###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    21 бер. 2022
    Лілія
    2022
    Іде 20 день війни,
    Кривавої війни,
    Де гинуть хлопці,
    Гинуть у траві,
    Де гинуть діти і жінки,
    Де біль і смут в серцях людей,
    І все накоїв клекіт хижих птах.
    Накоїв чорної біди.
    Іде 20 день війни,
    А ви живіть герої і брати,
    Великі воїни й солдати.
    Живіть на рідній неньки Україні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3254

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    *** Ти взяла в руки зброю, щоб захищати...
    Ти взяла в руки зброю Країно,
    Не для того, щоб воювати,
    Щоб захищати...
    Ти нескорена духом людино,
    Не боятися - захищатися...
    Незалежність дорого коштує,
    В крові чужинців, кров'ю зрощена,
    Не похитнулась, і не злякалася...
    Моя Націє, доленосная...
    Тяжко-тяжко світанки сонячні
    Все туманами пливе кривавими,
    Як же важко, як же хочеться
    Зігріти диханням, прикрити рани...
    Сотні сотень закривавлені...
    З полум'я-попелу, геть розруйновані...
    По всіх-усюдах каміння розкидане...
    І все порушено, геть засипано...
    Димом, сльозами, заревом...
    Громами та канонадами...
    Небо блакитне стало як марево...
    З краю до краю - безоднею-криками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3255

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Друзьям
    Друзья мои, покинувшие дом,
    Дай Бог всем выжить в ужасах войны!
    Все кончится! Обнимемся потом!
    Под звуки непривычной тишины.
    Обнимемся,понятно все без слов.
    И, помянем всех тех, кто не дожил.
    И, просыпаясь от кошмарных снов,
    Я всем желаю выдержки и сил!
    Живите долго, пусть вас Бог хранит!
    Ведь вы вернётесь,чтоб отстроить дом.
    Мы- крепче стали, крепче чем гранит
    А,значит,выстоим! Обнимемся потом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3256

    21 бер. 2022
    Олександр
    Непереможна
    Ми сміємося смерті в очі
    Ніхто не знає, як так можна
    А ми жартуєм проти ночі
    Бо ми є нація непереможна !

    Ми унікальні, Богом дані
    Життя і Воля нам тотожна
    Ми краплю сміху кожній рані
    Бо ми є нація непереможна !

    Родини наші у підвалах
    Душа ж в піднесенні є кожна
    І хай країна у завалах
    А ми є нація непереможна !

    Вб'ємо усіх московських гадів
    Меч Богуна покинув ножна
    Нам принесли ракети з градів
    А ми є нація непереможна !

    О п'ятій ранку, на світанку
    Орда накинулась безбожна
    Ми їх рубаєм без останку
    Бо ми є нація непереможна !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3257

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Русские, вас ненавидит весь мир!
    * * *

    Русские, вас ненавидит весь мир!
    Выродки. Гниды. Ублюдки. Уроды.
    Даже не Мордор - барачный сортир.
    Рак человечества. Перхоть природы.

    Вам, превращающим в тир города,
    Бьющим по детским домам и больницам,
    Не оправдаться уже никогда,
    Не отмолиться и не отстраниться.

    Ум и достоинство, право и честь,
    Ну и, конечно, свобода - особо,
    Все, что на свете прекрасного есть -
    Будит в вас только холуйскую злобу.

    Дело не в путине. Он - это вы.
    Он - воплощение вашего духа.
    Всех - даже публики с "Эха Москвы",
    Нам уже похуй, хоть эхо, хоть ухо!

    Все, чем кичились вы множество лет,
    Кончилось Харьковом и Волновахой;
    Русский хоккей или русский балет
    Тоже теперь отправляются нахуй.

    Русские твари, горите в аду!
    Я атеист и не верю в загробный,
    Но гарантирую - вашу орду
    И на земле ожидает подобный.

    Русские, вас ненавидит весь свет
    В каждом значенье последнего слова,
    Скоро за все вы дадите ответ,
    Не пропустив ничего из былого.

    Время концепцию пересмотреть -
    Вас причисляли ошибочно к людям,
    И, когда будете, суки, гореть,
    Мы на вас даже мочиться не будем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3258

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Шануй
    Шануй предків своїх та землю рідну!
    Ніхто не має величну історію подібну!
    Ти — нащадок щирих волелюбних людей,
    Котрі не соромляться вимовляти своїх ідей!

    Тут ніхто тобі не заважає створювати
    Свої неповторні мистецтва вироби.
    Ти можеш вільно свої думки висловлювати:
    Ніхто не виносить смертельні вироки!

    Шануй свободу, котра твої мрії втілює.
    Шануй свій розум, котрий людей навколо змінює!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3259

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    Це моя війна, я не можу мовчати!
    Це моя війна, я не можу мовчати!
    Це моя війна, коли стріляють гармати...
    Я не можу сидіти край вікна...
    Це моя війна...
    Це - війна, несправедлива, кривава вона.

    Моє місто, ранами розтривожене...
    Глибокими вирвами вибухів,
    Рубцями від блокпостів...
    Я вірю, що ти вистоїш,
    Вічно стоятимеш поміж двох берегів!

    Вогненний хвіст - димова завіса,
    Сирени, ракетні обстріли знов...
    Україно, не можна мовчати!
    Світе милий...
    За що ж проливається знов юна кров?

    Ніколи не забути! Нікому не пробачимо!
    Як нищать українській цвіт...
    Ми зможемо, ми вистоїмо!
    Долею призначено...
    Нам боронити проти зла весь світ...

    Сміливі, відважні і "вічно живі"...
    Ми - за вашими спинами - народ...
    Ми пишаємось і вклоняємось до землі...
    Це наші "неоплачені борги"...
    Зустріч після війни? Ні! Після Перемог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3260

    21 бер. 2022
    Светлана Петренко
    Крила
    Я над собою бачу крила:
    ,, Курли!" – з роси вам і води.
    На Україну заспішили.
    А небеса кричать,, куди!?

    Там  ,,гради"  б'ють і ,,урагани".
    Там кров'ю плачеться земля.
    На вас чекають скрізь капкани,
    І стріли ціляться в поля".

    Але у дужих крил маленьких
    Неспинний ритм палких сердець.
    Не чужина – це ж рідна ненька,
    За неї, навіть, птах – борець!

    Здіймаються ключі  лелечі
    В Охтирці, Сумах і Ромнах.
    І не зігнуться наші плечі,
    Якщо воює навіть птах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3261

    21 бер. 2022
    Автор:1
    15 марта 2022
    День 20-й войны, Две недели весны быстротечны.
    Ко всему привыкаешь.Но сердце все больше болит.
    Кто-то ищет родных. Кто-то беженцев кормит сердечно.
    Кто-то выжил.. А кто-то сегодня войною убит.
    И увозят от взрывов детей ошалевшие мамы,
    Обгорелые трупы, сожжённые вновь города.
    Суп в тарелке в подвале - подарок бесценный тот самый,
    Как добытая где-то и кем - питьевая вода.
    А у нас тишина. Не бомбят. Есть жилье. Слава Богу.
    Вой сирены привычен уже. Мысль сверлит:"Как же так"?
    Гумконвои идут - это жизни сегодня дорога...
    Нам бы небо закрыть от воздушных крылатых атак
    Что ж ,"спасители наши", спасать мы себя не просили..
    Не мечтали о  бомбах и градах, о смерти детей.
    Сколько юных парней не вернётся живыми в Россию?
    Мы не звали к себе смерть несущих нежданных гостей.
    Март на улице. Солнышко. Греется кот на окошке.
    Дети беженцев кормят на площади всех голубей.
    Как же хочется мира. И... вкусной весенней окрошки.
    Россияне, пора вспомнить заповедь вам:" Не убей!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3262

    21 бер. 2022
    Анастасия Кибель
    Сказки пропаганды
    Я давно перестала молчать,
    Мои мысли текут, обнажая
    Всю ту лживую подлую стать,
    Что верхи из себя представляют.

