За щирість її, не підкуплену совість,
    Що  навіть в вогні не згорить…
    І хай ще в країні беріз спить свідомість,
    Та скоро весь гай зашумить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7271

    26 бер. 2022
    Світлана Браіловська
    Загиблим Захисникам присвячую
    Мій Солдате, мужній мій Герою!
    Дякую тобі від всіх людей!
    За те, що Україну ти закрив собою!
    За спокійний сон моїх дітей!

    Мій Солдате, ти - зразок Відваги,
    Честі, Гідності і Відданості теж!
    Моя любов до тебе і повага
    Такі безкрайні, що не мають меж!

    Бережи себе, бо вся країна
    Вірить в тебе і довірилась тобі!
    Я молюсь за тебе щохвилини...
    На колінах... з свічкою... в журбі...

    В нас життя з тобою зовсім різне:
    Я спокійно з магазину йду до хати,
    Ти вдивляєшся у даль так грізно
    І міцніше лиш стискаєш автомата...

    Ти надійно стережеш наш тил...
    Та прилетіла куля із дула супостата...
    Падаєш...і вже з останніх сил...
    Захищаєш Батьківщину... Мій Солдате!

    Та тримайся ж ти, Незламний мій!!!
    Ворог влаштував тобі облогу...
    Ранений...та все ж вступаєш в бій...
    Йти не можеш... та повзеш до Перемоги!!!

    Десь вгорі курличуть журавлі,
    Бо ж радіють запаху Свободи!
    Заснув навік Герой в рідній землі...
    Та довіру виправдав народу!

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7272

    26 бер. 2022
    Шаповал Ірина Іванівна
    Слова до пісні "Несе Галя воду"
    Несуть хлопці зброю
    До нашого краю,
    Бо Вкраїну - неньку
    Ворог скрізь чіпає.

    Не дамо ми неньку
    Нашу розірвати
    Будемо зубами
    Його люто рвати.

    Прийшов ворог клятий,
    Якого не здали
    Братом називався,
    А кинджал підставив.

    Будем мужньо битись
    За нашу країну,
    Щоб здобути славу
    В вільну Україну.

    Прийде Перемога
    Ви не сумнівайтесь,
    Ми за всі старання
    Будем хвалить Бога.

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7274

    26 бер. 2022
    Марія Пишук
    Війна...
    То не Божі громи розірвали цей
    досвіток сірий:
    То летіли снаряди й ракети
    вгризалися в ціль!-
    Почалася війна!-
    Та ніхто ще йняв тому віри!
    Тільки лютий один
    бинтував небеса звідусіль.

    Та армада повзла, - промосковського
    ката лаштунки:
    Застогнала Вкраїна в кривавих
    лещатах убивць!
    І молила в людей, і у Бога
    собі порятунку,
    Не хотіла одного-підкореній
    падати ниць!

    Гримотіла війна, тужавіла вузлами
    страждання...
    Україно моя, скільки маєш терпіти біду?
    Брався падати сніг
    крізь осколками зрите світання
    І вслухався чи знов
    бомбовози у хмарах гудуть.

    І здригалась земля,
    і бої клекотіли завзяті,
    Де не мали ціни понівечені долі людей
    Для запроданців і біснуватого їх супостата,
    Що по шию в крові
    до імперського трону іде.

    Де не ступить, то скрізь
    за собою лишає руїни
    І прокльони, й плачі,
    і знущань неймовірних сліди...
    Не піддайся йому,не терпи упиря, Україно,-
    І ні люди, ні Бог не посміють тебе осудить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7275

    26 бер. 2022
    Вітер Волі
    Промайнув місяць як один день, що довжиною в цілу вічність
    промайнув місяць як один день, що довжиною в цілу вічність
    промайнуло буття щоденне - звуки ракет стали щоденним
    промайнули часи як на долоні - натомість кожна мить у полоні
    промайнуло минуле нещодавнє - замість нього дорога у реальне
    промайнули слова гучномовні - прийшли справи невимовні
    промайнули люди пустослівні - на поміч прийшли щиро вірні
    промайнули маски вітражні - обличчя відтепер лише справжні
    промайнули мости возз’єднання - ми вже навіки нез’єднанні
    промайнули думки сліпо дитячі - ми назавжди стали доросло зрячі
    промайнули феміністичні тенденції - вже не вписуються в сьогодешні концепції
    промайнули чоловіки гучно борзі - сидять десь кучно у берлозі
    промайнули душі закордонні - ходять на шопінги «хвальонні»
    промайнули бойфренди кохані - ховаються під юбкою незграбні
    промайнули порожні пісні і картини - замість них відтворюються сенси первинні
    промайнули цінності нісенітні - відроджено істини помітні
    промайнув місяць як один день, що довжиною в цілу вічність…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7276

    26 бер. 2022
    Давид Найфонов
    Світ добра і світла
    Треба лишатися сильними,
    Щоб стати урешті вільними.
    Хай складнощі титанічні,
    Та війни – вони не вічні.

    Давайте у краще вірити,
    Безмежно і щиро мріяти,
    Щоденно молити Бога,
    Щоб швидше прийшла перемога.

    Ще будемо ми радіти,
    Під небом безпечним жити
    В чудовій новій країні,
    Відродженій батьківщині.

    Назавжди розтануть біди.
    Ростимуть щасливі діти,
    Не знаючи війн та болі,
    У світі добра і волі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7277

    26 бер. 2022
    Шаповал Ірина Іванівна
    Слова до пісні "Рушничок"
    Рідна мати моя
    Ти ночей не доспала
    Ти чекала мене
    Із війни край села.
    І в дорогу далеку
    Ти мене на зорі проводжала
    І образ ти божий
    На щастя дала. /2рази.

    І візьму той образ
    Пригорну я до серця,
    Під тихенький сніжок
    І під пролісків цвіт.
    І на тім обов'язкові
    Залишиться навіки сльозинка,
    Незрадлива сльозинка твоя. /2рази.

    Буду битися я,
    Раді тебе рідненька,
    Щоб пишалась
    Ти мною завжди.
    І по всій Україні
    Хай звучить материнська молитва
    За синів і дочок,
    Що боронять усе. /2рази.

    Перемога прийде
    Незабаром і скоро
    Ти зустрінеш мене
    На порозі своїм.
    І назавжди засяє
    Незрадлива усмішка
    Материнська, ласкава усмішка твоя. /2рази.

    4.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7278

    26 бер. 2022
    Ніколетта Гомович
    Багряна крапля свободи
    Війна задовго до куль починається
    І війна це не чесний бій сам-на-сам
    Це коли сильний врешті ламається
    А слабих скормлюють диким псам
    Треба було миру просити раніше
    То тоді й переможець, коли вже війна
    Навіть весною тоді холодніше
    Коли на країну вилилась тонна лайна
    Ви вже вкотре на колінах благаєте
    Ваше слово - це безсенсовий звук
    Кожну нашу смерть неодмінно згадаєте
    Ви помрете від нелюдських мук
    Ви помрете заплямовані в крові
    Вас знищать ті, хто справді народ
    Відчуєте гнів, коли ми - чорноброві
    Поповземо вверх без усіх перешкод
    Ми - честь та слава! Армія пройде і по льоду
    Ми ніколи не пірнаємо глибоко під воду
    Душу й тіло ми положим за нашу свободу
    І покажем, що ми браття козацького роду
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7279

    26 бер. 2022
    Тетяна Демиденко
    До ворога
    Ти не зможеш закрити нам рота!
    Ми не рабський овечій табун!
    Ти побачиш це скоро, стервота,
    Коли вранці тебе розіпнуть!

    Не злякати умивши нас кров'ю,
    Вся земля наша - чаша з її.
    "Ще не вмерла ні слава ні воля..."
    Доки ми, українці, живі!

    Нам страшніше за смерть лиш кріпацтво
    У полоні чорта-палача.
    Наш народ довго знав слово "Панство",
    Тож готовий карати "Скота".

    Ви забули, мабуть, наші предки -
    Не боялись москальських маржин!
    Ми, нащадки, відправимо в пекло
    Тих, хто прийде нас "правди учить"!

    Бійся ворог! Тримайся, народе,
    Вся історія наша - це бій!
    Не зламали минулі негоди,
    Отже, виграєм й цей "Мордобій"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7280

    26 бер. 2022
    Тетяна Демиденко
    І буде мир на Україні
    Й настане мир на Україні
    І заколосяться поля,
    І будуть жити люди в мирі
    Без проклятого москаля.

    І стане небо ще світлішим,
    А мати сина обійме.
    І заспівають голосніше
    Що в України воля є!

    Нас вже чекає процвітання,
    І плідна праця нас чека.
    За нею будуть привітання,
    За нею воля, ти і я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7281

    26 бер. 2022
    Марія Лисиченко
    Земля
    Світанок розквіт канонадою в пеклі господнім;
    Він пахнув недовго: оно зяє вибоїна.
    Оно видихається сіль у Азові злім і безводнім,
    Видихається, та небо усе не гоїться.

    Азов же не лікар (воїн): ну, як міг знезаразив.
    Принаймні не втрапить жодна тепер інфекція.
    Особливо про Каїна, Авеля і хто кого зрадив,
    Бо не братає рабство і волю жодна трагедія.

    Хай небеса височать, на сльози нещедрі:
    Землі буде вдосталь усім, навіть надто.
    На(д)то вже горда, щоб усілякі там жерді
    Її научали, як цивільно і як — не варто.

    Безкінечна й бездонна, не тоне і не горить;
    Невсипуща, невтомна, вірна і незрадлива,
    Вона усіх зайд поховає, але ж не приспить:
    Така вже до них нечемна і страшно гидлива.

    Поки двоголовим орлом зчиняється хитавиця,
    Поки журавлі обіцяють подати нарешті руці,
    Синиця горне нас в крило, твердеє, як криця,
    Скільки би їй не боліли простріляні манівці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7282

    26 бер. 2022
    Марія Лисиченко
    О, не лютіте терплячих!..
    О, не лютіте терплячих!..
    Вони з льоду викресують іскри
    Й підносять до ока незрячих.
    В них відіб'ються сіністри

    І бумерангом вернеться
    Брехливий антонім нашестя.
    Бо як правди нема у ногах,
    То честі нема у катах.

    Без честі ж не буде і крові,
    Не буде родинного схилу.
    Та на штучній удаваній мові
    Їм не братню підпишуть могилу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7283

    26 бер. 2022
    Руслана
    Любов до України
    Я колись почула питання - а за що любити Україну насправді?
    Тут потрібно дати волю нашій українській правді.
    Скажу я те, що відчуваю собі тихцем,
    Що ховається в грудях десь під серцем.

    Люблю її рідну за те, що духом пройняті,
    За забиті київським Динамо пенальті.
    За дикі танці на Євробаченні Руслани
    І безумовно за те, що на Хрещатику є каштани.

    За прозоре чисте небо над головою,
    Коли ми вдвох піднімаємо вгору очі з тобою.
    З вас цього ніхто не зрозуміє ніколи -
    Це поклик української душевності і свободи.

    За стебло, що тільки мається прорости,
    Тут потрібно тільки народитися й вирости.
    За зірки, що в ночі не дають спокою,
    За біль, що знімають подорожники як рукою.

    За кров, що тече у моїх жилах,
    За те, що я літаю на вільних крилах.
    За те, що птахи повертаються весною,
    За те, що я - це я, і моє я - бути собою!

    За те, що прапор мій жовто-блакитний,
    За те, що дух у нас непохитний.
    За дідів моїх і бабусь,
    За те, що завтра я все ж тут проснусь.

    За маму мою і за тата,
    За те, що маю не одних сестру чи брата.
    За ранки сонні коло Дніпра,
    За те, що тут я ніколи не буду одна:

    Тут моє життя, моя опора, моя домівка -
    Тут моя перша і остання зупинка...
    Дякую тобі, нене, що я УКРАЇНКА.

    Я колись почула питання - а за що любити Україну насправді?
    Тут потрібно дати волю нашій українській правді.

    Скажу я те, що відчуваю собі тихцем,
    Що ховається в грудях десь під серцем.
    Люблю її рідну за те, що духом пройняті,
    За забиті київським Динамо пенальті.

    За дикі танці на Євробаченні Руслани
    І безумовно за те, що на Хрещатику є каштани.
    За прозоре чисте небо над головою,
    Коли ми вдвох піднімаємо вгору очі з тобою.

    З вас цього ніхто не зрозуміє ніколи -
    Це поклик української душевності і свободи.
    За стебло, що тільки мається прорости,
    Тут потрібно тільки народитися й вирости.

    За зірки, що в ночі не дають спокою,
    За біль, що знімають подорожники як рукою.
    За кров, що тече у моїх жилах,
    За те, що я літаю на вільних крилах.

    За те, що птахи повертаються весною,
    За те, що я - це я, і моє я - бути собою!
    За те, що прапор мій жовто-блакитний,
    За те, що дух у нас непохитний.

    За дідів моїх і бабусь,
    За те, що завтра я все ж тут проснусь.
    За маму мою і за тата,
    За те, що маю не одних сестру чи брата.

    За ранки сонні коло Дніпра,
    За те, що тут я ніколи не буду одна:
    Тут моє життя, моя опора, моя домівка -
    Тут моя перша і остання зупинка...

    Дякую тобі, нене, що я УКРАЇНКА.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7284

    26 бер. 2022
    Руслана
    Звитяжна
    Розкажи мені, батечку, що там в тихім полі?
    Розкажи, чи не співає соловей на волі?
    Чи танцює славне військо на ворожім танку,
    Чи діждемсь з тобою татку вільного світанку?

    Чи не тиснуть байрактари десь під Ворохтою?
    Хто пом'яне, той поляже в боротьбі за волю.
    Не тужи ти, мій рідненький, ми з тобою поруч -
    Ми заткнемо писок оркам голіруч власноруч.

    І заграє знов трембіта на Карпатах рідних,
    І ніхто більш не спитає - чи єдина й вільна.
    Ми народ всеукраїнський, ми непереможні,
    Джавелінами ударим ми у тих, хто проти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7285

    26 бер. 2022
    Oльга
    Не спиш...
    Не спиш... Я знаю - ти не спиш.
    Тобі не можна в ці хвилини спати.
    В очі ординцям дивишся - стоїш,
    бо ж за плечима рід і Ненька - Мати.

    Ти - тут за всіх, у тобі тисячІ,
    що кров'ю окропили рідну землю.
    В тобі - всі ми, і знам'я на плечі
    нестимеш, як свічу в годину темну.

    Ти вистоїш, Ти не один -
    в твоїм корінні прадідівські чати.
    Бандера, Стус і Чорновіл
    поруч з тобою будуть воювати!

    22.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7286

    26 бер. 2022
    Руслана
    Війна
    Я чую, як б'ються серця в унісон,
    Як відбивають наших бійців канонаду -
    А в мою країну знову стріляють крізь сон
    І всі люди лягають на землі естакаду.

    Я чую, як болить у кожного серце,
    Як турбують нас її рани -
    Я бачу, як сусід мій взяв до рук рушницю,
    Як всі разом захід, південь, північ, схід проти ворога повстали.

    Повстали проти того, хто постійно каже всім неправду,
    Повстали, щоб у дітей і внуків була рівність й правда.
    Повстали, щоб ворога сього добить,
    Щоб нашу землю змій той перестав душить.

    Я чула, як кричали матері і плакали їх немовлята,
    Я чула, як великі українські силачі зверталися до нелюда з сльозами -
    Та все ж ніхто з нас не складе ніколи зброю
    Вона у нас в серцях вже приросла навік.

    Навік разом з сльозима і журбою -
    Воно у нас не просто так болить.
    Болить так, що кожен духом сильний,
    Він все сильніше у вірі пророста,
    Він знає, що за нами буде правда,
    А із нею завжди країна перемага.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7287

    26 бер. 2022
    Естер
    медитативне
    я спокійна. цей спокій- не про тривогу.
    я дивлюсь на свою закоханість, мирну сплячу у ліжку,
    поки ще маємо змогу
    я спокійна. тривога всередині мене
    померла двадцять четвертого
    й сьогодні від грохоту вибухів померла
    я спокійно дивлюся на вибух з вікна кімнати
    "романтична така, ти диви, п'є пойло просто з горла"
    я листуюся з подругами з Харкова
    хочу вірити, що кожна, хто звідти- жива
    я спокійно відповідаю всім тим, хто питає:
    "я жива і здорова, лежу на підлозі кімнати"
    мене подруга питає, чи не хочу вздрімнути,
    я спокійно кажу,що не хочу спати
    я спокійно чую від мами новину
    що в під'їзді сестри вікна хвилею вибуху вибило
    я спокійна тоді, коли все горить навколо,
    коли все життя так жадала смерті, і на тобі, ось воно
    коли смерть ходить навкруги і довкола,
    а я ходжу по лежу ножа і ніж же тримаю у горла
    я спокійно читаю новини про смерть русні і дивлюсь на їх фото
    це не викликає жалю, радше, більше жадоби
    я спокійно боюсь за все і усіх, що навколо
    і не зовсім спокійно кричу про бажання свободи
    я спокійно вмикаю ембіент і пишу вірша
    за вікном- лиш тривога, дим,
    вибухи, смерть і..тиша

    я поїхала від війни на Донбасі,
    щоб застати її у Львові в повних красках
    я відчуваю себе всією своєю країною,
    з'єдную захід і схід своїм молодим тілом
    відчуваю наплив тривоги, чуючи вибух
    втім, не сильно тривожусь
    я все ще спокійна, вірно?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7288

    26 бер. 2022
    Ольга
    Доню, війна...
    Доню, війна, біжіть!
    Прошу тебе збирайся!
    Мам... я - на своїй землі:
    я не боюсь, не здамся!
    Там за вікном весна:
    скоро шпаки прилЕтять,
    а, якщо хата пуста,
    то ще здалека вгледять...
    Мам... а на березах бруньки
    там, за вікном коло хати...
    Мам... тут коріння моє:
    я мушу тут стояти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7289

    26 бер. 2022
    Анна Соколенко
    Привіт. Я з України. Звати Мурчик
    Привіт. Я з України. Звати Мурчик.
    У мене був затишний теплий дім.
    Води я не варив. Міг їсти будь-що.
    Бувало мишку виловлю і з'їм.

    У мене був дружбан — сусідський песик,
    Дзявкучий аж до ляскоту в вухах,
    Ми з ним щодня ганяли миль по десять...
    Поки в життя не увірвався страх.

    Моя хазяйка, Таня, десять рочків,
    Мене чомусь притисла до грудей
    І плакала. Казала, що не хоче...
    А далі завертілись ніч і день.

    Ми дві доби просиділи в підвалі.
    Схилившись голова до голови.
    В кутках пацюччя шастало зухвало,
    Але мені було не до мишви.

    Мій друг лишився за вікном вагона,
    Дорослі пропонують всім кота.
    А юне личко, стомлене і сонне,
    Мене цілує й шепче: "Не віддам."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7291

    26 бер. 2022 р.
    Роксолана Кривенко
    Обличчя війни
    Я дивилась у вічі людей,
    Тих, з валізами й бутлем води,
    В голові в яких маса ідей:
    Як втікати? Чи варто? Й куди?

    Я дивилась у вічі людей:
    Переляканих, стомлених, злих,
    Що стискали в долонях руки дітей,
    Поки рев сирени не втих.

    Я дивилась у вічі людей,
    Тих, що завжди шукають вину:
    Президент, адвокат, бізнесмен -
    Наче це призупинить біду.

    Я дивилась у вічі дітей,
    Їм в садочок би, пити какао,
    Та натомість питають мене:
    "А якщо уже мами немає?"

    Я дивилась у вічі людей,
    Що зустрілись цієї весни,
    Вони різні та схожості є:
    Ніхто з них не бажає війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7292

    26 бер. 2022 р.
    Ольга
    Oз не та ти, Европо, не та...
    Від зубів відлітають слова...
    Ох не та ти, Европо, не та...
    Ідемо: наша честь без щита...
    Спиш і далі: не маєш гріха...
    Ти ж зігріта... Комфорт річ така:
    мскалева ще гріє рука...
    Кров невинна взива до ума...
    Бог над нами, і згине орда!
    Ох, яка та пігулка гірка
    нам притягнута від мскаля...
    Спи надалі, Европо, сліпа:
    ти ще маєш живого щита...
    05.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7293

    26 бер. 2022 р.
    Ольга
    Що тобі нині сниться
    Що тобі нині сниться, юносте в двадцять літ?
    Світло від блискавиці градів нічних приліт.
    Чом же тобі не спиться, раненько на зорі?
    Очі твої зіниці - кращі за ліхтарі.
    Як же тебе спитати, коли уста німі?...
    Мати й мале дитятко  - заживо у вогні...
    Перепиши сьогодні, Боже, один закон:
    крові пролитої роду чуємо вічний зов...
    Не говори, юначе: знаю я твою злість...
    І за тобою нині сотні таких стоїть...
    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7295

    26 бер. 2022 р.
    Ірина
    Псалом 136
    На берегах Азову і Дніпра
    Сиділи ми і плакали , й стогнали
    Там окупанти ґвалтували нас
    Й при цьому співу й танців вимагали.

    Вбиваючи і юних, і старих,
    Вони себе братами називали.
    Казали, що вбивати нас - не гріх.
    Багато що казали ці шакали.

    Вони поруйнували нам доми,
    Тіла і душі, все, що тільки можна.
    Вони нас плюндрували як могли!
    Чорти! Людина на таке і не спроможна.

    О, хай побачить Справедливий Бог,
    Й поможе зруйнувати дім проклятих.
    Блаженний, хто об скелю розіб‘є,
    Й твої, росіє, кровні немовлята.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7296

    26 бер. 2022 р.
    Олександр
    Слава Україні !
    Колись прокинувся я вранці
    Збирався в школу як завжди
    Коли почув що в Україну
    прийшли з війною москалі

    Прийшли к нам іроди прокляті
    та почали бомбить усе
    і руйнувати всі будівлі
    міста і села - геть усе

    І пригадав як у дитинстві
    мені дідусь розповідав
    про Незалежну Україну
    про той чудовий дивний край

    Коли пригадуєшь минуле
    Слова чудові "Кобзаря",
    коли ми згадаєм Богдана
    Хочу промовити в серцях:
     "Ой Богдане!
    Нерозумний сину!
    Подивись тепер на матір,
    На свою Вкраїну,
    Що, колишучи, співала
    Про свою недолю,
    Що, співаючи, ридала,
    Виглядала волю."

    Поєдналась вся Європа
    Проти Ірода-царя,
    щоб настав нарешті спокій
    І закінчилась війна

    Їм Україну не зламати
    Рашисти згинуть геть усі
    І байрахтар по цій сволоті
    прицільно так по танкам б'є
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7297

    26 бер. 2022 р.
    Аліна
    Місяць у вогні
    Вже місяць як без сну,
    Постійно у тривозі .
    Збираєм поміч ЗСУ:
    Одяг, їжа, зброя у дорозі.

    Хтось молиться щодня ,
    Хтось сторіс виставляє .
    А там у дворі дитинча
    Без мами вже гуляє.

    Бо вороги до нас прийшли,
    Назвавши себе братом.
    І поки мирно ми жили,
    Прийшли нас визволяти.

    Принесли смерть всьому,
    Ніщо не пощадили .
    Пів України у вогні,
    В містах тепер руїни.

    І поки вони мирно спали,
    У нас все завмирало.
    Без світла , їжі , та води,
    В підвалі знов житя не стало…

    О Боже, скільки ще дітей
    Ми маєм поховати ?
    Невже нам довго ще,
    Потрібно сльози проливати?…

    Прийду з молитвою до Бога я ,
    Та стану на коліна.
    Прошу Всевишній лиш одне,
    Врятуй мою країну !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7298

    26 бер. 2022
    Arz qz
    Душа кричить, терпіть не можу
    У меня больше нет жизни
    Ни той плохой, ни той хорошей
    Остался пепел прежних мечт
    Теперь мечи, война, угроза.

    Хочу заплакать, а слезы не текут
    В душе реве той вол та стогне,
    А Днiпр бiльше не широкий
    Вiн, окривавлений бiжить.

    I знов я чую голоси, шо говорять зi мною
    У мислi,
    У думці той я у вісні, що починається свіжой кров‘ю друзіньків святих.

    Журба минає, а тепер ганьба
    За тих, хто мовчки убіга.
    І знайду я вас всіх, хто зрадив
    Тоді на боїщі мєня.

    Схилюсь над горами, долами, степами
    Предочків моїх, і розкажу про тою долю,
    Що доводиться терпіть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7301

    26 бер. 2022
    Марія Юрійчук
    І зацвітуть червоні маки
    І затягнулося небо хмарами чорними.
    Затремтіла земля під ногами ворожими.
    Розсікають хмарини московські ракети,
    І в наступ вже йдуть оті московити.

    Вилітають сотні куль із автомата,
    До бою готується ще одна бригада.
    Прощається на околиці з матір'ю син:
    "Не бійся, на полі бою, буду не один!"

    Сміливо йдуть до бою ЗСУ,
    Дівчата ж волонтерять у тилу.
    І плачуть діти у підвалах,
    Гудуть сирени на усіх каналах.

    Скажіть у чому наша є провина?
    Що тата у дорогу проводжа дитина?
    Що десь не дочекається когось дівчина?
    Що ділиться чиясь родина?

    Десь плаче новонароджене дитя -
    Чим завинило вам це немовля?
    Неонацистом народилось?
    Чи може "ущемляло" москаля?

    Хтось знову більше не проснеться.
    До когось лікар невгамовно мчиться.
    Не здійсняться чиїсь дитячі мрії.
    А хтось так і житиме - в надії....

    Скажіть, чому ж це мають помирати,
    Ні в чому не виннії солдати?
    Вони ж лиш боронили Батьківщину,
    У тяжкую й кривавую годину.

    Хто, скажіть, вам право дав,
    Робити так щоб нарід наш страждав?
    Хто вам дозволив волю нашу забирати,
    Вбивати, а потім щей братами називати?

    Ми не брати. Ніколи ними й не були.
    Ми вільні люди - не раби, як ви.
    В неволі жити ми не будем,
    Своєю кров'ю незалежність все ж здобудем.

    І виженемо вас триклятії враги,
    Й ніколи більше тут не буде  вашої ноги.
    На нашу землю вільну і святую,
    Не лийте кров свою каламутную.

    І визволивши землі наші Українські
    Як завше, заспіваємо гучної пісні.
    І зацвітуть червоні маки на полях,
    Як символ кожного, що в бою поліг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7302

    26 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Живи, моя дитино!
    всміхайся сонцю, мрій
    нехай в тобі здійсняться
    найкращі із надій

    щоб з вечора до рання
    на лихо ворогам
    світилось твоє личко
    і сяяв серця храм

    най мОї побажання
    як оберіг тобі
    малюнки - вишивання
    на захист при журбі

    я зичу тобі волі
    і білих два крила
    безкрилі...  так - існують
    хочу, щоб ти жила

    а воля значить вибір
    тож добре обирай
    шукай свою вершину
    збудуй свій власний рай

    я вірю в тебе вийде!
    ти вперта і міцна
     ти, доню, українка!
    байдуже що ... війна

    війна скінчиться... згине
    подавиться спливе
    гнилі у землю ляжуть
    Нетлінне оживе!

    І буде мир! Я вірю!
    і вишні зацвітуть
    і матері солдатів
    до серця пригорнуть...

    а поки спи, маленька
    затихло... вже "відбій"
    а я про тебе мрії
    змахну з дрижачих вій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7303

    26 бер. 2022
    Гродзік Ірина
    сталевий воїн у касці
    сталевий воїн у касці
    з екрану мого телефону
    під обстріли окупантів
    він просить про допомогу

    деблокуйте нарешті місто
    Маріуполь - це Україна
    де колись жили вільно люди
    стоїть випалена руїна

    ми трощимо орків люто
    захищаючи наші кордони
    та місто блокадою сковане
    чи встоїмо до перемоги

    евакуюйте населення мирне
    домовтеся про коридори
    дайте підмогу із заходу
    щоб знищити підлого ворога

    так минули вже дні за днями
    всі кричать  - ми з тобою, друже,
    та насправді немає нікого
    хто прийшов би на допомогу

    один на один з супротивником
    збиваєш ревно ракети і танки
    життям ризикуєш відважно
    чекаєш нового світанку

    огорнене балаклавою
    обличчя точене з криці
    в холодній сірості погляду
    серце вогнем іскриться

    на фоні підвальні завали
    того що колись було містом
    і жовто-блакитний прапор
    як символ нашої гідності

    сталевий воїн у касці
    з екрану мого телефону
    під обстріли окупантів
    молюсь повернись додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7304

    26 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Нічні сирени
    Сирени виють наче сурми Єрихона
    Остання ніч чи ще ночей буде?
    У мозок лізе смуток та прокльони
    Шлю на орду та того хто її веде...
    До мого дому.
    А  дім мій то  є - Світ!
    Він неосяжно теплий та гостинний
    До тих хто є людьми.
    Що не стріляють по сусідах із гармат,
    Не б'ють ракетами по дитсадках та пологових
    Для тих хто ледь почувши про набат
    Біжать на допомогу к незнайомим... але нужденним.
    Я не втримався та й заплакав....
    Соромитись не буду сліз вночі
    Вони до ранку зникнуть разом із сиреной.
    Що завиває як великий Пес війни.
    Бистріше б у Тартар його забрав
    Разом із мокшанськой потворой
    Той хто у пеклі заправляє бал...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7305

    26 бер. 2022 р.
    Галина Сухоставська
    •••
    Крила підрізані,
    серце поранене,
    кроки відміряні,
    небо затьмарене.

    Стоїш непохитно,
    погляд нескорений,
    сміється єхидно
    звір затаврований.

    Слова промовлено,
    діла побачено,
    думки оновлено,
    ніщо не пробачено.

    Доля написана,
    пророцтво збулось,
    смерть заколисана
    чекає когось.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7307

    26 бер. 2022 р.
    В'ячеслав
    Occupier, You are a weak ignoramus
    Occupier, You are a weak ignoramus,
    You can't take freedom away from the people.
    Without chivalry will not become famous,
    in the looting feeling the smell of fecal.

    Occupier, bastard,
    You rape the flowering of Ukrainian women,
    beastly and perverted Your look on face plastered,
    the war grabbed all bravery and good man.

    Occupiers, run away,
    there is still time,
    Armed Forces of Ukraine
    will cook from Russians the lime.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7308

    26 бер. 2022
    Галина Сухоставська
    •••
    Забудь віднині слово "брат"
    і не промовляй його більше ніколи.
    Бо ти - жорстокий, підлий кат,
    не знав братерської любові.

    Бо різними завше ми були народами,
    і різні в нас були мрії й думки.
    Тебе виношено дикими ордами,
    а нас плекали русичі й козаки.

    І так вже судилось нам - бути героями,
    гордими й грізними, на власній землі.
    А вам - бути вічно ізгоями
    і жити у заздрості, злобі й пітьмі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7309

    26 бер. 2022
    Галина Сухоставська
    •••
    Ранок... Поспіх...
    Нерви... Сум'яття...
    Буденний гул турбот
    і скарги на життя...

    Ніч... Тривога...
    Вибух... Крик...
    Втрачаєш найдорожче
    і все, до чого звик...

    Світанок... Тиша...
    Кров... Руїна...
    Вже сльози не течуть,
    болять лише коліна...

    Міць... Безстрашність...
    Берці... Автомат...
    Вступаєш в бій,
    тепер уже солдат...

    Хас... Кіптява...
    Пекло... Гнів...
    Скалічені тіла -
    дав відповідь, зумів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7310

    26 бер. 2022
    purpulen
    вербові котики
    Сьогодні я втомилася
    Втомилась від війни
    Не виспалась
    Збудилася
    Під обстрілом весни
    Сьогодні щось зламалося
    Зламалось назавжи
    Вербових котиків горіла вата
    Горіли квітники
    На сході сонце сходило
    Та не зійшло на жаль
    Маленькі діти рдились
    Під звуки споглядань
    І весь цей світ юродивий
    Дивився і мовчав
    Стрічав весну зурочену
    Спаплюжився
    Здичав
    І склянка розкололася
    Сніданок остигав
    Маланькі діти рдились
    А світ таки вмирав
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7311

    26 бер. 2022
    не Чурай
    Без назви
    Війна змінює нас і наше майбутнє, яке так наївно ми будували;
    Сміючись глухо "градами" і автоматними чергами
    Вона пише нові ікони і зводить нові п'єдестали
    Каміння для котрих носить у сітках сплетених з наших нервів.
    Сьогодні вершиться доля - чия ж там стоятиме статуя
    Кого на віки закарбуємо в пам'яті, нарікши героєм
    Сьогодні виявилось, що зовсім не крила роблять янгола янголом
    І наші хранителі - це передусім про надію, а не про зброю.
    Поблизу чується дзвін тридцяти срібняків поміж нот воєнної арії
    Саме цим передзвоном в пеклі катуватимуть зрадників
    А тим часом хтось прощаючись цілується на вокзалі
    І сам бог не відає чи прощання лише на тиждень, а чи назавжди.
    Війна йде, ведучи за собою смерть та життя на поводі
    Під акомпанемент найпалкіших молитв, які чутно крізь постріли
    І поки в гарячих точках і в наших серцях триває запеклий бій
    Десь з'явилася нова вакансія на місце нового апостола.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7312

    26 бер. 2022
    Мар'ян
    Без слів
    То є слова, а то є сльози
    а то є біль, уже без слів
    коли сказати вже невзмозі
    бо, щоб сказати нема слів
    як описати те, що бачу
    як передати відчуття
    біда народ мій охопила
    що називається війна
    міста і села позгорали
    під натиском ворожих бомб
    людьські тіла порозкидало
    і трупний запах звідусіль
    дорослі, діти і старенькі
    ніхто уже не розбирав
    завдання було всіх убити
    такий наказ сам путін дав
    чи руськомовний українець
    чи може інших вподобань
    наказ такий, усіх убити
    нема заслуг, немає звань
    хтось залишився без дитини
    у когось втрачені батьки
    комусь кінцівки відірвало
    всі опинилися в біді
    сам руський мір відкрив обличя
    не приховати вже його
    уміє він лише вбивати
    бо іншого їм недано
    якась порода сатанинська
    хоч, як його не прикрашай
    насправді все уже відкрито
    таким насправді є москаль
    як скаже слово, знай, що бреше
    як співчуває, точно вб'є
    бо ця потвора, геть немає
    що називається людське
    куди прийде там тільки горе
    противник всякому добру
    народжений у пропоганді
    заряджений лиш на біду
    таку потвору зараз бачим
    на Українській ми землі
    тому єдина в нас задача
    перемогти у цій війні
    то є слова, а то є сльози
    а то є біль, уже без слів
    хотів сказати та не можу
    бо не знахожу добрих слів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7313

    26 бер. 2022
    Ростецький Мар'ян
    Жахи війни
    Спотворена земля, горить палає
    зруйновані квартири і хати
    тих кого знав нажаль уже немає
    не пережили клятої війни
    болить душа, а ліку то немає
    зруйноване життя не повернеш
    смиряєш серце та не вибагаєш
    і дякуєш за те, що ще живеш
    в такі хвилини чітко розумієш
    бо відчуваєш все це на собі
    і мимоволі сам себе жалієш
    за те, що опинився на війні
    тривожний стан малесенька валіза
    це все, що залишилося в житті
    що буде завтра ти того не знаєш
    бо так завжди буває на війні
    набридливі думки не покидають
    бо закріпились міцно в голові
    вони чомусь тебе лише жахають
    нагадують, що ти ще на війні
    так хочется себе переконати
    що це лише, якийсь кошмарний сон
    відкрити очі і про все забути
    той вій сирен із плачем в унісон
    сховавшись під уламками будівлі
    зловив себе на думці, що один
    усе життя вмістилося в валізі
    це все, що ти з собою прихопив
    і знову мимоволі пожалівся
    не комусь, ні, але лише собі
    та запитав себе, як опинився
    в безглуздій і жорстокій цій війні
    жахи війни ще довго будуть жити
    триматися у кожній голові
    але життя іде потрібно жити
    та на початку виграти в війні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7314

    26 бер. 2022
    Ростецький Мар'ян
    Чому?
    Чому так мимоволі л'ються сльози
    і стримати хотілось сил нема
    чому у серці знову стільки болі
    кому потрібна клята ця війна
    навіщо стільком людям помирати
    невже немає іншого шляху
    і звідки ця потреба убивати
    продовжувати прокляту війну
    чому потрібно комусь доказати
    любов ціною власного життя
    адже для когось це безцінна втрата
    життя яке спотворила війна
    чому б не жити і радіти тому
    що Бог тобі із неба дарував
    і як назвати того, хто все знищив
    та найцінніше у людей забрав
    чому потрібно знову стільки горя
    невже не можно жити без війни
    чи то така потреба убивати
    бажання максимальної біди
    чому потрібно все це руйнувати
    адже на це потрачені роки
    для того, щоб усе те збудувати
    міста і села там де ми жили
    дивлюсь навколо серце завмирає
    у голові питання лиш чому
    і скільки ще людей потрібно вбити
    щоб припинити прокляту війну
    війна, яку нічим не оправдати
    це дітище самого сатани
    прийшла до нас для того, щоб
    вбивати
    і знищити усе, що маєм ми
    ті відповіді, що собі знаходжу
    всерівно не вмістити в голові
    тим більше вже ніколи не вернути
    людей, що полягли у цій війні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7315

    26 бер. 2022
    Ростецький Мар'ян
    Ти повинен жити
    Ти чуєш брате ти повинен жити
    тому не смій в війні цій помирать
    нехай наш ворог у війні цій згине
    нехай не зможе більше воювать
    тобі ще жити в тебе є країна
    дружина, діти а також рідня
    для когось ти є тато, чоловік, дитина
    тому будь добрим бережи життя
    не смій нехай біда, тай не чіпає
    нехай ворожа куля обмине
    тобі потрібно жити чуєш брате
    не ти, а краще ворог твій помре
    сьогодні ти стоїш у обороні
    і не жалієш власного життя
    ми молимось за тебе чуєш брате
    хай Бог тебе постійно береже
    ми бачимо, як сміло ти воюєш
    щоденні втрати ворог наш несе
    пишається тобою вся країна
    живого чуєш брате, тебе жде
    ти чуєш брате мамина молитва
    щоденні сльози не пройдуть дарма
    і віра, що до Бога в небо лине
    прийде той день закінчиться війна
    тому живи не треба помирати
    чекає тебе вдома вся рідня
    пишається тобою Україна
    і молится, щоб Бог зберіг життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7316

    26 бер. 2022
    Ольга Дидишин
    ВІЙНА
    Пташечка співає біля мого вікна,
    Пташечка не знає, що у нас війна,
    Своїм чарівним співом зве до нас весну,
    Щоб розбудити землю від довгого сну,
    Щоб напитись зранку свіжої роси
    І набратись сили з весняної краси,
    Зустріти світанок і гарний новий день,
    Подарувати людям вінок своїх пісень...
    Пташечко співуча, пташко золота!
    В Україну нашу прийшла страшна біда!
    Орда із Росії цинічно вторглась
    І війна жахлива у нас почалась!
    Гинуть люди мирні, бомблять їхні міста,
    Не бояться нелюди ні Бога, ні хреста,
    Від падіння бомб реве й горить земля,
    Дитячий плач і крики лунають іздаля!..
    Захисники хоробрі країну не здають,
    На всіх фронтах нещадно окупантів б"ють!
    На захист Батьківщини піднявся весь народ:
    Молиться за Вкраїну, без зброї йде вперед!..
    Пташечко маленька, себе не загуби,
    Рано-вранці сонце співом розбуди,
    Щоб воно світило і гріло Україну,
    А орків проклятих пекло до загину!
    Весняному вітру пісню заспівай,
    Щоби він ретельно захищав наш край:
    На суші окупантів ураган розбив,
    А на морі їхні кораблі топив!
    І щоб ліси підступно ворогів зустріли,
    В болота ворожі танки заманили.
    Згинули б навіки у всіх цих болотах
    Московська навала, російська сволота!
    А ти, пташко вільна, співай і не вмовкай,
    Нашу Україну щодня, ти, прославляй!
    Будем жити довго ворогам на злість!
    Кожен московитин за Зло відповість!

    17 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7317

    26 бер. 2022
    Ростецький Мар'ян
    Імперія Зла
    Ця збочена уява про свободу
    бажання підкорити все собі
    імперія збудована роками
    по лікті, як то кажуть у крові
    верхівка корумпована й продажна
    привівши свій народ до бідноти
    без принципів, а також без сумління
    навколо судить все лиш по собі
    брехня давно прийшла на зміну правді
    і пропаганда вїлася в мозги
    із телека черпаються новини
    бо то не люди, то якісь раби
    готові все навколо зруйнувати
    лише за те, що там свобода є
    не здатні, щось самі перевіряти
    бо ватою наповнені мозги
    диктатора всі щиро восхваляють
    за те, що розпочав у нас війну
    хоча він їх також усіх карає
    але рабу це даже до смаку
    уява хвора в головах вітає
    здоровий глузд це зовсім не про них
    і кожен з них війну цю одобряє
    сумління й честі заглушає крик
    імперія наповнена злобою
    в ненависті до тих, де вільний дух
    постійно вона зайнята війною
    і кожному завдати хоче мук
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7318

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    За що?
    Це, щось таке, що важко передати
    подумати, і щоб не було сліз
    війна яка забрала сина в мати
    яка також намножила сиріт
    це дуже важко комусь пояснити
    чому повинно вмерти немовля
    із градів треба мати розстріляти
    за, що? у нас сьогодні йде війна
    невинні люди ті за, що страждають?
    залишились без хати і майна
    напевно, що війна не розбирає
    їй так, щоби побільше було зла
    за що? такі стаждання терплят люди
    розірвані кінцівки і тіла
    снаряд, що без розбору всіх вбиває
    не залишає шансів для життя
    як важко ті хвилини пережити
    коли приходить звістка, що нема
    цим людям ще потрібно було жити
    але нажаль забрала їх війна
    розбиті долі, мрії, сподівання
    зруйновані скалічені життя
    біда тут без розбору всіх спіткала
    і горем переповнила серця
    навіщо було Харків розбомбити
    у Маріуполі спалити все до тла
    для того, щоб народ наш підкорити
    щоб з вільного зробити знов раба
    у чому Україна провинила
    за, що тебе спіткала ця біда
    твоя вина лиш в тому, що хотіла
    буть вільною без руського ярма
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7319

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Волонтер
    Сиджу і ріжу, думаю про своє
    із боку знов лунають голоси
    прості містяни нас тут є багато
    і кожен хоче з нас допомогти
    хтось скаже жарт разом всі посміємось
    а інший нагадає жах війни
    ми різні, та одне нас всіх єднає
    що кожен хоче з нас перемогти
    і знову тишина ми всі у роботі
    старі, дорослі, діти, юнаки
    бажаємо від себе, щось зробити
    наблизити кінець оцій війні
    холодний коридор і третя школа
    це місце об'єднало нас усіх
    престижна в нас робота волонтера
    де кожен проявити себе зміг
    гарячий чай, що тіло зігріває
    розмови, як то кажуть про своє
    а за вікном серена знов лунає
    нагадує реалії війни
    чудова в нас робота волонтера
    хоча нема кар'єри й зарплатні
    ми тут, щоби від себе, щось зробити
    для того, щоб не було в нас війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7320

    26 бер. 2022 р.
    Бражник
    Тепер
    А я колись любив грім
    Басовиту розмову знічених хмар
    Тепер не розбереш
    Де горить небо, а де їх романтичний шепіт
    І земля вже згортається в колючий клубок
    На голках його сплять небезнадійні птиці
    Ще не отруєні гуркотом пошматованого синього полотна
    Пуп'яняться дерева, збуджені громом
    Простягаючи свої потемнілі руки до неба
    І людина кудись поспішаючи плутається у стогонах серця
    Укритої мохом кам'яної ночі
    Тепер не обіймеш
    Себе у самоспаленні, її у самотності
    І ми все ще сидимо попід вікнами чекаючи на стомлене колесо світанку
    І на одне одного дивлячись крізь матове скло
    Випаровуємось наче ртуть
    Повільно...вільно
    Розтікаючись у собі і у гримучих хмарах
    Танемо
    Тонемо
    У вічности
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7321

    26 бер. 2022 р.
    Юлія
    Зупиніть геноцид в Україні!
    Зупиніть геноцид в Україні,
    Не повторюйте досвід колишній.
    Всі кричали, ніколи від нині,
    Коли були умови затИшні.
    А коли з'явився агресор,
    І терор розпочав неприкритий.
    Всі схопились за серце від стресу,
    Та продовжили зАтишно жити.
    Люди мруть через голод і холод,
    Від війни помирають цивільні.
    Чи ви скажете, що це не "повод"?
    Чи поясните, що не всесильні?
    Все ж, попробуйте ви зрозуміти,
    Що не тільки за себе воюєм,
    І хоч гинуть НАШІ тут діти,
    Ми свободу не подаруєм.
    Бо  якщо не відбити навалу,
    Вона піде по цілому світу,
    Призведе це все до провалу,
    Вже не будете в затишку жити.
    Бо наш ворог, це як пухлина,
    Що живий організм атакує.
    Ця хвороба страшна і невпинна,
    І, здебільшого, смерть провокує.
    Схаменіться дружні народи,
    Треба це негайно спинити,
    Не тому, що МИ прагнем свободи,
    А тому, що ВИ хочете в затишку жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7322

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Сирота
    Ці діти не почують слова мами,
    з роботи більше батько не прийде,
    війна забрала в них саме цінніше
    присвоївши їм статус "сирота".
    Не схилиться над ліжком їхня мати
    і не відчують дотик ніжних рук
    не буде більше тато обіймати
    сирен ще довго буде чути звук.
    Маленькі щічки також не зігріє
    тепленький поцілунок твоїх губ
    тебе, на жаль, матуся, вже немає
    усе це окупанта діло рук.
    Свідомість ще маленької дитини
    не може уявити всю біду:
    не буде тепер поряд тата й мами,
    тепер хто приголубить сироту?
    Хто допоможе перший крок ступити,
    у дитсадок уперше поведе,
    хто буде зустрічати після школи
    як завжди приголубить, обійме,
    порад в житті у кого запитати
    якщо немає тих, хто їх любив?
    З роками біль утрати не змінити
    тому хто цю біду сам пережив,
    солоні сльози щоки зігрівають,
    в холодному підвалі темнота
    війна забрала в них саме цінніше,
    присвоївши їм статус "сирота".
    Як боляче на все оце дивитись,
    немає слів і не хватає сліз,
    найбільше, хто у цій війні страждає
    це ті, хто, ще нічим не завинив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7323

    26 бер. 2022
    Бражник
    Стоять снопи
    Стоять снопи, за ними німі хижі
    Поля, що житом вже не поростуть,
    Лиш час по часу наче лиси рижі,
    По них сонячні промені снують.

    Самотня церква з куполом змарнілим,
    Так терпко пахне ладаном старим.
    Земля тут стала каменем зомлілим,
    І крячуть круки, покриком хрипким.

    Криниці у дворах гудуть тужливо,
    Їх дощ поїть, а мох лікує рани.
    Тремтять старі, як згадують огниво,
    Чи Бог їм подарує ще хоч ранок?

    Давно вже тут не чути дітвори,
    Хоч там в кущах щенята народились.
    Тут досі пахне попелом війни,
    Хоча вона давно уже скінчилась.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7324

    26 бер. 2022
    Юлія
    Зробіть для себе вибір
    Російська мова геть чужинська,
    Хай йде із нашої землі,
    Прийшла до нас війна ординська,
    Тож будьте віддані війні.
    Війні за волю і свободу,
    Війні за право на життя,
    За право нашого народу,
    На світле й мирне майбуття.
    Ми стоїмо за Україну,
    Воюєм за її права.
    Чому, ж, ви славите чужину,
    Вживаючи її слова.
    Заради принципу, затято,
    Мову агресора забудь,
    За те, що він вбивав завзято,
    За тих, кого не повернуть.
    За стерті вщент міста й райони,
    Дітей обірвані життя,
    За окуповані кордони,
    Сирени й біг до укриття.
    Щоб жертви не були забуті,
    А смерті марні не були,
    Щоб молитви були почуті,
    Й живі додому всі прийшли.
    Щоб визволителям проклятим
    До нас не було вороття,
    Щоб не було кого спасати,
    В нас своя мова і життя!
    Із криком "Ми - це Україна!",
    Беззбройний люд на танки йде,
    Бо знає - рідна батьківщина,
    Не продається, це святе!
    Тож, врешті, будьте гонорові,
    Вживайте мову - не язик,
    Бо мова, багатиться в слові,
    Язик, же , плеще, так як звик.
    Мовою можна розмовляти,
    Балакати, чи говорить,
    А язиком, тільки лизати...
    Вибір за вами, що робить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7325

    26 бер. 2022
    Бражник
    Лист до сина
    За обрієм хижі списи люцифера,
    Вже терраформують змарнілі міста.
    Чекаю прильоту щодня іскандера,
    В підвалі до сина пишу я листа:

    "Прийшла на Вкраїну вогненна химера -
    Двоглава безжальна російська орда...
    Не плач, не журися - готуйся тепера!
    Священною стане сьогодні війна!

    Ні краплі жалю в твоїм серці не буде,
    Згадаєш за батька, що в полі спинивсь,
    Твій ворог вже зна, кого він схарапудив,
    Мій сину, він знає, що ти розізливсь!

    Налий йому чашу черленої крові,
    По вінця заповни святий цей Грааль!
    Чекай і готуйся, до бою, поволі...
    Вперед за Вкраїну у вічності даль!"

    За обрієм хижі списи люцифера,
    Вже терраформують змарнілі міста,
    Чекаю прильоту щодня іскандера,
    В підвалі до сина пишу я листа...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7327

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Паралельні світи
    Коли в росії  плачуть блогери й мажори
    то в Україні плачуть діти і батьки,
    там плачуть за утрачені мережі
    тут плачуть, що нема уже рідні.
    Коли в Брюселі рано мирне небо,
    то в Маріуполі взриваються доми,
    там далі безтурботне життя лине
    тут з під завалів чути болі голоси.
    Коли в Нью-Йорку дні для уікенду
    то в Сумах заплановані бої,
    там насолода часу вихідного
    тут втома від проклятої війни.
    Коли в Європі думають про ціни
    то в Бучі осиротіло знов дитя
    там всі бояться, щось переплатити
    тут слачують цінов свого життя
    Коли ввесь світ здалека споглядає
    то Україна бореться за всіх
    там сильна зброя, техніка, ресурси
    тут всі за одного, один за всіх
    як боляче про це все говорити
    якісь то паралельні в нас світи
    ми різні, щоб усе це зрозуміти
    болить у нас стурбовані вони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7328

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Плач дітей
    А, що вам діти завинили
    а також їхні матері
    і скільки ви їх вже убили
    це найстрашніші вороги?
    чому ми чуєм їхні крики
    що в унісон під звук гармат
    і очі, що слізьми залиті
    а замість ласки чути мат
    часи, що провели в підвалах
    той голод, холод біль душі
    ніколи з пам'яті не стерти
    вони не винні в цій війні
    скалічені життя війною
    цього назад вже не вернеш
    душа зазнала злого болю
    у них цього не забереш
    беззахистні малі створіння
    а разом з ними їх батьки
    це ті кого прийшли вбивати
    москальскі наші вороги
    цей плач дітей повсюди чути
    куди прийшов ваш руський мір
    ту біль, яку ви їм завдали
    на це лиш здатен лютий звір
    багато з них осиротіли
    і в цьому винні тільки ви
    у них забрали найцінніше
    до них не вернуться батьки
    їх сльози, крики, біль та муки
    дитинство вкрадене за мить
    тепер потрібно їм страждати
    це те із чим потрібно жить
    їх сльзи по щоках стікають
    з солоним присмаком війни
    за, що ви їх приговорили
    та засудили без вини
    в думках питання виникає
    у чому діти винні ви?
    а плач й наділі буде чутний
    під вій сирен у час війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7329

    26 бер. 2022 р.
    Савченко Петро Іванович
    Наш час
    Не збився час, як заспішили ритми,
    З Москви імперський вирвався "музон".
    Чужі церкви раділи у молитві,
    Що на Донбасі плавиться бетон.

    Чужа душа, що Києва прибилась
    З водоворотів витеклих століть,
    За сатанинство ворога молилась
    Де Володимир хрещений стоїть.

    О, часе, часе! Всеочисна смута
    В зеніт наш стяг праруський підняла.
    Та, хто ковтнув московської отрути,
    Труїть живу святиню із жала.

    Дзвони, дзвони у українських грудях!
    Ти розбудив таке серцебиття,
    Що раптом стали кіборгами люди,
    Здолали смерть, рятуючи життя.

    Не зупинись! Скликай весь світ до суду.
    Нехай тремтять прокляті вороги,
    Бо Україна є, була і буде!
    І з нами ти, наш часе дорогий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7330

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Цинічний світ
    А світ й надалі споглядає
    як в Україні йде війна
    і каже нам, що співчуває
    що їх за нас болить душа
    але війна від них делека
    і там не чути плач дітей
    з екрана це не так вражає
    немає вою там сирен
    вони нас звісно поважають
    і допомогу шлють свою
    війна чомусь їх не чіпає
    тому одні ми тут в бою
    занепокоєні, рішучі
    але, як завжди на словах
    ведуть себе, як боягузи
    з крутою зброєю в руках
    велика нація повстала
    щоб дати опір цьому злу
    маньяку, вбивці, терористу
    що розпочав у нас війну
    нас убивають безпринципно
    скидають бомби на міста
    які нікого не питають
    руйнують більшості життя
    ми просимо закрите небо
    обо надайте літаки
    вони невнятно поясняють
    чому не можуть це вони
    цинічний світ веде, як завжди
    із за куліс подвійну гру
    тут вроді би за Україну
    а там рішає ціль свою
    ще скільки треба міст розбитих
    смертей й скалічених життів
    щоб світ прокинувся нарешті
    і нашу біль, щоб зрозумів
    цинічний світ, чого чекати
    занепокоєний здаля
    як завжди хоче відкупитись
    бо то не в них іде війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7331

    26 бер. 2022 р.
    Ростецький Мар'ян
    Нелюди
    А, що вони таке зробили
    яку загрозу вам несли
    коли в пологовий будинок
    ви свої бомби навели
    чи то бандерівці, укропи
    а може то військовий штаб
    ні ви намірено убили
    малих дітей, майбутьніх мам
    ви нелюди, така в вас сутнісь
    таким, як ви нема життя
    чим завинила наша жінка
    новонароджене дитя
    ви вже настільке знахабніли
    та межі всі, вже перейшли
    цього ніхто вам не забуде
    за кожну смерть відповісте
    сьогодні всіх вас проклинаю
    вам не сховатись, не втекти
    на вас чекає Божа кара
    молитви неба досягли
    чому страждають мирні люди
    за що вмирають без вини?
    ви якоби прийшли спасати
    насправді смерть нам принесли
    ви нелюди, прокляті люди
    тепер на вас невинна кров
    цього ніколи не змінити
    для всіх ви нація ізгой
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7332

    26 бер. 2022
    Ростецький Мар'ян
    Подяка війсковим
    Я дякую тобі солдате
    за те, що ти сьогодні є
    і прошу Бога захищати
    щоб ти живим прийшов з війни
    історію новітню пишеш
    для мене ти завжди герой
    готовий ти життя віддати
    щоб кожен з нас у мирі жив
    я вірю в те, і знаю точно
    пока такі, як ти  в нас є
    не буде ворог тут гуляти
    йому не місце в цій землі
    ти опір чиниш за країну
    бо відступу назад нема
    тут рідна хата і родина
    в кінці, кінців твоя земля
    колись коли кіно дивився
    і думав, що таких нема
    бо то актор преобразився
    у нього роль була така
    сьогодні бачу я наявно
    це не кіно, та роль твоя
    герой боронить Україну
    ціною власного життя
    я дякую тобі солдате
    за те, що ти сьогодні є
    не смій у цій війні вмирати
    хай Бог тебе в ній збереже
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7333

    26 бер. 2022
    Анатолій
    Прозрение
    "Потихоньку и у нас начинают прозревать.
    Сейчас обсуждают недавнюю гибель местного
    десантника при штурме аэропорта в Донецке.
    Многим становится ясно, как наши там "не участвуют…"
    (из письма от жителя России)

    Ну, до чего  прозренье странно –
    На смерть гадает: чет-нечет…
    От Путина до Иоанна
    Кровавый тянется отсчет.

    Всех тех, кто в мерзости неистов,
    Под маской “православный люд”
    Благословляет на убийства
    Придворный крестоносный шут.

    Так от кого нам ждать прозренья –
    От тех, кто обнажил ножи?
    От cоревнующихся в рвеньях,
    Преуспевающих во лжи?

    Кто в Украине  насаждает
    Чеченской бандой “рузке мир”?
    Кто без стесненья посылает
    Распятых мальчиков в эфир?

    Кто по законам революций
    Привык  по трупам, напролом?
    Кто ходит с пятнами поллюций
    В футболке с “вежливым пуйлом”?

    И где искать всех вас, прозревших –
    Среди родни боевиков?
    Среди артистов озверевших?
    Среди певцов, что без “пупков”?

    Средь тех, кто танковым колоннам
    Дает в Донбасс зеленый свет?
    Кто на обочинах клаксоном
    Приветствует стальную смерть?

    …Нельзя надеяться на чудо,
    Что прозвучит прозренья глас –
    Не суждено прозреть иудам
    С двумя орлами вместо глаз.

    январь, 2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7334

    26 бер. 2022
    Віра Панюта - Тор
    Моєму серцю найрідніші
    Мене питають: "ти ще тут?"
    На цій землі на Україні
    Коли кругом одні руїні
    Й Серени прокляті ревуть
    А крові скільки... скільки мук
    Іде війна. "А ти ще тут?"
    А я стою не знаю, що сказати,
    У горлі ком, а у очах сльоза
    Немає вам чого на мене споглядати
    У мене тут старенька мати
    У мене дім у мене тут дочка
    Вона є медик там десь у окопах
    Рятує знов чиєсь життя
    А мій Андрійко впертий хлопець
    Пішов до війська лиш почалась війна
    І де мені іти? Куди сховатись?
    В який такий податись край?
    Щоб все забути і не пам'ятати
    Щоб втамувати біль і той пекучий жаль
    Нема мені куди іти
    Я мушу тут лишатись
    А ви ідіть
    Рятуйте діточок
    Та не забудьте знов додому повертатись
    коли вже перемозі прийде строк
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7335

    26 бер. 2022
    Анатолій
    Прощение
    Цинизмом нас уже не удивите,
    Билборды стерпят всяческий понос...
    Вы говорите, нас вы не простите?
    За что же это, задаю вопрос.

    За то, что на Майдане мы восстали
    Против режима вора-подлеца?
    За то, что вышли с палкой против стали,
    За сотни жертв от вашего свинца?

    Нам не простите вашей истерии
    И сказок про обиженный Донбасс?
    И не простите, что дерьмо в России
    Уже поперло через унитаз?

    И не простите вашу паранойю,
    С которой по закону кулака
    Расправиться решили со страною,
    Посмевшею ослушаться совка?

    Вы не простите нам, что сбитый Боинг
    Не удалось “повесить на хохлов”,
    И что вопросом мир обеспокоен,
    Куда ведёт вас президент Ху#ло?

    И не простите ложь, что сочинили
    Свихнувшиеся слуги сатаны?
    И то, что мы в сраженьях сохранили
    Единство и достоинство страны?

    Но даже если через пару поколений
    Решите вы прощения просить
    И станете пред нами на колени –
    Я точно знаю: мы не сможем вас простить!

    21-22.02.2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7336

    26 бер. 2022
    Поліна
    Без назви
    знаєш, я в стані перманентного а*ую,
    ховаюсь в броню, підмінюю слово —
    так ніби не маю в собі жодного страху,
    але я в безпеці, коли говорю своєю мовою.
    смерть підходила близько. йшла гучно.
    йшла з ненавистю до мене і моєї нації.
    смерть ставала товаришкою — влучно
    вбивала тих, хто приходив і ніс окупацію.
    тих, хто зривав прапори, рвав наші вірші,
    псував наше слово. не давав говорити.
    крав людей. ґвалтував. а говорили — інші,
    нє такіє. сусіди. закреслено. гниди.
    знаєш, я в стані перманентного а*ую.
    мій а*уй — мій дім. іншого вже нема.
    знаєш, мені б не мати у собі більше страху.
    знаєш, зараз єдиний мій страх — війна.
    йде двадцять п'ятий день повномасштабна
    я трималась двадцять один в своєму місті
    тепер шукаю дім в іншому — мабуть, марно
    я чекаю — вірю — залишилось трішки.
    знаєш, сьогодні я хочу одного, звичного,
    вийти з цього постійного а*ую. і не чути
    тривогу, сирени, фантомні вистріли.
    збутися цієї *баної непотрібної скрути.
    знаєш, як раніше вже точно не буде,
    і ми не будемо тими, ким були до війни,
    але поки лишаємося близькими, любий,
    бажай добраніч. бажаю й тобі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7337

    26 бер. 2022
    Любов Сердунич
    До світання!
    До пітьми не звикли очі.
    Та одначе – пам’ятаймо:
    Найгустіша темінь ночі –
    За годину до світання.

    Йди поволі, але вперто.
    Не оглянься, не спіткнися.
    Не шукай доріг затертих:
    Ними ходять темні й ниці.

    Вмій навпомацки впізнати,
    Друг чи ворог із тобою.
    Не спокушуйсь на принади.
    Переймись лиш боротьбою.

    Відрізнити чорне й біле
    Ти зумій і в мить останню.
    В ночі темінь є найбільша.
    Після неї йде – світання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7338

    26 бер. 2022
    Віра Панюта - Тор
    Той дощ
    Коли вже перестане литися той дощ,
    На мій народ сльозами матері й дитини.
    Вже небо почорніло від жорстоких трощ
    І залунало стоголосям "синку, сину"...

    Коли вже перестане литися той дощ,
    І Божа благодать зійде на Україну,
    Бо відтерпілося, сто кратно віддалось
    Найкраще, що було у домовину...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7339

    26 бер. 2022
    О.Ч.І. (Олеся Чмир)
    Без назви
    А давай після війни відбодуємо країну,
    Відреставруємо всі школи та садки,
    Намалюємо свою національну картину,
    Проростуть на ній дерева, запашні квітки...

    А давай після війни розмовляти нашою,
    Під небом ясним заспіваємо гімн,
    Прославлятимемо мову країни найбагатшої
    Піснями солов'їними та словом міцним.

    А давай після війни зустрінемося за кавою,
    Будемо обійматися вперше, немов востаннє,
    Буде Україна із всіх найбільш привабливою
    Країною людяності, сили та кохання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7341

    26 бер. 2022
    purpulen
    зустрінемось?
    Зустрінемось з тобою у Польщі
    На тім боці війни
    На тім світі здорового глузду
    На тім краю весни
    Втекли з тобою з дому
    Перевезли за кордон тіла
    А що ж душі
    Напевно
    Їх випалили до тла
    Зустрінемось з тобою в Америці
    На мітингу проти війни
    Засвітимось у випуску
    На шпальті для таких як не ми
    Перевозимо речі валізами
    Ночами переглядаємо фото
    А я хочу гуляти по Києву
    Можливо спізнюватись на роботу
    Не маючи права вибору
    Не бачачи вже майбутнього
    Зустрінемось поміж коліями
    Зшиті докупи кулями
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7342

    26 бер. 2022
    Любов Сердунич
    Прифронтова Колискова
    Спи, синочку, люлі-люлі,
    Поки вгомонились кулі...
    Люлі-люль, засни скоріше,
    Напишу тобі я віршик
    Про веселу кішку нашу...
    (Кішка зникла... Боже! Нащо
    Ця війна? Нема вже сили!..
    Матері дітей ростили
    Для життя, для миру й щастя!..)
    Напишу, якщо ще вдасться,
    Про майданчик в дитсадочку,
    Про мою майбутню доньку...
    (Відбудують і майданчик,
    І припиняться ридання)...
    Люлі-люлі, мій синоню!..
    Принесуть лелеки доню –
    Будеш мати ще й сестричку.
    Перемога, вірю, –  близько.
    І повернеться твій татко...
    Ти рости, моє дитятко,
    Як татусь твій: і безстрашним,
    І сміливим...
    (Боже, нащо?..)...
    Поки вгомонились кулі –
    Спи, маля... Не всі поснули...
    Люлі-люлі... люлі... люлі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7344

    26 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Я мир вдихну на повні груди.
    Й душа, натягнута струна,
    Вже більш здригатися не буде.

    Коли зруйновані міста,
    Знову повстануть із руїни,
    Як новий пагон пророста,
    Воскресне наша Україна!

    Настане день, настане мить,
    І збудуться слова пророчі.
    Ми в неба мирного блакить
    Підіймемо щасливі очі.

    Ми у майбутнє зробим крок,
    І посміхнемося до Бога,
    І цінний вивчимо урок,
    Що лиш від Нього допомога!.

    Настане день, настане час!
    Нове життя, нова країна.
    Нова любов посеред нас.
    Могутня з Богом Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7345

    26 бер. 2022
    Юлія
    Ми переможемо!
    Не падайте духом, це все закінчиться
    Знов буде спокій на нашій землі.
    Жовта пшениця заколоситься,
    Й в блакитному небі пролетять журавлі.
    Розсіється дим і вигляне сонце,
    Дерева у цвіті зустрінуть весну,
    І пташка маленька загляне в віконце,
    І співом своїм пробудить зі сну.
    Від щастя заплачем, сліз не ховаючи,
    Почувши з новин, "Ми перемогли!"
    В одному пориві, гімн гордо співаючи,
    Заживемо, досі як не жили.
    Й тепер насправді станемо вільними,
    І в серці відчуєм Україну свою.
    Бо для перемоги були ми сильними,
    Й здобули незалежність Твою і Мою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7346

    26 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Запитало в матері маля,
    Ледь зіпнувшися на босі ноги:
    Де найкраща в світі є земля?
    І котрі до зір ведуть дороги?

    Посміхнулась матінка здаля:
    Пам'ятай завжди, дитино мила,
    Що найкраща в світі та земля,
    Що тебе з народження зростила.

    Тут усе твоє: річки й моря,
    Трепет вітру, пісня солов'їна,
    І політ весняний журавля,
    Все це, сину, твоя Україна!

    Ну а зір шукати не спіши,
    Бо вони в очах твоїх, дитино
    Тільки голос серця не глуши.
    Бо у ньому завжди Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7347

    26 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    Зміни - це час, коли найбільше боляче,
    бо звичний стрій весь зводиться нанівець.
    Помирають люди.
    На жаль, лиш за ними вмирає терпець,
    і твориться нова історія не тьмяна, а сонячна.
    Зміни - це час, коли ломить руки і ноги,
    і звичайні таблетки не в змозі вже допомогти.
    Недостатньо проспати ніч чи когось знайти.
    Недостатньо сидіти й чекати дня перемоги.
    Зміни - це час, коли кожен бере в свої руки,
    наболілі причини, які так довго гризуть,
    і виносить їх з хати назавжди в безповоротну путь,
    викидаючи з ними усі надважкі каменюки.
    Просто так тут не вдасться кудись прошмигнути
    чи втекти, не зробивши назустріч крок.
    Це для кожного завжди важкий урок,
    але він як ніщо допоможе себе збагнути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7348

    26 бер. 2022
    Юлія
    Молитва
    Тривога підкралась знову,
    Ніч наступає тихо,
    Страшно промовити слово,
    Щоб не накликати лихо.
    Боже, закрий нам небо,
    Матінко, дай свою ласку.
    Молимося до тебе,
    Життя збережи нам, будь ласка.
    Подбай про наших військових,
    Хай вони перемагають.
    Хай їх живих і здорових
    Ангели оберігають.
    І діток закрий собою,
    Хай вони сплять тихенько.
    Хай не живуть війною,
    Хай не боїться серденько.
    Якщо не спроможні люди,
    Від ракет небо закрити,
    Сотвори, Боже, чудо,
    Дай нам у мирі жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7349

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    А можна на сніданок перемогу?
    Коли згниє в уральськім бункері замшілий пень?
    У Львові завивала знов тривога,
    вже п’ять було за двадцять шостий день...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7350

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    Вже вп’яте дивилась "Малефісенту",
    в казках все зло долають за годину ,
    а ми вже 27-ий день воюєм
    й ніяк не перетлyмим москалну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7351

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    я мрію про день
    коли вже забуду сигнал тривоги
    коли не боятимусь вранці читати новини
    коли в нас вже буде свій власний
    день перемоги
    коли вже нарешті в країні не буде війни

    життя в один день розділилось на "до" і "після"
    доречне все стало таким недоречним
    весна така тепла сьогодні у день 28
    і сонечко сяє у небі такім небезпечнім
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7352

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    аж місяць
    наче вічність
    все що було «до» - немов було в минулому столітті
    на місяць ближче до свободи і тепло
    вже десь засіло тихо в верховітті
    ще зовсім голих втім пробуджених дерев
    весна на диво цього року рання
    місяць тривоги, болю, боротьби
    жовто-блакитної любові та єднання
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7353

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    в тридцятий день війни
    слова в рядки лягають складно
    я стратила всі рими
    і якось безпорадно
    складаю букви в слово
    слова в німу молитву
    молюсь про перемогу
    у цій запеклій битві
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7354

    26 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    гримів у Львові 31-ий день
    здригалася земля, тремтіли стіни
    і чорні хмари фарбували небеса
    кидаючи на землю темні тіні
    ми вистоїм і скинем цей тягар
    грім станеться лиш спогадом, відлунням
    гроза мине, прокинеться земля
    а ворог ляже під земним тяжінням

    побитий праведним українським громом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7356

    26 бер. 2022
    Карина
    Без назви
    Наш заповітний хрест - любов і воля.
    Козацький дух наш перший вартовий.
    Хоч кров’ю і слізьми сповита доля,
    Ми на шляху до перемоги й мрій.

    Народжені ми з боротьби й свободи.
    Вогнем бунтує українська кров.
    Людина наша мужньої природи:
    В очах відвага, а в душі - любов.

    І ми, нащадки доблесних героїв,
    Що здобували світ в пекельному бою,
    Прославим цю безсмертну пам’ять власною ціною.
    За незалежність, за життя, і за весну свою!

    І хоч ревуть наші міста в журбі від супостата,
    А віри нашої фундамент закріпкий!
    Тримає опір кожне сердце й кожна хата.
    І чує гомін перемоги голосний.

    Народе непокірний, твоя пора близенько!
    Пора чистого неба - величний гімн життя.
    Ми діти України, славімо нашу неньку!
    Звучати бути вічно її серцебиття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7357

    26 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Тримайся, Україно
    Мила моя дівчинко,
    Солодка моя лялечко,
    Від кінчика і до кінчика
    Кохаю тебе змалечку.

    Тримайся, моя крихітко,
    Тендітна моя зоренько.
    Ти - ніжна душа підлітка.
    То - просто така доленька.

    І серце моє тьохкає
    За волю твою міцную.
    Ти чуєш? То море форкає,
    Бо любить тебе космічную.

    І скільки відвелось дихати,
    І серцю моєму битися,
    Чоло я прикрашу квітами
    І жовтими, і блакитними.

    І буду пліч-о-пліч, матінко,
    З тобою, та проти ворога,
    Бо ворог іде із затінку,
    І це йому буде дорого.

    І знай же, країно, серденько,
    Я - донька твоя з народження.
    З тобою крокую меленько
    У вільне від всіх походження.

    І Північ і Південь, ластівко,
    І Захід і Схід - єдині.
    Дай Боже всім миру і злагоди.
    Пишаюсь я жить в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7358

    26 бер. 2022
    Діана
    Чи існує життя після війни?
    Чи існує життя після війни?
    Чи все ж воно таке, яке описував у "Трьох товаришах" Ремарка?
    Згадка - погана річ, коли не знаєш, чи проснешся зранку
    Ранку свою ти зав'яжи, хоча ти ж
    знаєш,
    Що душу свою ти не замажеш.
    Покажеш? Мені ту ніч, коли міг спокійно дивитися на небо без вагань
    Чи то летить зоря чи рашиська ракета?
    Знаєш, не хочу бачити цей світ через дуло пістолета.
    Та й у мене є тільки своя маленька багнета.
    Ранок. Граки прилетіли до вікна
    Через хвилину почую я вибух біля свого двор
    Чи є життя після війни?
    Питання, на яке все ж доведеться відповісти особисто мені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7359

    26 бер. 2022
    Діана
    Без назви
    І кожної клятої, темної ночі я чую ті звуки,
    які промовляють до мене в пітьми для більшої мки :
    "Прокидайся, не спи, ти одна з тих, хто творить історію й мовчиш?"
    А я й не сплю, я боюсь засинати
    Боюся зранку не впізнати ту хату, з якої так довго вчилась тікати
    Змовчати?
    Ні, я не зможу мовчати, я буду кричати про всі наші втрати
    Про дітей, які так не змогли впізнати всі життєві принади
    Ридати?
    Ні, я не буду, я зможу встояти
    Протистояти. Тільки це зможе врятувати тебе від ганебної зради.
    Повір, зараз, не зможу я більше спати, поки не буду знати,
    Що всі, кого ми так хочемо покарати
    Не побачять свої тіла у колах Дантового пекла з гірким присмаком
    Болю і втрати
    Від всіх тих, кого вони так яро хотіли покорити й покарати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7361

    26 бер. 2022
    Божена
    Історія в дванадцяти стовпцях
    Вони вдерлися в дім,
    Забрали харчі.
    І річ була в тім,
    Що хліб був в печі.

    Їсти так хтіли,
    Що жвали траву!
    В дітей скреготіли
    Сліди від піску.

    Палили вірші ,
    А з ними й творців.
    Нищили виші,
    За тим професорів!

    Постріли там,
    Постріли тут,
    Посмертним листам
    Змінився маршрут...

    Де люди розумні,
    Там нечисть чатує!
    Бо ті є безумні,
    А влада ж лютує...

    Вивозили всіх
    Не дивлячись роду.
    Великих, малих
    Лиш знали породу.

    Незламних туди,
    Та хто би то знав.
    Наклали труди
    Їх сніг не лякав!

    То ж як їх злякати,
    Якщо ж повернулись?
    Щоб згодом повстати!

    Не здатні вони,
    На колінах стояти!
    Могутні діди та поруч і мати!

    Як лиш відродились,
    Тих вже розстріляли...
    Вони лиш молились,
    Щоб далі повстали!

    А далі боролись,
    Потм забували,
    Та все ж не скаролись.
    Так! Не ми панували...

    Та все ж ми всі вільні,
    А гном сі вспокоїть
    На світі тім цивільні,
    В раю зараз ходять...

    Хотіли ми жити,
    Ми того добились,
    Але ж скільки крові
    Для цього пролилось...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7362

    26 бер. 2022
    Наталія Бутук
    Молитва Українки
    Господи, Боже, помилуй!
    Знов Україна в огні.
    Знов хижий крук чорнокрилий
    Горе народу приніс.

    Нищить нещадно, зухвало
    Наші квітучі міста
    Дика ворожа навала,
    Юрмище вбивць без хреста.

    Гинуть малесенькі діти.
    Чим завинили вони?!
    Їм би ще жити і жити!
    Їм би не знати війни!

    Плаче згорьована мати,
    Господу шле молитви,
    Щоби синочок солдатик
    Вийшов із бою живим.

    Господи, Боже, помилуй!
    Чуєш молитву святу?!
    Дай же нам, Господи, сили
    Знищити люту орду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7363

    26 бер. 2022
    Наталія Бутук
    За Рідну Вкраїну
    Це наша країна!
    Це наша земля!
    І нам не потрібні
    Вказівки кремля.

    Бо ми не холопи!
    Не юрби рабів!
    За рідну Вкраїну
    Ми йдемо на бій.

    За лавою лава
    Усі як один
    Супроти навали,
    Супроти орди.

    Бо ми не холопи!
    Не юрби рабів!
    За рідну Вкраїну
    Ми йдемо на бій.

    За рідну Вкраїну,
    За сльози та біль
    Народ український
    Піднявся на бій,

    Бо ми не холопи!
    Не юрби рабів!
    За рідну Вкраїну
    Ми йдемо на бій.

    Нападнику лютий,
    Настане твій час:
    Прийшов із мечем хто,
    Впаде від меча.

    Бо ми не холопи!
    Не юрби рабів!
    За рідну Вкраїну
    Ми йдемо на бій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7364

    26 бер. 2022
    Наталія Бутук
    Україна – не Росія
    Україна – не росія!
    Сподіватись дарма:
    Українські гречкосії
    Не впряжуться в ярма.

    Не Росія – Україна!
    Мусите ви знати:
    Ми не станем на коліна
    Перед ницим катом!

    Українські мирні люди
    Зброю взяли в руки.
    Стережіться! Кожен буде
    Битись з лютим круком.

    Стережіться: ми, як бджоли,
    Будем захищати
    Кожен кущик, церкву, школу,
    Кожну нашу хату.

    Ми відплатим за руїни,
    За дітей убитих.
    Не Росія – Україна!
    Не учіть нас жити!

    Ми вже вчені, слава Богу,
    Тюрмами, Сибіром.
    Прагнем ми життя нового,
    Хочем волі й миру.

    Геть із нашої країни,
    Прокляті приблуди,
    Бо за кров дітей невинних
    Пощади не буде!

    Бо за сльози, за страждання
    Вам добра не мати.
    Найстрашніше покарання,
    Як зречеться мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7365

    26 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Соборы кафедральные молчат
    Соборы кафедральные молчат
    В преддверии весенней духоты,
    И в нитях горделивой нищеты
    Их облик острошпильный жутковат.

    Соборы кафедральные молчат,
    И шпилями касаясь щёк Луны,
    Становятся подобно ей бледны,
    И светом сим всю ночь кровоточат.

    Соборы кафедральные молчат
    И слепо щурят очи-витражи
    На заросли душистой черемши,
    Чьи листья от волнения дрожат.

    Соборы кафедральные молчат,
    Далекие от лоска новизны,
    Их стены первозданны и пусты
    И коридоров лабиринт витиеват.

    И лишь когда прольётся из стигмат
    Иллюминатов кровь на длань земли,
    Когда склонятся пред народом короли -
    Соборы громче всех заговорят.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7366

    26 бер. 2022 р.
    Наталія Бутук
    У визвольній боротьбі
    За біль і розпач, і руїни,
    За Київ, Харків і Донбас –
    За кожен клаптик України
    Народ наш проклинає вас!

    За цю війну страшну, жорстоку,
    За Маріуполь і Херсон,
    За те, що вкрали мир і спокій,
    Що відняли дитячий сон!

    Недолюди! Чиї ви діти?
    Де ваша мати? Бачить Бог,
    Лунають вибухи над світом,
    Скрізь гук повітряних тривог.

    Чого прийшли? Чого вам треба?
    Ми вас не кликали сюди!
    Чи вам замало свого неба,
    Нащадки дикої орди?!

    Підніжки ницого іуди!
    Нікчемні заздрісні раби!
    Прощення вам за кров не буде,
    За безум підлої злоби!

    За всі тяжкі народні рани
    Ви ще відплатите сповна,
    Підручні карлика-тирана,
    Що люд невинний розпина.

    Не раз дітей і ваших внуків,
    І ваших правнуків колись
    Пектиме сором за ті муки,
    Що ви Вкраїні завдали.

    Дай, Боже, нам відваги й сили!
    Дай, Боже, сприту вести бій,
    Щоб ми здолали лють Росії
    У цій визвольній боротьбі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7367

    26 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    у моїй країні тяжка війна.
    у народнім серці - свинцеві кулі.
    біль утрати тихо собі мина.
    мов дитячі, забуті дорослими ґулі.

    в ніжні душі вриваються вороги,
    ломлять квіту пахучі ґрона.
    до війни московитам не позичати снаги:
    самобутність жеруть, мов тіло хвороба Крона.

    у країні моїй затяглася тяжка війна,
    смерть з життями у «дурня» шмалить на Сході
    та смердюча орда, гнійна...
    мов чекає палке кулеметне «годі»

    у моєму раю страшна пітьма,
    ніч не довга, та жаху вже тут по вінця.
    я прошу, вимагаю чуттями п‘ятьма
    світе,  зглянься над долею українця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7368

    26 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    ***
    У неперервному болі
    кричить несамовито лють.
    Слів не знайти, вони неначе кволі,
    бо почуття на шмаття рвуть.
    Нутро і дихання спирає
    від неможливості вже чути
    І бачити як знищують міста,
    як гинуть й гинуть мирні люди.
    Вогнем палає й стогне
    від звірської жорстокості наша земля,
    І ненависть моя не всохне
    до тих, хто коїть кровопролиття.
    Я лиш благаю Бога ~ сили дай кожній
    людині не впасти у зневіру й збережи життя.
    Єднай всю міць, моя велична Україна,
    хай б'ються разом всі наші серця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7370

    26 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    Не зупиняйся, серденько…
    Не зупиняйся, серденько…
    Не зупиняйся, серденько, в своєму ритмі,
    Пульсуй, надію мою оживи, почуй
    Крізь простори мовчання - як там мої рідні?
    Чи ще живі? Їх голоси відчуй.
    Чи мають сили зносити каліцтво волі
    Під кровожерним тиском ворога – ката,
    Якому все не вистачає й мало крові,
    В якого сатанинськая душа.
    Не зупиняйся, серденько, в своєму ритмі,
    Пульсуй крізь біль, крізь невідомість й страх,
    Пульсуй, нехай відчують мої рідні -
    Я поряд... З ними... В їх серцях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7371

    26 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    Я – Україна…
    А Я жива, Я- Україна, Я жива!
    В мені єднається вся сила,
    В мені єднаються серця
    Моїх людей, яких ростила,
    Яких голубила моя земля…
    І не згасає в мені мужність,
    Лише зростає, наче полум'я.
    Лише росте моя потужність -
    Одне на всіх серцебиття,
    Одне на всіх блакитне небо,
    Одна на всіх родина і одне життя,
    І вільне дихання – потреба,
    Скидаю всі кайдани в небуття,
    Бо Я – Єдина Україна,
    Я завжди Вільна,
    Я завждИ Жива
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7372

    26 бер. 2022
    Світлана Браіловська
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться страшна війна,
    Усі сини повернуться додому,
    Ніхто вже болю не завдасть нікому...
    І ворогів буде доведена вина...

    Коли закінчиться лиха війна,
    Настане тепле і спокійне літо.
    Не будуть більше помирати діти,
    Життям ми насолОдимся сповна.

    Коли закінчиться страшна війна,
    Зберуться біженці назад в дорогу,
    Ми будемо святкувати ПЕРЕМОГУ,
    Закінчиться кривава ця весна...

    Ми будемо жити зовсім по-новому:
    Спокійно спати, без сирен виття...
    Ми знаємо тепер ціну життя!
    Себе образити ми не дамо нікому!

    Скоро закінчиться лиха війна
    І по-новому сонце засіяє,
    Країна оживе і забуяє,
    Бо горя келих випила до дна...

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7374

    26 бер. 2022
    Світлана Браіловська
    Знову тривога
    Знову тривога в повітрі витає,
    "Нечисть погана" у небі літає,
    Виють сирени, їх чути далеко,
    Місто закрили собою лелеки.

    Бійці на місцях - усе під контролем!
    Аромат Перемоги з смаком "Корвалолу",
    Люди в сховищах - все так, як треба,
    Бо ж небезпека чатує у небі.

    Трохи тривожно, та страху немає,
    Людина до всього з часом звикає:
    Сирени і вибухи, часті тривоги,
    В такі моменти ми згадуєм Бога:

    - Боже, дай силоньки нашій Країні,
    Допоможи Світовій Героїні!
    Солдат захисти... Ти ж допоможеш?
    ..."Відбій тривоги!"... - Дякую, Боже!

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7375

    26 бер. 2022
    Світлана Браіловська
    Ми незламні!!!
    Україно! За тебе стоять всі горою!
    Ти не будеш одна з цією бідою!
    Об'єднались усі - від Сум і до Львова!
    Захищаємо землю, свободу і мову!

    З тобою поліція і волонтери,
    Спецзв'язківці, пілоти, сапери,
    Лікарі, бійці ППО й СБУ,
    Воїни ДШВ, ТРО й ЗСУ,

    Морпіхи, бійці КОРД й ВМС,
    ССпО, рятувальники ДСНС,
    Інтернацлегіон, НГУ і танкісти,
    Льотчики, логісти і артилеристи,

    ДПСУ й сухопутні війська, ...
    У кожного справа своя нелегка!
    Україно! Перемога за нами лиш буде!
    З тобою усі - усі твої люди:

    Аналітики, дизайнери і програмісти,
    Редактори, педагоги, стилісти,
    Адміністратори, стоматологи,
    Логопеди, швачки, психологи,

    Історики, співаки й журналісти,
    Перекладачі, спортсмени, лінгвісти,
    Біофізики, радіотехнологи,
    Агрономи, банкіри і вірусологи,

    Косметологи, перукарі, візажисти,
    Модельєри, бармени, штангісти,
    Поети, ткачі, хореографи,
    Реставратори і фотографи,

    Мультиплікатори, композитори,
    Модельєри, хірурги, аудитори,
    Адвокати, судді, юристи,
    Прокурори, актори і масажисти, ...

    Професій у нас іще вистачає!
    Народ наш мужньо тебе захищає!
    Не журись, відбудуємо міста і дороги!
    Час готуватися до ПЕРЕМОГИ!!!

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7377

    26 бер. 2022
    Дарина Федорович
    Без назви
    З першого дня війни
    Ми не п'ємо ні чай, ні каву,
    Сирени руйнують сни,
    Сил нема на рутинні справи.

    Кожен сторонній звук -
    Це випробування на міцність.
    Тут зброю беруть до рук
    Навіть янголи, щоб захиститись.

    В дім наш біда прийшла,
    Та нас янгол собою закриє,
    Врятуємося від зла!
    З нами Бог! Не втрачаймо надії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7378

    26 бер. 2022
    Юлія Ніконова
    ***
    Тобі сумно? Так, я розумію.
    Бо сумую я разом з тобою,
    Що не маю я сил, і не вмію
    Зупиняти цей час із війною.

    Що не можу тебе захистити
    Від загроз не мирного неба,
    Лише голову гірко схилити
    Від жахіття нестерпного пекла.

    Я не знаю навіщо й для чого,
    І навряд зможу я пояснити,
    Не питаю я навіть у Бога,
    Щоб війну кляту цю зрозуміти.

    Я й сама вже не вірю очам,
    Якщо цінність життя вже не цінність.
    Я цей біль віддаю сльозам,
    Щоб здолати його нестримність.

    Тобі сумно і важко? Я розумію.
    Бо сумую я разом з тобою,
    Що не маю я сил, та не вмію
    Зупиняти цей час із війною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7379

    26 бер. 2022
    ТаТо
    ***
    Так, я дуже впевнений в собі
    Я оркам не залишу місця на землі
    Згорять вони в повітрі всі
    Не долетівши до землі

    І вітер попіл їх у небо підійме
    Від нашої землі подалі віднесе
    Не будуть в полі квіти розквітать
    Якщо ми в нашу землю орків будемо ховать

    Не буде хліб таким смачним
    Бо присмак орків буде в нім
    Нам треба щоб там соняшник стояв
    І щоб на сонечко завжди він поглядав

    Земля щоб чистою була
    Пшеницею засіяні поля
    Сади щоб в квітні розквітали
    Щоб всіх людей ми з перемогою вітали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7383

    26 бер. 2022
    ТаТо
    *53*
    Сиджу в окопі, чую залп.
    Це ворог нас ламає так.

    Але у мене у руці
    Є три чудові олівці;
    Блакитний, жовтий та зелений.

    Блакитним — небо намалюю,
    Я жовтим намалюю всі степи.
    Зеленим — гай я намалюю,
    В якому всі щасливі ми.

    А ворог наш лютує так -
    Здригнувся схід, аж до Карпат.
    Та не хотів наш ворог розуміти,
    Їм нашу волю більше не скорити.
    Що ці чарівні та яскраві олівці,
    Нам намалюють мир на всій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7390

    26 бер. 2022
    ТаТо
    *14*
    Страждання, біль, страшна війна,
    Голодомори та тюрма,
    Так тяжко нам дались слова;
    Свобода, Воля, Боротьба!

    Нам не дають розкрити крила,
    Щоб вільно ми усі летіли
    і нас не стримає ніхто й ніколи,
    Якщо в тобі є віра до свободи.