    Вся та ложь, что течёт в канаву,
    Сквозь прогнившие ржавые трубы,
    Неустанно питает державу,
    Рождена ведь в партийных клубах.

    Отражает жестокость мира,
    Возведённого ради денег.
    И в словах этих нет сатиры,
    Ведь ты в этом мире пленник.

    Мы запутались в нормах морали,
    Всяко власть наш закон извращает.
    Мы смиренно как овцы кивали,
    А покорность элиту питает.

    И словами секут, словно плетью,
    Они правду нещадно пытают.
    Но в те басни поверят лишь дети,
    Они мир ещё толком не знают.

    И двуликие образы наши,
    Лицемерные плоские маски
    Прячут то, что действительно важно
    Заставляя рассказывать сказки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3263

    21 бер. 2022
    Марічка Бабій
    І день не день
    І день не день, уже як восьмий,
    І ранок теж, не той що був.
    Під гул сирен розплющуєш ти очі,
    Хоч тільки-но здрімнув.

    І стрімголов, хоча б у коридор,
    Забитись у куток немов та миша.
    Про всяк перечекати все це так,
    Бо в тебе ще відносно тиша.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3264

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Про життя
    Наші життя як неопалимі незабутні книги,
    Наповнені повчальними буття уроками.
    Рухався до щастя болючими кроками.
    Пізнав солодкі вершини й гіркі кризи.

    Крізь сторінки видно людську суть,
    А між рядками — вічні філософські питання.
    Розкрий їх: заворушливі пригоди не ждуть!
    Вирішуй й ладнай все без вагання!

    Проживи так, щоб до і після тире не були лише дати.
    Залиш після себе нащадкам блага, щоб можна про тебе згадати.
    Ти вічний, бо тебе пам'ятають!
    Ти важливий, бо тебе поважають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3265

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Я хотіла б пити з ним каву...
     у ліжку до ранку лежати,
    Читати вірші для забави,
    І щоб плакати теж їх читати

    Я хочу його цілувати
    До крові , ніжно й жорстоко
    Металеві вуха кусати
    І бути із ним довго-довго...

    Я хочу із ним мовчати
    На грудях лежачи тихо
    Синхронно повітря вдихати
    Забувши про будь-яке лихо

    Я хочу його кохати
    По-справжньому, так жіночно
    І через століття вмирати
    Теж разом, і дивлячись в очі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3266

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    Розруйновано, розшматовано...
    Скелети будинків обвуглені,
    Потвори, примари без тіні,
    Де сили знайти щоб поглянути,
    На все, що з тобою зробили?..
    Ще все дихає димом і попелом
    Ще багровіє заграва багать
    Місто-місто, як так допущено,
    У руїнах отак помирать?
    Розруйновано, розшматовано,
    Все розбито на сотні клаптів...
    Яким чином все так? Розчаровані...
    Розбрат біль сіє, лють і ненависть.
    Зустрічаємо ранок в невіданні...
    Холод пробирається до душі,
    Не виття нам страшне чи каркання
    А розруха без краю-межі...
    Як же хочеться, щоб недаремно,
    Щоби кров'ю і юним життям
    Перемогу, Незалежність здобути
    Щоби більш не було посягань...
    Україна всі сльози виплакані,
    Здригається весь час від вибухів:
    Кроваві ріки крові синівської
    І могили височіють свіжовириті...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3267

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Будучи рідкісною скотиною
    Моїми чуттями бавишся
    Називаєш мене дитиною
    Відповідно до мене ставишся

    Кидаєш любовні вірші,
    А серце моє рветься
    І плач пронизує тишу
    Безсовісний,  тільки сміється...

    Хай буде так,так, хай буде!
    Ламай мене і розпилюй
    Небо цього не забуде
    А я пробачу... Я сильна

    Я сильна , бо вже не дитина
    Що б ти собі там не думав
    Молитись за тебе не кину ...
    Як би не було сумно

    А ти живи і кохайся
    Пий каву , пали цигарки
    Хочеш, з  моїм серцем теж бався...
    Тільки прошу лиш...живи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3268

    21 бер. 2022
    Кузнєцова Поліна
    -
    Цей лютий як ніколи лютий...
    Прокинься, доню. В нас війна!
    І Україною забутий
    Не буде лютий двадцять два.

    Холодний піт о п'ятій ранку,
    Тремтить все тіло - я встаю,
    Під звуки вибухів збираю
    Маленьку донечку свою.

    Не плач, маленька. Я з тобою!
    Біжимо разом в укриття,
    Моя невиспана дитина!
    Моє малесеньке життя.

    Не раді вам, кати з Росії -
    Нас не просили "визволять"!
    Ми - на своїй землі, єдиній -
    І вас не станемо пускать.

    Вже досить вибухів, снарядів,
    Вже досить танків, літаків.
    І поверніть мені мій Харків!
    І сміх щасливий дітлахів!

    Вас доля тяжко покарає
    І ваш "російський корабель".
    У пеклі будете горіти
    За окупацію земель!

    Ви не брати нам - і ніколи
    Не буде дням цим забуття.
    Прийшли з війною ви, негідні,
    А скоро підете з життя!

    Бо ЗСУ вас переможуть:
    Зітруть у пил! Геть, москалі!
    Настане мир на Україні,
    На рідній, на моїй землі.

    І буде сонце, буде ранок.
    І будуть посмішки у всіх.
    І звуки міста - не сирени.
    І дітлахів веселий сміх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3269

    21 бер. 2022
    Светлана Петренко
    Скоро
    Всі танки поспиняються підряд.
    І віддимляться  ,,урагани" й ,, буки",
    А сльози  від тривалої розлуки
    Враз висохнуть. Не прилетить снаряд
    У дитсадок , у школу, чи у дім.
    І дітвора спішитиме на луки
    Ганяти м'яч, тримаючись за руки,
    А слід війни пощезне, наче дим.
    І проліски прокинуться від сну,
    Піднімуть гордо, аж до неба очі.
    Безсилий ворог цвіт цей не зурочить,
    Бо нам Господь дарує вже весну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3270

    21 бер. 2022
    Марина Фурман
    Гарматний хлам
    Трупаки русні збирали,
    В кожен череп заглядали.
    Та дізнались, що вандали
    Зовсім мозоку не мали.
    Черепні пусті коробки
    Не їдять і хижі вовки.
    Бо гарматне це м'ясце
    Так смердить як те яйце,
    Що зсередини протухло
    Ще живим, а потім рухло.
    Забирайте вже свій хлам,
    Та кидайте по трунам.
    Більше місця вам не буде,
    Кончений, ганебний люде,
    Ні в одній країні світу.
    Та прийдеться всім вам рити
    Кожен сам собі могилу,
    Бо такому як в вас рилу
    Вихід буде це єдиний.
    Навіть Бог до вас не милий,
    Ні бридка ваша країна,
    Що вже майже як руїна.
    За кожен день, доньку і сина
    Помститься наша Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3271

    21 бер. 2022
    Лариса Шапко
    Кілька віршів
    Вірші війни

    Позавчора написала вірш на основі плакату з інету, вірш з міцними словами. Як викладачу, було не комфортно викладати його в мережі. Тепер викладаю!!!

    Лариса Шапко
    Постріл в лоба/ 1 варіант

    Ну що, Пуйло, мабуть себе вважаєш
    Крутим стратегом 21 століття
    І, що, Європа, впавши на коліна
    Перед тобою ще "оте лахміття"!?

    Тебе бояться лідери планети.
    Ти,  п'ятий термін росіян ведеш
    І за два дні зі свого кабінету
    "Рєшил", що "історичні землі" повернеш?!

    Пенсіонере, ти мабуть зажрався
    І ти того ніяк не врахув:
    Тебе #бе, крутого кегебіста,
    КВН-команди капітан!

    Справжній син держави України
    Наш надійний, кращий ПРЕЗИДЕНТ!!!!
    Командувач, чудова ще  людина,
    Режисер, ведучий, шоу-мен.

    А ти, Пуйло, сховалось на Уралі,
    Під кулі кинув молодих ще хлопчаків!!!
    Життя прожив, а молодь хай вмирає!?
    Ми піднялися: Харків, Київ, Львів!

    І, на прощання, щоб тебе добити,
    Тобі скажу я на грядущий сон:
    #ер тобі, Пуйло, міцний,  собачий,
    А не наш, кавунистий Херсон!
    #нівійні #nowar

    25.02.22
    **********
    Лариса Шапко
    Постріл в лоба / варіант 2

    Ну що, Пуйло, мабуть себе вважаєш
    Крутим стратегом 21 століття
    І, що, Європа, впавши на коліна
    Перед тобою ще "оте лахміття"!?

    Тебе бояться лідери планети.
    Ти,  п'ятий термін росіян ведеш
    І за два дні зі свого кабінету
    "Рєшил", що "історичні землі" повернеш?!

    Пенсіонере, ти мабуть зажрався
    І ти того ніяк не врахув:
    Тебе зробив, крутого кегібіста,
    КВН-команди капітан!

    Справжній син держави України
    Наш надійний, кращий ПРЕЗИДЕНТ!!!!
    Командувач, чудова ще  людина,
    Режисер, ведучий, шоу-мен.

    А ти Пуйло, сховалось на Уралі,
    Під пулі кинув молодих ще хлопчаків!!!
    Життя прожив, а молодь хай вмирає!?
    Ми піднялися: Харків, Київ, Львів!

    І, контрольний, щоб тебе добити:
    В нас кожне місто - славний бастіон!
    Йди маршрутом, вказаним в Одессі!
    За нами Харків, Маріуполь і Херсон!
    25.02.22
    *******
    Л. Шапко
    Безчесній армії рф

    Тварюка. То малий ще гнів!
    Ти нищиш місто Харків, вандалюко!
    Центр "Столиці першої" в  вогні,
    Будівлі історичні...Ти, па#люко!

    Театр оперний і філармонія нова,
    Зіпсовані снарядом "мирним" з неба!
    Найбільша площа і брусчатка вікова..
    Терорист, чудовисько  ганебне!

    Каразіна, танкистів ВИШ,   Івана Кожедуба ВИШ, Героя,
    Горять зруйновані... А ти летиш
    Авіабомби кидати в райони.

     Як би ви бачили, матуся як стара
    Додолу падала, від вибухів здригалась!
    Та говорю я це вам задарма,
    Бо хіба жінка вам життя давала?!

    Руїни. Люди тут жили.
    Від вибухів у щент повилітали
    Віконця, крізь які завжди,
    Стрічали сонце мирні Харків'яни!

    А головне - загиблі люди, діти!
    Мешканці, студенти іноземні...
    РоSSістам вічно у вогні горіти!
    Пекельному. Прокльони вам множенні!

    Досить, чуєте, цих жахів нелюдських?!
    Зупиніться, ви за тиждень зруйнували
    Стільки, що у Другу Світову
    Країна за фашистів не знавала.

    Йдіть до себе і з собою заберіть
    Гнів наш, сльози, біль і втрати
    І своїм краянам розкажіть,
    Як ганебно нам несли утрати.

    До кінця свого потворного життя
    Вас буде кат весь час і день карати:
    Совість - тому катові ім'я.
    Від Бога й Всесвіту вам вічна страта.
    02.03.22
    *******
    Лариса Шапко

    Обстріляний гуманітарний коридор

    Постріли, валізи, чемодани
    І перелякана кричить дитина...
    А десь автобуси стоять за брамою,
    Тією, що у мир людей везтиме.

    У мир, точніше - мирну тишу,
    Не чутно де тих вибухів жахливих,
    Коридором, у "режимі тиші",
    Їхати від ворогів брехливих.

    Так брехливих, по-звірячому цинічних,
    Бо не пропустили ізюмчан
    Евакуюватися із міста
    До своїх сусідів, лозівчан.

    Боялись люди авіаударів,
    Йти до автобусів крізь куль ворожих рій
    У інший вимір, що десь там, за брамою...
    Недосяжний острів рятівний.
    09.03.22.
    ********

    Лариса Шапко
    Матерям рашистов

    Просматривая новостные ленты
    Событий, что принес нам "русский мир",
    Встречаю разговорные  фрагменты,
    Которыми рябит теперь эфир.

    В них "мамкины сынки" додомку ноют,
    Что, мол, стреляют и одиннадцать уже
    Убитых срочников, лежат из роты,
    А он, бедняжка, в мокрой одеже.

    И мамка окупанта возвывает
    Орет, не подбирая слов:
    "Ах сволочи, ах суки", зазывает,
    Чтобы "убило гадких всех Хохлов"!

    Ты, осознай, бездушная гиена,
    Что это твой сынок с войной пришел,
    Что это он, слюнтяй, звонит из плена,
    И он ворвался огненной войной

    В наш дом. С насилием, смертями,
    Взрывает, убивает и бомбит!
    От него на Украину всю воняет
    Гнилою матерью! На всю страну смердит.

    Это ты, зверенышу привила
    С материнским горьким молоком,
    Что главнее в мире всех россия.
    Гордись, теперь, сыночком-палачом.

    Убогая, неужто не слыхала,
    Фашист - твой сын, который нёс террор.
    Весь мир российских мразей осуждает.
    Твой сын - ничтожество, убийца, мародёр.

    Что ты за мать, что радуешься смерти
    Молодых, детей и стариков!?
    Людей живых. Окстися, на паперти,
    Плач и кайся за приплод такой!
    09.03.22.
    *******
    Лариса Шапко
    Українцям

    Ви тільки повертайся живими!
    Торкніться скроней посивілих матерів,
    Полиньте у обійми до дружини,
    Дітей до мужніх грудей пригорніть.

    Ви тільки залишайтеся живими
    Під обстрілами з градів мирних міст,
    Поміж пожеж й ударами тяжкими
    В укриттях і бомбосховищах живіть!

    Ви для майбутнього лишайтеся живими,
    Малюки, що народились в час війни.
    Вас бережуть небесні Херувими,
    Квіт і діти української землі.

    Ви бережіться, щоб були живими,
    Молодята, що в ці дні уклали шлюб.
    Вам мир творити світлий і щасливий,
    Берегти наш Прапор і Тризуб.

    Ви повертайтесь, українці, всі живими:
    Додому, до роботи, до життя.
    Цвісти калині й колоситься нивам!
    "Все буде Україна" й майбуття!

    А полонені, що залишились живими,
    Милосердю українців завдяки,
    В росію йдіть і розкажіть правдиво
    Які ви біди наробили тут.

    І доки будете на цій землі живими,
    Ви і покоління росіян,
    На колінах стійте і тужливо
    Просіть пробачення...
    Не подаруємо ми вам.
    07.03.22
    *********
    Лариса Шапко

    Мысли вслух

    Куда вы прётесь морем, небом, стадо!!!,
    В погонах, кровью залитой, слезами?!
    Вы изрыгаете в народ соседский градом,
    Снаряды рвёте над родными городами.