    Ми вірні будемо сини твої
    Знайдемо сили ми для боротьби.
    Ти вільна будеш, незалежна,
    Ніким не скорена, безсмертна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7394

    27 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Херсон
    Повертайся додому Херсоне!
    Миколаїв без тебе не спить.
    І Одесса щовечора дзвоне,
    Їй, як мамі, напевно болить!
    Повертайся родючий мій краю!
    Українська велична земля!
    Ми за столи разом посідаєм,
    І разом понасієм поля.
    Ми збирамось у дружню ватагу,
    Люльку миру разом запалим,
    І зібравши і волю й відвагу
    Ми додому повернемо Крим.
    Старший брате, могучий Херсоне,
    Отряхай з подоли москаля!
    Чуєш? Чутно великії дзвони,
    То з тобою Україно моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7399

    27 бер. 2022
    Людмила Конська
    Без назви
    Не сумуй, не плач матусю
    Тато на нас дивиться з небес
    Він своїм крилом прикрив бабусю,
    Він постійно поряд з нами десь.
    Він мені наснився тої ночі,
    Із якимись хлопцями стояв
    Подивившись мені прямо в очі
    Як завжди усіх поцілував…
    Мамо ти не плач, він був не сам
    З друзями, солдатами, братами
    Він своїм крилом обороняв
    Небо ось, над нашими містами…
    Наші ангели, з побитими крильми
    Замість НАТО небо прикривають
    Звісно краще б ще жили,
    Але вони й там допомагають …
    Мамо я прошу тебе не плач
    Скоро зовсім, скоро перемога
    Вони до нас птахами летять
    Допомоги попросивши в Бога…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7400

    27 бер. 2022
    Олександр Довбуш
    Гнівно-Обнадійлива Скорбота
    Світлій і вічній пам’яті всіх людей, які загинули, оберігаючи рідну землю та безпеку всього світу

    Війна ніколи радістю не стане –
    Літає смерть як відьма між людьми –
    Отак нечистий вводить світ в оману,
    Страждань пекельний дар беремо ми.

    І біль утрат, захоплень жах найхижий,
    І руйнувань, ненависті вогонь,
    Зростає гнів найправедніший, найсвіжіший –
    Нападників у пекло, в найнижчу зі бездонь!

    Та слуги тьми наповнені знущанням,
    Вбивають всіх, плюючи на Закон,
    Добро та милосердя, без питання,
    З ігноруванням сфери заборон.

    Хоч б’є у серце всяка наша втрата,
    Та кожна смерть шанована й свята –
    Всі окупанти – в землю чи за ґрати.
    А їх країну знищить мерзлота.

    Це наші сльози там все заморозять –
    Невинні жертви – діти та батьки:
    Їм прощення не буде, хто б не просить –
    Небесна кара ляже на віки!

    І нам героїв наших не забути –
    Їх подвиги легендами стають:
    Яким би ворог не здавався лютим –
    Його останній розпочався путь!

    Одвічна пам'ять та за Перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7401

    27 бер. 2022
    Олександр Довбуш
    Повстаньіе, Люди!
    Вклоняюсь низько всім загиблим –
    Шматують серце горе й біль:
    Брехня царює в правді ніби,
    Про те, що світу справжня ціль.

    Як остогидли кляті війни,
    Які очолює пітьма,
    Добра та Миру сяйва вільні –
    Чому у світі їх катма?!

    Людей вбиватимуть допоки?!
    Ще скільки гроші над усе?!
    Чи не потрібний світу спокій
    І вітер, що дари несе?!

    Повстаньте, люди, підніміться –
    За Милосердя та Любов!!!
    Як тільки стане – озирніться –
    Ніколи не пролється кров!!!

    За Мир в усьому світі назавжди!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7402

    27 бер. 2022
    Ольга Магда
    Ми Украінаа
    Чорні крила страшної війні
    Накривають Украіну,
    Гібнуть діти твої, ненька,
    І сини,
    Захисти ти Боже, Батьківщину,
    Ти молитву прочитай,
    Щоб вона набралась сили,
    Ти їй пісню заспівай,
    Підбадьорить Украіну,
    Самозванці, геть від нас!
    Не чіпайте іі вроду,
    Не зламати, не здолати,
    Силу вільного народу,
    Хай засяє сонце нам,
    Мир прийде в кожну оселю,
    Прилетить хай білий птах,
    Захистить хай нашу землю!
    Ми не хочемо війни,
    Хочем жити! Хочем миру!
    Молимося ми за тебе
    Наша ненька, Украіна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7403

    27 бер. 2022
    Наталія Запорожець
    Після ночі наступає...
    Після ночі наступає ранок;
    Після темряви зоріє світ...
    Дощ мине - ляга легкий серпанок;
    А за снігом завжди перший цвіт!
    Після пострілу усе стихає;
    Тільки де - де куриться димок...
    Вітер гострі стріли розганяє
    Й небо зачиняє на замок!
    Після воєн мир навкруг панує;
    Після зброї "зажива" земля...
    Ненависть усе живе руйнує,
    А керує нею зло й пиха!..
    Після сліз з'являється усмІшка;
    Після туги - радість на вустах...
    Треба потерпіти зовсім трішки -
    І мине війна, печаль і страх...
    Після ночі наступає ранок;
    Після темряви зоріє світ...
    Дякую, солдати, за світанок!
    Від Бандерівки палкий привіт!
    З вдячністю Одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7404

    27 бер. 2022
    Ольга Магда
    Молимось за нашу Украіну
    Нас не поборять,
    Не надійтесь!
    Ми - українці
    Як ніколи - сильні,
    Наш дух - незламний,
    Непохитний,
    Ми - українці,
    Серцем вільні,
    Зібрали ми в кулак
    Всю нашу волю,
    Єднаймось ми
    Хоча на серці
    купа болю,
    Бо наші воїни, сини
    Нас захищають,
    І нашу землю рідну
    Отбивають,
    Ми молимось
    За нашу Україну,
    За нашу неньку,
    Нашу Батьківщину,
    Нехай молитва
    Пролунає наче спів
    Нас не поборять,
    Бо ми - разом,
    З нами правда,
    Україна - це наш дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7405

    27 бер. 2022
    Наталія Запорожець
    Наші герої - диво-птиці
    Пам'яті льотчиків та пілотів, які загинули, захищаючи Україну

    Летять у вирій наші диво-птиці,
    Що небо захищали від орди;
    Не пити їм, на жаль, уже з криниці
    Холодної вкраїнської води!
    Не обійняти матері і тата,
    Не повернутися у рідний дім...
    Без них сумною стала рідна хата;
    А в церкві вдарив поминальний дзвін.
    Молилися, упавши на коліна,
    Всі українці, бо героїв жаль...
    Почалося за упокій моління -
    І миром вже заплакала скрижаль.
    Вони - герої наші, диво-птиці,
    Піднялись в небо і згоріли там...
    Їхня душа з міцної сталі - криці,
    Яку ніколи не зламать катам!
    У небі народилась їх відвага
    І гартувалася в страшних боях;
    До ворога зростала в них зневага,
    Коли лунали вибухи в полях!
    "Птахи" сідлали своїх вірних коней
    І піднімались навіть вище хмар...
    Трощили ворога до мозольних долоней,
    Давили путінських тупих примар!
    Вони стояли на сторожі миру;
    Їм вітер в хмарах лоскотав крило...
    А потім полетіли всі до виру,
    Де вічно б'є прозоре джерело.
    Зі сльозами Одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7406

    27 бер. 2022
    Ольга Магда
    Было ”до", будет "после"
    Точка -0…
    Пустота…
    Вперёд, назад,
    Весь наш мир
    Рухнул в пропасть,
    Было «до»
    Будет «после»
    Сейчас война,
    Каждый день -
    Неизвестность гложет,
    Победить свои страхи -
    Опять урок,
    Научиться вставать
    С коленей,
    И найти позитивное
    В этой войне,
    То, что раньше бы
    не разглядели,
    Живы - счастье,
    Еда и кров,
    Хоть не дома,
    но все же радость,
    Из подвала выбрался,
    «Дай то Бог!»
    Богу молимся
    Сто раз на день,
    Обнимаем детей теперь
    Каждый миг,
    Защитить, чтоб их
    От страха,
    И безумно любим
    Своих родных,
    Так, как
    в мирное время надо!
    Ценим дружбу,
    Поддержку,
    Родное плечо,
    Силу духа
    И веру в победу,
    Жизнь идёт…
    Война…
    Пока горячо…
    А мы верим,
    Что выстоим это!
    Дай, нам Бог
    Поддержку
    И силу дня,
    Не сломаться чтоб
    и окрепнуть,
    Как люблю, Украина,
    Я тебя
    И народ наш
    Красивый и смелый!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7407

    27 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Хтось написав
    Хтось написав: "Пробачте за війну.
    Вони бояться, бо за вас саджають..."
    А я... Як всі, оцю війну кляну,
    Бо в Україні спокою немає.

    Он плаче мати. Де її дитя?
    Зігріте? Чи у нього є поїсти?
    Ввірвалась вдруге в бабчине життя
    Війна.. Чекає жінка вісті..

    Пробачити за страх чи за війну?
    Як зрозуміти матір ту за вбивства,
    Що її син несе в мій дім біду?
    Нема будинку через нього.. гризти

    Вона не буде лікті аж ніяк!
    А ми... Живемо! Не втрачаєм віри!
    Пробачити війну за весь цей жах?
    Дай Боже, щоб ми жили та любили!

    27.03.2022
    #Харків_Ми_Україна_війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7408

    27 бер. 2022
    Мар'яна
    Уста мовчать...
    Уста мовчать, а очі промовляють
    Куди ж ти,кат, на мою землю преш?!
    Хіба твої діти чого їсти вже не мають,
    А моїх сестер й братів із хат рідних женеш?

    Хіба ми винні що твоє серце каменем покрите?
    Хіба хтось винен що живеш ти у брехні?
    Колись була щаслива, а зараз наче вбита,
    Бо кожен день живу як у страшному сні.

    І плач, і крик, гірке те поривання,
    Прокльони й ненависть людей,
    За що ж то ,Боже, нам такі страждання
    Чому іде війна в нас кожен день?

    У відповідь лиш небо плакать стало
    Сказали ангели: ти за наших воїнів молись,
    Молись за те, щоб швидше та весна настала
    Ми переможем зло, ти до Бога лиш молись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7409

    27 бер. 2022
    Василь Головецький
    Духовий оркестр
    Я сьогодні у путь останню
    Провів учня колишнього, Ваню,
    І три жменьки сирої землі
    Йому кинув легенько вслід.

    Ваня в школі учивсь не дуже,
    От до праці – був небайдужим!
    А найбільше любив, смішний,
    Як оркестр грав духовий!

    Коли в лютому потрясіння
    Громихнуло на Україну,
    Маму вдома лишив одну
    І бійцем пішов на війну.

    Мав він приказку: «Не помремо!»,
    Але куля знайшлась окрема –
    Снайпер вистежив в Ірпені,
    І привезли його в труні.

    З ним на цвинтарі тої днини
    Вся зібралась сільська родина,
    І тримала ще молоду
    Його маму, бліду-бліду.

    Сонце стало чомусь багровим,
    Та ще строгий оркестр військовий
    Усю душу пороздирав –
    Як заведений, грав і грав…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7410

    27 бер. 2022
    Grytsyk
    Правда переможе.
    Щоночі обливаюся слізьми.
    Щоранку я молюсь за Україну!
    Щоб збоченці зухвалої пітьми
    Її не знищили, залишивши в руїнах.

    Щоб нелюди, залізши в мирний дім,
    Напившись крові, захлинулись нею й здохли!
    Щоб від ударів вибухів у нім,
    Ті, хто не здох, не всліпли й не оглохли.

    Щоб чули! плач, щоб бачили!,  кати.
    Щоби сповна відчули всю провину!
    За те, що не дали садам цвісти,
    За те, що не побачить мати сина.

    За те, що замість щебету пташок
    І теплих променів ясніючого неба,
    Ви закували все навкруг в холодний шок,
    Стріляли в нашу весну так ганебно!

    За те, що ваша підлість і брехня
    Плюндрує все, що в Бога є святого,
    Вас знищить наша праведна борня.
    І світ увесь не пожалкує з того!

    Щоночі я молюсь "Вернись, життя"!
    Щоранку прокидаюся і мрію:
    Все зло безповоротно піде в небуття.
    І правда переможе! Я в те вірю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7411

    27 бер. 2022
    Аріна
    Воля
    Я не маю такого права, щоб жаліти себе, жалітись,
    Треба бути сильніше хвилі,
    Треба мати хребет незламний.

    Бо коли твоя воля – камінь,
    Ти стоїш на ногах, тримаєш
    У руках свою рідну долю.
    Уперед, де усе здолаєш.

    Страх руйнує твоє майбутнє,
    Зачиняє відкриті двері,
    Заганяє у кут триклятий,
    Залишає без ніг в пустелі.

    Тож тримайся за свою віру
    Підіймайся, іди за грати,
    Розкидай, одолій того звіра,
    що тобі заважає стояти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7413

    27 бер. 2022
    Аріна
    Людина
    Спалах серця, любові, братії,
    Де думки загубила та радість?
    Я не знаю, якої люті
    Ми побачимо завтра, зараз.

    Я не бачу кінця провині,
    Я не чую дарунок тиші.
    Я не буду жаліти слабих,
    Бо немає таких в країні.

    Як лікують свої пробої,
    Як закінчіть лічити рани?
    "Нащо лічиш, тобі не личить,
    Я так рада, що ти ще з нами..."

    "Хто підкаже, як треба жити?" –
    Мав невдовзі таке питання,
    Зараз хочу зостатись людиною,
    Та у тиші прокинутись завтра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7415

    27 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Лист до ,,сестриці''
    Ну що, ,,сестрице'', як ти, спиш спокійно?
    Прибрала в домі?
    Садиш вже город?
    У нас сирени верещать постійно,
    Горить село від путінських заброд.

    А на городі танк стоптав все жито,
    Зламав малину, розорив садок.
    Тепер стоїть він на ріллі, підбитий,
    Ревів, скаженний, задимів і здох.

    У погребі мені не видно неба.
    Не бачу прилітаючих птахів.
    З надією звертаюся до тебе:
    Ти не пускай сюди своїх синів.

    Не хочу я удобрення такого.
    Моя земля родюча і без них.
    Якщо в вас залишилось щось з людського,
    Ти не пускай сюди синів своїх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7416

    27 бер. 2022
    Анна Слезіна
    "Коли настане світлий день..."
    Я вірю, я знаю: війна не назавжди!
    Ми переможем! Я вірю в це завжди!
    Добро переможе! Повстане країна!
    І знову розквітне вся наша Вкраїна!
    І знову щасливий буде народ!
    І буде багато веселих пригод!
    Радітимуть діти, сміятися будуть!
    І всі ці жахіття відразу забудуть!
    Я вірю, я знаю: війна закінчиться!
    І все, що погане, відразу скінчиться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7418

    27 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Довгі ночі
    Які страшні та довгі  ночі...
    Немов без краю.
    Печуть, горять від болю очі.
    Сліз вже немає.

    Які  короткі сни - кошмари,
    Немов шматками.
    І тягнуться нічні примари
    В крові руками.

    І слух, мов лезо, загостряє.
    На грані болю.
    Сирена тишу  розтинає
    Мечем - бідою.

    Та за вікном вже ледь бринить
    Новий світанок.
    Ще тільки мить, ще тільки мить
    І сонце встане.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7419

    27 бер. 2022
    Віталій
    Я знаю, Господи, Ти любиш Україну
    Я знаю, Господи, Ти любиш Україну,
    Ти сотворив її красу нетлінну –
    Блакить озер, Карпати і Дніпро…
    Ті узбережжя, що стрічають хвилю пінну,
    Безкраїх нив могуть яснопромінну,
    Усе на радість людям, на добро!
    Ти дав нам все, і розум і наснагу,
    Серцям – любов, пісням – дзвінкий мотив.
    І в спроби час – незламність і відвагу,
    У душах – Своє Слово засвітив.
    Тобі за все подяка і осанна !
    І щирих молитов єлей пахкий.
    З Тобою, Отче, спинимо тирана!
    Наш спротив не здолає смерті кий!
    З Тобою розірвемо сіть іржаву
    Безумних планів ницого кремля.
    Захистимо свободу і державу,
    Бо тут наш дім, бо це Твоя земля…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7420

    27 бер. 2022
    Володимир
    Росія під бісами
    Як же ти Православна
    Докотилась до прірви
    Свою долю безславно
    Закопала у вирву.

    Де ж ти честь загубила,
    Достоєвського й Пушкіна?
    Замість них «соловйови»
    Із потворними душами.

    На законах бісІвських,
    Ти, Росія, могутня
    Вцарювала  без пам’яті –
    Свого лідера – Прутня!

    На мокшанську державність
    Всенародну покору,
    Ти на шию двоглаву
    Посадила потвору.

    Кров’ю людською жадібно,
    Як вампір упиваєшся,
    І ординською підлістю,
    Ти бездумно втішаєшся.

    Біснуваті нестямно
    Хрестять орди незлічені
    І на славу нечистого
    Дзвонять храми скалічені

    По-гундяєвськи потай,
    Без молитви і матері,
    Своїх орків кремуєте
    Ніби грішників клятих.

    І за кого Загиджена
    Ти шпаною із Пітера
    Синів власних хорониш –
    За новітнього гітлера?

    Вже забули правителі
    Пугачова і Разіна,
    Про святого Георгія
    Ним забиту образину

    Про бунти всеросійські,
    Що змітають всевладдя,
    У розпусті вгодованім,
    Московитім безладді.

    На державі оновленій
    Із духовним насліддям
    Люд позбавлений буде
    Бісівського поріддя.

    Замість бісів - правителів,
    І без влади кремлівської,
    Світ постане правдивий,
    Без моралі бісіівської.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7421

    27 бер. 2022
    Лариса Шапко
    Непереможна Україна
    Перемога. Відбудуєм
    Ми міста і села
    І дамо нові ми назви
    Вулицям і скверам:

    Площа Чорнобаївська,
    Провулок Байрактарний.
    А ось, дивись, дороговказ -
    Такий елементарний)))!

    Бульвар Дванадцяти гусей,
    Літак, що завалили.
    Майдан Озброєних Курей - Біологічна сила!

    Циган-танкістів поруч сад,
    Провулок Помідорів -
    Атакували, що літак
    У Харкові, з балкона.

    Джавелінська вулиця
    І Конотопських відьом,
    Арестовича бульвар
    Куток зелений Кіма.

    Привид Києва - центральний,
    Має назву, парк.
    Комплекс там монументальний:
    Бджола - мастак атак!

    Ресторани - "Паляниця"
    Буде модна назва.
    Напис є на всіх митницях:
    "Раша, не .уй шастать!"

    Баби Наташі Перехрестя.
    Такий фольклор народний.
    Менталітет проти нашестя
    Для нації - природно!

    Так, насправді відбудуймо
    Ми своє життя!
    Буде Славна Україна !
    Й прекрасне майбуття!

    26.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7424

    27 бер. 2022
    Білоозерянська Чайка
    Харкову
    Наш Харкове, як боляче за тебе!
    Ти був прекрасним… Краще не знайти…
    Обвуглені будинки й сіре небо –
    Такий дарунок принесли «брати».

    Любов до тебе жителів безкрая,
    Воюють чи здають сьогодні кров.
    Ти все здолаєш, рідний, все здолаєш.
    З тобою – сила наших молитов.

    Герою-місто, вірити нам треба,
    До миру всі ми зможемо дійти.
    … Обвуглені будинки й сіре небо –
    Та у звитязі – мужній красень ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7425

    27 бер. 2022
    Білоозерянська Чайка
    Титан
    Герою-мученику, їжі та води
    Доставити несила гумконвою.
    Та ти стоїш незламний… диво з див,
    Із ворогом в смертельному двобої…

    Від вулиць – розшматованість цеглин,
    Могили на подвір’ях вводять в ступор.
    Ми молимось, щоб вирватись змогли
    Твої стражденні люди, Маріуполь.

    Завалів груди… смерті рок… печать…
    А ще недавно морем гість твій марив…
    Колишеш в хвилях стомлену печаль,
    Розкішний край славетних сталеварів.

    Вночі ковтає сльози молодик,
    Коли здригаєшся від градів та ракет ти.
    А ти стоїш... без їжі та води,
    Хоч як тебе не намагались стерти.

    О Маріуполю, серед пожеж заграв,
    Кипиш у гніві, мов вулкана кратер.
    На захист України твердо став,
    немов Титан, якого не здолати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7426

    27 бер. 2022
    Білоозерянська Чайка
    Добрий вечір, ми - із України
    Місяць спротиву "братам" незваним,
    Дні і ночі у війні шаленій.
    Хочеться ж весни, тепла, тюльпанів –
    Миру й долі Україні-нені…

    Щоб сміялись та співали діти,
    Сонця в вікна… вийти із підвалу…
    Саду в квітах хочеться радіти –
    Щоб держава більш не бідувала.

    Й досі – рвуться бомби та снаряди,
    Їдуть за кордон переселенці.
    Та ніхто майбутнє в нас не вкраде –
    За свободу рід козацький б’ється.

    Вірмо:  все обов’язково буде,
    Діждемо щасливої хвилини.
    Тож тримаймо стрій, хоробрі люди –
    Добрий вечір, ми – із України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7427

    27 бер. 2022
    Іван  Репетило
    Без назви
    Шолом вам в хату, москалі,
    Кевларовий а чи стальний – не знаю,
    Шолом вам всім, шолом війни,
    Війни від краю і до краю!

    Війна прийде, війна гряде,
    Гражданская война припреться
    Вона усю Росію струсане -
    Тюрма народів розвалиться!

    Першим пробудиться Кавказ -
    Дідів згадає честь і славу,
    За ним Поволжжя і Сибір -
    Щоб не кормить Москву задармо!

    Згадають німці Кенігсберг,
    Японія – свої Курили,
    Усі сусіди прийдуть по своє -
    Ви в кожного щось відхопили!

    Шолом вам всім, шолом війни,
    Ви звірові дали свободу,
    І звір війни вас спопелить
    Звір згине в логові своєму!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7429

    27 бер. 2022
    Юлія Гроховська
    Про майбутнє
    Російські танки вибухнуть, а літаки попадають
    Залізні купи гнитимуть на цій святій землі.
    Та ми їх враз почистимо, металобрухт розплавимо
    І викуємо якісні для армії мечі.

    І вся їхня «кампанія» нам обернеться славою
    Для України славою і соромом для них.
    Бо неможливо виграти тим, хто не має совісті
    Тим, хто не має принципів у воїнів святих.

    06/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7430

    27 бер. 2022
    Юлія Гроховська
    Ми збудуєм країну мрії
    Ми збудуєм країну мрії,
    бо інакшого шляху немає.
    На страшних попелищах - надія
    на майбутнє квітучого краю
    Ми відкинули наші чвари,
    силу в єдності всі відчули.
    І найбільші в історії хмари
    легким вітром весняним роздуло.
    Ми нарешті повірили Богу
    і здійснилось справжнісіньке чудо.
    І Давид так здобув перемогу,
    бо інакшого шляху не було.

    16/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7431

    27 бер. 2022
    Тетяна Сидоренко
    І розквітне Моя Україна!
    Україна... Заплакані очі...
    Плачуть всі - третій тиждень війна...
    В укриттях вже безсонні ночі,
    Жінки народжують, а сирена луна...

    Україна, потерпи зовсім трішки!
    Закінчиться скоро цей жах!
    Люди знову ходитимуть пішки,
    Не боючись, як той вільний птах!

    Україна, Моя Люба, Мила!
    Вірю я в непереможний Твій Дух!
    Мирне Небо, мов ангелів крила,
    Скоро всіх захистить від недуг!

    І розквітне Моя Україна!
    Замість сирен - промінь сонця і спів!
    Чисте небо та вільна країна
    На багато багато віків!

    18 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7432

    27 бер. 2022
    Кухтій Анна
    Ворогам!
    Зіткнулися ми з ворогами -
    Це нелюди, суцільне зло.
    Нічого спільного між нами
    Нема, не буде й не було!

    Вкривають небо ваші гради,
    Я знов біжу до укриття.
    Виконуючи наказ влади,
    Ви забираєте життя...

    Чому ви вторглись в Україну?
    Чому вбиваєте ви нас?
    За нашу рідну Батьківщину
    Не пожаліємо й ми вас!

    Ми беремо у руки зброю,
    Щоб захистити свій народ.
    На цій землі живуть герої,
    Що варті безліч нагород.

    Ми тут ніколи не чекали
    Ні вас, ні вашу "допомогу".
    Самі собі ви смерть обрали -
    Здобудуть наші Перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7433

    27 бер. 2022
    Кухтій Анна
    Воля
    Світанок. Тривога. Сирена лунає.
    І серце у грудях калатає знову...
    Чому той агресор нас так зневажає
    За звичаї наші, культуру та мову?

    Чому він ідеї свої божевільні
    Задумав принести у нашу державу?
    Ми люди хоробрі, згуртовані, вільні -
    На нашу свободу ми виборем право!

    А вам, окупанти, прощення не буде!
    І ми помстимося за всі наші втрати.
    Весь світ правду знає і вже не забуде,
    У цій боротьбі вам судилось програти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7435

    27 бер. 2022
    Кухтій Анна
    Вдома
    Ворожі сили нападають,
    В солдатів цих гнила натура...
    Вони беззахисних вбивають,
    Палає скрізь інфраструктура.

    А за кордоном добрі люди
    Приймають наших емігрантів.
    Коли безпечно вдома буде?
    Коли вже знищим окупантів?

    Сумує, плаче Україна,
    Та ще недовго нам чекати.
    Ми відвоюємо країну
    І будем гучно святкувати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7436

    27 бер. 2022
    Єдині
    Єдині
    Геть з України, терористи!
    Ви завдали страшного болю...
    Ми патріоти, не туристи,
    Лишились вибороти волю!

    Ви нас хотіли роз'єднати,
    Навести безлад у країні.
    Поспішимо розчарувати,
    Бо як ніколи ми єдині!

    Ми не слабкі.. Героям слава!
    Тікайте геть, до свого дому!
    Ми не покинемо державу,
    Й не віддамо її нікому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7437

    27 бер. 2022
    Кухтій Анна
    Журба
    Мене тривога полонила
    І серце налилось журбою.
    Лице сльозами знов умила,
    Я так сумую за тобою...

    Війна безжально роз'єднала,
    Розкинула людей по світу.
    Рідна земля біди зазнала,
    А так чекала весни цвіту...

    Усе попереду, я знаю -
    Моя країна буде вільна!
    З тобою зустрічі чекаю,
    Розлука - ноша непосильна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7438

    27 бер. 2022
    Іванна
    Коридор
    Приходь, посидьмо в коридорі
    Тут кіт, вода і дві стіни.
    Нас так багато, коли двоє.
    А як ми світимось в пітьмі!

    Приходь, тут термос є із чаєм.
    Є каремат і календар.
    Я теж число не пам'ятаю.
    Такий вже від війни нам дар.

    Приходь, я вимкну всі новини.
    Підлогу м'яко застелю.
    Зберу в рюкзак усі провини.
    Дістану хліба й мигдалю.

    Приходь, сідай, побудь зі мною.
    Які молитви знаєш ти?
    Одна тепер завжди зі мною.
    Щоб більше не було війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7440

    27 бер. 2022
    Елена Миленькая
    Без назви
    Достану молитву з глибин свого сердця
    По букві, по слову розквітне вона,
    Я мрію що в душі людей закрадеться
    І кожного б з них вона зберігла.

    Хотіла б я мати ланцюг наймогутній
    Такий, щоб людей об‘єднав на землі.
    В добрі і турботі, любові тендітній
    Щоб кожен був вірен самому собі.

    Тоді ми і зможем прокласти дорогу,
    Піти тим шляхом, що підскажуть сердця.
    І так крок за кроком, ми підемо в гору
    Збудуєм майбутнє і гідне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7443

    27 бер. 2022
    Анна Соколенко
    Без назви
    На дитячій щоці не повинна бриніти сльоза...
    На дитячих долоньках не мала би кров запектися...
    Це село. Де із тисячі хат — залишилось до ста ..
    Це весна. Де дерева — зчорнілі на вугіль без листя.
    Йде війна. Йде брудними ногами на шовк споришу,
    На моєму подвір'ї цвіт пролісків знищує синій.
    Я ніколи нікому нізащо цього не прощу!
    Кожен кат відповість за убитих дітей України!
    Ми на рідній землі, захищаємо неньку свою,
    І у нас за плечима і правда, і сила, і воля.
    Буде мир! Буде день перемоги у нашім краю!
    Буде слава Вкраїні і слава безсмертним героям!
    Не погасне в вітрах наша свічечка літери ї,
    І родитиме внукам на дідовій яблуні щепа!
    Ну а поки дитина, що їде у світ без сім'ї,
    Просить НАТО і Бога закрити над мамою небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7444

    27 бер. 2022
    Елена Миленькая
    Без назви
    Щасливі діті - це майбутнє України
    Ми зробимо для них усе можливе!
    Щоб кожні очі нашої дитини
    Не зазнавали кривдощі жахливі.
    Щоб їх дитинство було у безпеці,
    І сине небо стало тихим й мирним.
    Щоб кожна крихітка немов в фортеці
    Була в міцних обіймах своїх рідних.
    Вони повинні бачити весну,
    Як на світанку виглядає сонце.
    І проліски збирати досхочу,
    Спіймать яскравого метелика в долонці.
    Ми подолаєм разом перешкоди
    Зустрінуть діти Перемогу и весну!
    І в осени підуть в садки та школи.
    Безпечним сміхом розривая тишину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7445

    27 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Недільний сон
    Хто може спати - спіть. Відпочивайте
    Бо сил ще потребує боротьба
    Хто може їсти й пити - голоду вгамуйте
    Тягнучий стогін, ще одна доба
    Свободу Україна захистила й наблизила до смерті прокляту орду.
    Хто де поснули наші лицарі, що не в бою,
    Ві сні родину захищають
    До себе пригорнувши зброю,
    А ті хто на посту вже поспішають
    Давити ворогів на смерть.
    Поспіть ще декілька годин,
    Сьогодні всеж таки неділя
    Хоч сон твій - мить… як куля навздогін,
    Але також він припиняє це свавілля
    Над єстеством людини...
    Поспіть ще декілька хвилин,
    Вам Бог дає таку можливість нині
    Бо може бій за декілька годин
    Відпочивай під співи Берегині...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7446

    27 бер. 2022
    Віктор Білик
    Загарбник Комбат
    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    На всю Україну лунає набат,
    Бо ти для усіх тут – непроханий гість,
    Який викликає ненависть та злість.
    Як мозок твій вміщує стільки сміття?
    Від чого звільняєш ти нас? Від життя?

    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    У мороці тоне твій рідний Арбат,
    Там заклик до миру – то вже не формат.
    Та чутно тобі і крізь гуркіт гармат:
    «Нехай же горить під тобою земля
    І іскрами сипле аж ген до Кремля!»

    Комбат-загарбник, мерзотник-комбат!
    Ти знаєш - у шахах трапляється пат?
    Ось вскочив і ти у халепу таку,
    Коли нашій армії вже до смаку
    Кришити всіх разом вас на вінегрет,
    Як тільки скомандуєш ти: «Уперед!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7447

    27 бер. 2022
    Марія
    Ворог
    Хто ти такий - розірваний, скалічений, холодний...?
    Хто ти?
    Страх... Холодна підлога, червона ріка сліз по зубах.
    Може, і вітер,
    Може, і віти...
    Може, і діти
    Помиратимуть.
    Вже! Хто ти такий, нащо прийшов?
    Нащо роздираєш, за що караєш...
    Тобі боляче? Ти риба, що втопиться у воді.
    Тобі гаряче? Ти птаха, що задихнеться повітрям.
    Руки мої тверді, серце моє вільне,
    Ніхто! Чуєш, ніхто не вміє любити так сильно!
    Прощавай, ми підстригли волосся, у руках наша правда й любов!
    Хто ти? Я не боюсь тебе!
    Може, і ворог,
    Може, і ворох...
    Ворох страхУ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7448

    27 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніка війни
    Не стерти з пам'яті ні дня, ні ночі,
    Жодної години -
    Вже тридцять другий день війна.
    Гуде хвилина за хвилиной -
    І закарбовані в серцях
    Застигли наче монументи
    Каркаси спалених домов,
    Розрух вражаючі фрагменти.
    В них оселились назавжди
    Чиїсь загублені надії
    Волання дикоє сирен,
    Сльоза, що окропляла вії.
    І разом з тим там оживуть:
    Всі наші прагнення до волі -
    Свідомий вибір, вірний шлях,
    Бо сила є, її доволі.
    Моя країна в боротьбі -
    Боронить право на свободу,
    Ми на своїй живем землі -
    Коріння знаєм свого роду!
    Не треба нас від нас спасать:
    Ми сильна нація і вільна
    Спроможні ми перемагать,
    І цеє прагнення - стабільне!
    Вишневі зацвітуть сади,
    Заколосяться хлібні ниви,
    Щасливі люди - будем жить!
    В непереможній УКРАЇНІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7449

    27 бер. 2022
    Марія
    Із надр самої душі
    Тиша... Молимося!
    Світ – це колба з гарячою лавою,
    А ми всі риби, кожен з нас риба
    З сталевою лускою.
    Ти мариш про сонце з відпусткою,
    А я про мирне небо над головою
    І посмішку коханої людини,
    І очі, що пахнуть покосом і ласкою.
    А світ  – це безкінечний лік часу,
    І всі ми піщинки, кожен з нас піщинка.
    І не стане мені страху,
    Бо я риба в киплячій лаві,
    Бо в німій пустоті немає нічого –
    Ні святого, ні диявольського, немає вибухів, горя,
    Там спокій і посмішка коханої людини,
    А світ – це заплутане павутиння,
    Де кожен свою лінію плете
    І вплітає в чарівні коси,
    Але часом втрачаються сенси,
    І знов чути вибухи, знов рікою кров,
    І наші покоси
    Крадуть, б'ють, лишають на вітер,
    Та вітер зцілить, ми сильні,
    Поки із надр самої душі
    гармати свободи живуть!
    Молимося... Ми живі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7450

    27 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    ***
    Ракети скінчаться і згаснуть вогні,
    Сирени замінять щасливі пісні,
    І холод підвалів замінить тепло
    Наших домівок і наша любов.

    Діти забудуть страшні ці часи,
    Чиста свідомість їх захистить.
    Ми без тривоги поглянемо в небо.
    Для щастя так мало нам буде треба.

    Будуть ще ранки щасливі і кава
    Друзів і рідних усмішка ласкава,
    Добрі новини, походи в кіно,
    Спір про політику, чи про вино…

    Рани затягнуться, висохнуть сльози.
    Кінець лиш один - життя переможе!
    Темряву світло розтопить, мов лід…
    В душах залишиться ж пам’яті слід…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7451

    27 бер. 2022
    Наталія
    Війна добра і зла
    Іде війна добра і зла,
    Що розділяє всю планету,
    На тих, хто проти, і хто за,
    Злітають маски із "апологетів".
    Відкрились очі всьому світу,
    Прозріли ті, хто досі спав.
    І, навіть, друзі, ті, що були "ніби",
    Встромили в спину нам кинджал.
    Та перемога буде згодом,
    Бо з нами Бог, нам крила дав!
    І згуртувались всі народи
    На боці правди і добра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7452

    27 бер. 2022
    Галина Грищенко
    Без назви
    Чернигов и Сумы, спасибо вам!
    Вы не дали пройти врагам.
    Хоть и огромною ценой, вы стали для врага стеной.
    И против замыслов невежд, ты Харьков, держишь свой рубеж!
    Какой бы не был геноцид, но Мариуполь наш стоит!
    Спасибо всем, кто в дни войны, стал обороною страны!
    В молитве поднялся народ, Бог Украину сбережет!
    Мы выстоим и победим!
    Народ-един!
     И Бог-един!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7453

    27 бер. 2022
    Галина Грищенко
    Без назви
    І зацвіте біля двору калина,
    І заспівають пісню солов'ї.
    Живи моя прекрасна Україна!
    Найкраща, найрідніша на Землі!
    І прилетять із вирію лелеки,
    І ластівка гніздо своє зів'є.
    Повернеться народ твій іздалеку,
    До рідної, коханої землі.
    І зійде сонце, та теплом зігріє.
    Ласкавий вітер принесе привіт.
    Ти-краща! Ти- незламна Україно!
    Пишається тобою цілий світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7454

    27 бер. 2022
    Аліна
    Сльози матері
    Багато наших діточок
    Тепер уже не з нами.
    Закрили очі від страху,
    Пішли у рай від мами.

    Більш не почують пісні тої,
    Що мама їм співала.
    Вже не відчують і тепла
    Коли їх обіймала .

    Тепер вона сидить одна,
    Та сльози проливає.
    Пусту колиску у кутку
    Від болю колихає.

    Не плач ти мамо більш за мною,
    Не лий тих гірких сліз!
    Я в серці завжди із тобою,
    Я поряд тепер скрізь.

    Мені тут добре та спокійно,
    Я вже не чую болі.
    Я лиш молюсь за тебе мамо,
    Щоб ти жила у волі.

    А я прийду до тебе в снах
    І ніжно поцілую,
    Та розповім що тут у нас ,
    Що рай таки існує.

    Не бійся мила моя мамо
    Ми з Богом говорили.
    І він сказав: « Що не віддасть
    Тим ворогам країни!»

    Що переможем ми,
    Лиш треба час,
    Щоб все відбудувати.
    А ми вже з неба мамо вас
    Всі будемо оберігати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7455

    27 бер. 2022
    Марія Оспіщева-Павлишин
    Не їхня весна
    Весна на дворі,
    Та не птахи співають.
    Вже місяць як наша
    Ненька палає.

    Вже місяць нас "братья"
    Градами "рятують".
    "Маленькие люди"
    Із дітьми воюють.

    А з ким, як не з ними?
    Друга армія світу
    Обрала собі рівних-
    Матері й діти.

    Бо проти них тільки можуть.
    Решта - не під силу.
    Пішли ви, такі "братья"
    В цегляну могилу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7456

    27 бер. 2022
    Інеса Доленник
    Маестро
    Він був скрипаль, але тепер він снайпер,
    Один з найкращих снайперів у нас.
    Він точно знає час, коли вступати
    У цей смертельно небезпечний джаз.
    Він паузу тримає віртуозно,
    Він бачить ціль – і не тремтить рука.
    Ще й бавиться, хлопчисько несерйозний:
    «Заграю, – каже, – Баха ворогам».
    І грає так, що навіть пальці терпнуть
    Й стає на мить якусь непевним крок.
    Він вже напівоглух від цього пекла,
    Тонкий смичок змінивши на курок.
    Бувайте, зали всіх консерваторій,
    Аплодисменти, оксамит куліс,–
    Немає у житті, на жаль, повторів,
    Тут прспів не співається «на біс»…
    Але лежить у таємничім схові
    Блокнот, де ноти – зірочки ясні…
    У хлопця навіть позивний – «Бетховен».
    Такий от влучний віщий позивний...

    – То ким тепер ти будеш працювати?
    Ти ж мав такий вузький престижний фах.
    А він – крізь сльози сміх – і знову жарти:
    – Так… в тирі, де завжди лунає «бах».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7458

    27 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Вже місяць
    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    Побачив крах «імперії»… вже скоро…
    Та бою спалахи… вибухів вогні.

    Місяць пройшов та не скінчилася війна,
    Його багато хто в окопах зустрічав.
    Хтось руйнував домівки та міста,
    А хтось свою країну захищав.

    Хтось без жалю віддав своє життя,
    Аби спинити варварське свавілля,
    А хтось без вибору пішов у небуття,
    Та не скорився до останнього зусилля.

    Хтось бачив місяць, але ніби-то не свій,
    З чужих земель інакший має погляд.
    Багато хто відмовився від мрій,
    І більшість переглянули світогляд.

    Котрісь забули про домівку за цей час,
    Та ще й без дому залишилося багато,
    Хоч важко й сили покидають нас,
    Ми вистоїмо, нас не подолати.

    Побаче місяць українців перемогу,
    І те, як гинуть чи тікають вороги.
    Як стихне у містах сигнал тривоги,
    Як все розквітне знову навкруги.

    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    І новий місяць зміне все навколо.
    На краще. Для Вкраїни. Назавжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7459

    4 бер. 2022
    Ольга Халепа
    Нація
    В той день, коли закінчиться війна,
    Накриємо столи на всю країну,
    Розгребемо жахіття та руїни,
    І скотчі знімемо із кожного вікна.
    В той день, коли закінчиться війна,
    Зустріне воїна кожнісінька родина
    І засміється радісно дитина,
    І миру знатиме яка страшна ціна.
    В той день, коли закінчаться підвали,
    Ми не запустимо вже голосні салюти,
    Відчувши що то значить у реалі Крути,
    Ми не влаштуємо помпезні карнавали.
    Накраявши пшеничну паляницю,
    Згадавши і солдата й генерала,
    Ми пом'янемо тих, кого не стало
    Скорботним плачем з кожної дзвіниці.
    А потім вся країна ляже спати,
    Без чергування над дитячим ліжком,
    Допоки всі писатимуться книжки,
    Ми відпочинемо і нас не турбувати.
    В той день, коли закінчиться вся втома,
    Розберемо затягані валізи,
    І будемо сміятись скільки влізе,
    І зрозуміємо, тепер уже свідомо,
    Ми українці, Слава Україні!
    В той день, коли закінчиться війна,
    Всі скажуть: він, вони, вона:
    Ми нація, Ми сильні Ми єдині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7461

    25 бер. 2022
    Ольга Халепа
    Харків на розп'яття
    За що ж так страждає місто?
    За що така люта агресія?
    Ще вчора студенсько-врочисте,
    Сьогодні у повній депресії.
    Руїни, осколки та шмаття,
    Аж весну заціпило тоскно,
    Наш Харків пішов на розп'яття,
    Увесь, від Рогані до Лоску.
    Підвали ховають родини,
    За місяць родина все місто!
    Навпіл тривоги і навпіл хлібини,
    І спротив усім терористам!
    Пішло все за вітром, будинки і статки,
    Обійми наразі, любов і турбота,
    І Новобаварію, і П'ятихатки
    Нищить рашистська нещадна сволота.
    Люди не плачуть, руїни, руїни...
    Щоженна ворожа вібрація,
    У кожному місті, у всенькій країні,
    Прокинулась горда нація!
    Маємо в душах площу Свободи,
    Наш оберіг - це величний Тарас,
    Харківський наш нескорений народе,
    Орки понищили тільки каркас!
    "Градами", танками, мінами, САУ,
    Нашу ментальність ніколи не вбити!
    Місто-герой заслуговує славу,
    Непереможні бо харківські діти!
    Ворог ненавидить місто свободи,
    Волі ніколи не знали раби,
    Ми ще повернемо Харкову вроду!
    Ми ще посадимо нові сади!
    Їм не збагнути, вони папуаси:
    Бусіки, гроші та рвані баяни,
    Вони поламали всього лиш каркаси,
    А серце не знищити! Ми - харків'яни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7462

    1 бер. 2022
    Ольга Халепа
    Харків'янам
    Шостий день має назву Весна,
    А мій Харків лежить у руїнах.
    Наша Салтівка, рідна Сумська,
    У підвалах та не на колінах!
    Шостий день має назву війна,
    Ти герой, моя рідна землице,
    Закарбуй же у пам'яті тих імена,
    Котрі хочуть загарбати першу столицю!
    Щоб і правнуки знали, чиї це снаряди,
    Чому наше метро не для милих реклам,
    Хто рожеве дитинство розтоптав і обгадив,
    Про геройство солдат і годуючих мам.
    Про сміливість містян і тероборону,
    Хто народжував сина під вибухи бомб,
    Не забути ніколи, ніколи, НІКОЛИ!
    Як у річку життя нам закинули тромб.
    Закарбуй Олексіївка й Павлове поле,
    Закарбуй Привокзальна й Шевченківський сад,
    Хто приніс в наше місто вселенське горе,
    Замість музики в парках, мінор кононад.
    Шостий ранок уже, дорогі харків'яни ,
    Скільки ж будуть волати ці звуки сирен?
    Будьте прокляті ви, суки, всі росіяни!
    Всі носителі путінських диких знамен!
    Наше місто герой, нескорений наш Харків,
    Зрозуміло усім, росіяни - фашисти!
    Ми насадимо знову своїх екопарків,
    Відбудуємось! Знову приїдуть туристи!
    Вище голову друже, тримайся земляче,
    Ми так любимо нашу студентську тусовку,
    Ой, здається, скінчилася ампулка, наче,
    Та й сирена кричить, усім швидше до сховку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7463

    27 лют. 2022
    Ольга Халепа
    Чорнокнижники
    А вже, мабуть, розкрилися підсніжники,
    Шпаки співають,та не чути їх...
    Убили весну кляті чорнокнижники,
    Іще один на себе взявши гріх.
    Затихло в лісі, не гуляють люди,
    Гримить в містах і завиває небо,
    А українці, вічні життєлюби,
    Сьогодні мають лиш одну потребу:
    Можливість жити, жити, жити, жити!!!
    І мирне небо палко цілувати,
    Щоб посміхалися веселі діти,
    Щоб припинилися ці неймовірні втрати!
    Робити селфі у строкатих квітах,
    І знов сваритися через якісь дрібниці,
    І слухати шпаків на голих вітах,
    Знімати відео врожайної  пшениці...
    Таке буденне, миле, рідне дуже,
    Усе забрали кляті чорнокнижники!
    Ми у підвалах, а вже десь, мій друже,
    Мабуть, розквітли весняні підсніжники...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7464

    27 бер. 2022
    Ольга Халепа
    Втомлені
    Ти питаєш, чого я плачу,
    А дідько його зараз знає!
    Посміхнуся, ось зараз наче,
    А через хвильку знову ридаю.
    Ти ж десь там і я боюся,
    І серце крається на шматочки,
    Дивлюсь на тебе й не надивлюся,
    Добре, що існують wi-fi точки.
    Ти так близько, але не зі мною,
    Очами ковтаю твоє зображення,
    Втомлені ми цією війною,
    Ще б пак! Таке навантаження!
    - У вас все добре?
    - У нас чудово! Хата стоїть і тепло...
    Знову плачу, знову і знову,
    От же ж, плаксива дурепа!
    Зв'язок перервався, у тебе справи,
    Жалієш, щоб не чула грому,
    Ти стоїш в обороні всієї держави,
    А я - нашого дому.
    Визираю в садок, уже б греблися,
    Квіти сіяти час і городи садити,
    Я дратуюся і ти злишся,
    Що заважають нам московити.
    А ночами за тебе молюся,
    За тебе і за всю країну,
    Мрію, коли до тебе прихилюся,
    І обійму тебе сильно-сильно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7465

    27 бер. 2022
    Зоя Мартыняк
    Остановись,  Солдат!..
    Остановись, солдат, курок не нажимай,
    Всмотрись в лицо, в глаза. У этой крохи
    Отца и мать, родных не забирай -
    Ты видишь - бусинки из глазок? Это слёзы!
    Постой, остановись, ведь ты же Человек.
    И у тебя Там, дома, - брат, сестричка.
    На душу на свою, возьмёшь такой ты грех!
    И убивать - войдёт в твою привычку.
    Остановись, солдат, снаряд не посылай
    В дома и школы, детсады, больницы.
    Нет ничего дороже на Земле, чем Рай,
    И вместо детских слёз - Их радостные лица.
    Остановись, солдат!!.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7466

    27 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Лелеки
    Пахне степ давно весною,
    Під жорстокі звуки бою,
    Долинають тільки вісті,
    Як гармати б'ють...
    А до нас летять лелеки
    Із холодного далека!
    І гніздечко в старій стрісі
    Знов вони зів'ють!