    Словяне, что же так остервенело
    Вы ненавидите, взрываете и жжёте?!
    Ордой на Украину налетели...
    Фашисты, что-же на своих идете?

    Вторглися безжально і цинічно!
    Паплюжите природу і людей!
    Рушите будівлі, а не волю!
    Не жалієте стареньких і дітей!

    Людяність. Та де вона? Згубилась.
    Десь у відомому в Росії  кабінеті.
    Танки йдуть по вулицям у Сумах,
    Гради в Харкові, снаряди й міномети.

    Гостомель - бій. Зміїний острів - вбито
    13 хлопців, то - Герої України!
    Бомбардувальники, горять будівлі!
    В Києві атаки цілковито.

    Херсон і Мілітополь, і Ахтирка...
    Бронетехніка там все ще атакує!
    Російські танки чуєте, стріляють?
    В звичайних громадян на Україні.

    Экопарк у Харкові. Є вбиті,
     Вбиті і поранені тварини.
    Вибухи два дні несамовиті...
    Люди ви таки, чі все ж тварини?!

    Забыли, как стояли наши деды
    Плечом к плечу, стеной под Сталинградом?
    В боях ожесточенных шли к Победе,
    В окопах отражали  канонады.

    Как в Курском месиве, что из земли, и тел, и крови
    Погиб мой дедушка и там, в земле, остался...
    Рыдали русские и Украины вдовы,
    Какой ценой тогда нам мир достался!

    Я понимаю, вы военные, приказу -
    Должны беспрекословно подчиниться.
    Но дома ждут вас жены, дети, мамы...
    Ужель в гробу охота очутиться?!

    Как больно, разума непониманье:
    Кому? Зачем? За что война сейчас?!!!
    Я телом в половину - россиянка,
    Душой, ублюдки, точно я не в вас!
    #нівійні #nowar
    25.02.22
    *******
    Пісня "Офіцери" була завжди хітом багатьох офіцерів і в нашій країні. До тепер. Трішки поправила газманівський текст. Звісно, з повагою до українських захисників.

    1.Господа офицеpы,
    так в кремле вам велели
     Без Христа и без Веры
    Украину бомбить.
    Чтобы сделать карьеру,
    всех живых не жалея,
    Вам три месяца надо
    в Украине пробыть.

    Пpипев:
    Офицеpы, озверели!
    Как же "честь вы не имели"
    И в стране чужой обрушили  вы мир?!
    Офицеpы, pоссияне,
    вы границы нарушая,
    Терроризмом запятнали свой мундир.

    2.Заслужив "ветерана" -
    свою честь вы изгадив,
    Раненных добивали,
    что российских кровей.
    Как же вы, офицеpы,
    так ценично посмели
    На гражданских составить
    координаты смертей?!

    3.Разве это достойно:
    умываете кровью
    Беззащитных и женщин,
    деток и стариков?!
    "Мирные" окупанты
    в Мариуполь и Харьков
    Многотонные бомбы
    сбрасывали тайком.

    4.Вы должны быть примером.
    Ну, а вы, офицеры,
    По роддому даёте, что ж, команду стрелять!?
    И теперь поколеньям
    будет стыдно признаться,
    Русскими называться
    и глаза поднимать.

    5."Красный крест" обстреляли,
    беженцев убивали
    В городах, что равняли
    вы, рашисты, с землёй.
    Посрывайте погоны,
    званий вы не достойны!
    Вы - шакалы и звери
    и пошли уже вон!
    11.03.22.
    *******
    Лариса Шапко
    Набат

    Дошли до Храмов псевдохристиане:
    Летят осколки, пули по иконам...
    Роняют лики слезы состраданий
    И изваяния расстрелянного Бога.

    От разрушительных ударов пострадали -
    В Харькове Собор Успенский...
    (ещё недавно на органе там звучала
    Музыка - шедевр земной,  Вселенский);

    Святых жён Миноносец Храм,
    Царицы Храм, Тамары, в Пятихатках,
    Где прятали в подвалах харьковчан,
    Под Святым Покровом от взрывчатки.

    На Лавру Святогорскую вночи
    "Братья православные" швырнули
    Бомбу. Наплевать им, что  бомбить!
    Каины. И не понять им Аллилуйя.

    Николая Чудотворца Храм
    В Волновахе полностью разрушен...
    Остановись, роssийская орда,
    Обуздай же пыл свой, малодушный!

    Дом Господень пламенем обьят,
    Безбожники его не пощадили.
    К Небесам мольбы стоит набат
    Над многострадальной Украиной.
    13.03.22.
    16 березня 2022 року знищений прямим попаданням надпотужної бомби, скинутої з російського бомбардувальника, Донецький академічний обласний драматичний театр у м. Маріуполі. Переймаюся бідою.
    В театрі працює
    провідним артистом і режисером мій одногрупник по ВИШу Сергей Мусиенко  неймовірна людина, талановитий і неперевершений професіонал. Одна поява його на сцені викликає у глядача чудові емоції. Працівники театру піклувались про людей, що ховались в будівлі від рашиських нападників. Друже, я сподіваюсь, що ти живий і будеш багато років радувати глядача.

    Лариса Шапко
    Маріупольська драма

    Театр. Маріупольський театр...
    Мистецтва Храм й царина Мельпомени.
    Настигла неймовірна хвиля втрат...
    Був серцем міста від фасаду і до сцени.

    Один із найстаріших в Україні,
    Майстрів великих сцени пам'ятає.
    Тут корифеї театральної родини
    На гастролях в драмтеатрі виступали:

    Саксаганський і Михайло Кропивницький,
    Старицький і Карпенко-Карий.
    Репертуар новий і український
    Оплесками глядачі вітали.

    На Площі Театральній, поруч в сквері,
    Гості міста й маріупольці гуляли,
    На вистави тут приходили ввечері,
    Зірки закохані тут, на алеях, рахували.

    Сімнадцятого березня, сьогодні,
    Вистава "Frida" мала відбуватись...
    А дев'ятнадцятого березня "Дикун"...
    Та довелося від війни ховатись

    В залі театральнім, де глядач
    Сміявся, мріяв й вибухом овацій
    Акторів славив чи пускався в  плач
     В захваті від постановки й декорацій.

    Театр, як завжди, городян обняв,
    Пустив у саму душу - за куліси.
    Та інший вибух у театрі пролунав...
    І опустилася життя завіса...

    Вбивці, не зважаючи на те,
    Що напис "ДІТИ" був як на долоні,
    На театр, на сховище людей,
    Безжально скинув з неба бомбу.

    Завмер весь світ неначе в "умовчанні"...
    В очікуванні, що страшна вистава
    Закінчеться й "бравісімо" звучання
    Розбудить нас. Та це не сон. А правда!

    Катарсис буде, звірі, окупанти,
    Злочинці, боягузи і паяці!
    Театр відродиться й  відродяться таланти!
    Закінчеться кривава окупація!