    Сади будуть розквітати,
    Пишним цвітом нас вітати,
    Вся рідня до столу сяде
    Прийде, прийде час!
    Та й ми сядем по старечі,
    Дамо іграшки малечі,
    І під нашим пишним садом
    Вип'ємо за нас!

    Як постихнуть всі гармати,
    Стануть птАхи щебетати,
    А ми встанемо з-за столу
    У святій молитві!
    Храни Боже тих, що з нами,
    Бився на смерть з ворогами,
    Даруй Царство тим, хто в полі
    Впав в останній битві!

    Як постихнуть всі гармати,
    Тай заплаче чиясь мати,
    Батько сльози витре з Очей,
    Вип'є все до дна...
    Ви ж летіть, летіть лелеки
    Із холодного далека,
    Теплі дні несіть і ночі,
    Хай прийдЕ весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7469

    27 бер. 2022
    Аліса Баліка
    Закройте нам небо!
    Закройте нам небо, прошу(!)
    От грохота взрыва снарядов.
    Я здесь! Я вам флагом машу!
    Закройте от пуль и от ГРАДов.

    Закройте нам небо от лап,
    Что туго сжимают, как скобы.
    Мы жизни готовы отдать -
    Детей уберечь от уродов.

    Закройте нам небо сейчас,
    Пока не развеялся пепел
    Над миром в тревожный час,
    Пока горизонт ещё светел.

    Закройте нам небо холстом -
    Мы солнце на нем нарисуем.
    Закройте сейчас, не потом.
    Мы здесь за Европу рискуем.

    Закройте нам небо, прошу!
    Он рушит дома нам и семьи.
    Я больше не вывожу,
    Как выносить это бремя…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7471

    27 бер. 2022
    Ольга Бортнікова
    Обіцяй
    По війні усі, звичайно, змінимось.
    Стільки ж довелося бо втрачати.
    Обіцяй, що знову ми зустрінемось.
    Щоб життя, як фенікси, почати.

    Після всього, що ще буде суджене,
    Нас обпалить й болем загартує,
    Ми тепло і щастя надолужимо -
    Ця надія нині нас рятує.

    Обіцяй чекати й не здаватися,
    Сльози надвечірні витирати.
    Уперед іти й не озиратися,
    І себе, свій страх перемагати.

    Все мине, та в пам'яті залишиться
    Обеліском, незагойним болем.
    Обіцяй нам ще не раз зустрітися
    І не розлучатися ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7472

    26 бер. 2022
    Валентина
    Війна
    Вона непрохана й незвана увірвалась
    Й до вільної країни присмокталась.
    З собою горе і розруху принесла,
    А до розрухи тісно лють ще приросла,
    І шарпає, і нищить Україну,
    Не шкода їй ні жінку, ні дитину.
    А ймення тому злу - війна,
    Яку до нас "рассєя" привела.
    Голод і морок, геноцид. Чому?
    Ніколи не хотіли ми війну.
    Жили і процвітали всі міста,
    За що приволокла ти стільки зла.
    За що згубила стільки люду ти.
    Не знало людство, що є такі кати.
    Хотіла знищити нам під ногами твердь,
    Посіять паніку і найстрашніше - смерть.
    З косою ж та, усміхнена, стояла,
    Косила чисто всіх, не розбирала.
    Не бачив світ і спротиву такого,
    Відважного, сплоченого, стального.
    Підняла голову нескорена країна.
    Розбита її плоть, кінцівки у руїнах.
    Та ще козацький рід і дух не вмер,
    Він боронитиме від нечесті й химер.
    Повстали України дочки і сини,
    За волю, за свободу і за спокійні сни.
    За небо синє й чисте, за гаї, сади,
    Озера і джерельця цілющої води,
    За шелест вітру в полі, птахів голосок.
    Широке щедре поле й пшениці колосок.
    І знаємо напевне - прийде кінець війні,
    Здолаємо непрошену, співатимем пісні.
    І Богу дяку складемо, будем прославлять
    І діточок своїх у Храмах будемо навчать.
    І заживемо гарно ми, розквітне Україна.
    І стане мова назавжди у нас одна - єдина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7474

    27 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Без назви
    Сьогодні о восьмій почнеться година,
    Хто з України, знає яка.
    Сумка тревожна під боком, світлина
    Ще до війни на плівку знята.

    На плівці мій Київ, живий і бентежний.
    На тлі в ній театр Франка.
    На фото десь восьма і ми незалежні,
    Останнє - то вже на віка.

    Бруківка крізь фото лунає дринчанням,
    Театрові двері риплять.
    Колишнє життя не втрачає звучання,
    А починає кричать:

    Про місто тендітне, що знову заквітне.
    Про струни роялю, що знов
    Під пальцями музи, бодай уже в квітні
    Зіграють про нашу любов.

    Про велику країну, що є незрівнянна.
    Про єдність народу її.
    Про те, що ніколи, нізащо не зв‘яне,
    Краса її люду й землі.

    Про те, що з нами воля і сила,
    Загартована крізь віка.
    Що ми переможем, щоб ті не голосили.
    І підемо знов у Франка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7475

    27 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Без назви
    Я лежу под тяжелым пледом,
    Обнимая колени руками.
    Маленькая крепость. Мой дом.
    Я лежу так будто годами.

    Зашторены окна. Невидим
    Мир обращённый в плацдарм.
    Где вопрос: «За что ненавидим?»
    Задаётся не нами, а нам!

    Я прячусь в мнимом укрытии,
    Пытаясь покинуть реальность.
    Где убийцы толкуют события
    Будто жизни - это формальность.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7476

    27 бер. 2022
    Вікторія Погоріла
    Земля моя, що зветься Україна...
    Таке було, щоб брат ішов на брата,
    Дзвеніли шаблі, падали хрести,
    Та кров'ю зустрічали супостата,
    О, Боже милий, тільки захисти.

    Мою Вітчизну від краю і до краю:
    Єдину, неподільну і живу,
    Врятуй народ, мою вільну державу
    Від цього горя, що бачу наяву.

    Земля моя, що зветься Україна,
    Ніколи не здавалась ворогам,
    Завжди незламна і у думках єдина
    Давала сили донькам і синам.

    О, Боже милий, тільки збережи -
    Її красу високу і нетлінну,
    Здолати ворога навік допоможи,
    Що чорним круком прийшов на Україну.

    Вже нам не брат - чи ним він і не був,
    А просто маскувався при нагоді,
    Історію країн перевернув,
    Як було вигідно його лихій природі.

    Дзвеніли кулі, падали хрести
    Ми кров'ю зустрічали супостата,
    О, Боже милий, тільки захисти
    Мою Вкраїну від розгніваного ката.

    Давала сили донькам і синам,
    Завжди незламна і у думках єдина,
    Ніколи не здавалась ворогам -
    Земля моя, що зветься Україна !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7477

    9 бер. 2022
    Анастасія Казван
    Без назви
    Весна прийшла, як відірвався тромб -
    Нежданно та проймає до кісток.
    Після обіймів із ворожих бомб,
    Де дім мій - я вже знаю як ніхто.

    Я знаю, що в мені блакитна кров,
    Гараче серце, що пече жовтим вогнем!
    Я може вперше з запахом дібров -
    Не зацвіту, як квітла дотепер.

    Весна прийшла, як віра у добро.
    Як повертаються у рідний край птахи.
    То може голуб втратив тут перо?
    До миру продираючи шляхи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7478

    27 бер. 2022
    Анна Чуйко
    Серце рве і болить
    Мене душить самотність, мене душить війна,
    Хоч і знаю напевно, що я не одна,
    Весь народ мій незламний єднає туга…
    За домівкою рідною, що катує війна!
    Серце Країни рве і болить,
    але звиклі Ми вже за стільки століть…
    Підійматись на спротив, а вам каяття
    Не поможе тепер змити бруд за життя!
    Поки смерть над містами стоїть у диму,
    Поки ворог в болоті жде на долю свою,
    Ми стоїм за свободу за мир і життя,
    І для щастя не треба нам інша земля
    Лиш до рідного дому вернутись жадаю
    Мушу вірити й жити задля рідного краю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7480

    27 бер. 2022
    Vaclav Koronin
    Без назви
    Сирени в небі нас раптово налякали,
    Щоб у підвалах ми свій прихисток шукали.
    Чимдуж тепер тікати мусимо з подвір'я —
    Птахи скидають на міста залізне пір'я.

    Так гучно все гримить вгорі. Я ж не боюся.
    Обніму маму та до тата притулюся,
    Спитаю: чом не можем ми надворі грати?
    Почую: нас прийшли сусіди визволяти.

    Не все я розумію, але сиджу тихо,
    Щоб не почуло нас знадвору оте лихо.
    Цю ніч ми знову разом проведем в підвалі.
    Хай ті птахи летять скоріше якнайдалі.

    О Боже, милий, хочу в тебе попрохати:
    Хай так не плаче мама,
    Й здоровим буде тато,
    Живі хай будуть усі друзі та знайомі,
    Щоб жили усі разом мирно у моєму домі...

    В дорозі вже я п'ятий день, все майже пішки.
    З собою торбочка, рюкзак, а в ньому кішка.
    Ніхто мені не вірить, що мала дитина
    Змогла сама пересікти кордон країни.

    А я не вірю, що дорослі допустили,
    Щоб моє рідне мирне місто розбомбили,
    Щоб з танка майже всю родину розстріляли,
    Щоб із країни дітлахи тікати мали.

    Та я живий, ще маю маму відшукати,
    Зі мною Кітті - її буду доглядати.
    А ще, не дивлячись на страх й страшенну втому,
    Я вірю, що колись повернуся додому.

    О Боже, милий, хочу я тебе спитати:
    Чом так далеко мама,
    Й пішов на небо тато?
    Куди поділися всі друзі та знайомі?
    Я хочу чути їхні голоси в своєму домі...

    Прийшла до тями у палаті лікарняній.
    У мого платтячка забарвлення багряне.
    Цікаво, а куди поділася каблучка
    Із пальчика мого? Бо я ж тепер без ручки.

    Але від того не сумую і не плачу —
    Таку вже маю від природи тиху вдачу.
    Лише цікавить, тож спитаюсь я у мами:
    Чи можна, аби мій протез був з квіточками?

    Ну мам, не плач, ти ж бачиш: я жива. Все добре,
    Ти ж знаєш, що я в тебе котеня хоробре.
    Сльозинки витри, й разом помолімось Богу,
    Щоб мир настав, і ми здобули перемогу.

    І в гості всі б змогли до мене завітати,
    Й була б щаслива мама,
    І повернувся б тато.
    Й побачила б знов я всіх друзів та знайомих —
    Їх голоси дзвеніли б радісно в моєму домі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7481

    27 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Мрія про Дніпро
    Я хочу щоб Дніпро хоча б на день
    Всі води повернув на схід,
    Бурхливі й ніщивні як гнів Господень
    Хай ворогів потопить збрід,
    Що зазіхнув на нашу землю.
    Потужні хвилі москаля змітуть,
    Закружать та потоплять у безодні виру,
    Мій рідний Борисфен наблизить миру
    Та спокою омріяного час....
    Дніпро поверне води в рідні береги,
    І знов немов у дзеркалі пливуть
    Блакитне небо вдень та зорі у ночі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7482

    27 бер. 2022
    Оксана Книжка
    Жінка
    З хоробрості - в паніку,
    З відчаю - в силу.
    А це ж тільки друга доба...
    А я ж тільки жінка, та я українка
    У крові моїй - боротьба.
    Століття у захисті,
    Оточена ворогом
    Оточена мороком
    І щопівстоліття - війна.
    І знов проводжати,
    Дітей- рятувати
    Нічого не знати
    І миру благати,
    А може, й вбивати...
    Свого ж - лиш кохати,
    Надію плекати
    На зустріч нову.
    І щоби не сталося - я оживу.
    Бо я просто жінка, та я - Українка.
    І в кожній краплинці,
    у кожній росинці,
    Зустріну я нову весну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7483

    27 бер. 2022
    Оксана Книжка
    Обійми мене хоч у сні
    Обійми мене хоч у сні,
    загорни у свій диво спокій.
    Ми живемо у чорні дні,
    ми живемо усі в війні,
    кожен будень - мов сон глибокий.

    Пригорни мене в телефоні,
    Я у голос твій загорнусь.
    Коли дзвони набат свій дзвонять
    І на бій устають мільйони,
    коли чую тебе - не боюсь.

    Приголуб мене поглядом з фото,
    Через Viber прийшли привіт.
    Тягне світ пуйло у болото,
    світло знищує раша-сволота,
    та стоїть, не вклоняється світ.

    Говори мені сотні "кохаю" -
    То найбільший для мене дар.
    Я удома тебе чекаю,
    я за тебе Бога благаю ,
    щоби зніс ти війни удар

    Повернися додому, коханий,
    бо для мене ти - воля й політ.
    Я злікую усі твої рани,
    замалюю все погане.
    Ти для мене - увесь білий світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7484

    27 бер. 2022
    Оксана Книжка
    Тримайся,  солдате
    Тримайся, коханий, бо я за спиною.
    Тримайся, солдате, бо вдома є ми.
    У час, коли танки стіною,
    Вбережи дітей від війни.

    У час коли горе падає з неба,
    Так Господа-Бога за тебе молю.
    Я вірю, солдате, так вірю у тебе,
    Я вірю у силу і мужність твою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7485

    27 бер. 2022
    Андрій Євдокимов
    symbolum fidei
    Дом покинули резко и суетно,
    В попыхах, под раскаты сирен,
    За окном то ли дым, то ли сумерки,
    То ли страх. День февральский серел.
    Двор наполнен прощальными сценами.
    Все пожитки - в размер рюкзака:
    Кофта, щетка, бельё. А из ценного -
    Взяли плюшевого щенка.
    И рефрен: "неужели взаправду?!"
    Восходя из глубин пустоты,
    Мозг фиксировал пробки к заправкам,
    Мозг фиксировал блокпосты.
    Если бог где-то есть, как дожился
    До того, что сейчас сотворил?
    Символ веры - в карманчике джинсов
    Ключ к далекой домашней двери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7486

    27 бер. 2022
    Ірина
    Весна-Війна.
    А природа не знала,
    та вже не могла зупиниться.
    Як і ми не чекала, що прийде кривава війна.
    Одягаючи землю у першоквіткові спідниці,
    в ніжнотеплі обійми усе огортала вона.

    Цих квіток березневих ніколи не зможем забути,
    бо вони наче вісники щастя і символ життя,
    наче пам'ять про тих,к ого нам уже не повернути
    та разом із весною вони не підуть в забуття.

    І несе Перемогу і Мир уже кожна пташина.
    Ім потрібно до гнізд і у планах багато птенців.
    Значить знову відродиться все і Моя Україна
    буде радо стрічати весняних своїх посланців.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7491

    27 бер. 2022
    Василь Клічак
    Не зачіпайте українців
    Не зачіпайте українців.
    Вони до часу, до пори
    такі терплячі, аж по вінця .
    Немовби стишені вітри,
    кудись заховані. Здається,
    що їх нема. І тиша та
    у мить якусь раптово рветься.
    І сила вітру нароста
    і на шляху усе змітає,
    усе винищує дотла.
    Хто українців зачіпає –
    собі накличе море зла.
    Тож українців не чіпайте.
    Не лізьте не у свій город.
    Вони до часу смирні – знайте! -
    й непримиренні до заброд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7492

    27 бер. 2022
    Леся Ярмолюк
    Розмова по телефону
    — Алло, сестро, як живете?
    — В нас звучить сирена.
    Ми в підвалі, мати, діти тут же, біля мене.
    — Ми стомилися, аж схудли від тої тривоги.
    — Чоловік і син на фронті, ждемо перемоги!
    Була вчора я у церкві — ніде голці впасти.
    Ми надіємось на Бога, Він не дасть пропасти.
    — Алло, сестро, як же страшно, як же далі жити?
    Може, будемо до Польщі разом виїздити?
    — Ой, Надійко, дуже страшно, ніде правди діти.
    Та не їду, почала я цибулю садити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7493

    27 бер. 2022
    Леся Ярмолюк
    Ой летіли дикі гуси
    Ой летіли дикі гуси, гелготіли, сповіщали про весну
    Ой летіли тай не знали про біду велику, про війну.
    Клин великий, клин широкий, кожен знав
    Своє місце у тім клині кожен мав.
    Ой летіли на Вкраїну, в рідний край,
    Бо за морем, хоч і тепло, та не рай.
    Кожен думав: буде добре, тільки так
    Попереду сильний, мудрий їх вожак.
    Ой летіли дикі гуси, гелготіли, сповіщали про весну
    Ой летіли, відганяли гіркі думи про війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7497

    27 бер. 2022
    Даша Степанюк
    Без назви
    В ці дні важкі для нашої країни,
    Коли ми боремось за воля, за життя
    Запалимо вночі ми свічку на віконні
    Й помолимось за тих, кого уже нема.
    Ми пригадаємо героїв звівши очі
    До неба, до зірок таких ясних.
    Там кожна зірка це герой країни
    Усі, хто до останнього її любив.
    Вони залишились в серцях навіки,
    І жити будуть поки ми живі.
    Вони шепочуть з неба: «Слава Україні»
    І просять, щоб її ми вберегли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7499

    27 бер. 2022
    Людмила Лєонова
    Україні
    Ти втомилася моя Україна,
    Від безсонних ночей та тривог.
    Моя прекрасна країна,
    Хай береже тебе Бог!
    Заспіваю тобі колискову,
    Про твої безкраї поля,
    Про море, про річки, про мову,
    Не плач рідна моя...
    Твій ворог давно вже знайомий,
    Котрий "как будто би брат"
    Та ми не здамося ніколи!
    Йому тут ніхто не рад.
    Моя прекрасна країна,
    Ти вистоїш, знаю це я!
    Ти у нас така лиш єдина
    Україна рідна моя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7500

    27 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    Пам'ятай, Ординцю-враже...
    Хмарки в небі, як пір'їни,
    Вітер рве на друзки.
    Внизу землі України
    Гвалтуються руським.
    Втім, не руським, а ординцем
    З пихою на морді,
    Самовпевнений по вінця,
    Сповнений погорди.
    Ця порода людожерів
    В історії знана -
    Досі тягнеться із ери злого Чінгісхана.
    Внук його тут був, та вияв
    Був в містян ворожий.
    Розлютило це Батия -
    Він тоді спалив так Київ,
    Що на пил став схожий.
    ...На минуле осів порох,
    Стерлись певні дати,
    Та ординський вражий норов
    Дає себе знати.
    - Як це так - сидіти тихо?
    Це не по-ординські...
    Хай зазнає горя-лиха
    Люд весь український! -
    Помилились же ординці,
    Сповнені погорди.
    Їм щодень дають гостинці,
    Ті, що б'ють по морді.
    Попервах їм так хотілось
    Україну взяти,
    А тепер - спасти б хоч тіло,
    Бо душа вже в п'ятах.
    Пам'ятай, ординцю-враже,
    Ти, московський гноме:
    Ми козацький рід покажем -
    В світі він відомий.
    Тож облиш всі дикі мрії,
    Начувайся краще --
    Ти не візьмеш нині Київ,
    Як колись твій пращур.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7501

    27 бер. 2022
    Галина Савчук
    Як грім серед ясного неба
    Прокинулась від пострілів гармати.
    Внучатам зляканим не пояснить… Що сталось?
    Слів не змогла тоді я відшукати,
    Вони від пострілів кудись порозбігались.

    Нарешті. Я прийшла уже до тями.
    Кацапаський ніж стирчить у моій спині.
    Та я жива! Не хочу ще до ями!
    Бо так потрібна рідній Україні.

    Війна у нас! Я, Матінко, страждаю!
    Не можу я Росію зупинить!
    Вони тебе з лиця землі стирають,
    А твої діти в мирі хочуть жить.

    Рани болять, ікони мироточать,
    Горять міста, підпалені із градів,
    А звірі знов залізні зуби точать,
    Та ми не боїмося “руських” гадів.

    Кого ж боятись? В очі їхні гляньте,
    На них природа добре відпочила.
    Клеймо на лобі: “Вбивці й окупанти”,
    Вселилася у них нечиста сила.

    Чому ж, природо, ти їх обділила?
    Нічого їм людського не дала.
    Їх, мабуть, і не мати народила
    Де ж ти, природо, цих огид взяла?

    Із нами Бог, та всі розумні люди,
    А божевільні - йдіть за кораблем.
    Я переконана, що мирним небо буде,
    Ми шлях війни з достоїнством пройдем.

    Я кожній мамі кожного героя
    Доземно поклонитись хочу нині,
    Бо їхні діти - найсильніша зброя,
    Зрощена в рідній нашій Україні.

    Ви їх, напевно, молоком поїли,
    Настояним на калиновім цвіті.
    Це додавало їм любові й сили,
    Тому вони й непереможні в світі.

    Весна до нас з теплих країв вертає,
    За нею птахи зграями летять
    Вони летять у край мій, бо не знають,
    Що їх, як нас, тут будуть убивать.

    Не буде їм де гнізда свої вити.
    Пташат висиджувати в пеклі не прийдеться.
    Тут шастають злочинці-московити.
    Їм ворогом навіть пташа вдається.

    Дозволь, природо, я все ж запитаю,
    Хочу почути відповідь твою.
    Воно дурне, чи хворе? Бо не знаю,
    Що воно робить у моїм краю?

    Але ж настане час і вже не за горами,
    Розплати меч їм голови знесе.
    Хто мою землю вкрив тепер сльозами,
    Заплатить нам по повній і за все.

    Салютуватимуть в садах наших тюльпани,
    Барви весни прикрасять всі дороги,
    З війни повернуться герої-ветерани,
    Принесуть в серці радість перемоги.

    А вам, прокляття на віки, злочинці,
    Ніхто й ніколи руку не подасть.
    Тепер ви знаєте, що горді українці -
    Це є народ, якого не здолать!

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7502

    18 бер. 2022
    Татьяна Даниленко
    Нелюдям
    Каким вас ядом матери вскормили,
    С какой отравой выпекали хлеб,
    От дьяволов каких вас народили,
    Чтоб целый мир вам слал проклятья вслед?!

    Вы - нелюди, вояки из россии,
    Кто бомбы и ракеты посылал
    На Харьков, Мариуполь, Сумы, Киев
    И драгоценность жизни разрушал!

    Остановитесь! Вы в аду безумства,
    Где подлости нет края и границ,
    Где вы злодейство возвели в искусство,
    Где человеческих не видно глаз и лиц!

    Вояка из россии, не надейся,
    Что грех убийства спишется тебе -
    За каждое растерзанное сердце
    Ответишь ты на Праведном Суде!

    И души всех, тобою убиенных,
    Вовек тебе покоя не дадут!
    Ты на земле не вымолишь прощенья -
    Здесь и в аду тебя мученья ждут!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7503

    27 бер. 2022
    Крістіна Блага
    Боротьба
    Вставайте з колін, кляті фашисти,
    Бо ж в "руському мірє" миру нема.
    Забрала роками ваша пасивність наш спокій, наш сон, дитячі життя.
    Лунають вибухи в кожному місті щоранку, щоночі...
    І сльози дівочі в кожній оселі,
    Й молитви щохвилини,
    В яких невщухає благання про мир по всій країні.

    За мир в Україні,
    За мир на всій Землі
    Щоб не було де проростати ненависті й злобі в нашій душі.

    Хай прокинуться всі, хто в невігластві жив,
    І на зміну інертності участь прийде.
    Нехай тільки в серцях не стихають бої: триватиме боротьба світла й пітьми,
    І відтоді настане кінець: кінець геноциду на неньці-землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7504

    27 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    Вкладу з собою до наплічника любов,
    Сховаю глибоко, неначе документи.
    Візьму уривки віршів та розмов
    І розкладу їх у пакет медикаментів.

    Я поскладаю спогади ретельно між речей,
    Вони в підвалі грітимуть не гірше.
    Між телефонних номерів близьких людей
    Я на листочку напишу найважливіше.

    Мій спокій буде з пляшкою води,
    І з плиткою гіркого шоколаду.
    І віра також десь поміститься сюди
    В тісній кишені з пристроєм зарядним.

    Це все мене, мов бронежилет бійця,
    Надійно захистить від куль або снарядів.
    І поки йде війна, тримають стрій серця —
    Ми всі б'ємося, щоб перемагати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7505

    27 бер. 2022
    Бурдельна Наталія
    Мені так пахла ця весна...
    Мені так пахла ця весна.
    А що тепер?
    Дивлюсь в вікно – війна.
    Не видно сонця із підвалу.
    Гул літака лунає чітко.
    І постріли доносяться сюди.
    В підвалах Маріуполя не вистачає діточкам води.
    Здається, що й птахи вже не літають,
    крилаті тут ракети й літаки.
    Та ось біда – вони душі не мають.
    Не бачать, кляті, наслідки.
    Краса дівчат змінилась на практичність, щоб допомогти.
    Стражі світла все стоять зі зброєю за наш світанок.
    Дякую вам, захисники, за мій весняний ранок.
    Мені так пахла ця весна.
    А що тепер?
    Дивлюсь в війно – війна.
    Та віра є у нас стійка.
    На зустріч йде нам Бог, а поряд Перемога.
    Ми відбудуємо міста, як тільки буде змога.
    Назавжди пам’ятатимемо «визволення братського народу».
    Не пробачимо на всі віки! За нами буде Перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7506

    27 бер. 2022
    Акулінушкіна Софія
    Ніколи не забуде Україна
    Я не знаю, що й сказати…
    Страх, жаль, несамовита лють.
    Та мусимо себе опанувати,
    Бо вороги уже ідуть.
    Як можна так чинити з Україною?
    Що ж вам зробили діти та жінки?
    Та те, що називаєм Батьківщиною,
    Боронити будемо віки.
    Ніколи не забуде Україна
    Як нищили й бомбили ті міста,
    Де жила вся наша родина,
    Де народилась матір та сестра.

    «Ми братьські народи», - кричали вони,
    Брехні такої ніде не знайти.
    Не забудемо ніколи як вбивали ви нас,
    Як в підвалах, ховаючись, молилися ми,
    Боячись навіть шороху, згадуючи мирні роки.

    Ніколи народ наш не забуде
    Скільки дітей погубили вони.
    Скільки ж продовжуватися все це ще буде?
    Світ ще не бачив такої війни.

    Знайте, рашисти прокляті,
    Україна ніколи не здасться,
    Вам тут ніколи не будуть раді,
    Здобути перемогу нам, все таки, вдасться.

    Як жаль, що братами нам так і не стати,
    А ви думали, що можете нас зламати?
    А світ нас згадає як героїв незламних,
    Сильних і мужніх, спритних і вправних.
    За незалежність і свободу душу і тіло ми положим
    І не здамось російському народу, віримо, що ми переможем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7507

    27 бер. 2022
    Лепатьева Оксана
    Памяти мирных жителей Бучи, погибших от рук российских оккупантов
    Воздух пропитан тяжестью
    Взорванных жизни сот -
    Мысли кровят, обязывают
    Прямо смотреть. Поворот
    Щерится танка окалиной,
    Рядом - глаза в глаза -
    Женщины - шрамом смерти -
    В рубище дня лежат.
    Воет над ними ветер,
    Кружится воронье...
    Будет ли кто-то в ответе
    За дырку в виске твоём?
    За твой растерянный возглас -
    Последний... за твой зрачок,
    Застывший, но все глядящий
    В будущее... уже
    Не твое...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7508

    27 бер. 2022
    свобода
    я чую
    зупиніться
    я буду завтра руками малювати картини
    Гуманізм
    ледь помітне світло.
    що відбивається від твоїх сліз?
    ядерна бомба в очах ворога

    зупиніться
    я наповнив себе пустотою. до.
    твої присутності
    свободою
    зранку запахом
    диму

    монологи з собою наодинці. в кімнаті. тепер діалоги.
    емоційний колапс, що призводить до втрати крові. свідомості донор.
    до нервового зриву.
    до їбучої наді мною з крові зливи.
    монолог. а тепер діалог. і я знову чую сирени. а потім. вибух. вибух. вибух.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7509

    27 бер. 2022
    Кушнір Андрій
    Калини дві гіллі
    Летіли гради у ночі,
    Прийшли по наші душі палачі.
    І вмившись кров'ю на землі
    Поклав за пазуху собі, калини дві гіллі.
    Так легше було воювати.
    Бо сніг багряний, як у сні,
    Що бачив я напередодні.
    Та око тішать дві гіллі у нашому окопі.
          ****
    Кінчаються набої, а орки йдуть і йдуть
    Без перебою.
    Ревуть гармати, а вдома
    Молиться і плаче мати.
    Вертайсь живий додому брате!
    Пише у фейсбук сестра.
    І поїхали, як медик
    рятувати, всі наші тіла.
          ****
    Стоїть розстріляна швидка.
    І знов багряний сніг, лиш тільки на яву.
    Накрив сестру мою.
    Залишилась лиш злість
    Й бажання убивати.
    Ридає знову мати
    І лиш калина, цвіте
    Біля моєї хати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7510

    27 бер. 2022
    Вадим
    Маріуполь
    Піднялася у небо чорна хмара
    від попелу за інших трохи нижча
    в розбитих вікнах тільки вітер свище
    і обгоріле фото як примара

    Від тіл людських поховані сліди
    уламками, що землю застеляють
    живі їх в цих могилах оставляють
    нема кому нести й нема куди

    Ні їжі, ні води і ні тепла
    хто ще живий, від спраги помирає
    нікого з міста кат не випускає
    стріляє у всіх, щоб поміч не прийшла

    Не захищають школи, дітсадки
    в лікарнях під завалами вмирають
    і напис "ДІТИ" геть не помічають
    коли бомблять ворожі літаки

    Давно не бачив світ такого жаху
    як пережити це, де взяти сили
    я звірам не пробачу до могили
    допоки путін не піде на плаху
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7511

    27 бер. 2022
    Аліна Колпакчі
    В моєму серці досі лютий
    В моєму серці досі лютий.
    Нехай розтанули сніги,
    Травою вкрилися шляхи -
    Не можу про війну забути.

    В лісах розквітли первоцвіти,
    Співають у гаях птахи,
    Не чувши пострілів жахи -
    Не можу з ними я радіти.

    Бо мариться мені нещасне місто,
    Вокзальна товчія і стук коліс,
    Коли свій дім, не стримуючи сліз,
    Я залишала клятим терористам.

    Та знаю я: минуть часи недобрі
    І незабаром - перемоги час.
    Бо захистять і порятують нас
    Від окупанта воїни хоробрі.

    Додому ми повернемося знов
    Та відбудуємо квітучу Батьківщину.
    Повстане з попелу єдина Україна -
    В ній запанують спокій, мир, любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7512

    27 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Без назви
    Бог завжди подорожує інкогніто,
    Бог приховує завжди величчя.
    І якщо ти Його упізнав нібито –
    Не забудеш ніколи обличчя.

    Бог завжди подорожує інкогніто,
    Перед Ним відчиняються брами.
    І якщо ти Його упізнав нібито –
    Не врятують тебе навіть храми.

    Бог завжди подорожує інкогніто,
    Бог розмови усі завжди чує.
    І якщо ти Його упізнав нібито,
    То молитва тебе не врятує.

    Бог завжди подорожує інкогніто,
    Між людей Він блукає віками.
    І якщо ти Його упізнав нібито,
    То втікати ти будеш роками.

    Бог завжди подорожує інкогніто,
    Вам секрети Його не збагнути.
    І якщо ти Його упізнав нібито –
    Не дозволить тобі дременути.

    Якщо раптом тобі здалося, що знаєш,
    Яким на вигляд є Бог нібито,
    То знай: ти ніколи Його не впізнаєш –
    Бог завжди мандрує інкогніто.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7514

    27 бер. 2022
    Денис Зіняк
    Без назви
    Новая жизнь…Чужая страна…
    Сестрёнка не понимает, где папа.
    Кто эти люди? Что за язык?
    Почему непривычный запах?

    Мама в охапку, в доме темно…
    Воем сирен тишину разорвало.
    Потом говорила, что нам повезло.
    И долго прятала нас по подвалам.

    Были вокзалы и много людей.
    Ехали долго в душном вагоне.
    Мамы своих обнимали детей.
    Бежали от пуль за жизнью в погоне.

    Крики и слёзы. Взрывы, огонь.
    Наша страна на себя не похожа.
    Греет, как прежде, мамы ладонь.
    Только от взрывов мурашки по коже.

    Новая жизнь…Чужая страна…
    Сестрёнка спросила сегодня, где папа?
    Крепче, чем прежде её обняла,
    Прижала к себе и заплакала мама…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7517

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    Весна прийшла ніяк не заповітна...
    * * *

    Весна прийшла ніяк не заповітна.
    Як грім, на землю впала чорним круком,
    Хоч мала журавлиним перегуком
    І щастя принести – не біль та муки –
    Народу українському на ввтар.

    Мов хижий звір, лютує нині ворог.
    Нам дорогою випало ціною
    Здобути щастя, палене війною…
    Війна, на жаль, римується з весною.
    І це, напевно, зміниться нескоро.

    Оці підсніжники, що пахнуть димом,
    Це пташеня, що б’ється наче в клітці,
    Бджола, яку скосила куля в квітці,
    І дитинча, убите в раннім віці,
    Залишаться навіки молодими.

    Війна – поріддя лиха незникоме.
    Війна підрізала нещадно крила.
    Війна усіх жорсткішими зробила…
    Війна перемогти додасть нам сили.
    Й ніхто не сумнівається у тому!

    Минуть роки, і рани час пригоїть.
    Падуть навік імперії іржаві.
    У безвість кануть виродки двоглаві.
    …І заквітують котики криваві
    На згарищі вчорашнього спокю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7518

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    Світ безпорадний, тривога, сирени…
    * * *

    Світ безпорадний, тривога, сирени…
    Вибухи, крики, обривки плачу…
    Стогне земля у вогненній геєні…
    Боже, почуй!

    Світ спалахнув у нещадній заграві.
    Всюди руїна, розруха, тужба.
    Горя людського потоки криваві…
    Боже, побач!

    Світ у горнилі пекельному гине.
    Хто як прокляття наслав цю сльоту?
    В смерті лабетах дитя безневинне…
    Боже, врятуй!

    Світ, може, й грішний і вартий спокути.
    До всіх незгод, катаклізмів, невдач
    Ми витривалими маємо бути…
    Боже, пробач!

    Побач і почуй!
    Пробач і врятуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7519

    27 бер. 2022
    Агтоніна Царук
    Пара білизни, відеокамера
    ***
    Пара білизни, відеокамера,
    пляшка води, файлик із документами…
    Вихор сурмою нещадного таймера
    долі розвіює над континентами.

    Вихору кіготь нікого не милує:
    ні сівача, що годує планету,
    ні глитая, що хизується віллою,
    ні ворожбита, що вірить в прикмети.

    Час іронічний. Змете метастази,
    що проростали століттями в органи.
    Дух український не знає поразок.
    Світ розмінуємо і переоремо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7521

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    в Європу знову варвари прийшли
    * * *

    В Європу знову варвари прийшли,
    безжальні, кровожерні поторочі
    повставши з передвічної імли,
    налізли саранчею серед ночі.

    Земля двигтіла і вергала жар,
    лизало небо жевриво сліпуче,
    почвар тих не прийняв жаский тартар
    тож прагли жертви й крові неминуче.

    Пропахли чадом день і ніч ущерть
    напалмом палені нічні заграви,
    розруха й хаос, паніка і смерть
    творили справно вражі чорні справи.

    Стирали все дощенту на шляху
    навальні гради смерчі й шквали,
    перетирали всесвіт на труху
    ординські полчища й навали.

    Напевне місія у них така
    нести як хрест вселенське горе,
    хай наша доля хоч яка тяжка
    знай правда кривду переборе!

    Ще не було такого щоб рільник,
    який весь вік обходить ниву,
    змінивши вимушено плуг на штик,
    не відстояв свою зорю щасливу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7522

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    світ як приспаний зух...
    * * *

    Світ як приспаний зух у міжчассі валандатись звик,
    зачерствілий до кривди та болю напевно забув, що
    у війни на обличчі потворна гримаса і крик
    і його вже не зміниш ніколи й нізащо на будь-що.

    А війна все чатує і б’є неухильно під дих
    і шматує і душі і долі із хваткою звіра
    не щадить ні дітей ні жінок ні старих молодих
    наче молох що прагне щоденно невсипно офіри.

    А війна мовби монстр що зі скриньки пандори утік
    і біду засіває щоб пекло кромішнє пожати,
    а війна не минула нікого ще доки спредвік
    виростають почвари нові і нові супостати,

    а війна знов примушує нас перейти рубікон
    приймуть смерть оглашенні й благі і невірливий митар
    дожидає на березі лети старечий харон
    щоб отруйними водами стікса гріхи їхні змити,

    а війна перекроює нас наші розпачі й гнів
    перероджують всіх на могутніх богів і титанів
    і гартуємось ми наче сталь у священнім вогні
    в упованні на себе самих як на прузі останнім.

    Ми сильніші страху і проклять, що летять звідусіль
    щоб на голови впасти дволиким скаженим тиранам,
    не існує мірила щоб зміряти праведний біль
    від якого ще довго незгойно ятритимуть рани.

    Ми твердіші за крицю, бо ми - нескоренний народ,
    ми в борні здобули із багнетами волю і славу,
    ми од оного часу рятуємо людство од орд
    і заброд свято вірячи в долю свою нелукаву.

    Час пульсує у нас ми повстали й устали з колін,
    наша слава звитяжна од роду й повік незнищенна,
    ми - народ, знає бог лиш один, що судилося ще нам.
    Так було є і буде у всіх поколіннях.
    Амінь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7523

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    Як багато в житті ми своєму не знали…
    Як багато в житті ми своєму не знали…
    А ще більше були не навчилися бачити…
    Війни… Горе… Нальоти… Удари… Завали…
    На словах все знайоме й віддалене начебто.

    Ріки крові… Розруха… Дими і пожежі…
    День і ніч. Ніч і день. Все спочатку і наново.
    Як багато пробути й забути належить…
    Все неначе в кошмарному сні. І не з нами.

    Кожна смерть зазирає у вічі цинічно.
    Кожна рана ятрить і проймає до відчаю.
    Кожен клаптик землі – плата й треба трагічна.
    Кожен подвиг священний освячений вічністю.

    Знову нас іспитує життя, як востаннє.
    Та хіба може бути це тризни причиною?
    Живемо на землі, доки пам’яті стане,
    доки дух бойовий, доки ми з батьківщиною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7524

    22 бер. 2022
    Антоніна Царук
    Паша Лі
    ПАША ЛІ

    Він, сонцем кримським цілований,
    із іскрою в серці Божою,
    війною був евакуйований
    із місць, що гуторять ворожою.

    Він правду свою ніс чесно.
    Любила його Мельпомена.
    Не канську доріжку – хресну
    путь вибрав у час буремний.

    І не роздумував довго.
    Не зважував за і проти:
    – У Тероборону! З Богом! –
    він рушив на серця поклик.

    В огні сатанинської пащі,
    розверзлої ув Ірпіні,
    зіграти судилось Паші
    роль Янгола при дитині.

    Знав, що собі не пробачить,
    якщо не зіграє себе.
    Той хлопчик так гірко плакав,
    мов янгол ясний з небес.

    Прикрив цілий світ шоломом,
    не бронежилетом – бронею
    на тектонічному зломі,
    де правда воює з брехнею.

    Соснові палали хори.
    Він кожну хвоїнку жалів.
    Із двох вибрав менше горе
    Великий Артист Паша Лі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7525

    27 бер. 2022
    Микола Мартинюк
    Так, українці, живемо!..
    * * *

    Так, українці, живемо!
    Немає інших варіантів!
    Не затупився наш клинок
    об карк триклятих окупантів.

    Не помаліли сили й дух,
    і молодецтво, і звитяга.
    Рашистську знищимо орду,
    в нас Україна – вище стяга!

    До волі станемо з пітьми.
    Доволі нелюдів терпіли!
    І за свободу нашу ми
    Положим їхні душу й тіло.

    Від орків путнього не жди.
    Нам дикі припутні – не друзі!
    Дамо всім вилупкам орди
    чортів:
    катюзі – по заслузі!

    Зайд воріженьками не звем,
    їх тільки варварами звати.
    Під гніву праведним вогнем
    почезнуть в пекло супостати!

    Розірвемо покор ярмо
    під спів псалмів, хоралів, кантів…
    Так, українство, живемо!
    Немає інших варіантів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7526

    22 бер. 2022
    Татьяна Даниленко
    Тільки бити!
    Тільки бити и палити, помстою кипіти -
    Тільки б вистачило зброї ворога добити!
    Щоб знесилений, скавучий, уповзав в берлогу,
    Якщо смерть свою погану не знайде до того!

    Нам тяжка дісталась доля світ весь захищати
    Від фашистської навали тих, хто звався "братом".
    За міста, що зруйнували, сльози українців,
    Діточок безвинно вбитих спросимо з чужинців!

    Кари Божої діждетесь ще й на цьому світі -
    Ви у пекло чорним димом будете летіти!
    І позбудеться наш всесвіт вашої гидоти!
    А нам буде ще багато світлої роботи!

    Наша правда, наша воля і незламне військо
    Разом темряву поборять, вашу лють рашистську!
    Ми ж тримаймось, українці, воїни за Світло,
    За Добро і Справедливість! В щасті будем жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7527

    25 бер. 2022
    Антоніна Царук
    ЧОРНОБАЇВКА
    Стогнало небо, мечами зоране.
    Ракетні рани.
    Колись горнулось до степу зорями,
    тепер – димами.
    Було, стояло на чатах вежами
    із Чорнобровом
    і калатало, як на пожежу:
    – До оборони!
    Було, дивилося, мов зачароване,
    на характерників –
    і проростало в пісках дібровами
    з фортечним терником,
    і зупиняло навали полчищ,
    ясир звільняло…

    На Півдні вишкір з’явився вовчий
    і сонми нявок.
    Не вірять зайди, до звірств охочі,
    хоч глянуть оком!
    Хіба їх нявки та й залоскочуть
    в нічних окопах?
    У них ракети є для малят.
    У гвинтокрилах
    і тигротанках заброди сплять,
    як у могилах.
    Перед уявою ростуть
    вареник в маслі
    і дівка, як рухлива ртуть,
    ще й здобич ласа.

    …Ця нечисть віками плодилась
    на долі й морі,
    повзе, щоб побачити диво
    не Чорномора,
    а Чорноброва.
    Стрічає гетьман гостинно, щедро,
    як всі споконвік Бандери.
    Напхали пельки, аж трісли ребра
    зайд-есесесерів.
    І вдруге, вдесяте, і скільки треба
    «гостей» стрічає
    гостинність Ольги під княжим небом
    і вічний дух Чорнобая.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7529

    27 бер. 2022
    Наталя Полякова
    ...
    В тишине беспощадно рождается звук.
    Гулкой лестницей рассыпается топот ног.
    Колкий хаос мутирует в мерный стук.
    Наша жизнь сейчас – карта воздушных тревог…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7530

    27 бер. 2022
    Антоніна Царук
    ВИХОР
    Пара білизни, відеокамера,
    пляшка води, файлик із документами…
    Вихор сурмою нещадного таймера
    долі розвіює над континентами.

    Вихору кіготь нікого не милує:
    ні сівача, що годує планету,
    ні глитая, що хизується віллою,
    ні ворожбита, що вірить в прикмети.

    Час іронічний. Змете метастази,
    що проростали століттями в органи.
    Дух український не знає поразок.
    Світ розмінуємо і переоремо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7531

    27 бер. 2022
    Єременко Лев
    Посвящение
    Посвящается посёлкам и городам - спутникам Киева, защитившим столицу.

    Ах, какие были здесь грибы!
    А теперь гробы, гробы, гробы...
    Только оркам совсем не гробы,
    А ямы, канавы и рвы!

    Теперь не поедешь "за Дымер",
    Бабинцы, Бородянка - зась!
    Весь лес почернел и вымер
    Везде металл, солярка, грязь...

    Буча, Ирпень, Гостомель
    Собою закрыли столицу!
    Вот города - герои!
    На вас мы должны молиться.

    Враг не пройдет по трассе,
    Река Ирпень теперь как Рубикон!
    Вот только Цезарей не родилось на  Раше
    И не видать им киевских икон!

    Красавец Ворзель-райский уголок!
    И Пуща-воздух, ели и водица.
    Сюда, в целительный мирок
    Съезжались люди отдохнуть т подлечиться.

    Но оркам нужно все разбить и разбомбить.
    Чтобы дорогу проложить на Киев.
    А хрен вам целебной водицы попить
    И хрен-посмотреть вам на Киев!

    Не хотят учить враги историю.
    Так бы знали - что там впереди.
    Ждёт их Вышгород, где каждый шаг
    история.
    Было там не мало битв и оркам             поддадим!

    Ну а Лютеж прекрасно запомнили
    Тоже орки, только постарей.
    Правда все лежат в лесу безмолвные
    С сорок третьего, как получили там
     чертей!

    Да, страшно в лес теперь ходить,
    Но победа затянет все раны!
    Нам никогда кацапов не простить.
    А грибники приедут утром рано!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7532

    27 бер. 2022
    Іванна Васильків
    Брехня зазнала краху
    Невеличкий біснуватий себе величає:
    -Найсильніший я у Вселенній!- на світ увесь гукає!
    Хоче всю земну планету собі підкорити,
    Щоби слугами, рабами людей поробити.

    Лякає всіх, що в нього сила-
    Грізна армія велика,
    У банках мільярдів повно
    І жорстока банда дика.

    Інформацію фальшиву щоденно торочить:
    Своїм підданим в державі голови морочить!
    Людям мізки забиває нацизмом, фашизмом.
    На додачу ще лякає й націоналізмом!

    Так проблеми громадян хоче він рішити,
    Щоби нужди та безправ’я простолюддя скрити
    Закони драконівські поприймав: цензурі, репресіям хід уже дав!
    А тимчасом світ повчає «мудрих», «справедливих» прав.

    Та народ пробудиться,
    Бог розум йому просвітить:
    Повстане проти тиранії,
    Бо захоче гідно жить!

    Ось тоді імперія зла,
    Що стоїть на глиняних ногах,
    Розсиплеться на часточки,
    Прийде нарешті її крах!

    Аж тоді увесь світ
    Із легкістю вздихне,-
    Сатанинська хижа сила
    В вогні пекельнім пропаде!

    З нами Господь! Його предвічна сила, і усе чесне людство на Землі
    Допомагає правду, гідність відстояти,
    Скоро прийде кінець московській сатані!

    Отже, збудуємо могутню, сильну Україну,
    Державу славну у Європі навіки!
    Увесь світ буде нас прославляти
    Духовно сильні будемо завжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7533

    27 бер. 2022
    Письменниця-герой
    Ми не будем братами ніколи
    Ми не будемо братами ніколи.
    Ви нищили будівлі та школи.
    Стріляли в мирних людей.
    Вбивали невинних дітей.
    Лікарні бомбили без жалю.
    "засіяли" нашу землю печаллю..
    Ви знищували дитячі садочки.
    Та будували свої рядочки.
    Наче їхали на вчення - російськії солдати.
    Не вбивати прийшли, а нас "спасати".
    А зараз діти плачуть в підвалах.
    Хтось опинився в завалах.
    Когось розстріляли на місці.
    Просто "Ні Війні" було написано на вивісці.
    Для вас війна це нас "спасать"?
    Від кого ж нас "асвабаждать"?
    Ми жили мирно та спокійно спали.
    І нас тоді замітьте не "спасали".
    Вам мало пролитої крові.
    Ви хочете на "рани" насипати солі.
    Ми цю війну не пробачем.
    Ви ще заплатите плачем.
    Ми ніколи не будем братами
    З вами - брехня, а правда - з нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7535

    26 бер. 2022
    Людмила Лєгостаєва
    Між нами кров…
    Між нами кров, між нами ріки крові,
    Які убрід тепер не перейти.
    Освідчуйтесь могилам у любові,
    Ординці, мародери і кати.

    Ви вибір свій зробили в злу годину,
    Тепер для нас ви вічні вороги.
    Чому прийшли незвано в Україну?
    Вас хтось чекав? Огляньтесь навкруги:

    Міста і села, і малі й великі
    У синьо-жовтих сяють прапорах,
    А мешканці, беззбройні вам у пики
    Плюють і дружно посилають нах…

    Такого сподівались ви прийому?
    Щоб вас вбивали в кожному кутку?
    Ніхто з вас не повернеться додому,
    Війна вас перемеле на муку.

    Вас перетравить зголоднілий шлунок
    Кремлівського убивці - упиря,
    І на смітник історії пакунок
    Із залишками викинуть здаля,

    Щоб не смерділо. Отака вам плата
    За зраду, за брехню і за війну.
    А українці ще зустрінуть свято,
    Забивши цвях у Рашкіну труну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7536

    27 бер. 2022
    Катерина Рабчун-Мосійчук
    Без назви
    Зруйновані храми...будинки... і школи,
    Дитячі садочки... і цілі міста...
    Розбиті надії... розірвані долі...
    Назавжди зупинені добрі серця ...

    Зруйнований мир... Тисячі у підвалах...
    Спотворена радість п'янкої весни...
    Життя проминає в метро... на вокзалах
    У дні незрівнянно-страшної війни...

    Зруйнований спокій... дитинство... і мрії,
    Украдене щастя, тепло і любов...
    Несуть тільки горе останні події,
    Нестерпне страждання, руїни і кров...

    Зруйнований сон... і обірвані крила...
    Нам звуки сирени кричать про війну...
    Але у серцях не зруйнована віра
    У нашу щасливу і мирну весну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7537

    27 бер. 2022
    Олена Левченко
    27 березня 2022
    Роздери нашу плоть - не дістанеш душі,
    Тільки лють, сиву лють - і від люті свищі!

    І від люті кричі, і від люті ори!
    Палачі і прислужники чортоорди!

    Ваша паща і зла "миротворча" рука
    Під навали безжально тіла уклада,
    По підвалах висмоктує наші страхи,
    "Ще не вмерла.." співають на захист жінки.

    Подавися землею! Нам з часом воздасть!
    Найцінніші скарби - усередині нас.

    І дивись, і учись, так би мовити "брат",
    Як народ не скоривсь перед більшим в сто крат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7538

    27 бер. 2022
    катря (Берегуля Катерина)
    Бій за волю
    Забута ніч холоне чорним небом.
    Зірок нема, гуде незримий бій.
    Це бій за волю, хоч і зараз темно,
    Ще прийде світло, що відкине тінь!

    Хоробрий місяць знов плекає хмари,
    Тремтить замерзлий вогник у руках.
    Вогонь надії, мужності і кари
    Всім тим, хто ніс страждання, смерть і крах.

    Покараними будуть всі тирани,
    Що довгий час гострили темний ніж.
    Усі ті, що безжалісно вбивали
    І вкрали не одну спокійну ніч.

    Вони ступили крок на ці кордони
    Своїм прогнилим чоботом пітьми,
    Зазнали страху, болю та утоми
    Й одразу стали, начебто дітьми.

    Дітьми, що ніби тихо загубились,
    Ховаючи всі втрати і жалі.
    Вони шалено дико помилились,
    Як стали тут на цій Святій землі!

    Настане день, і буде правосуддя,
    Лунатиме вогню гарячий тріск,
    Збереться знов відважне велелюддя,
    Героям всім поставлять обеліск.

    Настане день, і згинуть чорні тіні,
    Що в нас селили ненависть і жах.
    Ми скажем гордо: "Слава Україні!"
    Всім ворогам закутих в ланцюгах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7539

    27 бер. 2022
    катря (Берегуля Катерина)
    Мій милий друже
    Мій милий друже, мій відважний брате,
    Я взяв твою сміливість всю собі.
    Та долі треба вічно вибирати
    Кого залишити в житті, а кого ні.

    Ми вчилися з тобою готувати,
    Чи нишком утікали із занять,
    Та як пішли ми разом воювати...
    Лиш зараз тихі спогади бринять.

    Мій милий друже, моя охороно,
    Тобі скажу, що ти таки зумів.
    Пліч-о-пліч ми тримали оборону
    Та ми змогли, все так, як ти хотів!

    Ще разом ми гуляли у суботу,
    А зараз заздрю я тим вечорам.
    Я віднайшов твої старенькі фото
    І ті листи, що ти писав батькам.

    Залишились ще твої сигарети
    І пиріжки, які ти так любив.
    Твоя Оленка вдома, ті букети,
    Що їй суботи кожної носив.

    Для неї все, що сталось — випадковість.
    Вона не плаче, стогне чи кричить,
    Її проймає лиш шалена гордість
    І жодних сумнівів в тобі на певну мить!

    Мій милий друже, моя світла втіхо,
    Від всіх незгод мене ти захисти,
    Надай наснаги, мужності і віри
    І будь в душі, мене не залиши!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7540

    27 бер. 2022
    Яворська Евеліна
    Чи існує справедливість?
    чи існує в світі справедливість?
    вони говорять, що ні в чому невинні.
    а в чому ж дитяча повинність,
    що оченята втратили свою невинність.

    в чому справедливість полягає,
    що молодий юнак в братську могилу лягає.
    що мати сина не дочекається,
    не плач, жінко, всі гріхи ворогів караються.

    вони зверху сидять, диктують установи,
    а хто вони ж такі, чому грають в бога?
    вони не месії, вони — вороги,
    але таким лиш у труні дорога єдина,
    для тих, хто ступив на землі
    нашої неньки України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7541

    24 лют. 2022
    катря (Берегуля Катерина)
    24.02.2022
    Лютневий ранок, в хаті тихі збори.
    Він склав військову форму, автомат,
    Не слухав всі прохання й заборони
    В порозі встав вже молодий солдат.

    Він вільно йшов обдумуючи справи,
    В руках тремтіла зброя ще нова,
    Сім'я нехотячи відпроваждала,
    Ждала його ненависна війна.

    Минає тиждень, знову світить сонце,
    Яскравий день, якби не новина
    Про сина, про міцного охоронця,
    Що він помер. Його уже нема.

    І ринув гнів, хотілось все зламати
    Із рук упав старенький телефон.
    Прийшов і батько, плаче стара мати.
    Хотілось, щоб це був жахливий сон!

    Лунає марш, що став мечем розлуки,
    Стоять вінки і чути тихий плач.
    Ведуть стареньку мати попід руки,
    Вона кричить: "О, сину мій, пробач!"

    Схилилась над обличчям вже востаннє,
    Торкнулась рук, що складені й німі.
    Він тихо спить і більше вже не встане
    У темній, наче сум і жаль труні.

    За що ми перед Богом загрішили,
    Що так страждають наші матері?
    Ми просто мирно і незлобно жили,
    Тепер хороним соколів в землі!

    Тих соколів, що в нас плекали віру,
    Вселяли і відвагу, і любов.
    Враги ще пошкодують, дикі звірі,
    Що ллють на нашу землю буру кров!

    За те, що крали нашу скромну радість
    Вони іще потраплять під грозу.
    На них чекає зла відповідальність
    За кожну материнськую сльозу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7542

    27 бер. 2022
    катря (Берегуля Катерина)
    Чи страх, чи сон...?
    Палає небо, мабуть, розізлилось...
    Гудуть громи десь там у висоті,
    Напевно, знову дивне щось наснилось.
    Витає думка тихо в самоті.

    Співає вітер свою дивну пісню,
    Це справді? Чи це сон? Хоча, Навряд.
    Лунає звук, і молять люди слізно...
    В той дім, що поруч, вже летить снаряд.

    В очах моїх суцільна невідомість,
    Щось неземне вселилось у думках:
    Це жах, що вразив знов людську свідомість!
    Я відчуваю сум, чи, мабуть, страх?

    Здається, бачив як палає школа,
    Як нищили будинки люди злі,
    Як падають дерева, й все довкола
    Вкриває крах, розруха і вогні.

    Це був не сон... війни кривавий молот
    Ввірвався в груди силою мені,
    А я кричу і відчуваю холод
    Й шалену лють в незримій глибині.

    В мені росте великий вузол болю:
    Я тут не сам, та всі немов німі.
    Лунають знов далекі звуки бою...
    Тут під землею сиро, все в пітьмі.

    Я чую плач і тихі колискові,
    Що ширяться луною в кожен кут.
    Мені бракує ласки і любові;
    Де мама, тато і чому я тут?

    Вже не боюся, в нас є охорона:
    Солдати мужні, сильні вояки.
    Вони—наш щит і наша оборона.
    Як виросту, то буду, як вони!

    Мене чекає вдома тепла постіль,
    Полише горя цей гнилий полон.
    Що знов за звук? Мабуть, це тільки постріл...
    Все не насправді, лиш жахливий сон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7543

    27 бер. 2022
    катря (Берегуля Катерина)
    Картини війни
    Художник темну взяв до рук палітру
    Наводить чорні плями і штрихи.
    Малює дім, що хилиться від вітру,
    Яскраві полум'яні язики.

    Десь збоку зобразив стару людину,
    Що дивиться в обвуглене вікно.
    До неба йдуть великі стовпи диму...
    Він пише вже наступне полотно.

    На ньому написав малого хлопця
    Із купою обпечених валіз,
    Що підіймає голову до сонця
    Та лиє ріку із печальних сліз.

    Він цим давав можливість зрозуміти
    Усі масштаби темної війни,
    Щоб не росли на землях чорні квіти,
    Які не дочекалися весни!

    І вмить митцеві так на думку спало
    Змінити цю палітру із жалю.
    Він знов почав уміло й досконало
    Виводити усе, як наяву.

    Змінився колір дивно і спонтанно,
    І стало наче все немов живе.
    Виводить маляр легко й філігранно,
    Його політ фантазії несе.

    Художник витер пензлі всі від фарби,
    Оглянув працю свою, всі штрихи.
    Йому найбільше до душі припала
    Та, де були яскраві кольори.

    Митець відклав дві темнії роботи
    В яких вбачав ненависть без тепла
    В руках його палав яскравий вогник,
    Який спалив картини дві до тла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7544

    27 бер. 2022
    Тарас
    «Місяць війни»
    Вже місяць , ми воюємо із катом ,
    Вже місяць ллється та невинна кров,
    І НАТО, ще не хоче , небо закривати,
    А , ми всі знаємо , за що ми стоїмо!

    Найбільше знаємо- ми вистоїмо !
    Вже наближається той день - весни,
    Коли ми зранку , встанемо ,
    Почуємо: народе- ми перемогли !

    Народе наш , ми дякуємо щиро ,
    За мужність нашу , віру і тепло ,
    Тепер у світі , знають Україну ,
    Хоробрість її серця - переможе зло.

    Відважність її духу - допоможе ,
    Здолати ката , зупинити цю війну ,
    За правду , волю і свободу ,
    Ми збережемо , цілісність свою .

    Вже місяць, ми воюємо із катом !
    Достойно ми тримаємось в бою ,
    Молитвою, за кожного солдата!
    Українці !!!!
    Тримаймося і не зійдемо із Божого шляху .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7545

    27 бер. 2022
    Богдан
    Грохіт
    Спочатку грохіт, він був сильний,
    Ти, спиш й неначе увісні видніє світло у вікні,
    «Уже світає?» мозок мильний,
    В дрімучій, сонній тишині, малює сонце у вишині.

     «Так що ж гриміло?», ні хмаринки,
    І тут один за одним в раз, взірвали безліч різних баз,
    На лицях наших як росинки,
    Вже починають розквітати, страх смерті, відчай й біль утрати.

    Ми всі зростали з гаслом в серці,
    Яке казали нам мами , «Хоча б не було б знов війни»,
    Перетирав нас час на терці,
    Хтось горя так давно не знав, бабусі фразу тут впізнав.

    От тільки ті хто так прийшов, дещо не знали,
    Парад воєнний не пройшов, вони лягали,
    Косила їх наша коса і досі косить,
    Грозила їм така гроза, що танки зносить.

    На грудях в наших молодців, є гарна мітка,
    Три слова поряд там стоять, їхня примітка,
    І корабель знайшов свій шлях банально просто,
    Шматок цей кісткою в горлі став і колить гостро.

    В них БТР забрали тут з шматком асфальту,
    За кожен метер в наший дім, платить їм плату,
    За все що коять тут у нас, за мирні жертви.
    Без пафосу і лишніх фраз, нам жить їм вмерти.

    Капець, думок на пару днів,
    Писать й писати,
    Хай йдуть за кораблем своїм,
    Їх тут ховати,
    Ще трохи і не буде де…

    Прямо гуліверівський колапс,
    Коли помер він,
    Копати яму з Тур де Франс,
    Не нашим, їхнім.

    І під кінець, як під кінець, хочу сказати,
    Окремому типу людей з рівнем макаки:

    «Тих хто краде, краде у своїх, в таку годину,
    Ми їх зламаємо у поперек, сховайте слину,
    Яка тече з вас на чуже, це ж не нормально,
    Один вже ворог у нас є, цього достатньо.»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7546

    27 бер. 2022
    Ірина Юрчук
    Пісня наступу
    У народній війні не буває цивільних,
    Бо за спинами власні хатини й лани.
    Мати, батько, кохана і діти невинні
    Є заручниками війни.

    Вся країна кровить з ран, яких ще не знала…
    Військо кличе до себе: ставай, борони!
    Бо до краю дійшло, до біди, до навали
    Довбобратньої сарани.

    Все було в нас – і злидні тяжкі, і жебрацтво,
    Плентавсь голодомор від труни до труни...
    А тепер ось дивись, вийшло боком вже "братство"
    Довбобратньої сторони.

    Борони, бо за шкіру залито вже сало…
    Як не стати – в невільники підуть сини.
    Бо до краю дійшло, до біди, до навали
    Довбобратньої сарани.

    Ми вже кляті, і м'яті, і гнуті чимало,
    Але воля як спадщина із давнини.
    Тисячі як один спротивом до навали
    Довбобратньої сарани.

    І настали часи небувалої Січи.
    Лють зростає з чорнозему серед весни.
    Піднялися, бо смерть не зустрінеться двічі,
    А життя не задля війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7547

    27 бер. 2022
    Ірина Юрчук
    Непрощена неділя
    Де вогняні стовпи з землі ростуть,
    Де небо обіймає поле мінне,
    Два божих слова – людяність і лють
    Пливуть у вічність по порозуміння.

    Коли садок вишневий – смолоскип,
    А хата вщент, чорніша за вуглину,
    Лють розтинає душі вшир і вглиб,
    А людяність до Бога не долине,

    Коли яєчня вибуху шкварчить,
    І зрада "братська" гірша за отруту,
    А смерть дітей віщує кожна мить,
    Вірнішого, ніж бій, нема статуту.

    Все має свій початок і кінець.
    Де підлістю гвалтується довіра,
    Коли урвався й вигорів терпець,
    Захисники ведуть війну до миру.

    Коли фугаси чинять землетрус,
    А знищувач їм підвиває лунко,
    То людяність наказує : Шикуйсь!
    І божа лють відповідає: Струнко!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7548

    27 бер. 2022
    Бугера Катерина
    Без назви
    ***
    Ти мені розкажи мені, як тут і за що триматися -
    У повітряних струменях, стишених шелестах, шерехах
    Із прийдешньої ночі (вона, справді, кепська порадниця:
    Тільки в неї ввійди - і вже можеш пускатися берега).

    Ти тепер розкажи мені, як же насправді тут дихати -
    Крізь чорнильні дими, що поволі спускаються схилами,
    Де відлуння гойдаються тихо так, тихо так, тихо та...
    Хоч іди в громовержці... Та, знаєш, не з нашими силами...

    Ти мені розкажи... Розкажи про те, як не прощатися,
    Небеса щоб стояли нам мурами, а не курганами.
    І навчи тут, у вирі, за все самостійно прощати ся,
    Бо хтось інший чи встигне за "Градами" й "Ураганами"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7549

    27 бер. 2022
    Ірина Юрчук
    Навесні як навесні
    Весну ніхто ще досі не зборов,
    У неї особливі привілеї –
    І синє небо – ще раз про любов,
    Бо на землі нема життя без неї.

    В її плече впирається приклад,
    Рвучкі вітри, притишені розмови…
    На ній ще снігу білий маскхалат,
    Хоч камуфляж зелений вже готовий.

    Цвірінькають свинцеві горобці,
    Полум'яніє жар до непритоми,
    І зірка зирить в снайперській приціл,
    Й літак прямує з вирію додому…

    І сердце у глибокому тилу
    Грудини ледь підстрибує чуттєво.
    І зморшка пролягає по чолу,
    А мрія ніжна, як біблійна Єва,

    І руки в неї нібито лілеї…
    Пульсують скроні і вирує кров,
    Весну ніхто ще досі не зборов,
    Вода ж бо не освятиться без неї.

    Їй – вижити наказ. І без розмов.
    І справа ця не терпить зволікання.
    До перемоги – ось така любов,
    А після – далі буде – про кохання…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7550

    27 бер. 2022
    Ірина Юрчук
    Випробування
    Тінь лізе у щілини
    І північ без п'яти.
    Тунель до світла лине
    І завдання – дійти.

    МИР – три свячених знаки
    За сонячним кільцем.
    В тонелі – колір хакі
    З нечистого лицем.

    Епоха окаянна,
    Століття небезпек,
    Що добре, що погано,
    Не втямив ім'ярек.

    Хизується – ось я вам!
    І звів знання за край,
    Де Бог, а де диявол,
    Де пекло, а де рай.

    Брехні ростуть поганки,
    Б'ють кулі розривні.
    Війна зростає зранку,
    sliv.net – ім'я війні.

    У темряві кромішній
    Кишить пагана хтонь,
    А праведне і грішне
    Не розділив ніхто.

    Та йдуть герої дужі:
    Крок в вічнісь, пекло вщент.
    Ось другий подих, друже,
    І третій, ще і ще…

    Винищування пекла,
    Падіння темноти.
    Злетіти, як лелека.
    Горіти, щоб дійти.

    Поза космічним пилом
    Серед шляхів земних
    Вогнем міцніють крила
    За спинами у них…

    Злітає плем'я сильних
    До зір за змахом змах
    За прапор жовто-синій –
    Світило в небісах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7551

    27 бер. 2022
    Ірина Юрчук
    Що буде
    Що буде там, після війни?
    Там, поза вибухами, поза?..
    Незкірний пагін верболозу,
    Садки, мов полум'я, рясні.

    Що буде там, за димним  квітнем?
    В полях чекання зійде хліб.
    І буде небо непохитне,
    І дятлика невпинний дріб.

    Здригнеться спалена тополя,
    Зітхне розтерзана земля.
    І з поля бою, з поля болю
    Життя відродиться з нуля.

    Обпечені вітри блукати
    Заморяться серед хрестів.
    І, як гриби, новенькі хати
    Почнуть між пагорбів рости.

    І буде виплекана воля,
    Застигла тиша розривна,
    І виплакане: більш ніколи.
    І переорана війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7552

    27 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Свята неділя, тішиться душа.
    Лунають дзвони, і молитва лине.
    До храму нині кожен поспіша,
    щоб помолитися за Україну.

    Я теж до Бога зранку поспішу,
    І принесу свою молитву щиру.
    В Ісуса на колінах попрошу
    Для України спокою і миру.

    Загляну в очі Господа Христа,
    Що дивиться на нас усіх з любов'ю.
    Мій Боже, наша доля не проста,
    Ми за гріхи розплачуємось кров'ю.

    Прости нас Боже! Отче не карай!
    Навчи нас щиро ближнього любити,
    І Україну нашу - рідний край,
    Від смерті молитвами боронити!

    Любов Твоя сильніша за війну!
    Її ніхто повік не переможе!
    Ти нас усіх до серця пригорнув,
    І поблагословив нас, Любий Боже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7553

    27 бер. 2022
    Мацьопа
    між сирен
    І життя зупинилось на «до», і чекаєш ти «після»
    Зараз —страшний сон
    Зараз—пекельна пісня
    Зараз—нема життя, воно вкрадене в часі
    Але поки що збережене за твоїм тілом
    Як автопілот, що летить до ями
    А ти навіть найглибшу яму—цінуєш більше, ніж власний комфорт
    Зараз—нема висот
    Зараз—не час ділитися на поверхи і статуси, —на них вже полетіли снаряди
    І живеш через що чи чому заради?
    З дня до дня, нібин суцільна ніч
    Від сирени і до сирени
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7558

    27 бер. 2022
    Жугар Валерія
    Сьогоднішня Україна
    Ох, Україно, мила моя Батьківщина!
    Темна ти якась сьогодні.
    З небес твоїх летять ракети,
    а люди купують за кордон білети!
    Жінки народжують в підвалах.
    А хлопці наші молоді,
    ідуть країну захищати як воїни світу й добра!
    А діти наші гинуть та линуть в небеса!
    Тільки Бог нам допоможе та Україна обов'язково переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7559

    27 бер. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Мій коментар
    Мій Коментар

    Чернігів та Київ, Львів давній та Харків
    Це центри культури, історій сторіч.
    Вони переможуть! Не знищать їх кати!
    Здобудемо мир ми разом, пліч-о-пліч!

    Я знаю і вірю! Ти теж віриш, друже!
    За нами вся правда й країна, сім'я,
    Бо Націю нашу ніхто ще не здужав!
    Все є і все буде Вкраїна, ти й я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7560

    27 бер. 2022
    Автор не відомий
    Народний Гімн Перемоги і розквіту України – на віки
    Вже воскресли України і слава, і воля,
    Вже нам, вільним громадянам, всміхається доля.
    Пропадають воріженьки, як пітьма від сонця,
    Знов пануємо ми, браття, у своїй сторонці.

    Життям нашим ми здобули правду і свободу,
    Показали, що ми вийшли з могутнього роду!

    Встали мужньо в силі й славі у власному домі,
    Землю рідну грабувати не дали нікому.
    Чорне море, і Карпати, і Дніпро радіє
    Що могутності країни сам Господь воліє.

    Життям нашим ми бороним правду і свободу,
    І доказуєм відвагу прадавнього роду!

    Праця чесна і розумна своє показала:
    Вільну пісню й добру долю Україні дала.
    Волю Божу і народну втілює держава,
    І всі знають нашу силу, бачать нашу славу.

    В житті нашім завжди дбаєм про честь і свободу,
    Правду, віру й перемогу славетного роду!

    Хай боїться українців супостата чобіт,
    Хай панує в Україні право і добробут,
    Хай звучить цей гімн, лунає, завжди і повсюди,
    Хай нас Бог благословляє, процвітають люди.
    Пісня наша вільна й нова до небес долине,
    Вічна слава всім героям! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7561

    27 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    ПОЖАЛУЙСТА, ВЕРЬТЕ
    Пожалуйста, верьте, придёт к нам весна -
    Такая, какую вы очень хотели.
    Пожалуйста, верьте, спешит к нам она,
    И будут вишнёвые всюду метели.

    Пожалуйста, солнце, закинь нам свой луч!
    Господь, освяти нас своею рукою!
    Пусть звёзды сияют среди белых туч,
    Добро пусть несётся рекою, рекою!

    Пусть зло пропадёт - его корни гнилы,
    Провалятся в тартарары наши беды!
    И пусть будут винами полны столы,
    Мы выпьем за главную нашу победу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7563

    27 бер. 2022
    Любомир
    Надія
    - Чуєш, мамо, не треба в підвал!
    Там так темно! І холодно в ніжки!
    Ще лиш тільки серена луна!
    Я ще трошки! У теплому ліжку!
    - Мамо! Мамо! Гудуть літаки!
    Біжимо! Я не хочу вже спати!...
    І долонька уже до руки.
    І лишається пускою хата.
    - Мамо! Тато іще не прийшов!
    Як він знатиме де нас шукати?
    Хоч би ворог його не знайшов!
    Мамо, тато ж не вміє тікати!!!

    В небі пекло несли літаки.
    Тихо падала стеля на ліжко...
    Їм ще треба до щастя дійти...
    В світ з надією тупали ніжки

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7564

    27 бер. 2022
    Таня Карбоницкая
    Я не сдаюсь!
    Под бой часов, под мимолётный свист,
    Глотая пыль иллюзий и падений,
    Я не сдаюсь!.. Мой муравьиный писк
    Услышит мир, под грудью вдохновений!!!

    Я не сдаюсь!.. Я только уроню
    Три пары слёз. До самого начала
    Несу в себе я сердце, как броню!
    Я не сдаюсь, хоть что бы не кричала

    Моя душа. Моя цепочка слов,
    Как мой девиз: Не сдамся! Не сломаюсь!!!!
    Да... Было дело, наломала дров...
    Но ничего, живу и улыбаюсь!

    Я не сдаюсь! Прорвёмся, так и знай!...
    Терпенье будет, если есть дорога!
    Моя душа, не смей, не унывай!..
    Ты если что, всегда проси у Бога

    Проси любви, чтоб ненависть ушла,
    Проси тепла, чтоб не замёрзло сердце,
    Проси добра, чтоб меньше было зла.
    И Бог пошлёт. Откроет счастья дверцу.

    Моя душа, не бойся ничего!
    В огромном мире всё небезупречно...
    Но с нами Бог... Душа, проси Его,
    Молись Ему... Молись всегда и вечно!

    Под бой часов, под мимолётный стук,
    Глотая пыль иллюзий и падений,
    Я не сдаюсь! Это не просто звук,
    А крик души и возглас вдохновений!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7565

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Як прожити дитині без мами?
    Як без тата свій світ уявити?
    Як не плакати гірко ночами?
    Як без мами... дитині... жити?
    Якщо мама пішла на небо...
    Маму знищив вибух ракети...
    Як же жити і дихати треба?
    Якщо згасли всі зорі, планети.
    Якщо тато, закривши собою
    Хотів винести з пекла дитину,
    Якщо став для дитини живою стіною,
    Якщо тата застрелили в спину...
    Якщо поруч тепер волонтери,
    Якщо все це здається снами:
    І війна... літаки ... БТРи...
    Тільки більше немає... мами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7566

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Розквітне весна... І зникне страх...
    Розкриємо крила, наче птах.
    МИ ВІЛЬНІ!
    Рабам-окупантам не збагнуть,
    Що тільки свобода - наша суть!
    МИ СИЛЬНІ!
    Ярмо і кайдани - не для нас!
    Ми не рівняємось на вас!
    МИ ВІЛЬНІ!
    Засяє світанок- буде бій,
    Бо тільки свобода - наша ціль!
    МИ СИЛЬНІ!
    Вас, як худобу в бій женуть.
    В нас за країну всі стають!
    МИ ВІЛЬНІ!
    Вас не рахують за людей.
    Ми захищаємо дітей!
    МИ СИЛЬНІ!
    І жодне містечко і село
    Нікому ми не віддамо!
    МИ ВІЛЬНІ!
    І мир в нас буде і добро!
    Ми переможем разом зло!
    МИ СИЛЬНІ!
    Розквітне весна... І зникне страх...
    Розкриємо крила, наче птах.
    МИ ВІЛЬНІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7568

    27 бер. 2022
    Катерина
    Один патрон
    Мы не гнием, а расцветаем
    С восходом солнца, свет луны
    Улыбки разные считаем,
    что далеко не всем видны.

    Бомбят дома, аэропорты
    Стреляют в пожилых людей
    Корабль плывёт, разводит волны
    Ребёнок плачет, без еды.

    Проходит мимо автоматчик
    Несёт в руке один патрон
    Стреляет в голову собачке
    А та скулит и гонит: «Вон»

    Стоит вдали расстреляна машина
    и очередь за молоком.
    Вновь вижу подорвалась мина
    Это очередной дурдом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7569

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    '' Порода! Честь!'' - це не про росіян,
    Щоб вбить дитину доблесті не треба,
    Щоб жінку, дівчину згубити
                звитяжність не потрібна, ні!
    Проти старих потрібен героїзм?!
    Яке презирство, підлість і цинізм
    До всього чистого і світлого, людського...
    Та відповісти доведеться перед Богом,
    Бо вам нема прощення від людей!
    Для вас тепер у світ закриті двері -
    Нема довіри відтепер для тих,
    Хто бомби кидає на місто,
    Що спить чарівним сном своїх дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7570

    27 бер. 2022
    Катя
    Без назви
    В твоїх обіймах стільки любові,
    що серце вже не болить
    і я дихаю на повні груди,
    вдихаю свободу,
    видихаю біль,
    видихаю ще і ще,
    знову і знову
    тільки б відчувати твої руки на своїй спині,
    тільки б торкатися тебе своїми руками
    міцно і ніжно,
    вткнутися носом у твоє плече,
    чути твій подих і серцебиття.

    Коли ми обіймалися останній раз
    я не стримувала сльози,
    а тепер сонце очищає обличчя від їх слідів
    і кожен день наближає Україну до перемоги,
    і з кожним днем ми наближаємося до міцних обійм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7572

    27 бер. 2022
    Карпик Марія
    Я тебе люблю
    Тебе обійму й прошепочу: Рідний…
    А завтра путь чекає: Від’їзджай!
    Пройдений  час був лагідний, погідний.
    Та,  видно, в радості початок є і край.

    Я знаю, ти врятуєш наше щастя:
    Й повернемося  разом в наш куток.
    Серцями подолаємо ненастя
    Й  сьорбнемо знову радості ковток.

    А поки, випало в думках  блукати
    По павутинках тих минулих днів.
    Й поміж боїв будеш мені  писати
    Коротку есемеску  Із трьох слів.

    Й відчую  в них твої сильні  обійми,
    Вологий дотик  ніжно-теплих губ.
    Смартфон мій в кожнім слові ласку прийме,
    Твоє кохання крізь короткий звук.

    Не наша воля  в тім , що невмолимо
    Дороги розійшлись на два боки.
    Та  ти тримаєш  в пам’яті  незримо
     Уявний дотик ніжної руки.

    Мої  вуста  надіями цілуєш
    І  тонеш  у глибокій річці мрій.
    А я  в чужому краї, милий, чуєш,
    Шукаю у  прохожих образ твій.

    Наш дім згорів і саду вже немає.
    Все спопеліло, скрізь земля горить.
    Сльоза вже не тече, серце схлипає
    Та ми здолаємо усе! -  душа твердить.

    Щемить розлука  болісно чеканням.
    У лабіринті доля кладе путь.
    Хоч  смерч в повітрі кружиться смерканням,
    Та  дні весняні  все ж проміння ллють.

    І віриться, проб’ється неодмінно,
    Через  вогонь й дими просвітний час.
    І прийде щастя тихо, безгомінно
    Й обійми рідні знов з’єднають  нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7573

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Можливо, колись і загоються рани,
    Відплачуть і очі, зупиниться кров,
    Та з нами навіки залишаться шрами
    На тілі, на серці болітимуть знов.
    Болітиме сильно - оголені нерви!
    Біль в дітях, будинках, містах і думках,
    Біль в мирних вкраїнцях усих, що померли
    На себе ''примірявши'' відчай і страх.
    За воїнів серце болітиме вічно
    За рідних, коханих, таких дорогих,
    За тих, що в боях полягли героїчно...
    Горітиме свічка постійно за них.
    Можливо, колись і загоються рани,
    Від вибухів стихне у світі луна,
    Та з нами навіки залишаться шрами,
    Що болем по душах зробила війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7574

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Без назви
    Не пробачить Всесвіт жодної сльозинки...
    Згвалтування дівчини - мирної вкраїнки ...
    Голосіння матері в темному підвалі...
    Смерті від зневоднення в чорному завалі...
    В небо світле чистеє жінка полетіла.
    Стати просто ''мамою'' так вона хотіла,
    Привести у світ у цей миле немовлятко,
    Та під серцем вічно вже спатиме дитятко...
    Не пробачать воїни вражої орди,
    Звірів, що накоїли чорної біди,
    Як під бомби вибухи і сирен виття
    ''Тихо'' обривалися діточок життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7575

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Без назви
    "Ти як?'' - усе у цих словах зараз заховане.
    ''Ти як?'' - повага, ніжність, піклування...
    '' Ти як?"- у наших душах пошматованих
    Надія є, любов і є кохання...
    Ми ніч живем молитвою за воїнів,
    З надією чекаємо світанку так,
    Бажання заповітне у мільйонів є -
    Побачить зранку повідомлення -
                                                 '' Ти як?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7576

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Планета в руках божевільного...
    Хто зможе його зупинити?
    В жахітті цьому смертельному
    Потрібно хоть щось робити!
    Вже досить за нами ховатися!
    Закрийте над нами небо!
    Усе зараз може статися,
    Боятись уже не треба!
    Це точка уже неповернення.
    Розвійте уже свій стрес.
    Біди уже час усвідомлення,
    Палає уже АЕС!
    Немає різниці для хворого
    По кому чи чому гатити.
    Спинімо планети ворога,
    Щоб дітям було де жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7577

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Серця зранені, долі зламані,
    Біль і ненависть поміж нами.
    Ми не будемо навіть ,,знайомими'',
    А колись були ми ''братами''
    Каїн з Авелем, лід і полум'я.
    Як пробачити, зрозуміти?
    Брехні зміями і зневір'я є
    І не вірять вам навіть діти.
    Ніж у спину нам було кинуто -
    Не зламалися, щитом стали.
    Охоронцями світу бути нам,
    Воєдино всіх поєднали.
    Серця зранені, душі світлії,
    Силу, волю нам не зламати,
    Бо за спинами наші сім'ї є
    Син і донечка, рідна мати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7578

    27 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    ТЫ ПОШЁЛ НА ВОЙНУ
    Ты пошёл на войну,
    Чтоб детей убивать.
    Ты пришёл к нам в страну.
    Как тебя называть?

    Расстрелял ты авто:
    Всю семью наповал.
    Через день ты за то
    По кустам убегал.

    Ты голодный как зверь,
    Магазин растащил.
    Разломав к хлебу дверь,
    Коньяки захватил.

    Долго ненависть пьёшь -
    Тебя прячет овраг.
    Ты сегодня умрёшь,
    Потому что ты враг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7579

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Мовчання
    Р: Очень страшно нам жить,
         Ведь за нами в инете следят.

    У: Нам не страшно, фігня.
         Нас тут з дітками просто бомблять...

    Р: Если вийду ''за мир''
         Меня могут там даже побить!

    У:  А у нас новий тренд-
          У підземці дитя народить.

    Р:. Если вслух говорить -
          Могут даже арестовать!

    У:. В нас питання одне-
           Хто ж це міг Охматдит обстрілять?

    Р:  Что я сделать могу?
           Говоришь обо всем мне об этом зачем?

    У: Добре, ясно. Бувай!
        Слідом йди за своїм "дорогим" кораблем!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7580

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Б/н
    Сон -це розкіш...
    А спокій безцінний.
    Є лиш віра й надія одна.
    Як же швидко міняються цінності,
    Як приходить біда - війна.
    Не важливі кар'єри, досягнення.
    Статки - вибух - дорівнює нуль!
    Супер его, краса і прагнення
    Не закриють нікого від куль.
    В нас немає днів тижня, є ранок
    Перший, другий... немає часу...
    Ніч як морок ... Безцінний світанок
    Наші діти, любов, ЗСУ .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7581

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Ми вистоїм
    Ми вистоїм!
    Й підемо крізь роки з високо піднятою головою!
    Ми вистоїмо, рускіє, а ви?
    В нашій землі проростете  травою?
    За спинами захисників у нас
    Дружини, сестри, матері і діти...
    За спинами у вас лише тиран!
    Ви окупанти, орки і бандити!
    Прекрасна, сильна, вільна, чарівна
    В очах у всього світу Україна!
    А ваша...,  то потвора і орда...
    Безчесна та брехлива і злочинна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7582

    27 бер. 2022
    Гончерова Тетяна
    Без назви
    Герої не вмирають!!!
    Йдуть янголами на небо...
    І звідти охороняють,
    До тебе летять й до мене.
    Відкриють великі крила,
    Сховають і захистять,
    Щоб вража потворна сила
    Зазнала фатальних втрат.
    Герої не зникають!
    Ніколи! Ніколи! Знай!
    Країну свою рятують,
    А потім ідуть у рай...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7583

    27 бер. 2022
    Оксанка з Полтави
    Сьогодні весна
    Пишу вам листа з сирого підвалу.
    Сьогодні весна - в нас сипляться "гради".
    Лунає тривога, не чутно птахів,
    Обійми від сина - це мій еліксир.
    Йому розкажу, як все буде чудово,
    Що влітку поїдемо разом до моря.
    Скінчиться війна, ми все відбудуєм.
    І в нашій країні чужинців не буде.
    Ми вам не дозволим дітей убивати!
    Всі ангели з неба вас в пекло направлять.
    Сьогодні весна, роботи багато -
    Треба кордони звільнити до свята...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7584

    27 бер. 2022
    Лариса Філоненко
    ***
    ****
    Мені ще так Вкраїна не боліла…
    Так її рани в серці не пекли…
    Ще так я Бога щиро не молила
    За кожний клаптик рідної землі!

    Народе мій! Великий і красивий!
    Які сини ідуть сьогодні в бій!!!
    Як ангели - величні і всесилі.
    Спаси їх, Боже, в небі й на землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7585

    27 бер. 2022
    Оксанка з Полтави
    Без назви
    Сука-війна, вся у чорній золі,
    Кровавим ти слідом ідеш по землі
    Руйнуєш, стираєш цілі міста
    Не маєш жалю до історії людства...

    Не маєш розбору між віком живих,
    Ти наче сліпа, можеш взяти малих.
    Тіла всим калічиш і душі людей,
    Сльози в очах та крики з грудей.

    Бомбиш та палаєш, проклята війна,
    В підвали ховаєш, де сонця нема.
    Родини ламаєш, женеш в чужий край,
    Сиріт рожаєш, сієш печаль.