    І витре сльози гіркі  Мельпомена.
    Людяність нарешті переможе.
    Слава нації Вкраїни,  нескореній!
    Маріупольців помилуй, Боже!
    17.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3272

    21 бер. 2022
    Леонтина Топало
    Молитва за синів
    Знаєте, як тліє
    душа?
    Кола перед очима...
    І син за твоїми плечима
    Волі дає відкоша...
    В цивільних іще обладунках,
    Та вже на дорозі війни...
    Сідають в автобус сини
    Після команди "Струнко!"
    Господи, сохрани   Всіх і мою дитину!
    Хай у щасливу хвилину
    Вернуться наші сини!
    Господи, дай їм сили,
    Знищити цю орду!
    Перемогти біду,
    Що москалі вчинили.
    Праведний, з ними будь
    Щомиті і щохвилини,
    Прости за усі провини,
    Хай всі до Перемоги дійдуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3273

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Любила пити на підвіконні
    Спостерігаючи за людьми і машинами
    Щоб алкоголь тихо  гупав у скроні
    І світ не був настільки фальшивим

    Часто я танцювала  на вулицях
    Так щоби музика в вухах на повну
    І піруети на радість публіці
    Ні разу не згадуючи скромність

    Сьогодні ж постійно моніторю новини
    Молюсь посекундно  і тричі на день
    Не можу не відчувати провини
    Десятки і сотні убитих людей ...

    П'ю валер'янку ,запиваючи чаєм
    Телефоную  друзям і рідним
    Молюся за них уже за звичаєм
    Дах їде повільно, але вже помітно...

    Стараюся бути на позитиві
    Шлю анекдоти , підтримую дух
    Я вірю й  надіюсь жити у мирі
    Вигнати звідси диявола слуг

    Щоб було тут усе так як раніше
    Навіть не так, а краще в стократ
    І щоби нічну зоряну тишу
    Вже не розривав ворожий снаряд

    Своїми руками відбудую все знов
    Наші міста, вони незнищенні
    Поки в українцях панує любов
    І поки ще дихають наші легені
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3274

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Із мого погляду вже  не зникне сталь,
    Із кожним днем ніби старію на роки,
    Вже майже не відчуваю печаль,
    Емоції зникли. Здається, надовго.

    Імітувати стараюся мирне життя,
    Заварюю чаю у звичній чашці,
    На жаль, розумію, нема вороття,
    До того,що  називалося щастям...

    Усе та ж рутина.Прання. Тарілки.
    От тільки виконуєш автоматично...
    Від вибухів часто тремтять шибки,
    На жаль, це уже також звично.

    Зранку встаю і читаю новини,
    Вже навіть не плачу, немає сліз,
    Це страшно ,коли весняної днини.
    Ти чуєш снарядів гул і свист.

    Та я не жаліюся , ні, ні разу!
    І просто "  тихо? " питаю своїх...
    Зараз уже забулись  образи,
    Зараз уже якось не до них.

    Складно, але всі тримаються ,
    За руки до фінішу маєм дійти,
    Кожен і всяк тепер змагається,
    У нас одна ціль тепер - перемогти!

    Ми боремось разом у місті й селі,
    Тільки вперед і вперед кожну мить,
    Щоб побачить як на нашій землі,
    Український прапор вгорі майорить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3275

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Защитникам Украины
    Не надо "ангелами света"
    Их называть. Все это чушь.
    Где с неба падают ракеты,
    Там не обитель чистых душ.

    Они прокурены, в наколках
    И матерятся через раз -
    Сидел бы словно на иголках
    Всяк ангел от подобных фраз.

    Гарь, грязь и смазка, пот и порох -
    Отнюдь не райский аромат
    Теперь в одежде их и порах
    Рук, что сжимают автомат.

    Борьба со злом красива в сказке,
    Но там, где воздух смерть несет,
    Не носят нимбы - только каски.
    Нимб от осколков не спасет.

    Они по умершим не плачут,
    Вжимаясь в бруствер животом -
    Их дело - выполнить задачу,
    А все эмоции потом.

    Об ангелах не лицемерьте,
    Не надо выспренних рулад!
    Войну выигрывают черти,
    Врагу устраивая ад.

    7 марта 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3276

    21 бер. 2022
    Анастасія Владимирська
    Без назви
    Ти тепер будеш моїм пророком,
    який щоночі пошепки віщує
    «Все буде добре».
    Якби тобі вистачало сил на інші колискові,
    ти, певно, співав би про небо.
    Кажуть, зараз неймовірна темрява
    і Чумацький Шлях видно навіть у
    Харкові чи Миколаєві.

    Не віриться, так?
    Мені теж. Хочу вибратись на нічний дах
    під ті зірки.
    Добре, що вони дійсно десь там є і все одно сяють.
    Напевно, світяться, як свічки…
    Кажуть, без сонця та ще й на вітру холодно,
    але ж у мене є ти і я вважаю, що
    нагорі трохи краще, ніж знизу.

    Чи можеш ти мені ще разочок
    зі сталевою впевненістю пообіцяти, що
    все буде добре?
    Знаєш, я дійсно вірю.
    Я же не дарма тебе пророком назначила.
    Кажуть, зараз усе навкруги так просякнуто святістю,
    що ніхто із близьких насправді
    не вмирає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3278

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Твої татуйовані руки...
    Моя чиста душа...
    В кімнаті лунають звуки...
    Танцюєм на лезі ножа...

    Твоя гіркота цигарок...
    Мій цукор від шоколаду...
    В голові немає думок...
    Ця мить - наша розрада...

    Твоя неймовірна сила...
    Моя слабкість і простота...
    Я в Бога тебе просила...
    Цілуй тепер мої вуста...

    Твої дурні бісові жарти...
    Моє розуміння їх...
    Хвилини, які того варті
    Розтрачені нами на сміх...

    Твій холод металу у вухах...
    Мої гарячі слова...
    В країні нашій розруха...
    Завдяки тобі я жива.

    Ти моя оправа зі срібла,
    Я твій найдорожчий рубін,
    Життя іще буде світлим,
    Ми будуємо щастя з руїн.

    Ми будемо тут у моменті,
    Ми разом, я лиш і ти,
    І хоч не одні на планеті,
    Удвох тільки будемо йти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3279

    21 бер. 2022
    Дар’я
    Без назви
    просто будь живим. просто не вмирай.
    я під час війни більшого не прошу.
    черги вже і так з українців в рай,
    а для пекла ти надто вже хороший.

    хай-но не удвох. хай-но все не так.
    знаю – перед цим і війна безсила.
    просто хай між хмар черговий літак
    в бік твого вікна не спрямує крила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3286

    21 бер. 2022
    Марія Дуда
    Кривавий ранок
    Ти пам’ятаєш ранок той,
    коли від сліз проснулась мати?
    Коли дитячий крик лунав,
    Коли у бій пішли солдати?

    Кривава ніч змінила світ,
    Зламала людям усі мрії
    Спинився час, гудів весь світ
    І зникли щирі всі надії.

    Як батько й мати із жалем
    Віддали сина воювати,
    Не знали рідні ще тоді
    Що сина ім вже не діждати.

    Боліло серце, лилась кров
    Невинних ангелів забрали
    Кати безжальні, що тоді
    Вкраїну нашу руйнували.

    Страждає рідний наш народ,
    Віддав життя за правду й мир
    Неначе голуб сивий враз
    Змахнув крильми й подався в вир.

    Вже мати сина не побачить,
    Не обійме, не пригорне
    Лиш у шинелі лист лишився:
    « Матусю, я любив тебе»

    «Любив тебе і Україну,
    Боровся сильно, так як міг
    Я захищав тебе і тата
    Пробач, себе я не вберіг».

    «Я прилечу до тебе зранку,
    Постукаю в вікно крильми,
    Життя віддав я, щоб у мирі
    Жили всі дочки і сини».

    «А ти кохана пам’ятай,
    В моєму серці тільки ти.
    Бажаю щастя я тобі,
    Я вмер щоб мирно жили ви.»

    Настане час та прийде день,
    Затихнуть села та міста,
    Та пролунають ці слова
    «Вітчизна мати - перемогла»!

    Ти пам’ятаєш ранок той,
    коли від сліз проснулась мати?
    Коли дитячий крик лунав,
    Коли у бій пішли солдати?