    - Чому ти така? Робиш біди та зло.
    Дай відповідь людям, як до цього дійшло.
    Хто вигадав в світі, кому ти потрібна?
    - Мене сотворила просто людина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7586

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Перший день.
    Набрать води, зібрать пакет:
    Медикамети й харч,
    Наплічний міх з речами.
    Покласти б в сумку пістолет
    Та лиш любов із нами.
    Нас те трима і тішить те,
    Що хлопці, сильні, наші,
    Боронять неньку Україну
    Від тої злої Раші.
    За нами правда, воля й гнів
    На ту бридку скотину,
    Яка свої ручищі пре
    На землю і родини.
    Їх сила - в нас і слабкість - ми,
    Як страх нас подолає...
    А поки діять мусим ми,
    Як Бог того бажає.
    Візьмем старих, дітей, тварин
    І будем їх хистити,
    Кормити, тішити й лічить.
    Що жінці ще робити?
    У жінки є і сила й міць.
    І хто того не знає,
    Побачить, як вона, слабка,
    Військам допомагає.
    Настане день, взійде зоря,
    Яскраво засіяє
    В любові вся наша земля,
    Бо іншої - не має.
    Дай сили нам і віри всім
    У справу нашу праву.
    Ми бережемо разом те,
    Що маємо по праву.
    Хай хлопцям крил небесних щит
    Не дасть лягти в бою,
    Хай бережуть молитви їх
    І мрії про сім'ю.
    Щасливий сміх дітей,
    Батьків і рідних буде литись
    Бо попереду буде так,
    Хоч зараз і не сниться.
    Горять вогні, гремить кругом
    І зброя страшна, різна.
    Та все скінчиться
    І усім прийдеться відродиться.
    Поверне цінності людські
    Згуртованість й завзяття,
    Любов близьких, повага  всіх
    І віра в спільну справу.
    Ми мирний люд, простий народ,
    Але, коли прийдеться,
    То ворог наш і будь-який
    У крові захлинеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7587

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Ти жінка, берегиня роду.
    Ти жінка, берегиня роду.
    Ти світ, краса і витримана лють.
    Ти мужня жінка українського народу.
    Ти викована з сталі, а не з пут.
    Ти цвіт бузку, ти мрія і ти пісня.
    Ти гомін своїх предків й майбутніх поколінь.
    Ти та, що любить це життя й природу
    І та, що знищить всіх, навколо ворогів.
    Ти перст господній й
    Кара ти ж небесна.
    Ти така прекрасна й така жорстока ти.
    Коли в душі співати б мала пісня,
    А там натомість біль і гиблі голоси.
    Малих дітей, старих людей і друзів
    Ти в пам'яті плекатимеш віки.
    І з молоком твоїм впитають діти
    Всю ненависть і лють до наших ворогів.
    Ти взростиш сина, викохаєш доню
    В любові до Вкраїни,
    Де б не жить.
    І в пам'ять їм вкладеш пучок калини
    І грудку чорнозему й пісні зміст.
    Ти жінка, ти краса свого народу
    І світлий дух твій ллється ген у вись.
    Ти сильна. Кров в тобі тече
    Славетного козацького народу
    І москалю її не зупинить.
    Минуть роки і все оце минеться.
    І вщухне біль і рани заживуть.
    Та на віки залишить пам'ять в серці,
    Хто ворог. А хто ворог - той не друг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7588

    27 бер. 2022
    Юлія Гроховська
    Безіменному окупанту
    На тобі    чорнозем,
    На тобі    це лайно,
    Ти наївся його,
    Окупанте.

    Ти гориш у вогні,
    Ти спалив це село,
    Ти у пеклі згориш,
    Окупанте.

    Тобі небо кричить:
    «Убирайся домой!
    Что ты делаешь здесь?»,
    Окупанте!

    «Не начало    конец
    Твое время пришло
    Убирайся сейчас!»,
    Окупанте!

    Забери цю траву,
    Забери цей пісок,
    І до атомів згний,
    Окупанте.

    Думав:
    «Нас там все ждут,
    Это братский народ»?
    Помиляєшся, ви - окупанти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7589

    27 бер. 2022
    Катерина
    Добре що тобі два.
    Добре, що тобі два. Ти смієшся гучніше всіх,
    І ти маєш цю розкіш - нічого не пам'ятати.
    Ти заснеш, а я буду просити речей простих,
    Щоб могли літаки тільки в теплі краї літати.

    Щоб не бігти від них, ховаючись в укриття.
    А ракети лише для  космосу, а не зброя!
    Ти так дзвінко смієшся, в тобі все моє життя
    І я мрію до старості бути завжди з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7590

    27 бер. 2022
    Катерина
    Подаруй мені квіти.
    Виявляється, коли страшно - не до речей:
    Не потрібен ні одяг, ні техніка, ні квартира.
    Кожен з нас зрозумів  після довгих без сну ночей -
    Всі бажання смішні в порівняні з бажанням миру.

    Виявляється, скільки в серці добра не май,
    Та ненависті більше до тих, хто вбиває волю.
    Хай минають роки, і століття пройдуть нехай,
    Та ніхто не пробачить вам скільки людського болю.

    Між "минулим" і "зараз" висока страшна стіна,
    Та ми знайдемо сили, щоб знову життю радіти.
    Подаруй мені квіти, коли закінчиться війна,
    Я так хочу, щоб "після" були тільки щастя і квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7591

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Чого вам не йметься, кацапи?
    Чого вам не йметься, кацапи?
    Чом вдерлись до моєї хати?
    Для чого топчете землю мою?
    Чому перетнули кордону межу?
    Чи вам замало ріллі?
    Чи не вистачає своєї землі?
    Чи вам Бандера ввижається?
    Чи ваш кат з вас же й знущається?
    Ви ж не шукаєте правди ні долі...
    Ви ж в нас зляжете в полі...
    Вам же ж усім пам'янеться
    І на сім поколінь повернеться.
    Ми ж вас зкатаємо в вату
    І поверномо до вашої ж хати.
    Частина піде в домовину.
    За нашу Вкраїну й за кожну її дитину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7592

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Сліпі, глухі, відірвані від Бога
    Сліпі, глухі, відірвані від Бога
    Кати деруть Вкраїну кожен день.
    Не знають жалю, совісті й святого -
    Старі і діти - перша їх мішень.
    Руйнують дім, садочки і лікарні.
    Беруть життя слабких, бо силу - не здолать.
    Знущаються і брешуть про країну,
    Про яку можуть тільки мріять і слиною стікать.
    Ми вистоїм, ми витримаєм битву.
    Їм не зломить народної стіни.
    Та душить горло, що того ціною
    Поляжуть кращі наші дочки і сини.
    Ми разом, ми єдина грізна сила
    І зброя наша у любові, втім.
    І вистоїть і Переможе Україна
    І впише це в історію новітніх поколінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7593

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Повернуться, як лелеки
    Повернуться, як лелеки, знов,
    Люди, що покинули країну.
    Переможе сила і любов.
    Стане кат пред Богом на коліна.
    Прилетять в зруйновані дома,
    Щоб нанову собі гніздо звити.
    Панувала, щоби скрізь любов
    Й знову захотілось веселитись.
    Повернуться, стрінуть безліч трун
    І хрести героїв наших вбитих.
    Приклонить коліно приведе
    На могилу пам'ять, щоби вижить
    Україні і її діткам,
    Яку плату положив хтось.
    А поки летять лише птихи,
    І з надієй голови підняли,
    Ті, хто залишились боронить,
    Й ті, хто з свого дому не кидали...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7594

    27 бер. 2022
    ЯІЮ
    Знаєш, що таке Україна?
    Знаєш, що таке Україна?
    Це молитва за батька й за сина.
    Це любов до дитини й землі.
    Це те місце, де мрії мої і твої.
    Чи ти знаєш, що це - родина?
    Це все та ж моя і твоя Україна,
    Кожна її людина й пташина,
    Кожна її веселка й сльозина.
    Та як же ж ми всі породалися?
    Коли плакали разом і коли сміялися.
    Коли лихо таке почало коїтись,
    Ми всі разом згуртувались, озброїлись.
    Хто ж тут, чим володіє?
    Кожен з нас плекає надію
    На силу нашу спільну й єдину:
    Дати відсіч ворогу й вберегти для дітей країну!
    Куди нас заведе ця дорога?
    Спитати треба правди у Бога.
    І доки в нас його сила єдина:
    Зробили вибір й не станем пред ворогом ми на коліна.
    Якому ж Богу ви всі вклоняєтесь?
    За що ж ви всі помирати збираєтесь?
    Ми жити і ворога бити з усіх сил намагаємось
    Й на Божу ласку всі сподіваємось.
    Він нас всіх чує і здійснить загальну мрію.
    Вбереже кожного і поверне лелек з вирію,
    Закриє небо і дасть сил  Герою,
    Захистить маму й дитину
    І не дасть мордувати нашу країну.
    Куди ж нам всім подітись?
    Комусь же траба було залишитись тут, помолитись
    І силу темну перемогти й не зкоритись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7595

    27 бер. 2022
    Андріїшина Тетяна Михайлівна
    ВИ ЗНАЄТЕ, ЩОСЬ ТАКИ МАЛО БУТИ..
    Ви знаєте, щось таки мало бути-
    Котились в прірву люди звідусіль.
    Ми були, немов божевільні:
    Залежні від чужих думок й ідей.
    То хейтери, що скажуть, то вельможі,
    То блогери, ютубери - УСІ!!!
    Ми з думкою чужою рахувались
    І бачили як жив чужий сусід.
    Забули і про Бога , і про сповідь,
    Ми бігли і губилися в юрбі.
    Рутинні справи, як гниле болото,
    Не дало насолоди у житті.
    На сонце, спів птахів і день погожий
    Давно ніхто уваги не звертав.
    " Вставати зранку, знову, я не хочу!"-
    У відповідь не раз це хтось казав.
    Ви знаєте, щось таке мало бути
    І перевернута свідомість недарма,
    Бо люди забуваються, що "люди",
    А не тварини хижі серед трав.
    Тепер ми згуртувались як ніколи,
    Забулися про втому і жалі,
    Ми ділимся останнім, що є вдома,
    Щоб знищити проклятих москалів!
    Радіємо життю, його світанку
    І з посмішкою йдем у майбуття,
    Бо кожен день несе в собі надію
    На краще і блаженніше життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7596

    27 бер. 2022
    Чудовська Лариса
    Крик души
    Путин, сдохни, пожалуйста, сдохни!
    Дай хоть правнукам шанс на прощение!
    Рупор лжи пророссийской, заглохни
    Над "великой" страной отвращения!

    Совесть ваша посыпана пеплом!
    Вы не братья, вы просто каратели!
    Ваше сердце оглохло, ослепло -
    Над страной плач детей, слёзы матери...

    И Россия, когда-то великая,
    Всех героев своих растерявшая,
    Остаётся немая, безликая,
    Правду прямо в лицо расстрелявшая!

    Сбросьте лживые ваши шевроны,
    Кто в душе ещё не изувечен!
    Не молчите, ведь вас миллионы!
    Мир вокруг человечен и ВЕЧЕН!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7597

    27 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    ВСЁ, ЧТО НУЖНО
    Всё, что нужно, чтобы выжить, -
    Помещается в рюкзак.
    Кто-то дальше, кто-то ближе-
    Собираем жизнь в кулак.

    Всё, что нужно, - на ладонях;
    Судьбу за руку возьми...
    Саранча на ржавых конях,
    Небо дышит без любви.

    В облаках - одни ракеты.
    Словно вороньё летят.
    На виду у всей планеты
    Смерть и ненависть дарят.

    Всё, что нужно, чтоб остаться
    На земле своей родной, -
    Глубже в землю закопаться,
    И вести оттуда бой.

    Всё, что можно, оставляю:
    Фен, духи, помаду, крем...
    Любовь в сердце помещаю.
    Поместилась без проблем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7598

    27 бер. 2022
    Дмитро Регеда
    26.03.2022
    Вже місяць в Україні йде війна.
    Хтось виїхав з країни, хтось воює...
    Ну а когось, нажаль, уже нема...
    Життя, будівлі, землю - все вона руйнує!

    Вже місяць в Україні йде війна.
    Багато хто не може усміхатись.
    Немає радості, хоч за вікном весна!
    Природа оживає, починає розпускатись...

    Вже місяць в Україні йде війна.
    Забули всі про чвари міжусобні.
    Настільки всіх об'єднує вона!
    Але об'єднані не радістю, а горем...

    Вже місяць в Україні йде війна.
    І кожен починає ранок з того,
    Що дзвоне близьким: "Як там ніч пройшла?"
    І серце огортає рідний голос...

    Вже місяць в Україні йде війна.
    Багато поглядів і мрій вона змінила.
    У душі страх і ненависть внесла,
    А у серцях надію поселила.

    Вже місяць в Україні йде війна.
    І очі піднімаючи до неба:
    "Невже забув про нас?", "За що така ціна?",
    "Навіщо це нам пережити треба?"

    Вже місяць в Україні йде війна.
    Забули всі, що "моя хата скраю"!
    Чужих не має - всі одна сім'я!
    Добро і допомога віру нам вселяє.

    Вже місяць в Україні йде війна.
    І кожен мріє рідних обійняти.
    Щоб зі сльозами на очах промовити слова,
    Які раніше ми соромились сказати.

    Вже місяць в Україні йде війна.
    І скоро подарує нове "свято".
    На мармурових плитах нові імена,
    Про Перемогу віршів і пісень багато.

    Вже місяць в Україні йде війна.
    Та скоро справжня вже весна настане!
    В країні мир і ворогів нема.
    І знову тихо на Вкраїні стане!

    Вже місяць в Україні йде війна.
    А спогади в серцях залишаться навіки.
    "Карабль русскій" піде собі "на.. ",
    А ми в достатку й злагоді почнемо жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7600

    27 бер. 2022
    Ігор Семецький
    Із листування з товаришем, що вчасно евакувався
    Привіт, як ти?
    Це добре, що в порядку.
    В нас – теж ОК,
    Зробив навіть зарядку))).
    У місті скрізь
    Сьогодні неймовірна тиша,
    Така бува
    Лише вночі, коли, як коні, миші.
    Все чутно, все:
    Птахів політ, дзвіночки перших квітів,
    Біг їжачків
    Та як парує чайник у сусідів.

    Що буде далі?
    Тобі відніше, мабуть, з Апеннін.
    Ми тут усі
    Метелики, прожити б день один,
    Чи як наслідники
    Христа, що наказав – жити сьогодні,
    Бо день прийдешній
    Подбає сам про себе і в безодні.
    Тому життя,
    Неначе в біснуватій лотереї,
    Коли на кін
    Поставили тебе чужі ідеї.

    Тримаємось,
    Бо іншого немає виходу у нас.
    Якщо бомблять –
    Ховаємось у ванні за великий таз,
    Як в анекдоті,
    Ось тільки зовсім, зовсім нам не смішно(((.
    Зайшов до фізічки,
    Як ти просив, – погребувала грішми.
    На свій рахунок
    Це не сприймай, стара вже чує голоси...
    Як ти казав,
    Так філософсько-колупне – такі часи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7601

    27 бер. 2022
    Дмитро Регеда
    Без назви
    Ми зустріли Новий рік,
    Різдво, Водохреща,
    Валентина святкували
    Щиро так, від серця!
    Трохи більш, як через тиждень
    Встали рано-вранці,
    І пускали вже ракети
    В Неньку ці поганці!
    Відгулявши 23-тє,
    В п'яному угарі,
    Почали атакувати
    Нас сусіди-тварі!
    Як же так? За що? Навіщо?
    Чим ми заслужили?
    Хіба ми уже на стільки
     Вові насолили?
    Він казав, що мирним людям
    Не треба боятись.
    "Операцией военной"
    Буде називатись.
    "Операция"? Серйозно?
    Клятий же ти лікар!
    Ампутуй собі ти ногу
    І піди побігай!
    Перший день об'єкти наші
    Військові бомбили.
    Так хотіли швидко знищить
    Наші збройні сили!
    Та не все так відбулося,
    Як вони гадали!
    Наші воїни "не пальцем" -
    Все переховали!
    І не сталося бліцкригу,
    Встали синьо-жовті!
    Всьому світу показали
    Силу, міць, хоробрість!
    Почались бої запеклі -
    Харків, Маріуполь
    І Гостомель, як у пеклі...
    Наш Літак могутній...
    А на півночі сусідка
    Відкрила кордони -
    Пропустила в Україну
    Військові колони.
    І пішли на Київ вражі
    Танки, "БУКи", "ГРАДи".
    Об'єднались люди наші
    Й пішли воювати!
    І парканами живими
    Люди поставали,
    І колони з триколором
    Голіруч спиняли!
    Полетіли байрактари
    Й техніку ворожу
    В груди чорного металу
    Обернули! Боже!
    Гори трупів обгорівших,
    Вбитих, полонених.
    Думали, що хлібом-сіллю
    Вас зустрінем? Де там!
    Не по плану якось сталось.
    Розізливсь... Сховався...
    І забув про обіцянки,
    Знову забрехався.
    Полетіли вже снаряди
    У квартали мирні,
    Люди почали страждати
    Ні в чому не винні...
    Небо хмарами стягнуло
    Весна наступила
    І сніжком легеньким чистим
    Землю забілила...
    Хтось на захід, хтось в Європу,
    Хтось куди подалі...
    Полишали все, що мали,
    Лиш себе забрали...
    І чекають з нетерпінням
    Дорогу додому...
    Аби разом розгрібати
    "Братську допомогу"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7603

    27 бер. 2022
    Дмитро Регеда
    Без назви
    Ну разве может брат на брата?
    Я раньше думал - никогда!
    И чтоб под дулом автомата...
    И чтоб ракеты в города...
    Без объяснения и смысла
    Так просто - бить и убивать...
    И лицемерно глядя в лица,
    С ухмылкой наглой просто врать!
    А дальше что? А как же дети,
    Рождённые в подвале на земле?
    А перед ними кто ответит?
    Они нацисты? НАТОвцы? Иль нет?!
    А может те, что впопыхах бежали,
    Взяв лишь рюкзак, детей и чемодан,
    За то зарплату получали,
    Что притесняли бедных россиян?!
    Иль старики на Салтовке в "панельке" -
    Так же, как вы по-русски говорят -
    Что на заводе оттрубили по пол века,
    Быть может это для России враг?
    А нет! В Гостомеле враги засели!
    Фашизма антирусского очаг!
    За это там в подвалах две недели,
    Они без света и еды сидят?!
    Как говорят: "Насильно мил не будешь!"
    И несмотря на это взяли флаг
    Подняли на Каховской ГЭС, а люди
    Не побежали хлебом вас встречать!
    Хотите защитить нас от квартир, больниц и парков?
    От мирных улиц и зелёных городов?
    Зачем Ахтырку обстреляли? Харьков?
    Изюм? И в Мариуполе роддом?!
    И каждый день вы слепо-свято
    Объекты мирные ровняете с землей.
    И я уже не знаю, будет ли когда-то,
    Для нас Россия братскою страной?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7604

    27 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Чарівний світ театру!
    Чарівний світ театру!!! Царство Мельпомени!!!
    Живе тут дух куліс...Емоцій - повен зал!
    Овації та слава авансцени!!!
    Шасливець той, хто часто тут бував!
    Чарівний світ театру!!! Царство Мельпомени!!!
    Дивує глядача старенький шансоньє...
    Трагедія... Війна!!!
    І- спальники на сцені...
    І сітки захисні плетуться у фойє...
    Чарівний світ театру!!! Царство Мельпомени!!!
    Та ворог не вважав, що творчість- то є скарб...
    В театрі Маріуполя уже немає сцени...
    І поховав людей руїнний саркофаг...
    Та прийде миру час!!! Обов'язково прийде!!!
    Змахне сльозу з щоки старенький шансоньє...
    І корифей у образі Стодолі вийде!!!
    Все буде Україна!!! Завжди була й є!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7606

    27 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    ОДИН НЕСЧАСТНЫЙ
    Один несчастный себя богом возомнил,
    Неуправляемые запустил ракеты;
    Но, тратя тонны всех подвластных ему сил,
    Не понимает, его песня уже спета.

    На танки сволочь отморозков посадил.
    Километровые змеиные мотузки...
    Он всей войны ещё не выпил, не испил.
    Порвать рубаху ему хочется "по-русски".

    Всех неугодных в УКРАИНЕ перебить!..
    А сколько их? Да почти все, ведь всем известно...
    И без конца себя любимого хвалить,
    Не замечая, что сам двигается лишь в  бездну.

    Дубы и сосны, и калину не сломать!
    Козацький дух - он непонятен вам - он стоек!
    Хотите в поле среди маков отдыхать?
    Сначала нужно отойти вам от помоек!

    Один прохожий: тот, что вышел на крыльцо,
    Сказал: -"Порядок нужно сделать у соседей!.."
    Построив умное счастливое лицо,
    Он растворился среди сказочных медведей.

    Один знакомый на росии далеко,
    Он верит только телевизору родному...
    Про УКРАИНУ говорит всегда легко,
    Что "те фашисты" всем набили уж оскому.

    Один несчастный себя богом возомнил.
    Решил, что мир спасают только его пушки,
    И в Военторге за углом вчера купил
    Все Искандеры, самолёты и вертушки...

    У света белого, на всех его концах,
    Терпенье лопнет, и до мрази доберутся.
    А сердце бедное всё в ранах и рубцах,
    А звёзды падают на землю и смеются.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7608

    27 бер. 2022
    Олександра Сулименко
    Обращение к россиянам
    Как объяснить же вам в России, что вы затеяли войну?
    Не вы? Окей.
    Ваш Путин «милый» играет судьбами в игру.

    Вот, отключите телевизор.
    Попробуйте включить мозги!
    Подумайте, зачем «спаситель»
    Вам говорит, что мы враги?

    Он убивает, разрушает, стреляет градами в дома
    Наших столиц.
    Он защищает?
    Так нам защита не нужна!

    «А как же 8 лет Донбаса?»
    У вас один на все ответ!
    Так докажите же, ребята,
    Что там не ВАШИ столько лет!

    Сейчас за нами вся Европа.
    Весь мир поддерживает нас.
    Хотя конечно! Все тупые.
    Одни вы умные у нас.

    Вот, отключите телевизор.
    И помотайте головой.
    Очнитесь, люди! Ваши молодые
    Тут умирают как на мировой!

    И будут умирать.
    Бо ми єдині!
    Ми не здамося і не втечемо.
    І все у нас тут буде Україна!
    А что у вас? Пока не решено.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7609

    27 бер. 2022
    Юлія
    Моя земля завжди зі мною
    Моя земля завжди зі мною
    У серці, навіть увісні.
    Вона  була й буде такою
    Святою мудрою усі роки.
    Життя-Дніпро тече бурхливо,
    травневі парки обіймають,
    На всіх зелених українських схилах
    пташки музИки нам  пІсень співають.
    Жовті поля усміхнені на сонці
    Дарують світ від ранку до зорі,
    А небо дихає карпатськими вітрами, серед ялин..смерек,що на горі .
    Говерла-мати величезна,
    володарка усіх Карпат
    Тримає прапор довжелезний,
    А з нею Прутський водоспад.
    Ліси Полісся казки нам шепочуть через скелястії дуби,
    Плющі плетутся, папороть щекочить,
    Мохи дрімають та ховаються гриби,
    Довкола українські всЮди:
    Степи, озера, болОта,
    І Кримські гори , море та тварини-
    Це є Наша земля свята!

    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7612

    27 бер. 2022
    Марія Смалійчук
    Сину мій, чому плаче земля?
    Забили у дзвони, здригнулась земля,
    Проснулись у розпачі діти,
    Приглушене тихе: “Війна – це війна!”
    Почали рашисти бомбити.

    Навіщо й чому? Виривалось з грудей,
    Нікому нічого не винні,
    Палити, стріляти в невинних дітей.
    Які у них власні провини?

    Дитя народилось для щастя й добра,
    Щоб посмішка світ прикрасила,
    Щоби дитина в любові зросла,
    Щоб мати гордилась за сина.

    Мій сину, синочку, не плач, не журися,
    Для тебе я зірку дістану.
    В душі спалахнуло: “Борись, не корись!”
    На захист Вітчизни я стану.

    Не встигла сказати, не встигла піти,
    Заглянула синові в очі,
    Блакитні як небо, ясні як зірки,
    Він їх розкривати не хоче.

    Мій сину, дитино, я мама твоя.
    “Чому ти мовчиш?” Це вже ранок.
    О, боже, мій боже! Для чого війна?
    Навіки погас мій світанок.

    Як жити, як бути, синочку ти мій,
    Тобі лише десять минуло,
    Від горя і болю рванула у бій,
    Й сама там навіки заснула.

    Забили у дзвони, бо плаче земля,
    Піднялися всі по тривозі,
    Не буде ридати країна моя,
    Наш стяг у святій Перемозі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7613

    27 бер. 2022
    Вiкторія
    ***
    Верніть мені моє життя,
    Де усміхається дитя,
    Дружина поруч з чоловіком,
    Домівка ціла,не розбита.

    Птахи літають над ланами
    В містах життя,журчать фонтани.
    Людей багато і машин.
    А в Україні нашій мир!!!

    "Позасинали "всі сирени
    І не тримтять від взривів стіни.
    Метро не сховище,а шлях
    Дніпро з'єднати в берегах.

    Ми не повернемо минуле,
    Воно вже  все у забутті.
    Майбутнє будемо творити,
    Найкращі в світі ,на землі!

    Та не забудем це жахіття,
    Війни безмірний апетит.
    У нас вона зломає зуби,
    Бо українці-це граніт!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7614

    27 бер. 2022
    Олександра Сулименко
    Обращение к россиянам №2
    Вас русских не переубедить
    У вас есть своя правда,
    Но может согласитесь вы:
    В Украине подобие ада!

    Семь дней назад пила вино
    В столичном ресторане.
    Сейчас я шорохов боюсь,
    Весь день сидя в подвале.

    Подвал - ещё и ничего.
    Тут люди умирают!
    Дома, машины…
    Всем на это пох, тут жизни все спасают.

    Скажите, ваш же президент,
    Спаситель же великий?
    Он любит вас! И дорожит!
    Так вы ему скажите!

    Чтоб уходил, не убивал!
    И не спасал, не надо!
    Или боитесь
    В автозак засунет вас диктатор?

    За правду…
    А у нас за правду люди убивают!
    Тому все буде Україна!
    Что у вас? Не знаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7616

    27 бер. 2022
    Олександра Сулименко
    А я уже привыкла жить в войне
    А я уже привыкла жить в войне.
    И слышать взрывы, вздрагивать, бояться.
    И радоваться полной тишине.
    И ненавидеть, злиться, насмехаться.

    А я таки привыкла жить в войне.
    Спокойствие меня уже пугает.
    А чувство безопасности - вдвойне.
    И спать нельзя - во сне ты забываешь, что…

    Я уже привыкла жить в войне.
    Взять автомат готова, если надо.
    Сражаться с пацанами наравне.
    Всё, чтобы жизнь мою вернуть обратно.

    Но я хочу отвыкнуть жить в войне
    Хочу домой и встретиться с друзьями.
    Работать. За бокалом шардоне
    Грустить, что ничего не успеваю!

    Я хочу жить.
    Вот жить, как я хочу.
    Не так, как за меня решил диктатор.
    И буду жить.
    Мне это по плечу.
    Вот так же
    Как и нашим - побеждать их!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7617

    27 бер. 2022
    Муравін Олександр Володимирович
    Без назви
    "... Знову ранок ! Повітря вдихаю у груди !                                                                  Світить сонце ! Усміхнені поряд ми з вами йдемо,                                     Розумію - немає найкращої долі -                                                                        Світить сонце - в знаки це, що ми живемо !                                                   Я раздав усі борги, вам боятись немає причини,
     Поряд друзі, кохана, і заздрять, мабуть, вороги.                                                Тільки зараз збагнув я про цінність своєї родини ,                                          Мов би став я сьогодні ( всміхаюсь) не з тої ноги...
    А весна розквітає, буяє у нашому місті,                                                     Все не так, все гарніше - я мріяв про це, і гадав !                                        Пам`ятаю цей запах, коли розпускаються листя.                                       Все, що зміг, я заради победи країні віддав !"                                                     Не вдихається, мамо, чомусь не вдихається, рідна...                                             Вирастає стіною незламний і мужній наш стрій.                                      Просинаєшься зранку - я поряд, хоч мене не видно,
    Будь жива, мила мамо ! На жаль, тільки я - неживий...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7618

    27 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Зростають цифри, гинуть наші діти,
    Їх за статистикою точно більше ста -
    І рветься серце, їм же жити й жити,
    А не іти малими в  небуття.
    Почуйте в світі - так не може бути,
    Щоб становилось янголом дитя,
    Ви маєте, повинні це спинити -
    Не буде прощення за ваше каяття
    Щодня волає стрічка у новинах:
    "Шукаю! Вірю! - ріжуть тут слова,-
    Ти не загинешь! Знаю! Вже сивію.
    Моя дитино, будь прошу жива!"
    Калейдоскопом ночі пролітають,
    Думки - про що, й коли, і як сказав -
    Весняне сонце вже мене не гріє,
    Не довіряю власним я думкам.
    Одне єдине маю я бажання:
    Почути стомлені чиїсь слова:
    "Ти не хвилюйся, це ще не прощання,
    Він не загинув, йде ще боротьба"
    Мене трясе від відчаю та болю -
    Не можна дітям бути на війні,
    Вони, рідненькі, бачили доволі,
    Що не привидиться у самім жуткім сні.
    Тому щодня чекаю ПЕРЕМОГУ,
    І вірю свято в мужній наш народ,
    Бо ДІТИ - це МАЙБУТНЄ УКРАЇНИ!
    Її надія, сила та оплот!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7619

    27 бер. 2022
    Татьяна
    Без назви
    Пустоту мы удобрим пеплом.
    Польём болью из едва затянувшихся ран.
    Волю посеем, что в сердце окрепла.
    Сердце, разбившемся пополам.

    Половинка его осталась в прошлом,
    В ней невинная легкость,
                                            И свет,
                                                 И любовь.
    В ней всё самое смелое было возможным.
    Была музыка
                   И безмятежность снов.

    Половинка вторая - в осколках,
    Вместе бережно собранных,
                                           всех в крови.
    В напряженной тиши,
                 будто только сирена смолкла,
    Громкий шёпот звенит - «Живи!»

    Бьется сердце..
                        нелепо,
                            нескладно.
    Будто заново учится быть.
    Как же хочется взять и вернуться обратно,
    И не допустить.
                  Не допустить!

    Мы научимся жить
                       в этой новой свободе,
    Что стоит на разрушенных городах.
    Мы возьмём с собой память
                                   и подвиги сотен..
    Сотен тысяч героев,
                       в малейших чертах.

    Пустоту мы удобрим пеплом.
    Польем болью из едва затянувшихся ран.
    Ростки жизни потянутся к мирному небу,
    Ввысь,
           где птицы поют по утрам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7620

    27 бер. 2022
    Костенко Олена
    Моя Україно!
    Моя Україно! Ти змучена  війною,
    Люблю тебе, пишаюся тобою!
    Шматують орки, роздирають.
    Небогії,  їх жаль,  вони не знають,
    Що твій народ  ніколи не здолати,
    Ментальність, душу  нашу не зламати,
    Бо вільні ми... Ми незалежні!
    Ми  від  " расії"  протилежні,
    Ми - українці,  не  "рашиськіє" раби!
    Захисники свого добра і  правди!
    А саме головне, Вкраїно  мила,
    Обожнюєм тебе - Ти  наша Батьківщина!
    І мусиш буть в майбутньму щаслива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7621

    27 бер. 2022
    Оксана Пономаренко
    Без назви
    Ви «за мир» чи проти війни?
    Це поняття трошечки різні.
    Ви ж народ - «Великой страны»
    Хоч й кайдани на вас залізні.

    Чи принаймні так хочете вірити
    «Мы народ, ничего не решаем»,
    Так дозвольте собі хоча б мріяти
    Ми, повірте, про опір щось знаємо.

    Ми - не зомбі, ми мислити вміємо
    І ми впевнені, є адеквати
    Та, на жаль, як показує практика -
    В багатьох замість мізків вата.

    Я борю в собі злість і ненависть
    Та найбільше борю я депресію,
    Та немаю я жодних виправдань
    Тій жорстокій, тваринній агресії.

    Ми стомилися трохи, це правда
    Бо не видко кінця ні края
    Як це страшно, коли батьки
    Відправляють дітей до раю.

    Вас пробачити неможливо
    Це образа на довгі віки
    І на кожні ваші «мы братья»
    Маєм відповідь - ви вороги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7622

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    МИКОЛАЇВСЬКИМ ДЕСАНТНИКАМ
    Вони заснули, бо зморила втома,
    Стулили очі, ніби, лиш на мить...
    Розплющили і бачать, що не вдома,
    А поруч, на підлозі - Бог сидить.

    Також у " пікселі", але без зброї,
    Проте на шиї в нього хрест висів.
    " Вітаю хлопці! Ви тепер герої!
    Сказати більше не знаходжу слів...

    Не думайте, що я страждань не бачу,
    Що нагорі забув про вас, людей.
    Мені болить... Куди не гляну - плачу :
    Від руйнувань, від болю, від смертей...

    Я вам подарував квітучу землю,
    Дав розум, вклав у серце доброту.
    За вас помер... Невже, помер даремно?
    Чом люди іншу вибрали мету?

    Земля вмирає... Ви усі забули
    Красу, яку для вас я тут створив.
    Ви у гріхах й в спокусах потонули -
    Дивитися на це немає сил...

    Іде війна... Вбивають і гвалтують,
    Клянуть... Усюди чутно лише мат.
    Грабують, поневолюють, катують,
    Земля вся вкрилась трупами солдат...

    Я знаю, що не ви прийшли вбивати
    І бачу, що вас менше ніж орди.
    Та зараз час цих нелюдів здолати!
    Приречені, щоб їх перемогти!

    І переможете! Бо кров у вас козача!
    Ви захищаєте свій рідний край!
    Скажіть своїм, що їх чекає вдача!
    А вам, герої, я дарую рай!

    Летіть, щоб побратимам в сни з'явитись
    Та передати ці мої слова.
    Хай вірити продовжують й молитись!
    І буде їм гетьманська булава!

    І переможуть козаків нащадки!
    І звіра на шматки вони порвуть!
    І будуть в них лише свої порядки!
    Чужинцям землі - ні, не віддадуть!

    Ви ж - станете під стяги Михаїла!
    Продовжите й надалі нищить зло.
    Розправить Україна вільні крила!
    І буде мир! Любов! Весна! Тепло! "

    Вічна пам'ять загиблим героям!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7623

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    БЛОКАДНОМУ МАРІУПОЛЮ
    Дивляться в небо будинки без даху -
    Стіни розбиті, сповнені страху.
    Чорні, холодні, скло на підлозі,
    Ті, хто тут жили - зараз у дорозі.

    Хто - за кордон, хто кудись до родини -
    Бідні, налякані, зігнуті спини.
    Серце від шелесту листя здригається,
    Падають, тільки літак наближається.

    Автомобілі, як сито - аж світяться,
    Це не сприймається... Навіть не віриться...
    Гойдалку вітер зі скрипом гойдає,
    Дітей на вулицях більше немає...

    Долі зруйновані, щастя - украдене,
    Дитячі іграшки - побиті "градами".
    Від їх будинків залишились стіни,
    Стіни, на котрих малюнки висіли.

    Місто в диму, на руїні руїна,
    Спалене місто, та не на колінах!
    Жевріють тихо життя в укриттях -
    Прапор тримають, забувши про страх!

    В серці надія, вона не згасає,
    Хто її має - той не вмирає!
    Віра й молитва - дух загартують!
    Місто відіб'ють! Людей врятують!

    Важко, але перемогу здобудемо!
    Міста-герої повік не забудемо!
    Ворог заплатить за кров і за зраду!
    За Маріуполя дику блокаду!

    Орки заплатять за братські могили!
    За всіх невинних, яких вони вбили!
    Кров на руках не відмиють нізащо!
    Житимуть з цим і не буде їм щастя!

    Сонце зійде і настане прозріння,
    Хоч все збагнуть - та не буде спасіння!
    Вбиті ходитимуть в снах їх щоночі -
    Будуть дивитися в ворожі очі.

    Буде у вухах сирена волати,
    Спокою вам аж до смерті не мати!
    А ми міцні... Ми свого дочекаємось!..
    Потім із вами за все поквитаємось!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7624

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    НЕХАЙ ДОЧЕКАЮТЬСЯ ДІТИ БАТЬКІВ
    Тату - світанок! Бачиш?
    Глянь лиш, який він красивий...
    Чом же ти, тату, плачеш?
    Чом ти став зовсім сивий?

    Ти ж молодий в мене, тату,
    Все, заспокойся - ти вдома!
    Не треба вже автомата,
    Хай відпочине втома.

    Кажуть, я донька героя!
    Ти врятував нас, тату!
    Ти не боявся бою!
    Зроду не вмів втікати!

    Тату, поспи - вже можна,
    Небо у нас знов блакитне!
    Дякує тобі кожен -
    За переможний квітень!

    Воїн заплющив очі
    І задрімав на трохи.
    Звик, що такі вже ночі -
    Ночі, повні тривоги...

    Снились йому побратими,
    Снились бої запеклі,
    В небі клубки із диму
    І відчуття, що ти в пеклі...

    Снилось, як кулі свистіли,
    Як байрактари били,
    Як відмирало тіло,
    Коли копали могили...

    Коли ховали героїв,
    Яким би жити і жити.
    Ще вчора він був з тобою -
    Зараз на ньому квіти...

    Воїн заплакав тихо,
    Спав, та крізь сон заплакав.
    "Як це забути лихо?"-
    Він уві сні балакав...

    Донька поруч сиділа,
    Батькову руку тримала.
    Тихо йому шепотіла:
    "Як я на тебе чекала!..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7625

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    ТЮЛЬПАНИ ВІЙНИ
    І досі іде війна...
    І досі в підвалах діти...
    Але попри все - весна!
    Тюльпани довкола розквітли.

    І досі у полі дим -
    Вороже щось догорає.
    Солдате, залишся живим!
    Залишся живим, благаю!

    Дивися - довкола весна!
    І сонце таке ласкаве!
    Лишилася справа одна
    І... Пити до Львова каву.

    Лишилось - перемогти!
    Всю нечисть дощами змити!
    Держава ще буде цвісти!
    І будуть сміятися діти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7626

    27 бер. 2022
    Юлія Штундер
    До сьомого коліна
    Який же гріх нелюд той проклятий взяв,
    Йому в біді ніхто не допоможе.
    Народ його Господь вже покарав
    Гріхи їх вимолить ніхто не зможе

    Яку ж він лють і горе розбудив -
    Умив сльозами землю Божу.
    А скільки крові нашої пролив!
    Ненанавиджу його я рожу.

    Страшний той кат і гріх, що взяв,
    Горіти йому вічно в пеклі!
    Він Україну нашу не зламав,
    Вона живе  в бою запеклім!

    Будинки наші розбомбив, мости, аеропорти ...
    Життя людське і душі...
    Невинні душі погубив...
    Себе зганьбив, нечистий сорте!

    В могилу все собі не загребеш
    З ганьбою підеш в темну вічність.
    Й до лап своїх ти нас не прибереш!
    Бо маємо ми славну гідність!

    І як здихатемеш, то пам'ятай:
    Ще буде суд Страшний для тебе Божий,
    Не допоможе влада, гроші.. Знай,
    Що там тобі ніхто не допоможе!

    Горіти в пеклі вічно будеш ти,
    Й людей страждання там відчуєш,
    І за невинних тих дітей малих
    До сьомого коліна все відчуєш.

    Гріхи твої ще й внуки понесуть,
    У горі й у хворобах будуть гнити.
    В стражданнях вічних вже тебе клянуть
    За тисячі невинних душ убитих.

    Й коли, закінчиться непрохана війна-
    За нами буде слава й перемога!
    Прийде до тебе смерть страшна твоя,
    Зазнаєш ти від неї мук і горя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7627

    27 бер. 2022
    Будицький Андрій
    Повітряна тривога
    Напевно я ніколи не збагну
    У чому сутність задуму вся Твого?
    За що ми платимо таку ціну?
    Луна повітряна тривога!

    Ми сидимо потупившись в стіну,
    Обперши лікті об замлілі ноги.
    Ви віроломно розпочали цю війну...
    Луна повітряна тривога!

    Ви сплюндрували і спаплюжили весну,
    Все це сторицею повернеться, їй-богу!
    За те що другий місяць замість сну
    Луна повітряна тривога!

    Ви самі зведете себе в труну,
    І більшості із вас туди й дорога.
    По всім, на нашу зазіхнув хто цілину,
    Луна повітряна тривога!

    Вас світ сприймає наче сарану,
    Орду, в котрої нічого святого.
    Хай вам заціпить фразу цю одну:
    ЛУНА ПОВІТРЯНА ТРИВОГА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7628

    27 бер. 2022
    Юлія Штундер
    У снах потопилися мрії
    У снах потопилися мрії,
    І Віра в державу була.
    Журилася в серці Надія,
    В Любові, зітхнувши жила.

    Квітчалась країна весною,
    Вертались ключем журавлі,
    Та знову, так прикро, до болю,
    Стріляли по мирній землі.

    Знов куля стрімкою стрілою
    У груди вп'ялася... В журбі.
    Сховала синочка весною,
    Дитину віддала землі.

    Із громом дощило все небо,
    Матуся все ж ката кляла...
    Їй вітер шептав же: "Не треба,
    Душа твого сина жива."

    В сльозах материнських втопали
    Всі мрії її ще живі,
    Надія з Любов'ю зітхали:
    Немають вже спокою й у сні.

    Прокляла страшенного ката,
    Що душі губив без жалю.
    Щодня, убиваючи брата,
    У муках хай згине в бою!

    Квітчалась весною країна,
    Вернулись ключем журавлі,
    Боролась щодня Україна
    За мирне життя на землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7629

    27 бер. 2022
    Юлія Штундер
    Лиш перед Богом...
    Вмолитвах наша Україна
    В бою запеклім вижива.
    Її поставить на коліна
    Скотина жодна не змогла!

    Лиш перед Богом в самотині
    З колін із гордістю встає,
    Її непереможну силу
    Вже ворог в битві зазнає!

    Хай ворог згине! І в Україну
    Забуде стежку назавжди
    Зариєм нелюда в могилу
    Хай начувається біди.

    І славно наша Україна
    З героями відважно йде.
    Черпає у молитвах силу,
    Із Господом щодня живе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7630

    27 бер. 2022
    Христина Тиліщак
    Несподівана війна
    Це був простий ранок
    Але раптом прийшла вона
    Чую вибухи, виходжу на ґанок
    І розумію, почалась війна

    Вмикаю телевізор
    Говорять бігти в укриття
    Невже вони такі потвори
    Що викрадають життя?

    І потім починається:
    Пролунала сирена гучна
    Можливо потім, я не буду дивуватися
    Якщо вона буде щодня

    Коли ж кінець цьому усьому
    Який вже день вона іде
    Невже не зможемо ми вернутися додому
    Невже війна нікуди не піде

    Але я точно знаю
    Що просто їм це просто не мине.
    Скоро ми розженем їх зграю
    І що перемога вже до нас прийде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7631

    27 бер. 2022
    Кіра Мілко
    Залишається все менше слів…
    Залишається все менше слів…
    накопичується все більше сліз:
    через танець харківських фігуристів,
    обличчя дітей, сотні тисяч валіз.

    Ком застрягає у горлі щоразу,
    як ракета руйнує чийсь дім,
    як Маріуполь з дрону показують,
    Волноваху, Охтирку, Бучу, Ірпінь.

    Серце розбивається від новин:
    хтось втратив своє житло,
    хтось залишився без батьків.
    у когось відсутні їжа, вода і тепло.

    Війна зупинила час,
    і невідомо, що буде завтра.
    Але сила повертається повсякчас,
    як бачу вас, сестри й браття.

    Військові, лікарі, волонтери, дипломати,
    велика гордість йти до перемоги разом.
    Україна  це ви, це наша земля і мати,
    незалежна, вільна, сильна, назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7632

    27 бер. 2022
    Валерия Бондарева
    В воздухе пахнет
    в воздухе пахнет кортизолом,
    порохом, ненавистью и войной.

    я душусь чем то новым,
    что ты называешь: вера,
    а я  - любовь.

    в воздухе пахнет смелыми,
    отважными, бойкими,
    а мне был мелом рисовать на асфальте,
    вместо крови их.

    в воздухе пахнет мятой, лимоном или мукой,
    в воздухе пахнет теми,
    кто и в мир и в войну с тобой.

    в воздухе пахнет мартом,
    весной
    и победным днём.

    в воздухе все как раньше,
    кроме нас с тобой.

    в воздухе вне времени пахнет
    волей, гурьбой, испариной у висков,
    в воздухе пахнет белым,
    как пена моря
    и ясным лязганьем гусениц у ворот.

    в воздухе пахнет верой -
    я надушилось знатно.

    в воздухе слышится:
    «вместе»,
    единым голосом сказано внятно.

    четко и без оговорок,
    ясно каждому новому -

    в воздухе пахнет морем
    и мирным небом над головою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7633

    27 бер. 2022
    Войт Петро Павлович
    ВИЮТЬ  СИРЕНИ
    Виють сирени, як голодні шакали,
    Заганяючи страхом здобич у кут, -
    Та не знали вони на кого напали -
    На онуків козацьких та племінників Крут..

    Багато поляже в зарубі кривавій,
    Життя не жаліють України сини,
    Поля поливаючи кров’ю та Славою,
    Кують перемогу в горнилі війни.

    Зустріне весна Перемогу теплом,
    Окопи засіють зелА соковиті,
    Згадаєм героїв за святковим столом,
    В подяці за небо, що сяє блакиттю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7634

    27 бер. 2022
    Олена Кошик (koshychok)
    На могилі плаче мати
    А на могилі плаче мати,
    без перестанку й голосно крича.
    Бо під землею, від російської гармати
    загинуло її мале, трьохмісячне дитя.