    Кривава ніч змінила світ,
    Зламала людям усі мрії
    Спинився час, гудів весь світ
    І зникли щирі всі надії.

    Як батько й мати із жалем
    Віддали сина воювати,
    Не знали рідні ще тоді
    Що сина ім вже не діждати.

    Боліло серце, лилась кров
    Невинних ангелів забрали
    Кати безжальні, що тоді
    Вкраїну нашу руйнували.

    Страждає рідний наш народ,
    Віддав життя за правду й мир
    Неначе голуб сивий враз
    Змахнув крильми й подався в вир.

    Вже мати сина не побачить,
    Не обійме, не пригорне
    Лиш у шинелі лист лишився:
    « Матусю, я любив тебе»

    «Любив тебе і Україну,
    Боровся сильно, так як міг
    Я захищав тебе і тата
    Пробач, себе я не вберіг».

    «Я прилечу до тебе зранку,
    Постукаю в вікно крильми,
    Життя віддав я, щоб у мирі
    Жили всі дочки і сини».

    «А ти кохана пам’ятай,
    В моєму серці тільки ти.
    Бажаю щастя я тобі,
    Я вмер щоб мирно жили ви.»

    Настане час та прийде день,
    Затихнуть села та міста,
    Та пролунають ці слова
    «Вітчизна мати - перемогла!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3289

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Пламенный привет
    Пусть горят они синим пламенем, пусть горят!
    Не прощайте их, ибо ведают, что творят!
    Пусть взовьется над их столицею черный дым,
    Пусть аукнется им сторицею спертый Крым.
    Не считайте невиноватыми тех, кто сплошь
    Жадно жрет, как блины, лопатами злую ложь,
    Кто мечтает втоптать оравою в ту же грязь
    Целый мир, упырю плюгавому помолясь.

    Пусть горят они синим пламенем, пусть горят!
    Это им за наймитов засланных, за бурят.
    Пусть пожрет и другие области тот пожар,
    Заслужившие той же подлостью кару кар.
    Не жалейте их, полных злобою до краев,
    Вековою клейменных пробою холуев,
    Все "укропы" им, да "гейропы" им, да "жиды",
    Сами ж были всегда холопами у орды.

    Пусть горят они синим пламенем, пусть горят!
    Под трехцветным и красным знаменем, все подряд,
    С их победами собутыльников-сволочей -
    Мародеров, воров, насильников, палачей,
    С их плешивыми истуканами в куполах,
    С вечно грязными их стаканами на столах,
    С феерическими распилами их мамон
    И с собачьими их могилами без имен.

    Пусть пожрет их огонь ли, мины ли иль свинец,
    Только чтобы они все сгинули наконец!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3291

    21 бер. 2022
    Олег Яриніч
    Без назви
    Щемить від втрати материнське серце,
    Від мук, емоцій вибухає голова.
    Регоче ворог, посипає рани перцем,
    Плює в обличчя, топче чоботом слова.

    Багато жертв і серед них одненький
    Нащадок кровний, та й того не стало.
    - Синок, синочку, сину мій рідненький!
    Стара кричала, вслід не чула:
    - Мамо!

    - Синочку, відгукнись, ходи до мами...
    Малесенький, та де ж ти ліг спочити? -
    Стара солоними шептала ледь губами,
    В очах ввижалося - син ворогом убитий.

    Завила риком материнська люта буря.
    Страшна і сильна, справжня і трагічна.
    Відчула - серце ранить чорна куля
    Від ворога, як шрам, як мука вічна.

    Кляла, ганьбила вбивцю, світ, війну!
    Хотіла плакати - не мала більше чим.
    Бліда невістка підняла з колін стару:
    - Матусю, рідна, в мене буде син!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3292

    21 бер. 2022
    Хомишин Аліна
    Я не віддам вам свою весну
    я не віддам вам свою весну
    я цілу зиму про неї спала
    про неї їла, про неї жила,
    щоб ви у мене її забрали?

    надворі сонце, нарешті тепло
    але земля в нас уже гаряча
    летять снаряди, летять молитви
    птахи співають крізь лай собачий

    зима тікає, тікають люди
    хтось у підвали, хтось під завалом
    і чути стогін, і чути плачі
    а москалеві і того мало

    я молюсь Богу, хоч вся палаю
    палаю гнівом, палаю злістю
    палаю страхом , бо я не знаю
    коли взірветься щось в мому місті

    але я вірю, я щиро вірю
    що мене є кому захистити
    ні - не Європі, і ні - не світу
    їм всім всерівно чи буду жити

    мене боронять мої солдати
    могутні люди, сильні й сміливі
    вони готові себе віддати
    щоби весна в нас була щаслива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3293

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    З'явився у житті вихором,
    Виник образом ,
    З тобою я ледве дихаю,
    Гірше порізну.

    Ти поламав мої лінії,
    Стер всі градуси,
    Тепер прошу тебе вирівняй,
    Я беззахисна...

    Будь свічею для мене ти,
    У цій темряві,
    Щоби я знала куди іти,
    Була впевнена

    Будь для мене молитвою,
    І душею будь,
    Заради тебе я вистою,
    Тільки не забудь.

    Люби мене до безтями ти,
    Без свідомості.
    До хрипу в горлі і німоти,
    Хай без користі.

    Будь для мене кимось  близьким,
    Просто кимось будь,
    Серце вже поміняло ритм,
    Назад не звернуть.

    Вірвався у життя вихором...
    Тільки не зникай,
    Завдяки тобі я дихаю,
    Ти і є мій рай
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3294

    21 бер. 2022
    Яна Потьомкіна
    Реквієм для москаля
    Безсмертя краяло їм серце
    і крало день за днем думки,
    Сурмило в труби в ритмі скерцо,
    На хрестик вішало вінки.

    І грали люто барабани
    розбитим судьбам на друзки,
    і обережний, вічно п'яний
    сатир - із казки про шинки
    печально флейтою виводив
    мелодії сумні зв'язки.

    Як барани, несамовито,
    уперто, прямо йдуть в забій.
    На заклання, пожертву вбито,
    За мрію віддано у бій.

    За мрію одного нікчеми,
    За гонор клятого царька.
    За малодушність і мовчання
    Гниють москальськії війська.

    І будуть гнити аж до скону
    в землі хоробрих козаків!
    Шалено бить ми будем в дзвони
    І грати реквієм -
                               для москалів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3295

    21 бер. 2022
    Віктор
    Побажання   "освободітелям"
    Щирі побажання   «освободитєлям ».
        Щоб  в  ординському  кремлі  повиздихали  москалі.
    Щоб  путіну  дали  по  сраці
    Й  повісили  на  гілляці
    На  початку  той   алеі,
    Що  веде  до  мавзолею.
        Поховали  щоб  лаврова
    В  той  же  день  що  і  пескова,
    Не  в  дубовому  гробу,
    З  леніним  в  одну  труну.
    А  «товариша»  шойгу
    Щоб  засипали  в  урну,
    Та  на  вік  замурали
    Біля  Сталіна  в  стіну.
      Щоб  з  імперськоі  тюрми
    Вивільнилися  кріпаки:
    Комі,  манси,  калмики,
    Ненці,  чукчі,  інгуші,
    І  буряти,  і  угри…
        Щоб  звільнилася  Чечня
    І  татари  і  мордва…--
    Всі,  всі  люди  на  землі
    Від  Амура  до  Неви
    Вільно  й  в  щасті  зажили,
    Самостійними  були
    Й  незалежні  від  москви!!!
    «Дык   тагды   уже  сама
    Сдохнеть   с  голоду  масква!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3296

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Мені набридли вірші про війну,
    Я хочу у житті своїм кохання!
    Щоб не боятися, що не засну,
    Від вибухів снарядів до світання.