    Вона буд у Господа не раз питати
    чому ж від неї забирають сенс всьог життя?
    Для чого всіх невинних просто так вбивати?
    Та у відповідь завжд буд лиш тишина...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7639

    27 бер. 2022
    Галина Совбан
    Весна
    Була весна страшна, гучна, гидлива
    Вогнем грала, сипала гради
    Вони летіли в ціль бозна-куди
    За ними вслід троля раби

    Усе диміло, вмиттю завмерло
    В містах і селах людський слід пропав
    Ридало все, гуділо і гриміло
    А я писала аби світ читав

    Я думала: «Весна для всіх настала
    Дарунки всім несе вона, ясна»
    Та орки вкрали у весни ті дари
    Війну принесли, забрали життя

    Моя душа ніколи не забуде
    Того дарунку моцкаля
    Весни такої хай ніде не буде
    Як ця весна, що за вікном вбиває
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7640

    27 бер. 2022
    Олександра
    Героям слава! Ми з України!
    Мы сегодня на улице слышали птиц.
    А у меня на окне прорастает трава.
    Мне встречалось чуть меньше встревоженных лиц.
    Я впервые за месяц ревела. Мда....

    Все как-будто прозрачней - и воздух, и мы.
    И как-будто намека в нас нет на войну.
    Только город не мой смотрит сквозь синеву.
    Я его узнаю, но как-будто на "Вы".

    В месяц после наш мир обретает цвета -
    Сине-желтый - цвет гордости, красный - потерь ...
    У кого-то внутри на года пустота.
    Но у всех нас Надежда скребёт тихо дверь...

    Я внимательней стала к чужому добру.
    Я отзывчивей каплю к ненашим слезам....
    По кускам разбирала крошила  себя.
    А потом собирала к ночному утру....

    Месяц....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7641

    27 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Березень пахне не квітами
    Березень пахне кров’ю
    Березень зробив нас іншими
    Березень тхне війною
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7642

    27 бер. 2022
    Лариса(Лара) Ніжнік
    ЧАС РОЗПЛАТИ
    За «Батуринську різанину»,
    За кожну вбиту тоді й зараз дитину,
    За підло ліквідовану Запорозьку Січ,
    За кожен нині кривавий день і безсонну в підвалі ніч,

    За Тараса в казематах,
    І за те, як плаче мати,
    Бо більше не побачить очей рідного сина,
    А він ніколи не обійме своєї дитини

    За Валуєвський циркуляр,
    Що мову нашу знищував, вбивав,
    За Емський указ,
    Який українську геть відірвав від нас

    За наші відважні Крути
    За втягнення України в Радянські пута,
    За Червоний та Великий терори,
    За три страшні Голодомори,

    За Розстріляне відродження,
    За винищення люду українського походження,
    За кримських татар депортацію,
    За довгі століття русифікації,

    За Аллу Горську й за Стуса,
    За те, що наш народ страждати мусив
    Від очей ваших завидющих
    Від рук кривавих загребущих

    За українські Крим і Донбас,
    За зазіхання на нашу землю повсякчас,
    За Донецький аеропорт та Іловайський котел
    Ви від нашої кари не сховаєтесь ніде

    За розстріляні «зелені коридори»,
    За української крові бездонне море,
    За кожну розтоптану травинку,
    За кожну знищену хатинку,

    За всі скоєні гріхи будете відповідати
    Нарешті, на вас гряде гроза розплати.
    Пощади не ждіть, ви ж бо нас не щадили,
    Віками землю плюндрували, катували щосили

    Наш народ цього не простить, не забуде й за все спитає,
    Тож вас справжнє Пекло помсти чекає,
    Не врятує ваші душі ні каяття, а ні пізнє «прозріння»,
    У муках смерті будете чекати, як божого спасіння
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7645

    27 бер. 2022
    Олександр Довбуш
    Осяйний Богатир
    Українським воїнам – справжнім богатирям, оберегам рідної землі, з найвищою любов’ю та пошаною

    Він оселився на війні:
    Про смерть не згадує. Робота.
    Пекельні праці гроблять дні,
    Мов артилерія піхоту.

    Він усміхається, коли
    На голові шолом з кевлару,
    Вкриває тіло шар броні,
    І магазинів вірна пара.

    Він має очі надсумні,
    Якщо не знають правди вдови,
    Та рідна зброя на спині
    Й гранати до всього готові.

    Він завтра знову йде у бій,
    Де люди – рисочки в прицілі,
    І серце битиме: «Зу-мій
    Ук-лас-ти во-ро-гів в мо-ги-ли».

    Він оселився на війні
    І не прийде без Перемоги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7646

    1 бер. 2022
    Войт Петро Павлович
    В Україні війна, в Україні весна..
    В Україні війна, в Україні весна,
    У гаях зацвіли первоцвіти,
    Ніби грім із небес, впала звістка страшна -
    Гинуть наші під бомбами діти.

    Знову поряд біда, знову клята орда
    Перемелює щастя в руїни...
    Щоб не квітли сади, щоб гірчила вода -
    Несе рабство і смерть Україні.

    За Вітчизну свою, за вишневі сади
    Стануть хлопці пліч-о-пліч у лаву,
    Щоб накрити життям рідний край від біди
    І за верби плакучі над ставом.

    Закінчиться війна, прийде нова весна,
    Вся Земля запишається квітом,
    А як грім прогремить, пройде злива рясна -
    Ваші душі зійдуть первоцвітом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7647

    27 бер. 2022
    Любов Філенко — харків'янка
    Російському солдату
    Скажи, чи знає твоя мати,
    що розпочав ти воювати
    з метою знищення народу,
    який виборює свободу
    своїй землі, своїй країни?
    Скажи собі, хто ти віднині?
    Чи жив в освяченій світлиці?
    Чи пив з духовної криниці?
    Ні! Зріс в смердючому болоті,
    від того — гниль в твоїй істоті.
    Ти  — не герой, не славний воїн.
    Ти — робот путінської зброї.
    Що ж ти накоїв, що накоїв?!
    Вбиваєш? Падають невинні
    жінки і діти, мирні люди...
    Пишатись сином мати буде?
    Лікарні, школи, дітсадочки
    для тебе — це вогневі точки.
    Сліди криваві за тобою...
    І ти вдоволений собою!
    Коли в труні повернешся додому,
    (є справедливість в покаранні тому)
    кричатиме від горя мати,
    гріхи твої слізьми змивати.
    Не змиються!
    Ти гідність, людяність знеславив,
    ганьбі Росії пам'ятник поставив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7648

    27 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    Колисанка під грім
    Смерк спустився на левади.
    Спи, дитятко. Тихо
    відхилилась ночі ляда.
    Запалала стріха.

    Спи, дитятко. Криця біла
    з чвари супостата.
    У лелеки сильні крила.
    Стукотять гармати.

    Спи, дитятко. Янгол звіра
    переможе скоро.
    Усьому ж бо Божа міра.
    Сила силу боре.

    Нас багато над тобою.
    Спи, дитятко. Татко
    з супостатом став до бою.
    Не убійсь, дитятко.

    Сонце на лелечих крилах.
    Вороженьки кляті
    пропадають. Наша сила
    з снів твоїх узята.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7650

    27 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    Театр-бомбосховище ДІТИ
    Як Мельпомена стане до бою,
    укрившись неба щитом, скажи нам,
    в які сувої
    загорнуть Сина?

    В бетонні плити, в залізо, в скло.

    Дітей рятуйте, жінок спасайте, –
    гуло
    до райдуг.

    Не витримав дах удару.
    Хтось чує, як плаче ліра?
    Що палому божа кара.
    Що палому чесна віра.

    Антихрист полює страхом.
    Ми ж сповнені люттю. Люттю.
    Жінок наших втяг на плаху?
    Дітей наших цупиш в кутню?

    Не витримав дах удару.
    Спираємось ми на твердь.
    Розгонимо чорні хмари.
    Ми житимемо. Вам – смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7651

    27 бер. 2022
    Ірина Семенова
    Кожній українській жінці
    Я не плакала і не чекала
    Все за тебе виплат мільйонних
    Я набої тобі подавала
    Суп варила для тероборони

    Замовляла броніки з Польщі
    Колихала дитину в підвалі
    Рятувала, що є найдорожче
    Україну для нас рятувала.

    Не моє “очень ждать” пасивно
    І виносить стільці з “Ікеі”
    Поки бомби гудуть надривно
    Й є хоч крапля ще крові моєї.

    Поки вдих я рахую і видих,
    Небо рветься над головою,
    Оперую, приймаю пологи,
    Зброю чищу, і знову до бою.

    Я до тебе сміюсь в смсках,
    Хоч кричала б і лізла на стіни.
    Заклинаю, щоб був обережним.
    Кожен раз - іменем України.

    Я сьогодні, як скеля - сильна,
    Я і воїн, і тил, і гавань
    І одне лиш в мені незмінно
    Те, що завжди було між нами.

    І по вінця любові і люті
    В боротьбі цій зла проти правди
    Лють для ворога буде отрута,
    А любов вся тобі. Назавжди.

    Присвячується абсолютно кожній українській жінці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7652

    27 бер. 2022
    Олена Пашук (Кицан)
    Без назви
    У цього будинку очі такі сумні,
    стільки йому ще втрачати на цій війні...
    Недоношена ніч, протяги, бите скло,
    більше не буде так, як раніше було...

    А ми лиш хотіли тиші для нас обох,
    щоб чути думки, слова роздавали у борг.
    А ми лиш хотіли спати і снити вночі,
    тепер наше місто птахом підбитим кричить.

    Як дістатись весни, коли скрізь блокпости...
    Замість пролісків землю роздерли хрести.
    А ми сидимо біля дому, наче старі,
    сонце голодне пасемо на чорнім дворі.

    Втомлене місто берці знімає з ніг,
    кров запеклася на свіжих ранах доріг.
    І якщо підірветься на міні ця клята зима,
    я хочу прикрити собою твоє ім'я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7653

    27 бер. 2022
    Анна
    "Чарівна весна"
    Уже прийшла весна чарівна в Україну,
    А з нею - сонечко, любов, тепло,
    Бажання нині маю я єдине:
    Про смерть забути! Щоб життя цвіло:
    Не кров'ю ні, не треба, я благаю,
    А цвітом квітів, щебетом пташок,
    Щоб мати сина гордо зустрічала,
    Малеча обійняла тата знов ....
    Я хочу бачити, як квітне рідна ненька,
    Над головою хай летять птахи,
    Молю про перемогу України!
    Крізь сльози я волаю "Ні - війні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7654

    27 бер. 2022
    Анна
    "Ненька- Україна"
    Малювала дівчинка зовсім неквапливо
    На холсті великому неньку - Україну!
    Небо синє з хмарками, у далі птахи - Журавлі курличуть: все "курли" й "курли"!
    Дівчина я гарная, стрічка у косі,
    Щічки, ой, рум'янії, подивись які,
    Очі сині - сині - без туги й жалю,
    Рученьками ніжними всіх я обійму!
    Пригорну легесенько, до чола торкнусь,
    Богу я тихесенько в церкві помолюсь:
    Бережи, благаю, всіх на цій землі,
    Мир і перемогу швидше принеси!
    Малювала дівчинка зовсім неквапливо
    На холсті великому неньку - Україну!
    Небо синє з хмарками, річка гомонить,
    Нація нескорена вічно буде жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7656

    27 бер. 2022
    Віра Балацька-Полинцева
    Тримайся
    На цій землі тримайся за життя.
    Під пеленою відчаю і болю
    Дай скреснути минулим відчуттям.
    Вони не щезли, вони тут, з тобою.
    Ще ранні сонця промені в вікно
    І воркотіння голубів на липі,
    Що повставали з сонцем заодно
    І другим спати не дають, бо дикі.
    Сріблясто-сірі полини згадай,
    В долонях розітреш – затьмарять літо.
    Збирають в спеку пил дороги край
    І край стежок, протоптаних крізь жито.
    Цей дощ – вже нудно стукає добу,
    Цвяшки по даху забива неначе.
    Брудні калюжі, схилену вербу,
    Що вся промокла і над ставом плаче.
    З колючим снігом вітер у лице.
    Промчить. Весна. В цвіту все рясно, ново.
    Нас на землі тримає саме це,
    Ще рідних теплі усмішка і слово.
    По крихті сили в спогадах збери,
    Бо поряд ще хтось ліків потребує
    – Хто в гору йде і падає з гори –
    Твоєї комусь помочі бракує.
    Відкинь страхи і не давай журбі
    Життя змінити дійсністю другою.
    Тримайсь за слово, сказане тобі,
    Як хтось за слово, сказане тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7657

    27 бер. 2022
    Анна
    "Сльози , сум, невимовна злість....."
    Сльози, сум, невимовна злість,
    У чому винні, скажи, ці люди?
    Ти приперся, катюго, до нас...
    Йди пошвидше, бо гірше ще буде....
    Ми зіб'ємо тебе зі шляху,
    Ти забудеш, чого тобі треба!
    Чи ти чуєш, я криком кричу:
    "Не вбивай мирне людство, не треба!"
    Я благаю, йди звідки прийшов,
    Не дратуй мене, чуєш я прошу,
    Подаруй мені справжню весну,
    Я дивитись на жах уже не можу.....
    Сльози, сум, невимовна злість,
    У чому винні, скажи, ці люди?
    Згинь, катюго, ти чуєш, згинь,
    Йди пошвидше, бо гірше буде...
    Тебе, бачу, так просто не збить,
    Тобі, певно, замилили очі,
    Зрозумій, враже, хочу я жить -
    Що ж, вандале, скажи - но, ти твориш?....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7658

    27 бер. 2022
    Анна
    "Не хочу війни!"
    Небо плаче, пускає сльози,
    Глянь-но, Боже, вони крижані...
    Землю вкрила біленька постіль
    Чути крики "Не хочу війни!"
    За що гинуть маленькі діти?
    Вони ж щойно побачили світ,
    Їм би гратись, життю радіти...
    Я не вірю! Не вірю! Ні!
    І летять, і летять у вирій,
    Твої, земле, захисники!
    Це сини твої, рідна, чуєш!
    Вони теж не хотіли війни...
    Досить гратися "в забавки", враже,
    Ти руйнуєш, дивись-но, все...
    Малюків і синів не повернеш:
    Вони в вирій летять уже...
    Небо плаче, пускає сльози,
    Глянь-но, Боже, вони крижані!
    Я звертаюсь щоразу до Тебе:
    Захисти! Урятуй! Збережи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7660

    27 бер. 2022
    Анна
    "Звертаюсь до тебе, Вкраїнський солдате!"
    Звертаюсь до тебе, Вкраїнський солдате,
    Складаю поволі в молитві слова:
    Рятуєш ти землю від клятого ката,
    У тебе в руках - України життя!
    Благаю, рідненький, крізь сльози молю я:
    Себе від біди й "зайвих" рук бережи,
    На тебе чекають і мама, і тато,
    Вертайся додому, попрошу, живим!
    Катюго! Звертаюся нині до тебе!
    Згинь, просто прошу, із моєї землі,
    Я хочу побачити небо блакитне,
    А грізнії хмари не треба мені!
    Звертаюсь до тебе, Вкраїнський солдате!
    Складаю в молитві я щиро слова:
    На тебе чекають і мама, і тато!
    Цінуй над усе, захисниче, життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7661

    27 бер. 2022
    Анна
    Спини, я благаю, війну!
    Звертаюсь до тебе, Всевишній,
    Крізь сльози в молитві прошу,
    Дай миру моїй Україні,
    Спини, я благаю, війну!
    Хай ворог забуде навіки
    Дорогу до наших осель,
    Молитва лунає велика,
    І котяться сльози з очей!
    Нехай пролітають над нами
    Лелеки лише й голуби,
    Я знаю! Ви чуєте! Знаю!
    Ми сильні! І нас не спинить!
    Звертаюсь до тебе, Всевишній,
    Крізь сльози в молитві прошу,
    Дай миру моїй Україні!
    Спини, я благаю, війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7662

    27 бер. 2022
    Віталія Бабущак
    мирне небо
    Самотньо так і я одна,
    А десь на вулиці весна
    Але серце… серце навпіл…
    І в повітрі чутно залпи…
    Мій світ розбився, світ в вогні,
    Стікають кров’ю  довгі дні,
    Дні без тебе…
    Мирне небо!
    Лиш фотографія в руці
    І градом сльози по щоці…
    Так безжально…
    І так реально…
    На ній смієшся ти мені,
    На ній назавжди наші дні
    Всі ідеальні…
    А тут ракети б’ють людей,
    А тут стріляють у дітей…
    І буває…
    Нам здається Бог дрімає,
    Бо чого ж він не спиняє?!
    І знов тривоги вдалині,
    І знову небо у вогні…
    І він й вона ідуть у бій
    Щоб я і ти і він живі…
    Мій світ розбився і горить,
    Та кожний день і кожну мить,
    Я з тобою…
    Йду до бою…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7663

    27 бер. 2022
    Віталія Бабущак
    Без назви
    Здається, в них душі нема
    Тож сиплють градом.
    В нас матір сина обійма,
    Дочка прощається із татом.

    Та журавлі назад летять,
    Будують гнізда…
    О, їхні руки затремтять,
    Та буде пізно…

    Зруйновані старі міста,
    Загиблі діти…
    Їм не простять й через літа,
    Могильні квіти…
    Їм не простять тривог вночі,
    Ракет і залпи.
    Хто йшов на нас і хто мовчить,
    Чужі назавжди…

    І заспіває соловей, розбудить ніжно,
    Одне горнятко на столі…
    З полиці інше гляне слізно.
    Холодна постіль запече,
    Ошпарить тіло…
    А шафа без його речей - осиротіла.
    Ой, перемога дорога, вона гартує.
    Та доні посмішка і сміх того вартують…
    Безжурні посмішки дітей того вартують…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7664

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    Втікайте З Нашої Землі!
    Втікайте з Криму, зрадники московські!
    Втікайте! Ми в дорозі! Ми йдемо!
    Вас гнатимуть, немов отару, наші хлопці!
    Свого ми вам повік не віддамо!

    Ви знаєте? Тривожна є валіза,
    Отож пакуйте все, що нажили.
    Наша земля - вона туди не влізе!
    Її ви не любили, лиш кляли.

    Погляньте на Алушту і на Саки,
    На Сімферополь і Бахчисарай.
    Поглянули? Тепер рятуйте сраки -
    Біжіть! Навіть без слова "прощавай! "

    Біжіть в свої ліси, в своє болото
    І квакайте. Ви ж вмієте лиш це.
    Вам Україну не перемогти! Не розколоти!
    Втікайте з Криму - наше там усе!

    А потім забирайтесь із Донбасу!
    Ох, нашим левам увірвавсь терпець...
    Втікайте, доки є ще трохи часу,
    Втікайте, бо інакше - вам капець!

    Наш чорнозем збира ваші погони -
    Спецназ, десант, кадирівці горять!
    Стоять розбиті й спалені колони,
    А біля них вже ваші - вічно сплять...

    Ну що, сподобались вам наші квіти?
    Вас зрадили! Рятуйтеся самі!
    Ви якось вдерлись, думайте - як вийти?
    Втікайте! Може, так залишитесь живі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7665

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    Ти тільки повернись!
    Ти тільки повернись! Бо я чекаю!
    Ти повернись, тримаючи свій щит!
    Ще рано нам з тобою йти до раю,
    Ми ще не відгуляли усіх свят.

    Ще не відсвяткували Перемогу,
    Великдень, Трійцю і родини сина.
    Не всі молитви ми віддали Богу,
    Ще наших подвигів чекає Україна!

    Нам ще міста з руїн треба підняти,
    Засіяти пшеницю в полі, жито.
    Ти повернись! Тебе чекає мати!
    А ще дружина і маленькі діти.

    І я, солдате, теж тебе чекаю!
    Чекаю слів, що ми перемогли!
    І неважливо, що тебе не знаю -
    В молитві ми разом усі були.

    Ти тільки повернись живим, герою!
    Живим! Ти чуєш? Вистій у бою!
    Прийдеш і ми обіймемось з тобою!
    І я зізнаюсь, як тебе люблю!

    Ти тільки повернись!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7666

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    Отримаєте По Заслузі
    Ви хотіли землі? Тепер маєте!
    Одного ви не знали тоді -
    Ви у неї усі полягаєте!
    Смерть к@цапській, ворожій орді!

    Ви хотіли квіток? Подаруємо!
    Але мертвих! Бо мертвим лиш так!
    Переможемо! Відсвяткуємо!
    Бо по-іншому - нам ніяк!

    Ви якого сюди приперлися?
    Хто вас кликав сюди? Скоти...
    Ви вночі, по-ворожому вдерлися,
    А могли ж, як брати прийти...

    Ви хотіли міста отримати?
    І " царьків " посадити там?
    Розлютили! Тепер нас не стримати!
    Ми влаштуємо пекло вам!

    "Зуб за зуб!" - так казали воїни,
    "Кров за кров!" - Тож чекайте нас!
    Посміхаємось, бо нескорені!
    Наше сонце зійде ще не раз!

    Ми розквітнемо! Об'єднаємось!
    Україна - це головне!
    Не втікаємо! Залишаємось!
    Нехай кожен ка@цап збагне:

    Не раби! І ніколи не будемо!
    Україна в нас - понад усе!
    Перемогу над вами здобудемо!
    З вас насіння й те не проросте!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7667

    27 бер. 2022
    Віолетта Кравченко
    Миколаїве Мій!
    Миколаїв - це місто-герой!
    Там домівка моя недалеко.
    Там до моря дістати рукою,
    А тепер там самісіньке пекло.

    Там будинки, лікарні горять,
    Там на місто ракети скидають.
    У підвалах по черзі лиш сплять,
    Миколаївців мирних вбивають...

    Я не вірю і не впізнаю
    Його вулиці, де я гуляла...
    Миколаїв, який так люблю -
    Як же сильно тобі перепало...

    Та я вірю, що вистоїш ти!
    Ти - герой! А герої - не плачуть!
    Відбудуємо! Будеш цвісти!
    Але оркам - повік не пробачим!

    Миколаїв! Тримайся! Прошу!
    Миколаївці - серцем я з вами!
    Я для вас цього вірша пишу!
    У цей час поруч з вами думками!

    Миколаїве! Мусиш стояти!
    Ти весь південь сьогодні тримаєш!
    Там, позаду - дружина і мати,
    Отже, здатися - права не маєш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7668

    27 бер. 2022
    Кот Єльпітіфор
    Маріуполь
    І повстає Марія, змучена і проста
    Між гірких канонад і полум'яних щупалець
    Вона свого сина буквально зняла з хреста
    Коли скидали бомби над Маріуполем

    Її обличчя бліде, але очі її горять,
    Вона має вижити, бо обіцяла Богові
    За нею горіло небо і дрижала земля,
    Коли росіяни сіяли смерть над пологовим

    Коли осідає попіл, заходить сонце, як німб
    Ніч поволі гаптує небо білими крапками
    Марія виходить з сином назустріч весні,
    А він сповитий жовто-блакитним прапором
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7669

    27 бер. 2022
    Тетяна Сибіга
    День двадцятий
    Морозний ранок... День двадцятий…
    Цей біль вимірюємо днями…
    Про довоєнний час почали забувати,
    Лише молитви промовляємо вустами.

    За нашу Україну - нашу мати!
    За тих, хто у пекельному бою!
    Щодня злітають в небеса солдати…
    Щоразу додається нам жалю…

    Немає спокою… Сирен виття…
    І гинуть українці у завалах.
    За що нам це кроволиття?
    Чому свобода наша в байрактарах?

    Життя старих, дорослих і дітей
    Ціни не має… кляті ви рашисти.
    Хотіли ви для себе почестей,
    Але зустрінуть вас артилеристи!

    Додому повернетесь (якщо вийде),
    Ви в темній і холодній домовині.
    Тоді яскраво Українське сонце зійде
    На нашій вольній, сильній Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7672

    27 бер. 2022
    Сибіга Тетяна
    Хвилини тривоги
    Дитячий гомін чутно у підвалах,
    Далеко десь жіночий тихий плач…
    Війна вже стільки долей поламала,
    Такого ще не бачив ні один палач…

    З кожною сиреною серце завмирає,
    І тоді хвилини довші за життя…
    А в цю мить війна Героїв забирає,
    Щоб живими ми дійшли до укриття.

    Не має тут думок про щось нажите.
    Лише, щоб ти і рідні вбереглись
    І всі невдачі, що колись прожиті
    Кудись із пам‘яті далеко подались…

    Герої українські неньку захищають.
    Не піддаються відчаю кремля.
    Із кожним боєм перемогу наближають,
    Щоб стала вільною свята Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7674

    27 бер. 2022
    Сибіга Тетяна
    І до, і після
    Розвалилось усе на «до», і на «після».
    Українську сім’ю поєднала біда.
    Чорний туман над нами вознісся…
    І в наш дім увірвалась війна…

    Скільки смертей ще має прийти,
    Щоб зрозумів весь «русский народ»?
    Ми не просили до нас увійти,
    І не хотіли так званих «щедрот».

    Ми українці, ми мужні, ми сильні!
    Наш дух не здолає жодна орда!
    Ми були, ми є і ми нероздільні.
    І ціни українській свободі нема!

    Ми всі є нащадки козацького роду,
    І найсильніший у нас отаман.
    Війська такого не було ще зроду
    Сьогодні вони наш «талісман»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7675

    27 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Не плач
    Не плач! Я сьогодні даю тобі слово,
    Хоча тут в окопі, не дуже й врочисто:
    Ми з тобою, ти чуєш? Обов'язково,
    Ще вдвох погуляєм по рідному місту!

    Не плач! Це слово тверде, ніби криця!
    З тобою ж ніколи я не лукавив!
    Ще в келихах наших вино заіскриться!
    Ще вдвох на світанку скуштуємо кави!

    Не лий свої сльози на біль і на смуток...
    Тримай же їх краще на радісні дні,
    На зустрічі з друзями, що колись будуть,
    На літо, на річку, шашлик на вогні!

    Ми звісно не боги, ми так, просто люди...
    І що не з тобою я поряд, пробач,
    Все добре, і все що сказав точно буде,
    Ти тільки надійся, ти тільки  не плач!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7677

    22 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Гойда, гойда, гойда-да
    ***
    Гойда, гойда, гойда-да,
    Чорнобаївка свята!
    Москалі, як мухи, мруть,
    Далі неї не пройдуть!

    Ти ходи, ходи, орда.
    Чорнобаївка вмістка!
    Там свою останню путь
    Твої вертольоти ждуть!

    Там є відьма молода,
    Може, навіть не одна.
    Нам ракети наведуть,
    Орків чисто розіб'ють!

    Там є магія стара,
    Мов Бермудська мішура.
    Всіх загарбників зберуть,
    І у порох розітруть!

    Гойда, гойда, гойда-да,
    Чорнобаївка без дна!
    Хай москалики ідуть,
    Лише смерть собі знайдуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7678

    27 бер. 2022
    Helena Mama
    Остановитесь, твари!
    Остановитесь, Твари!!! Вдоволь нагрешились!
    Глаза откройте и взгляните на себя!
    Как вы не видите, в кого вы превратились?
    Как ещё носит вас уставшая Земля?

    Как скоро вы ослепли и забылись.
    Уж близится конец ваших начал.
    Вы в собственной неправде заблудились,
    И сами пишете трагический финал!

    Попьёте жадно собственные слёзы,
    Своею кровью же умоете уста,
    Как выветрятся скрепы, рухнут грезы
    Прозреете, как жизнь ваша пуста!

    Возможно, кормитесь надеждой на спасение?
    Не пряча в том своих бесстыжих глаз.
    Меж тем, весь мир От Вас же жаждет Избавления.
    Не будет вам прощенья и от нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7679

    27 бер. 2022
    Катерина Когут
    Усвідомлення
    Я не вірю
    І досі не можу збагнути.
    Десь далеко я, все - міражі.
    Я лиш згадую, тільки б забути.
    Всі картини смішні, неживі.
    Я лиш згадую,
    Може простіше
    Мені було подумати -
    Сон.
    Знову тиша,
    В ній чую я більше.
    Знову спалах -
    Лише світлофор.
    Так простіше.
    Я більше не можу,
    Так простіше -
    Я знову кричу.
    Так, я знаю, ніхто не поможе,
    Але як правду витримать всю?
    Теплий плед,
    Перед носом картинки,
    Всі думки, бутерброд, кружка, чай.
    Як збагнути?
    Все сталося швидко.
    Тихий сон, я прошу,
    Не згасай.
    Не згасай,
    Бо я згасну з тобою.
    Не згасай, я так сильно прошу.
    Що лишиться від мене живого,
    Як я втрачу надію святу?
    Як я втрачу усі свої мрії.
    Я вже втратив - не можу простить.
    І змиритись не можу,
    Мій стимул,
    Як продовжити їсти
    Спать
    Жить.
    Чи продовжити це чи почати?
    В голові тільки гуркіт, літак.
    Я не зможу вже більше літати,
    Наяву я боюсь їх і в снах.
    Я не зможу
    Мої сни жахливі,
    Я не можу їх навіть згадать.
    Я усіх пам'ятаю такими,
    Що їм це не зумів би сказать.
    Я ще сплю.
    Я ще сплю, чорте, чуєш?!
    Це все сон,
    Моє серце горить.
    Ти чекаєш, кошмари малюєш,
    А я вірити знов перестану на мить.
    Перестану - і стане так легше.
    Все в порядку -
    А я бачу сни.
    Тільки вибухи й вид шкіри тріщин
    Знов повернуть мене до весни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7680

    27 бер. 2022
    Софія Афанасьєва
    Ці очі бачили війну
    Ці очі бачили війну.
    Тремтіли ці холодні руки
    Коли у темряві кімнат
    Греміли з вулиць гучні звуки.

    Ці очі бачили війну,
    А бачити хотіли світло.
    Хотіли бігти по полях,
    Вдихати ніжність із повітря.

    Ці очі бачили війну,
    А бачити хотіли зорі.
    Стрічали б діти цю весну
    Без страху, горя і без зброї.

    А зараз - сльози на очах.
    Як квітка зірвана країна.
    Її топтають, немов прах.
    Весною люди бачать зиму.

    Але ж усе мине погане,
    І знову пісня зазвучить,
    Що ще не Вмерла Україна,
    Що наш Дніпро іще біжить.

    Ці очі бачили війну,
    Та бачитимуть перемогу.
    Єднайся, мила, ми разом -
    Майбутнього велика змога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7682

    27 бер. 2022
    Марта
    Світло під час тривоги
    Під час тривоги я вимикаю світло.
    9-й поверх, як не як…
    І байдуже половині світу,
    Що наші люди гинуть просто так.

    Під час тривоги я запалюю свічку,
    Мене зігріває її тепло.
    Я вже давно не пишу московитам у лічку,
    І якось не страшно лишити житло…

    Під час тривоги я пишу мамі,
    Якщо вона не написала перша.
    Тепер я сплю вдіта або в піжамі,
    І в коридорі пишу вірша.

    Ціную тих, хто написав два слова.
    Я ж знаю, як важко писати в цей час.
    Не вірила, що ракети долетять до Львова!
    Світе, побач Україну, почуй усіх нас!

    Під час тривоги, я запалюю свічку,
    Так мені не самотньо.
    Ми пережевемо і цю нічку!
    Це неодмінно, це незворотньо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7683

    27 бер. 2022
    Олексій Сова
    Ціна
    Не терпить дріб'язку свобода.
    Ціна жорстока і страшна.
    Відкрились очі у народа,
    Коли у дім прийшла війна.
    Засяяла безжальна правда:
    Свободу за столом розмов
    Не забереш собі... Цю карту
    Б'ють лиш свідомість, піт і кров.
    Не вперше Бог нам шле руїни.
    Не вперше села у огні.
    Чому ж ми вільну Україну
    Цінуєм тільки на війні?
    Передчуваю перемогу.
    Кінець вже скоро ворогам.
    Ми об'єднались, слава Богу!
    Так треба бути й далі нам...
    Коли закінчиться ця смута,
    Ми врешті вийдемо з кута.
    Та вільним українцем бути,
    Панове, ноша не проста.
    Людина вільна обирає!
    Тримати завжди треба стрій!
    Як маху дам, хай Бог скарає
    І мук пошле душі моїй.
    Не маю права я повчати...
    На поле бою не ходив.
    Та перед тим, як обирати,
    Згадайте тих, хто заплатив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7684

    27 бер. 2022
    Ілля
    Все буде Україна
    Я люблю мою країну, я люблю мої края,
    Мою мову найспівучу, як сміється немовля.
    Нині горе на Вкраїні, проте точно знаю я,
    Що все буде Україна! Ми - незламная сім'я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7685

    27 бер. 2022
    Олексій Сова
    Послання загарбникам
    Для тих, у кого досі є бажання,
    Гортаю сторінки минулих літ:
    Загарбництво, кріпацтво і повстання,
    Коротка незалежність, знов наліт.
    Воно й не дивно: землі соковиті,
    Пий сповнену ресурсами росу!
    Талановиті люди й працьовиті…
    Ну як не підкорити цю красу!
    Така земля серед Європи ласа,
    І знов, і знов сусіди за штики...
    Та я помітив, що вони із часом
    Розвалювались самі на шматки.
    Річ Посполита, Австрія, османи,
    Імперія Російська – частий гість.
    Нас поглинали всі віки тирани,
    А їх зсередини з’їдала наша злість!
    Бо стерти українців неможливо!
    Що хоч робіть, ковтайте так і сяк!
    Козацька кров потрапить в Ваші жили,
    А групи в нас не схожі аж ніяк!
    Чужий народ – загроза організму.
    Імунітет безсилий! Не уб’є!
    Сусіди, не страждайте дебілізмом
    І бережіть здоров’ячко своє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7686

    27 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Цьогоріч іншу маємо весну.
    Цвіте вогнями, замість первоцвітів.
    По вулицях пробуджених від сну
    Вже не гуляють безтурботно діти.

    Не грає небо барвами весни,
    Лише заграва від пожеж іскриться.
    Куди й поділись кольорові сни...
    Не мріється... не хочеться... не спиться...

    Поміж лелек, що з вирію летять,
    Ракети прориваються ворожі.
    На вітрі люди, як листки тремтять,
    Зруйновані будинки й огорожі...

    Ти як? Все добре? Ви усі живі?
    Як врізали запас ми словниковий.
    Лиш кілька слів важливих на війні,
    Нам заміняють різнобарв'я мови.

    І лиш надія в грудях не згаса.
    Вона як сонце душу зігріває.
    Повернеться тих мирних днів краса,
    Всім, хто на Бога щиро уповає.

    Замріється! Захочеться, і знов
    Любов'ю серце сповниться живою,
    І заживуть всі рани від оков.
    Ми знову будем дихати весною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7687

    27 бер. 2022
    Олег Крушельницький
    Помовчимо
    Морозом розкреслив розколоте скло
    Холодний, безжалісний лютий,
    Ще вчора замерзло криваве вино,
    Життя б мало радістю бути.

    Суха конюшина, розбитий бліндаж,
    Посічені вщент каремати…
    Пригнічує попелом злий антураж,
    Та ніде священику стати.

    Мов мертві колоди стоять, ще живі,
    А ті що убиті, як мармур.
    Тримають прокляття та гнів в голві, —
    Солдати вмерають не марно!

    Молись старий отче, комбат помовчи,
    Бо плаче душа в побратимів.
    Піднесена зброя, злетіли граки…
    Під гуркіт небесної рими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7688

    27 бер. 2022
    Валентина Білоножко
    Мантра
    Я вас люблю. Я вас бережу.
    Вас ворог боїться. Від вас він тікає.

    Народ об'єднався і люд весь за вас.
    Мужайтесь, герої.
    Земля оживає!

    І силу дає, і віру, наснагу.
    Її ви сини, а мати вона -
    опора для ніг, причина, щоб жити.
    Упевнено стійте! Хай ворог тіка.

    Вам розум холодний і серце гаряче
    Підкажуть освітлений правильний путь.

    Вогняною кров'ю, струмом по жилах
    Мужайтесь й противники маху дадуть.

    Вірте у себе. Вірте у краще.
    Я вас люблю. Я вас бережу.
    Я вдома чекаю, надію плекаю.
    Я вас бережу.
    Я вас бережу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7689

    27 бер. 2022
    Марина Моруга
    Дякую війна
    Дякую війна
    Дякую, що о 5 ранку розбудила
    Дякую, що хоч не вбила
    Дякую, що лишилась жива
    Тепер війна
    Тепер я молюсь щодня
    Тепер мене покинула зневіра
    Тепер я знаю, що таке Росія
    Весь світ упізнав страшного звіра
    Думалось, вона «вєлікая» і могуча
    Виявилось, квола та слабка
    Думалось, Україну за 2 дні зігнуть
    Виявилось, 8 день москалі тут мруть
    Вер із Юкрейн? Раша?
    Кумекали непевно Америка й Європа
    Сьогодні то минуле
    Сьогодні світ ропоче:
    «the country where the heroes live»
    Всі у мить збагнули,
    Мій народ не житиме в ярмі
    Єдність та незалежність на цій землі
    Століттями бореться українець за свободу
    Гадаєш, руская скотино, зрадить роду?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7690

    27 бер. 2022
    Дарина Махобей
    я люблю до мурах
    я приймаю енергію на твоїх умовах
    я готовий чути тебе на усіх мовах.
    мовах теплого півдня, холодного сходу
    й мовах заходу, що несе свободу.
    я люблю до мурах все в твоїх вустах
    я люблю до мурах все в твоїх чуттях.
    посміхаюсь меридіанам променів в очах
    закриваюсь від тиші поруч з тобою, що для мене найбільший страх.
    відкриваюсь знову, але вже в твоїх ніжних руках.
    я не знаю, як далі, і не знаю нічого про монстрів в моїм перевалі,
    я не знаю, що видно з-за життєвої вуалі, але точно знаю, що чекатиму тебе навіть на найхолоднішому вокзалі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7691

    27 бер. 2022
    Інна
    Коли закінчиться війна...
    Коли закінчиться війна,
    Почуєм слово "Перемога",
    Впадем навколішки до Бога
    Ще раз подякувать сповна...

    Коли закінчиться війна,
    Зустріне мати на порозі,
    Що так чекала у тривозі
    Свого синочка край вікна...

    Коли закінчиться війна,
    Ми відбудуємо країну,
    Ошатну, вільну Україну,
    Що довго так в сльозах була...

    Але ніколи не забудем..
    ...четверту ранку... місяць лютий...
    ... небесну сотню малюків...
    ... убитих мам і лікарів...
    ... Героїв наших відчайдушних...
    і волонтерів добродушних...
    За це прощення вам нема...
    Коли ж закінчиться війна?!

    #моїдумки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7694

    27 бер. 2022
    Кирило О. Стеценко
    За що ми бємось?
    Ми б’ємось
    За Русь-Україну –
    Батьківщину героїв,
    Що вивели в космос людину.
    Ми б’ємось
    За спільне майбутнє,
    У якому всі разом
    Ми пишемо спільну картину.

    Ми б’ємось
    За це розмаїття
    В нашім буйнім саду,
    Де зростають барвисті таланти.
    Ми б’ємось
    За власну оселю,
    Блиск віконець в якій
    Нам дорожчий за всі діаманти.

    Ми б’ємось.
    І ми переможем.
    Бо любов до життя
    Силам смерті вклонитись не може.
    Бо світло
    Крізь темряву світить.
    І не стануть рабами
    Народжені вільними діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7696

    27 бер. 2022
    Олег Преловський
    Не крихка, бо незламна
    Занадто крихка для правди,
    Надміру тонка для подробиць
    Її оберігали від слів зайвих,
    Не замастила аби спідниць.

    Тендітною вважали її та малою,
    У розмовах опускали дрібниці;
    Для когось була вона тонкою струною,
    Але за чоловіка краще тримала рушницю.

    І борінням жила, захищаючи рідних,
    Задля малого дитя і своєї країни.
    Ворогам, що вломились, гідно опір чинила –
    у попіл, у друзки, у брухт їх перетворила.

    Сильна жінка в сильній країні
    Не боїться тримати зброю,
    Ніхто не посміє називати її крихкою
    Чи сприймати її як тростину. Вона готова до бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7698

    27 бер. 2022
    Очеретович Назарій
    Майбутнє _ МОЄ ТА КРАЇНИ
    Кожен мій крок вкриває туман.
    Вчуваю в повітрі ранковий дурман,
    очі відкрив, потягнувся... живу!
    і здоровий ламаю кожну криву.
    Ступаю ногами в ранкову росу,
    не холод, - бадьорість у грудях несу,
    відчуваю траву ще скошену вчора.
    Дзвінок від сестри: я жива і здорова.

    Чудова усмішка на всі тридцять два
    вкривають світи та мої двадцять два
    роки підкрашені димом, свинцем.
    Моя країна із новим лицем.
    Моя країна, в якій вже все добре,
    що щодень зеленіє красою з міндобрив,
    ростуть нові діти, як дерева весни,
    бо в країні моїй вже немає війни.

    Відновлення міст іде повним ходом,
    хто згуртовано бусами, хто власним авто
    їдемо вільні, народжені з козацьким кодом,
    їдемо з гордістю і в серці з Христом.
    Ладимо країну з усім мирним світом,
    ладимо те, що занапастили бандити.
    Когось може вбили, та це все за діло,
    щоб потім вернутися їм не хотілось.

    Про все, що гірке почали забувати ми швидко.
    Тому що хтось одружився, як і казав,
    хтось знову узявся за ручку, хтось дістав скрипку,
    хтось стримав слово і вернувся, як і обіцяв.
    Все це майбутнє - незбагненно-могутнє,
    вірніше сказати, на нас вже відчутне,
    висне у небі. Відчуття страху ще присутнє,
    тому і чекає майбутнє, коли він ущухне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7701

    27 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Закрийте небо
    Я вже людина без минулого…
    Без спогадів на фото і речей.
    Я вже людина без минулого…
    Куди ж мені іти тепер…

    Я мала фарби, і холсти, і вірші
    Це надбання всього мого життя…
    І першу надруковану брошуру-книжку
    І все це кануло разом у небуття.

    У цьому світі я не маю місця,
    Бо все, чому завдячую - горить.
    Я про одне благаю - схаменіться!
    Всі ті хто мають владу - оживіть!

    Неначе всі разом ви там осліпли
    І тикаєте гроші нам в лице…
    Лице, яке стирається зі світу,
    Розбите, окривавлене лице…

    Я знаю, ви хотіли б розібратись
    З лайном російським раз і на завжди,
    Але рахунки нам усі дістались…
    У вигляді скаліченних життів.

    Зруйнованих будинків - не злічити.
    Розірваних людей - не розбереш.
    Військових, мирних - всіх НАМ хоронити…
    Якщо залишимось живими , в решті решт.

    Наш ворог підлий, жадібний і дикий,
    Він нападає в темряві, бомбить вночі.
    Чому ж не можете ви небо зачинити?
    Ми впораємось самі на землі!

    Не має рівних нашим козакам-військовим,
    Та скільки ще має загинути людей?!
    Це геноцид! Ви розумієте, панове?
    Вони вбивають новороджених дітей!

    І якщо я - людина без минулого.
    Людина, у якої відібрали все…
    Та не губіть нових людей майбутнього,
    Які змогли б побудувать нове.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7702

    27 бер. 2022
    Віталій Гребінник
    Хроніки вартового брами ІІ
    Я думаю про тебе кожного дня.
    Мій сум довжиною від Сум до Острога.
    І нагадує мені про це почуття:
    "УВАГА! Львівська область - ТРИВОГА!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7703

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Багатолика
    Розказати скільки в мене крайностей?
    Скільки персонажів, скільки печальностей?
    Тобі сил не вистачить, щоб порахувати.
    Мені життя не стане, щоб їх показати.
    Розказати скільки в мене коренів?
    Скільки істот живих і нескорених?
    Твоїм археологам їх не скопати.
    Руками чи розумом не наздогнати.
    Ти хоч знаєш звідки я родом?
    Ім‘я святе чи вмите болотом?
    Прямому доказуєш, що він кривий.
    Вголос жалієшся, що ти німий.
    Ти хоч знаєш, яка я на смак?
    Колюча троянда? Снодійний мак?
    Тобі духу не стане, щоб скуштувати.
    Тебе тільки вчили жалюгідно стогнати.
    Ти хоч знаєш, що я за книга?
    Моя обкладинка вогонь чи крига?
    Кількість сторінок, шрифт та зміст?
    Поезія? Проза? Мій жанр? Мій вміст?
    Вмієш читати та не ймеш мою мову.
    Йдеш малювати з відсутністю зору.
    Думаєш знаєш мене. Ділишся враженням.
    Лиш не зі мною. З моїм відображенням.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7705

    27 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Ми ніколи не будемо браттями
    Ми ніколи не будемо браттями
    І не маємо спільних тем,
    Ми не нищили землю багаттями,
    Не поділимо ваших проблем.

    Доки вам вимикають соц.сіті
    Мого друга нищать в бою,
    Вам не має куди полетіти?
    А я хочу в домівку свою.

    Моє місто знищене градами,
    Моя школа згоріла до тла,
    Мого брата вбили гарматами,
    І ви досі чекали добра?

    Ви чекали, що складемо зброю ми?
    Чи зустрінемо з квітами тих,
    Хто нищить і нищив століттями
    Усіх «сусідів своїх»?

    Мовчання - це злочин, не інше.
    Це погодитись тихо і все.
    І плакатись: «в нас вапщє гірше!»
    «А де ви були 8 лєт?!»

    Моя нація сильна і праведна,
    Ми творці, ми натхненні життям.
    Ми не нищимо землю багаттями
    І братами не станемо вам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7707

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Крилатий вісник
    Ти чув?
    Журавлі повернулись.
    Будуть гніздитися в покинутих танках.
    Годуватимуться черв‘яками,
    Слизькими, рожевими, трупними,
    Що мандрують тілом окупанта.
    Влітку, всі гнізда розцвітуть
    Соковитими соняхами,
    З великим насінням,
    Що горобці по світу рознесуть.
    Хіба журавлі вертаються на землю
    Невільну, брехливу, чужу?
    Хіба на чорно-білих крилах
    Несуть новину недобру чи сумну?
    Не вірю.
    Я вчора бачила на чорнім гіллі
    Три білих голуби сиділи.
    Крізь шибки вікон зазирали,
    Тремкий світанок зустрічали.
    Пір‘ям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7709

    27 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Коли прийде весна
    Настане той день, коли прийде весна,
    І кров'ю полита земля заквітує,
    І стяг синьо-жовтий у небі загра,
    І сонце про мир у країні звітує.
    Настане той час, коли вільно зітхнемо,
    Коли скинем кайдани рабів на землі,
    Коли правду свою і життя відіб'ємо
    У тих, з ким брехливо братались ті дні.
    Настане той час, коли воїни наші
    Нарешті вернуться додому живі,
    Нарешті обіймуть дружину і маму,
    І скажуть спокійно: "Немає війни!",
    Настане та мить, коли здіймуться трави
    І вільно у поле вітер злетить.
    А з ним вся країна свободою спрагла
    Душею полине у свою блакить.
    Настане той день, коли прийде весна
    І будуть пишатися воїни неба
    Тими, хто вірно собі поверта
    Те, що забрали у нас без потреби
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7710

    27 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Я знаю, ти хочеш додому
    Я знаю, ти хочеш додому…
    Та дім наш розбила війна.
    Я знаю… мені це знайомо.
    Та біль цей ніяк не мина.

    Я знаю, ти лишив що маєш,
    Аби залишитись живим.
    І за це ти себе проклинаєш,
    Заспокойся. Я знаю. Терпи.

    Головне, це життя, пам‘ятаєш?
    Головне, що ти цілий. Гаразд.
    Постав свій рюкзак. Хочеш чаю?
    Я зроблю, ти сідай но. Отак…

    На тобі ковдру, зігрійся.
    Ти звідки? Я з Харкова теж.
    Та це тільки вітер, не бійся…
    Та це наші ходять, не стеж.

    Поспи трохи, друже-земляче.
    Доки сирени нема.
    Я знаю, ти змучений, братче.
    Я знаю, що в вухах луна…

    Поспи. Ще довго до ранку.
    А я почергую. Лягай.
    Заміниш мене на світанку.
    Добраніч. Відпочивай.

    Я знаю, ти хочеш додому.
    Я знаю… що сталась війна.
    Нехай тобі сняться знайомі,
    Та хоч увісні біль мина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7711

    27 бер. 2022
    Юлія
    Відчуття
    Тривога. Безсоння. Страх
    Чи прилетить сюди ракета
    Що відчуваєш по ночах
    Чи коли дивишся на небо

    Ти не боїшся що прийдуть
    Ти не боїшся ворога зустріти
    Ти боїшся за дітей..
    Чи зможеш їх ти захистити

    Цей ворог безжальний і жорстокий
    Він нищить, вбиває, калічить
    Все це до часу, до пори, поки...
    Бог все бачить і гріхи лічить

    Хтось хоче миру і творить добро
    Нечує втоми в свому тілі
    Хтось показує згнивше «нутро»
    І наводить ракети на цілі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7712

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Колискова для ворога
    Спи непробудним сном,
    Дивися крізь замкнені очі,
    В темряву з невидимим дном,
    Чорнішу за покрив ночі.

    Хай сниться тобі сова.
    Дражнить своїм правом на кисень,
    Якого вже в тебе нема,
    Бо рабських наслухався пісень.

    Тебе проклинає весна -
    Цариця квітучоока,
    Чорнобривцями скраю човна
    Палить на тебе звисока.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7713

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Для кожного своє «дома» - це Україна
    Та навіть на краю світу
    (Там, де живу)
    В найменшому хуторі
    (Його до біса люблю)
    Стану на захист хатин,
    (Нехай їх тут дві)
    Віддам всі продукти з вітрин,
    (Ми не скупі)
    Поставимо огорожу,
    (Ми таке можем)
    Встану на охорону,
    (Нічкою тоже)
    Нехай на краю землі
    Та на своїй.
    Навіть в найгіршу погоду
    Триматиму стрій.
    Для кожного своє «дома»-
    Ціла країна.
    Для кожного свої люди -
    Це Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7715

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Привид Києва
    В час, коли я заздрила птахам -
    Крилаті заздрили йому.
    В час, коли ворог ліпив план -
    Він зупиняв війну.
    В час, коли смертельний падав град -
    Його ховали хмари.
    В час, коли кричав солдат,
    Він став послом примари.

    ***
    Його боялись рускі літаки,
    Які наздоганяв скажено,
    Зі швидкістю сталевої стріли.
    Давайте пом‘янемо,
    Бо кількість перейшла межу
    Років мною прожитих.
    Десятка два, я вам скажу,
    Валяєься убитих.
    Коли герої марвела
    Прасують дома плащ,
    Десантники з-під Харкова
    Не зупинють плач,
    Бо напрямок до Києва
    Проклав їм командир,
    «Боюсь нічного Привида!»
    Трясеться дизертир.

    ***
    Твоє ім‘я загадка,
    Яку тримає ЗМІ.
    Я вже твоя фанатка,
    Здаватися не смій.
    Неначе Божа кара.
    Неначе неба грім.
    Ти Київська Примара,
    Яка боронить дім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7716

    27 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Дивний сон
    Це, може, фантазія? Чи, може, сон?
    Чи може то дивне видіння?
    Постукав Ісус у віконце ООН
    І їх поблагав про спасіння.

    Цей стукіт присутніх усіх налякав,
    Почав чималу колотнечу,
    Ісусу і слова ніхто не сказав,
    Замислив бо кожен там втечу.

    "Панове, – спокійно цей голос лунав, –
    До вас завітав в штаб-квартиру,
    Сказати щоб: на Україну напав
    Борець проти світу і миру".

    Тут пані одна прийшла геть до тями
    В Ісуса таке запитала:
    "Вас слухають церкви, і слухають храми,
    Чому Ви до нас завітали?"

    "Бо ви є народ, і народ вас обрав,
    Щоб мир захищали закони".
    "Чому ж з України ніхто не примчав?
    Бояться, що згублять корони?"

    "Ніхто з України в ООН не прийшов,
    Бо кожен боронить кордони,
    У той час, як ворог у наступ пішов,
    Свої бережете ви трони.

    Протерли штани, сховались за спини,
    Сховались за їхні спідниці.
    А в той час герої боронять родини,
    Боронять і ваші сідниці.

    Бо поки усі рахуєте злети,
    На жаль, правди ніде подіти,
    путін собі запускає ракети,
    Вмирають беззахисні діти!"

    Тут раптом від слів всі сіли у колі,
    Та й стали всі думку гадати.
    Що стане в пригоді героям на полі,
    Яку допомогу надати...

    Коли я уранці згадав про той сон,
    Я дуже тоді здивувався,
    Щоб стукав Ісус, та й у вікна ООН.
    Тому я себе запитався.

    "Це що фантастика? Де тут мораль?
    У цьому ще й правди немає".
    Відкрию секрет, що це правда, на жаль.
    Війна уже місяць триває...
    Це, може, фантазія? Чи, може, сон?
    Чи може то дивне видіння?
    Постукав Ісус у віконце ООН
    І їх поблагав про спасіння.

    Цей стукіт присутніх усіх налякав,
    Почав чималу колотнечу,
    Ісусу і слова ніхто не сказав,
    Замислив бо кожен там втечу.

    "Панове, – спокійно цей голос лунав, –
    До вас завітав в штаб-квартиру,
    Сказати щоб: на Україну напав
    Борець проти світу і миру".

    Тут пані одна прийшла геть до тями
    В Ісуса таке запитала:
    "Вас слухають церкви, і слухають храми,
    Чому Ви до нас завітали?"

    "Бо ви є народ, і народ вас обрав,
    Щоб мир захищали закони".
    "Чому ж з України ніхто не примчав?
    Бояться, що згублять корони?"

    "Ніхто з України в ООН не прийшов,
    Бо кожен боронить кордони,
    У той час, як ворог у наступ пішов,
    Свої бережете ви трони.

    Протерли штани, сховались за спини,
    Сховались за їхні спідниці.
    А в той час герої боронять родини,
    Боронять і ваші сідниці.

    Бо поки усі рахуєте злети,
    На жаль, правди ніде подіти,
    путін собі запускає ракети,
    Вмирають беззахисні діти!"

    Тут раптом від слів всі сіли у колі,
    Та й стали всі думку гадати.
    Що стане в пригоді героям на полі,
    Яку допомогу надати...

    Коли я уранці згадав про той сон,
    Я дуже тоді здивувався,
    Щоб стукав Ісус, та й у вікна ООН.
    Тому я себе запитався.

    "Це що фантастика? Де тут мораль?
    У цьому ще й правди немає".
    Відкрию секрет, що це правда, на жаль.
    Війна уже місяць триває...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7717

    27 бер. 2022
    Дубровська Вікторія
    Пробудження
    Я ніколи не була запеклим патріотом,
    Але останім часом кров кипить.
    Давні предки мовлять моїм ротом,
    Коли небо стогне і гримить.
    Я відчуваю біль Шевченка
    І знаю, що таке козацька лють.
    Як бачу рило москаленка,
    То пуля вирушає в путь.
    Вмирає страх зі швидкістю ракет,
    Що знищує Небесний Привид.
    Бери, москалику, пакет!
    Збирай кісти своїх москвитів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7718

    27 бер. 2022
    Юлія
    Інформація
    інформація. вибухи. втрати
    Чому так важко дихати?
    Чому так важко спати?
    Неважко лиш шкодувати...

    Маріуполь. Чернігів... тепер Львів
    Скільки лунатиме сирени «спів»
    Скільки ще покладуть голів
    Наші люди та бійці..

    Байден. Дуда. Нато
    Прийшло допомоги багато
    Але через беззахисне небо
    летять ракети крилаті...

    Путлер. росія. Солдати.
    Мізків напевне як в мавпи
    Якій дали автомати
    Навіки буду вас зневажати...

    Радіо. Інформація. Новини.
    На це є вагома причина
    Шукати бальзам на рани
    Чорнобаївка-бермудська місцина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7720

    28 бер. 2022
    Maiia
    вона/війна
    вона проникла неочікувано до нас,
    прилетівши на крилах зрадливого вітру,
    рідний дім на березі Дніпра заревів вчас,
    таким видався мій світанок темного фільтру.

    шипучі язики жорстокості і зла
    запалюють наші міста й колись затишні домівки.
    дитинка плаче в мами на замерзлих руках,
    побачила весь жах двадцять першого століття.

    налякані лиця в гарячих точках України,
    вони страждають і проливають власну кров.
    тимчасом ненажерливі гієни створюють руїни,
    які ми обов‘язково відбудуємо знов.

    зовсім скоро вона ганебно втече,
    не витримає тиску «нациського» народу.
    тоді барвисто соловейко защебече,
    так сповістить нам про українську перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7725

    28 бер. 2022
    Ярмишко Дмитро
    Без назви
    Я вільним народився - я вільним і помру!
    У цих словах і є вся Україна!
    І може світові то є на дивину,
    У Нас це з першим подихом отримує дитина.

    Така ще молода, та вже не одинока,
    В нас правда за спиною, тому стоїть Вона!
    І вистоїть, Єдина! Красива, синьоока,
    Ще й скоро зацвіте на многая літа!

    Не на колінах вже стоїть, а в повний зріст!
    І нам всміхнеться доля у цей час!
    "По этому беги назойлевый рашист,
    Беги до Чернобаевки от нас".

    Коли всі добрі люди спали уночі,
    Напав ти, як той підлий, хижий звір!
    Приніс ти в нашу землю руський мір,
    Збудив її окрадені огні...
    То була твоя помилка, повір!

    Чого ж до танка плуг не підчепив?!
    Вже посівна у нас почнеться скоро.
    Чого зерном ракети, кулі не набив?!
    Раз кажеш, що прийшов на допомогу...

    Говориш, ти з нацистами воюїш?
    З Народом України йде війна!
    Ти кожну хвіртку нам відремонтуєш
    За те, що побомбив нам села і міста!

    І наші ЗСУ - козацькі хлопці!
    З серцями жгучими пішли вони ва-банк!
    Але багато народилось з них в сорочці,
    А в вас цигани із Каховки звездонули танк.

    Та скоро згине та рашиська сила,
    І розквіт України вже іде!
    А хто залишиться, то тим братська могила.
    А з квітів там, дай Боже, соняшник зійде.

    На весь цивільний світ ти кинувся з війною!
    Та засвистять по вам ще джавеліни!
    Тому молись рашист, щоб не почути за спиною...
    Добрий день, ми з України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7726

    28 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніка війни
    Я не шукаю іншої країни -
    Живу сьогодні від новини до новин,
    І не звикаю до виття сирени,
    Яка волає гірше хуртовин.
    Нащо звикати? Все мине туманом,
    І дуже скоро кане в небуття:
    І мніма дружба, що була обманом,
    І всі слова про ваше співчуття.
    Ми добре бачим ваші намагання
    Поработити вільний наш народ,
    Безжальні бомби, танки і страждання -
    Все розумієм, ситі від щедрот.
    Сьогодні тридцять третій день в облозі,
    Летять ракети, виють літаки.
    До Перемоги по тяжкій дорозі
    Крокують сміло наші вояки.
    Можливо завтра прийде Перемога,
    І залунає з новой силой гімн -
    Я є частинка вільного народу,
    І не зречуся, саме тут мій дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7728

    28 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Українці
    Ми українці – характером, долею.
    З нас вибивати насіння – дарма!
    З прадіда-діда повінчані з волею –
    І вже без неї нам щастя нема.
    Жити в солодкім ярмі не бажаємо.
    Ліпше за нього нам сіль, та своя.
    Мабуть, тому споконвіку страждаємо,
    Кров’ю вмиваємо зболене «я».
    Я – українець! І я – україночка!
    Ми – українці – народ хай такий!
    Мова у нас – чародійна сопілочка,
    Голос у неї – високий, дзвінкий.
    Нам рушниками дорога простелиться.
    Нас вишиванка зігріє в путі.
    Ми добродушні, та куцому змелеться.
    І подолаються далі круті.
    Дай же нам, Господи, духом повищати,
    Війни спинити, вповні розцвісти.
    Миром і сонцем уквітчану, вишиту,
    Рідну країну свою зберегти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7729

    28 бер. 2022
    Олександр Голубов
    Без назви
    Сумні очі, принишкла площа
    Дбайливо загорнуті статуї
    Немов у саван
    Того життя, яке могло би бути
    Якби не війна
    Про яку ти не хотів знати
    І відтепер
    Твій сум - мій сум

    Розгублені очі, чужий вокзал
    Такий чистий і мирний
    На тлі зруйнованої долі
    Вирваної з коренем
    Кинутої через кордон
    Сповненої туги й сорому
    І відтепер
    Твій сором - мій сором

    Перелякані очі, сирий підвал
    Заповнений вщерть страхом
    Серед сотень підвалів
    Колись безтурботного міста
    Яке рівняють з землею
    Випалюючи все, що прагне жити
    І відтепер
    Твій страх - мій страх

    Очі, в яких ти ховаєш розпач
    Коли зробив все можливе
    Але маленьке серце
    Вже не бється
    Лиш понівечене тіло
    Та кров на простирадлі
    І відтепер
    Твій розпач - мій розпач

    Очі, сповнені люті
    У приціл ти бачиш ракети
    Що освітлюють ніч
    За мить до влучання в твій дім
    І розумієш - вбивати нормально
    Коли хочуть вбити тебе
    І відтепер
    Твоя лють - моя лють
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7730

    8 бер. 2022
    Наталія Бугай (псевдонім Червона Рута)
    Додай же, Боже Україні сил!
    Печальне свято жінки та весни,
    Коханої, сестри, дружини, мами.
    Прокинуться крислаті ясени,
    Порадують серця стрункі тюльпани

    Ти дарував, їх сину, кожен рік,
    Немов жарини, трепетно гарячі.
    Течуть пекучі сльози з-під повік
    То я, мій сину, за тобою плачу.

    Звичайні дні… Було це до війни,
    Як цілувало сонце тихий ранок
    Щасливо спали стомлені сини.
    Матуся готувала їм сніданок.

    Прийшов в відпустку старший призовник,
    Щось запекло під серцем так щемливо.
    Десь вибухи, сирени загули,
    І землю обняли вогненні зливи…

    Жорстокий бій… Палає «бетеер»…
    Війна, війна… Дим виїдає очі.
    Там не один рашист від кулі вмер,
    Кістлява смерть полює проти ночі.

    Під «градами» синочок бій приймав,
    Герой країни, гідність батальйону.
    Він на руках в комбата помирав -
    Ворожих танків знищена колона.

    Не обнімають рученьки твої
    Мене мій, сину, і свою кохану.
    Ще кров на комуфляжнім полотні,
    Моя дитино, кровоточать рани.

    Жіноче свято тільки навесні…
    Цілує сонце спопелілий ранок.
    Тепер, мій сину, ти лежиш в труні…
    Ридає мати… Зв’янули тюльпани…

    Молився, янгол, Господа просив
    Для України, милості від Бога:
    - Додай же, Боже, Україні сил
    Здолати зло. Дай Миру й Перемоги!

    Прекрасне свято жінки та весни,
    Коханої, сестри, дружини, мами!
    Нехай шумлять щасливо ясени
    Під мирним небом розцвітуть тюльпани!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7731

    28 бер. 2022
    Дмитро Боханьков
    Три тижні війни.
    Вже три тижні весни,
    Вже три тижні, як хочеться миру.
    Вже три тижні війни,
    Та неспокою в палких серцях.
    Вже три тижні весни,
    Вже три тижні жахливого виру,
    Вже три тижні війни і жорстокості в вражих очах.
    Вже три тижні весни,
    Як над нами літають снаряди,
    Вже три тижні війни -
    Україна піднялась стіной.
    Вже три тижні весни -
    Тріскотять сараной автомати.
    Вже три тижні війни,
    Як гуде усе мутной рікой.
    Вже три тижні весни
    І димляться зруйновані хати
    Вже три тижні війни,
    Наближаючи мир та покой.
    Б'ємся ми, закладая набої в гармати,
    Щоб покінчити швидше, з цей хижой російськой ордой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7732

    28 бер. 2022
    Дмитро Боханьков
    Перший бій
    Був до першого бою горілки ковток,
    М'язи - мов загрубілі канати.
    Треба сісти, цигарку скупить - і ривок!
    Силу волі до купи зібрати.
    Галас, постріли, свист убиваючіх куль.
    Ноги самі несуть - все скоріше
    А думок в голові, переконливий нуль.
    Мозок стих, потребуючі тиші.
    Я уп'явся лицем у холодну росу,
    Чи калюжу... Не можу, не знаю!
    І побачивши здалеку смерті косу,
    Прохрипів - ти мене не здолаєш!
    Білі стіни палати і голка в руці,
    Куля в тілі, спотворені нерви,
    Та наврячі розкажуть про мене митці,
    Про мою перемогу над смертю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7733

    28 бер. 2022
    Дмитро
    Без назви
    Бракує слів, щоб передати жах,
    Що сковує нутро під час сирени
    Та з кожним разом менше й менше страх -
    Ти не боїшся, ти вже навіжений..

    Четвертий тиждень як іде війна,
    Четвертий тиждень час стоїть на місці.
    Вже двадцять восьма ніч не має сна
    І спокою не мають українці..

    Розбився світ о п’ятій ранку вщент
    Під звуки бомб ворожих авіацій.
    Так вирішив російський президент -
    Країни із суцільних декорацій.

    Та поки там за цукор йдуть бої
    В нас гинуть люди за свою свободу.
    В нас гинуть діти - юні солов‘ї,
    Чий шлях на жаль пройшов через Голготу.

    Холодне тільце, а в очах туман..
    Їх поховали.. прямо на подвір’ї.
    Марина та молодший син Іван,
    Кому серця були їх чимось винні?!

    Їх більше ста, прекрасних янголят,
    Маленьких зірочок, що з неба сяють.
    Їх вбив нещадно руський окупант,
    Той самий, що в цивільних не стріляє.

    Він зруйнував десятки наших міст,
    Він мрії розтрощив, скалічив долі…
    Та не зламає наш козацький хист
    І прагнення до помсти та до волі!

    Про сповідь окаянний і не мрій,
    Не буде звірству жодної пощади.
    А наш народ тримає струнко стрій
    Та буде до останнього тримати!

    Настане день й закінчиться війна
    І знову ранок зможе добрим бути,
    І сльози, що принесла ця весна
    Зійдуть по світу як червоні рути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7734

    28 бер. 2022
    Антоніна Царук
    КРАЙНЯ ХАТА
    Чорною зливою – хустка вдовина,
    болем бандури – симфонія Скорика.
    Доле чорнобильська, ното полинна,
    чом переслідуєш рід мій нескорений?

    Скільки у серці щемливої ніжності –
    стільки випроб на землі Раю Божого.
    Переселенці, вигнанці і біженці,
    волю згуртуємо – і переможемо!

    Атомом мічені, Голодомором,
    салом тавровані й хатою скраю,
    ген Перемоги несемо і сором
    ваш, хто історію вкрав, щоб покраять.

    Заздрісник вічний поріг мій картає –
    Хати тієї, що з прадіда скраю.
    Першою ворога завжди стрічає
    Хата стожильна козацького краю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7735

    28 бер. 2022
    Єлизавета
    у світі двадцять першого століття
    ми люди, для яких сирена стала колисковою
    у світі двадцять першого століття
    повинні засинати борючись з тривогою.

    у світі двадцять першого століття
    повинні святкувати дні народження в підвалах,
    слідкувати за народженням дітей в метро,
    дивитися у відображення в дзеркалах та питати:
    це почалось вже так давно?

    де та людина, що будувала плани на життя?
    стоїть позаду тінь й не має, що сказати.
    чому замість надій, шукаю лиш найблище укриття?
    знову, мовчить.

    той вогник, що колись палав  зникає,
    десь серед тих дзеркал.
    та наостанок промовляє:
    ти повернешся.
    може, колись.
    може квітневим ранком,
    може березневим.

    у світі двадцять першого століття,
    повинні прокидатися зі спокоєм,
    а не з загрозою життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7738

    27 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Я повторю - це тридцять другий день!
    А ми все дужче творимо історію!
    Вже не одного ворога наповнили кишень
    Насінням соняха... А більшість - в крематоріях!
    І хай горять безжально довго їх тіла,
    В підбитих заживо кабінах бронетехніки,
    Бо на землі святій накоїли багато зла,
    А ще накрали по хатам багато техніки.
    Куди, москалю, ти це все везеш?
    За що жінок гвалтуєш?- справжній виродок!!
    Ти ж тут поляжеш - від Героїв не втечеш!
    І більше не наплодиться твій виводок!!
    Ти оглянись, москалю, бачиш там
    На кожнім кроці жде тебе розправа?!
    Ти бійся звуків всіх удень й по вечорам,
    Бо ЗСУ тобі влаштує смерть криваву!
    Отож біжи хутчіш з Вкраїнської землі,
    На ній живуть Величні Люди - Українці!
    Залишишся - то закопаєм на ріллі,
    Бо тут немає місця для катів-чужинців!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7741

    28 бер. 2022
    Каюрова Олена
    Свобода як найвища цінність
    В серці України світло
    Що не поглине жодний морок
    Жага до волі так розквітла
    Не встоїть найстрашніший ворог

    Любов у душах українців
    Єднає вірою весь світ
    Свобода як найвища цінність!
    Над нами Бог тримає щит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7742

    28 бер. 2022
    Лілія Сіньковська
    Війна.....
    Війна - п'ять букв, а скільки болі
    Страждання, сльози страх, тривоги
    Щодня в підвалі, вибух, гради
    Я мрію знов почати грати
    Я хочу в школу, торт на свято
    Я хочу тата обійняти
    Малюю вільну Україну
    Це мрія кожної дитини
    Малюю мир, малюю сонце
    Мій світ тепер - мале віконце
    Постійний страх, сирени знову
    Будинок вщент, немає дому
    Живі, на щастя, знов новини
    Час комендантської години
    Тривога, в укриття, рюкзак
    Вже кожен знає що і як
    Дзвонили рідним, мама плаче
    У нас тепер немає дачі
    Там пустота, нема нічого
    Лише розтяжки на дорогах
    Я знов малюю Перемогу
    Наш шлях повернення додому
    Родина разом, є будинок
    І знов щаслива Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7744

    28 бер. 2022
    Валентина Зав'ялова
    Другий день війни
    Несподівано сніг пішов
    І здалося, війни нема.
    Розірвався неба мішок,
    Тиша в місті, спокій, зима.

    Та, на жаль, це лише мана
    І під Харковом йдуть бої.
    Ворогів наші хлопці б’ють
    На своїй, на рідній землі.

    А хотілося б хлопчакам,
    Молодим, з коханою йти,
    Тим, хто старше, своїх діток
    На санчатах гуляти везти.

    Тож молімося же за то,
    Щоб додому вернулися всі
    З Перемогою, а русня
    Хай вертає в свої ліси.

    Навіжений лисий царьок
    Хай скоріше ляже в труну
    І не має спокою в ній
    За оцю огидну війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7745

    28 бер. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Харкове мій
    Спало натомлене місто
    Спала і неба блакить.
    Зорі яскравим намистом
    Розкинулись в небі горіть.

    Спало натомлене місто
    Коли почалась війна…
    Кров’ю залита , нечиста
    До нас підступила орда.

    Димом повитїї зорі
    Стали ракетами вмить.
    Задушене небо прозоре
    І вибух над містом летить.

    Вщент розгромлене місто…
    Сотні розбитих життів.
    Я повернуся , дождися…
    Харкове мій…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7746

    28 бер. 2022
    Ірина Кравченко
    Ми умиваємось сльозами
    Ми умиваємось сльозами, не водою,
    Ви - у бруді і лайні.
    Земля сповита кров’ю, не росою,
    А ви? А ви навіки у брехні…

    Хвилинами рахуєм дні, не годинами,
    Ви - в забуття.
    Нам Мрії будувати цілими родинами,
    А вам? Лиш тихе прокляття.

    Споріднені красивою душею України,
    А ви? Не заслуговуєте і на слово.
    Вставай, народ новонародженої Сили,
    Щоб відродитись знову й знову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7747

    28 бер. 2022
    Валентин
    В Бучі окупант вступив в бій з пам'ятником афганцям.
    Пам'ятник дуже лякає мокшанські війська.
    Бачите, як в них від страху трясеться усе?
    Правда на даний момент вигляда як така:
    Навіть наш пам'ятник ворогу втрати несе!
    Навіть цигани віджали учора в них танк!
    Навіть селяни спинили їх рух голіруч!
    Ну а вони - день четвертий ракети в міста...
    Ну а вони: " Нам навєрно начальнікі врут".
    Ну а вони: " Мама-папа, альо, я в плєну",
    Ну а вони так чудово у танках горять...
    Хто на вкраїну приносить криваву війну -
    З останнім подихом вимовить: "йоптвоюмать"...
    Скільки іще літаків треба збити? Усі!
    Скільки ще танків спалити? То спалимо вщент!
    Кожен із нас докладе максимальних зусиль!
    Кожен із нас вам надасть " максімальний ущєрб"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7749

    23 бер. 2022
    Ерко Красовський (Орест Пастух)
    Я в пам'яті знову пройдуся з тобою
    я в пам’яті знову пройдуся з тобою
    скажу тобі - «знаєш, те літо убили війною
    літо, в якому тебе я не дочекався
    і знаєш, я, мабуть, дотепер там зостався
    бо досі навідую темряву теплої ночі
    де слід наших тіней ще сторожать слова
    де все вкотре минає, хоча й не охоче
    й від цього знов обертом йде голова
    від того на шию спадає задуха
    а пальці пронизує морозяний трем
    на нашу країну полює розруха
    і цілить крізь дуло підступним вогнем
    то ж вибач, я все ж мушу бігти
    чуєш, сирена рве слух, мов папір
    як ще один вибух змітає на крихти
    ще один день, й осідає в ефір
    сюжет там такий же, жанр мілітарний -
    гострі стріли на картах, втомлений президент,
    світ бреше, що з нами він солідарний,
    експерти сповідують «переломний момент»,
    а між тим мій народ, що вже не піде в неволю
    його у кулак затискає любов
    і розбиті міста, що рідняться по болю
    з чиїх назв гірко скрапує спечена кров
    і під спалахом «градів» тріпочуть молитви
    грубий гумор та мат теж кидаються у фронт
    і під небом гасають навіжені гонитви
    та доблесна армія таки втримує горизонт
    із дійсності нашої вже й не прокинутись
    минулі кошмари до безглуздя смішні
    природа все хоче весною прикинутись
    як же пусто й оманливо світять зорі ясні
    отак ми й живемо, над урвищем ядерним
    слідкуєм як сенси колишні з’їдає іржа
    і страх випрацьовує нові й нові патерни
    а час зависає на вістрі ножа
    статистика тоне у списках залюднених
    що мовчки летять на поталу вітрам
    й ми числимось також у сумі загублених
    бо ж так і не знаю - ні де ти, ні що в тебе там...
    тому я й вдивляюсь у слід за дорогою
    з бажанням розгледіти тебе на початку
    і вірю, що Бог помирує нас перемогою...
    знаєш, твій дотик зостався…на завжди...
    на згадку…».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7750

    28 бер. 2022
    Ганна Доброва
    Слушай, дед...
    Слушай, дед, тут такое дело
    Бомба сегодня к нам прилетела.
    Ровно в 4 часа утра
    на Киев, как когда-то...
    Дед, это война...

    Дед, даже на знаю, как сказать...
    Тебе этого совсем не понять
    В ужасном сне не представишь картину:
    РОССИЯ.
     СЕГОДНЯ.
      БОМБИТ.
      УКРАИНУ!

    Не веришь? Возможно... я понимаю...
    Я и сама с трудом принимаю,
    Что Харьков и Мариуполь в руинах
    Месяц
      россия
      бомбит
      Украину...

    А ещё, ты не поверишь, дед,
    У них на машинах стоит буква Z
    Она - как свастики половина...
    россия люто бомбит Украину!

    Ну раз начала... Живу с чувством вины,
    Что Беларусь соучастница этой войны
    Для более точной траектории
    Ракеты летят с ее территории ((

    Как же так вышло? ты спросишь меня.
    Дед, я не знаю... Идёт война
    Кто-то решил, что имеет право
    Чинить беспредел этот кровавый

    Зачем напали? Чего хотят?
    От нацистов спасают нас, говорят...
    Я, как и ты, белоруска, дед...
    Живу в Украине уже 20 лет
    Учусь, работаю, здесь семья и друзья
    Нацистов нигде не встречала я...

    Карлик кремлёвский в порядке бреда
    Себе присвоил, дед, вашу победу
    Они чтили память о вас так неистово,
    Что сами стали сейчас нацистами

    Знаешь, дед, ведь мы не молчим,
    Мы об этой войне кричим!
    Только в россии не понимают...
    Они как роботы повторяют,
    Что в Украине нацистов тьма...
    Я от бессилья схожу с ума...

    Где я сейчас? Уехала в Польшу
    И жизни прежней не будет больше...
    Кто виноват? Уже не ищем ответы
    Мы просто работаем здесь для Победы
    Внутри меня большая дыра...
    Ладно, дед, мне уже пора...

    Хотя нет... еще будет просьба такая
    Об этом мир весь давно мечтает

    Чтобы карлик не сделал большей беды,
    Туда  заберите его и дайте пиZды!
    Как ты когда-то давал фашистам,
    Вот прям так с носока и со свистом!

    Ну вот и все, дед, мне нужно бежать
    Я ещё много могу рассказать...

    Чувства в избытке сходят лавиной
    Я - белоруска, и я с Украиной!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7751

    28 бер. 2022
    Евгений Гутник
    ТОСТ
    Отцы не пили за мир. Отцы за победу пили.
    И потому устояли, и потому победили.
    Гибнут в АТО ребята. Цель свою они знают.
    Знают за что воюют, зачем свою кровь проливают.
    Они не за Крым воюют. Не за Донецк страдают.
    Они в окопах холодных свой дом от врага защищают.
    Есть жестокая правда: пока на Донбассе стреляют,
    Другие страны боятся, и нам воевать  помогают.
    Ребята! Пьём за Победу! Победа скорой не будет,
    Но тех, кто её добьется, История не забудет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7752

    28 бер. 2022
    Лідія
    А я - Україна!
    А як тобі спиться
    і що ж тобі сниться, росіє:
    твій збочений бункерний ящір
    чи «доблєсні бітви» за цукор??

    А я Україна! Ти чуєш, а я - Україна!
    живу день у день
    між сирени пронизливих звуків
    під небом моїм
    сатанинськи гелгоче
    твоя імбецильна орда
    і землю - святиню мою
    оскверняють твої недоберці
    щодень я втрачаю дітей
    в невимовному  болі кричу
    та в зранених грудях
    пульсує нескорене серце

    Це я – Україна!
    …тож як тобі спиться
    і що тобі сниться, росіє,
    в смердючому чаді
    протухлих імперських розбірок?
    ти кров’ю народу мого
    підписала собі смертний вирок!
    на всіх навігаторах світу
    застряг тупиковий твій курс

    А я Україна! Ти чуєш? А я - Україна!
    Незламна потомственна Київська Русь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7753

    28 бер. 2022
    Аліна Петросян
    До України
    Люба, знаєш ...
    Різне в нас бувало
    Я не завжди тебе міцно так любив
    Може краще,
    що оця страшна навала
    Нагадала, що за тебе я б убив
    Знаєш, люба
    Я тепер спокійний
    Засинаю в тебе наче у руках
    І постійно чую
    «Слава Україні»
    Ти тепер у мене на вустах
    Люба, знаєш
    Я тепер ніколи
    Не скажу що «дівчина» слабка
    Ти, тендітна,
    В цвіті васильковім
    Наганяєш на планету страх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7754

    28 бер. 2022
    Аліна Петросян
    ...
    Ми зустрінемось після війни,
    Я вплету тобі соняхи в коси.
    І, можливо, колись восени
    Принесу на побачення рози.
    І під пулями не відпущу
    Коли тебе в житті я побачу
    Всі гріхи, що були я прощу
    Бо тебе я єдиную бачу
    Ти мене не забудь, обійми
    Поки ще ми кохати у змозі.
    Ми зустрінемось після війни?
    Ні, зустрінемось по перемозі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7755

    28 бер. 2022
    Аліна Петросян
    Втікач
    Чи знаєте як порожньо в душі
    І серце як болить у втікача,
    Який біжить, який був на межі
    Межею для нього була війна?

    Не лайте нас, прошу, ми ще свої,
    Ми не слабкі , нас доля розвела,
    Безсмертні ми, як українці всі
    І думали тут будем до кінця ...

    Так , знаємо ми що таке війна
    І що таке втрачати дім, страждати
    Цей біль у нас із вами на літа
    Не треба нас від себе віддаляти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7756

    28 бер. 2022
    Рєзнік Тетяна
    Лист солдату
    Перегортаючи сторінки
    Подій минулих так давно,
    Знайшла я лист ще прабабусі
    На фронт до прадіда мого.

    Читаючи рядки розлуки,
     Замислююсь над ними  знову:
     "Чому сьогодні біль та муки
    Співає пісня колискова?"

    Земля, опалена війною,
    На захист скликала синів,
    І кожний в руки узяв зброю
    Не на один десяток днів.

    До кожного захисника країни
    Листа я хочу написати:
    "Ви захищайте наші мрії,
    Надії наші зберігайте.
    І хай над Вами янгол стане,
    Охороняючи від болю,
    Я вірю, мир таки настане,
    І ви повернетесь додому!

    Хай ворог вас не помічає,
    Коли на смерть ведеться бій.
    Хай кулі всіх Вас обминають,
    І не приходить до Вас  біль.

    Вам треба жити, бо чекають
    На зустріч з вами рідні всі.
    Я всім  вам мужності  бажаю,
    Щоб вистояти не один бій."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7757

    28 бер. 2022
    Світлана Кринична
    Земля двигтить
    Земля двигтить, ворожі луплять гради.
    Горять і стогнуть зболені міста.
    Летять із неба тоннами снаряди,
    Та єдність в людях в крицю проросла...

    Ми мужні й сильні, ми потужні й вільні
    І нас нікому не здолати, ні....
    Весь світ і Бог, до нас тепер прихильні,
    Бо ми живем на цій святій землі....

    Ми вірим в правду, ми достойні жити.
    Війна так підло підійшла впритул...
    Та будем сьогодення боронити
    Від окупантів, від снарядів й куль...

    За що так завинили мирні люди???
    За що налякано здригнулись малюки???
    Сиреною розноситься повсюди
    Над Україною ворожі літаки...

    Мій світе Божий, мила Україно,
    Тебе руйнують, виривають душу...
    В містах і селах згарища, руїни
    Ми ворога до хати не пропустим.

    В огні моя Вкраїна, чорне горе.
    Добу вже котру зовсім не засну...
    Комок підходить зі сльозою в горлі
    Героям слава!!! Слава ЗСУ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7758

    28 бер. 2022
    Галушка Валентин
    «***»
    1]Вже хто знає який день війни,
    2]Ворогів підла злість не зникає,
    3]Не дає нам ще спокою він,
    4]Але правда, вона тільки з нами!
    5]Скільки жінок і дітей було вбито,
    6]Було понівечене кожне життя,
    7]Та ми вистоїм, як нас не било,
    8]Україна навік у наших серцях.
    9]Віра з нами, як зброя в руках,
    10]Наша єдність до перемоги вестиме,
    11]Україна буде вічно жива,
    12]Поки дух козацький лишився у сина.
    13]Кожен українець мріє про спокій,
    14]Про радість дітей, сяйво сонця на небі,
    15]Щоб чисто усюди в Україні було,
    16]Щоб повесні розквітали знов квіти.
    17]Я вірю вистоїм, переживем,
    18]Переможемо ми, точно я знаю,
    19]Ми Україна, так буде завжди,
    20]Ми вільні, єдині, прекрасні.
    21]І нас не зламати, бо ми українці,
    22]Поки в жилах тече свіжа кров,
    23]Поки в серці живе Україна,
    24]Моя радість навік і любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7759

    28 бер. 2022
    Світлана Кринична
    Сніг
    І випав сніг на згарища кварталу.
    Великих міст розбомблених мостів...
    А ми війни до себе не чекали,
    Ми будували житловий масив.

    Ми так чекали журавлів з весною
    І первоцвіту, й золотого дня,
    Й калину, що розквітне під горою,
    Й про щастя мріяла кожнісінька сім'я...

    На вівтар ми поставили свободу...
    І України незборимий щит...
    Й непереможну силу мого роду,
    Тут, де від кулі гине московит.

    Мені не треба у цей день тюльпанів,
    В жінок вкраїнських свій орієнтир...
    Одне бажання від воїнів - титанів,
    Найкращий подарунок для нас МИР!!!

    СЛАВА УКРАЇНІ!!!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7760

    28 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    Поки ангели сітку плетуть...
    Поки ангели сітку плетуть,
    Щоб закрити над нами небо,
    Наші діти у Вічність ідуть,
    А це – злочин, і так не треба!
    Бо з’явились малята у світ,
    Щоб любов’ю його освятити,
    А натомість йдуть полем бід,
    Де не можна ні вижить, ні жити!
    У очах – переляк і жалі,
    Біль і сум, і вселенський відчай!
    Як же дорого платять малі!
    Як подивишся, світе, у вічі
    Матерям, що дитинку свою
    По частинках в підвалах шукали,
    І не знали, чому в цім бою
    Ти одних нас, світе, зоставив?!
    Закрий небо! Спини! Це – хижак!
    Бо собі не пробачиш ніколи
    Зволікання під час атак,
    Де вбивали дітей і школи!
    Ворог дикий, ти бачиш це, світ,
    В ньому й краплі нема святого:
    Нищить землю, ламає мій цвіт,
    Зневажає людей і Бога!
    Наші ангели сітку плетуть...
    Малюки рушники підносять...
    Доки воїни ворога б’ють,
    Мами в Господа захисту просять...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7762

    28 бер. 2022
    Світлана Кринична
    Кобзареві
    Бачиш, милий наш Кобзарю,
    Що творять кацапи...
    Вони в нашу Україну
    повсували лапи.
    І гвалтують, і руйнують,
    обдирають віру.
    Та невдастя московитам
    розірвати тіло.
    Бо ми ж сильні, добре знаєш
    непоборні, дужі...
    Наша воля запалає,
    як високі ружі.
    Хай нам світить твоє слово,
    як лихі гармати.
    В нас єдина наша мова...
    Батьківщина, мати.
    Знаєш, милий наш Тарасе...
    Яка єдність в людях,
    Прапор край нехай прикрасить,
    Й б'ється серце в грудях!!!

    СЛАВА УКРАЇНІ!!!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7763

    28 бер. 2022
    Таня Панчишин
    Мова має значення
    •
    Якщо по паспорту ти українець
    І якщо ти цінуєш життя
    Тоді мова твоя солов’їна
    Роками вистраждана, свята

    Наші хлопці життя своє віддали
    Щоб усі ми вільно жили
    І щоб країна процвітала
    Тож тепер твоя це справа

    Вже не буде так як колись
    Щоб вживав ти тут «язык»
    Це неправильно й неприпустимо
    Тепер нікому не пробачим
    рашистський ярлик

    Мова - це наше коріння
    Мова - це наш орієнтир
    Наше минуле, теперішнє, майбутнє
    Це наш код нації земний

    Він один і він незмінний
    Тож мерщій учитись
    Так щоб потім не шкодувати
    Бо кращого моменту годі й шукати

    Хай звучить з твоїх вуст рідна мова
    Мелодійна, співуча, жива
    Тільки так можна нас об’єднати
    Щоб не ділила нас рашистська рука

    Це тепер принципова позиція
    І немає назад вороття
    Від тепер говори українською
    Заслужила на це Батьківщина твоя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7765

    28 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Візьми лише...
    Візьми лише джерельну воду і натільний хрест,
    а решту подадуть хороші люди...
    Чи йдеш через межу, чи мрієш "взяти" Еверест
    - ступай сміливо й перемога буде!!!

    Візьми лише своє маля, собаку вірного й кота рудого...
    За іншим можна завжди повернутись!
    З такими скарбами осилиш ти  дорогу!
    Вони ніколи не дозволять зі шляху звернути!!!

    Візьми лише яскраві спогади, добро та слово Боже!
    Все інше поклади в старий комод із дуба.
    І будь завжди лиш там, де слід й поводься гоже!
    Все буде Україна! Так було й так буде!!!

    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7766

    28 бер. 2022
    Мар‘ян Твердохліб
    Горизонт
    Сьогодні, або може завтра вже
    Ми зникнемо
    Відлетимо у далечінь, як журавлиний клин

    На фотографіях, погруддях
    Барельєфах
    Стихнемо
    Приймем подобу сірих цих камінь

    Сьогодні, або може завтра вже
    Чужі захочуть знов попити нашу кров
    Ми назавжди залишимось у полі тім
    Де маки зацвітуть у сто голов

    За нами прийдуть інші
    Майже точно
    За ними - інші, так - аж до кінця

    Ми на перонах всіх цих міст залишимо дівчат отих
    Яких нам не судилось взяти до вінця.

    Усе минеться, вже видніється
    Іржавий і гарячий горизонт

    Залишиться лиш курява доріг
    І десь у спогадах
    Розпечений і лютий східний фронт
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/7768