    Набрид вже дзвін статистики глухий,
    Не хочу усміхатись на екрані буквам,
    Боятися, у день якийсь ясний,
    Ім'я коханого в статистиці почути....

    Так тихо тут, дерева лиш шумлять,
    Птахи між ними голосні співають,
    А десь далеко,кулі замість них летять,
    Там люди безневинні помирають...

    Зітріть це все! Не хочу навіть чути!
    Я хочу квітів кави і весни...
    Але, на жаль, мені вже не забути,
    Як серце умивалося слізьми...

    Колись,я вірю, це усе скінчиться,
    Війна поступиться ареною,
    Час у той день вже ,знаю, мчиться,
    Поки ми цілуємося під сиренами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3297

    21 бер. 2022
    Ірина
    Буде знову весна...
    Зацвіте дуже скоро бузок,
    Ми вже іншими стали віднині,
    Кажем рідним своїм, як ідем на зв'язок:
    "Слава Богу і Україні!"...

    Стали цінними ранки ясні,
    А як ніч, у обіймах, в ряднині,
    Ми співаємо діткам молитви-пісні:
    "Слава Богу і Україні!"...

    Нас усіх розкидало життя,
    Але серцем усі ми єдині,
    Один одному кажем щоранку, щодня:
    "Слава Богу і Україні!"...

    Всім Героям низенький уклін,
    За наш захист від тої звірини,
    Вісім років ми дякуєм мертвим й живим
    За збереження нас, України...

    Як закінчиться клята війна,
    Поросте на руїнах отава,
    Через сльози і біль буде знову весна,
    А Героям усім - Слава!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3298

    21 бер. 2022
    Олександр Смик
    Давайте переможемо
    Не пересваримось. Давайте переможемо!
    А потім всі звіримось, і мертві, і живі
    Роботи вистачить, для всіх буде робота,
    Всі наші перемоги в голові.
    Не пересваримось. Нам вистачить любові.
    Коли всі біженці вернуться до домів,
    І мові будем вчитись поступово,
    І віри від батьків і матерів!
    Найлегше звинуватити, зірватись
    Помірятись хто справжній патріот,
    Та головне ж  - потрібно згуртуватись
    Єдиний Богом обраний народ!
    Ні молока, ні меду не чекали
    Тримали стрій і проливали кров.
    Не пересваримось. Свободу ж відстояли,
    А вільний вибір – то і є любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3299

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Цілуєш знову у губи
    Я божеволію
    Тримаєш за руки
    Шепчу і повторюю

    Танцюю у темряві
    Я безсоромна
    Де взялась впевненість?
    Вона природня

    Горю у тебе в руках
    Падаю полум'ям
    Застрягла в твоїх думках
    Ні, я не стомлена

    Злилися у Інь і Ян
    Наче гармонія
    Об'єднані почуттям
    Любовна симфонія
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3300

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    День сімнадцятий війни
    День 17-й! Що ж ви коїте?
    Нащо нищите все, що бачите?
    Наші рани в серцях не загоїти!
    Смерті сіючи, чом не плачете?
    Вас також десь чекають матері
    З "миротворчої" операції...
    Чом з повітря, з суші, на катері
    Нас вбиваєте? В чому  рація?
    Ви на нашій землі -  окупантами,
    Ми бороним свою, бо - вільні ми!
    Через вас стануть десь емігрантами.
    Світ не матиме справ з божевільними.
    Божевільна Росія, спинитись час
    І відкликати гради з танками!
    Ми - народ України! Не вбити нас!
    Бабці  дрони збивають банками.
    Голіруч окупантів спиняємо!
    Все на світі тепер ми зможемо!
    І як мантру щораз промовляємо:
    "З нами Бог і ми переможемо!!!".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3301

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Далеко від дому
    Де ви, пташки мої самотні?
    Куди полетіли без зграї?
    Повертайтесь, будемо відкривати нові світи безкраї!
    Разом ми незламні й могутні!

    Будем зустрічати мирні лагідні світанки
    Та проводжати грайливі тихі ранки!
    Скоріше ви б повернулись
    І погані б часи минулись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3302

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Не будет вам весны
    Не будет вам весны. Какая вам весна?!
    Там, где живете вы, весна упразднена.
    И даже суть не в том, что псарь издал указ,
    А попросту весны не может быть у вас.
    Там, где живете вы - там даже не зима!
    Зима, пускай она сурова, и весьма,
    Есть время года; ergo, есть и времена
    Иные, и зиме наследует весна.
    У вас же снег, и мрак, и лед не на сезон -
    Навечно, навсегда. И путать не резон
    Ни оттепель с весной, ни истину с мечтой,
    Ни пустоту души с ее же широтой.
    В вас - ненависть к весне и страх перед весной,
    Когда она придет - оттает только гной,
    И ваши все псари - лишь следствие страны,
    Живущей для того, чтоб не было весны.
    Не будет вам ее. Не нужно убивать,
    Предотвращая то, чему и не бывать,
    Не нужно злобной лжи, не нужно брызг слюны -
    Расслабьтесь, наконец. Не будет вам весны.
    Не будет даже тем, кто молит: "Приходи!" -
    Все тот же гнойный страх застыл у них в груди.
    Они погоды ждут у моря тьмы и льда,
    Но сами в бой со льдом не встанут никогда.
    Весна придет не к тем, кто молится и ждет,
    Пока подохнет псарь, пока растает лед,
    А к тем, кто, наплевав на тысячи угроз,
    На площади стоит три месяца в мороз,
    Кто бьется, не боясь ни крови, ни огня -
    И тает черный лед. И плавится броня.
    Но это - не про вас. И ваш девятый круг,
    Ваш ледяной Коцит - творенье ваших рук.
    Покорные рабы, лукавые рабы -
    Достойны все рабы единственной судьбы.
    Никто вас не спасет. Вы все обречены,
    Вы заслужили всё. Не будет вам весны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3303

    21 бер. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Молюся за тебе ....Молюся ...
    Зітри мені сльози з очей,
    За себе я не боюся,
    За тебе не сплю я ночей...

    Цього не скажу лиш ніколи ,
    Німа , наче риба в воді,
    Молитва стоїть частоколом,
    Не дістатись до тебе біді.

    Моя сила бронею хай стане,
    У мене є вдосталь,візьми,
    Ворог тебе не дістане,
    Поляже на полі грудьми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3304

    21 бер. 2022
    Яна Шинкарук
    Без назви
    Нашим левам, що стоять грудьми
    За вільну, сильну, теплу Україну,
    За право слова, мирне небо, за родину,
    За право залишатися людьми.

    Бороняться ще необроблені поля,
    Що влітку золотим колоссям запалають,
    Їх кожен клаптик з кров'ю відбивають,
    Серцями закривається земля.

    Під градом зі свинцю широкі плечі,
    Можливо стомлені та вірні й непохитні,
    В очах їх карих, сірих та блакитних
    Реве вогонь, наче в ковальських печах.

    Нашим левам, що стоять душею
    На серце руку, до землі уклін,
    Ми з вами тут, із нашею землею,
    Яка відродиться із попелу й руїн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3305

    21 бер. 2022
    Яна Шинкарук
    Без назви
    Не кров – пекельна лава у жилах вирує,
    Розбурхує серце, розпалює гнів,
    Душа весь цей жах не змиряє, бунтує,
    Становить на захист дочок і синів.

    Під шквалом із куль, із ревом снарядів
    Ні кроку назад, жар в очах полихає!
    Таким українських бійців не злякати,
    У грудях розлючене серце палає!

    За рідну, нескорену, мирну країну!
    За рідних, усміхнених, щирих людей!
    Аби тік рікою сміх по Батьківщині
    Не шкода ні днів, ні безсонних ночей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3306

    21 бер. 2022
    NK
    20-21
    ніч з 20го на 21й день війни

    я не можу заспокоїти
    тремтіння тіла.
    відчуваю втому
    розчарування
    лють

    і нелюдське бажання
    бути вдома.

    мюнхен вкрила хмара пилу
    весь світ став сепією
    першою думкою була
    радиіоактивна брила.

    на балконі прохолодно
    сиро
    дощ з пилом
    замарав плямами усе.
    співають птиці. в них весна.
    я плачу тут, на чужині.
    неначе кинуте дитя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3307

    21 бер. 2022
    Любов Павліковська
    Нездоланні
    Після морозів завжди приходить тепло
    Кожна зима переходить у весну
    Та моя так і не прийшла
    Змінилась на холод та війну
    І небо стало зовсім не блакитним
    І ніби я й не я . І світ не світ.
    І ця тюрма без ґрат, без вікон й літа
    Мене не страшить, не колихає цвіт
    Бо всі ми разом тримаємось за руки
    Бо нам неволя - гріш ціна
    І не здолають нас ніякі муки
    В нас є свобода, небо і земля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3308

    21 бер. 2022
    Яна Шинкарук
    Без назви
    У день, коли закінчиться війна
    Здійму я очі на блакитне небо,
    Моя країна рідна, ти одна
    Земля моя і іншої не треба.

    У день, коли закінчиться війна
    Я міцно обійму своїх коханих,
    З полегшення сп'янію, мов з вина,
    І сльози скотяться вниз по щоках рум'яних.

    У день, коли закінчиться війна
    Я від душі, широко посміхнуся,
    І скресне на душі сира зима –
    Це мир до України повернувся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3309

    21 бер. 2022
    Масюра Юлія
    Війна застала мене зовсім голу...
    Війна застала мене зовсім голу ,
    кинула валізу й далі собі пішла .
    ковдра повністю упала додолу ,
    прямісінько до  віконного скла .

    Втомлено речі на тіло наволокла
    і слухала , чи не йде ж моя весна.
    невідома доля душу тую нарекла ,
    щоб вила від лютого болю одна.

    Всевишнього невпинно просила
    від всякої нечисті дітей уберегти.
    в молитві тій росла могутня сила ,
    що дасть змогу правді перемогти .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3310

    21 бер. 2022
    Марія Дуда
    Сини найкращої землі!
    Рано-вранці на зорі
    Мати сина проводжала,
    Із сльозами на очах
    Вона синові сказала:

    «Моє серце, рідний мій
    На кого мене лишаєш?
    В мене ти лише один,
    Мою душу болем краєш»

    «Рідна моя, я іду
    землю рідну захищати
    Щоб безжальний, вбогий кат
    Не бомбив Вкраїну-мати»

    «Щоб на нашій Україні,
    Сміх дитячий й птаха спів
    Було чутно поміж люди
    До Криму й Карпатських гір»

    «Пішов вже син та лине час
    У мами серце закололо,
    Віддав той син життя за нас
    За рідне слово калинове»

    Забрали сина в кращий світ,
    Де мир та спокій звідусюди.
    В останню путь несли його,
    Чужі, не рідні йому люди.

    А вдома мати його жде,
    Голубка сива, молить й плаче
    Та ще незнає вона те,
    Що сина більше не побачить.

    «За тебе мамо я віддав,
    Своє життя та свої мрії
    За Україну воював,
    Бо мав у серці я надію»

    «Надію, що моя земля
    Заквітчана у вишиванці,
    Прокинеться одного дня,
    Без болю й втрат, у мирнім ранці»

    Віддайте шану і поклін,
    Синам вкраїнським, що на віки
    Життя поклали всі за нас
    Й пішли до Бога під опіку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3311

    21 бер. 2022
    Олександр Смик
    Весна іде.
    Весна іде. Весну не зупинить
    Родилась нація героїв,
    Хай наболіле відболить,
    Хай все рогоєне загоїть.
    Нехай сирени всі перекричить,
    Щоб світ почув і вже не зміг забути,
    Щоб цінувалась кожна мить,
    Щоб встигли ще разом набутись.
    Відкрите небо множить нашу рать,
    Лелеки повернулись бо відкрите.
    Ми научились помирать,
    Залишилось навчитись жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3312

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренок
    Bombs away! (Russia, good-bye!)
    Evil in Kremlin is raising its horde
    Feeling nor shame nor remorse.
    This rabid beast can't be stopped by a word -
    It understands only force.
    Forces of light versus forces of dark -
    It's just that simple again.
    Load your ammo, your skills are your luck,
    Let's put an end to this bane!

    Bombs! Bombs away!
    Russia, good-bye!
    Evil must pay,
    Evil must die!
    Fire from the sky!
    Th' ultimate goal:
    Evil must die,
    Russia must fall!

    Country of slavery, hatred and lie,
    Land of corruption and spite,
    Russia will always attack and deny
    Freedom, and justice, and right.
    For those who live and for heroes who fell,
    Prove that they didn't fall in vain!
    Put on your helmets, send devil to hell,
    Let's put an end to this bane!

    Bombs! Bombs away!
    Russia, good-bye!
    Evil must pay,
    Evil must die!
    Fire from the sky!
    Th' ultimate goal:
    Evil must die,
    Russia must fall!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3313

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Да будь ты проклята...
    ***

    Да будь ты проклята, Россия!
    Да возвратится в дом твой зло,
    И кровь падет, что ты пустила,
    На каждый город и село.

    Да сгинешь ты и не воспрянешь
    Ни в этом веке, ни в другом.
    Погостом, диким полем станешь
    Под иноземным сапогом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3314

    21 бер. 2022
    Масюра Юлія
    Моє серце не на місці
    Моє серце не на місці ,
    воно там , де ти бував .
    забрав ще при від'їзді,
    як на прощання цілував .

    Одягаюся тепло , чесно ,
    не чую холоду підвалу  ,
    виглядаю теплу весну ,
    прошу душу витривалу .

    Ти пиши-пиши щоночі ,
    боюся затяжної тиші .
    снують всюди чужії очі ,
    ховаємося як тії миші .

    Де нога ступить необачно,
    де втрапиш у яку незгоду ,
    неспокійно стане , лячно ,
    за тебе помолюсь господу .

    Як відправишся у дорогу ,
    відправ мені вістку  одну ,
    все буду чекати у порогу ,
    свою любов , свою весну .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3315

    21 бер. 2022
    З Україною в серці
    Ответ украинской девушки русскому солдату ("Мам, я в плену, но ты не плачь...")
    А я тебя, солдат, могла бы полюбить
    Ведь мы ровесники и в чем-то схожи
    И у меня струится боль под кожей
    Но ты мне не принес цветов. Пришел убить.

    Ты мог бы мне читать стихи в ночи без сна
    Я обожаю Бродского, ты тоже?
    Но вдруг взорвался стих, и день не прожит
    И под твоим прицелом с'ежилась весна

    Мячом летело солнце в бездну черноты,
    Когда и ты с неловкостью подранка
    Беспомощный упал у роковой черты
    В подснежники, раздавленные танком ...

    А на войне хирург за Бога - ты воскрес
    Живи, ровесник, возвращаясь к свету
    Подставь ладонь - лови мою слезу с небес
    Она о наших нерожденных детях
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3316

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Delenda est
    Россия должна быть стерта с лица земли.
    Я первый готов исполнить команду "пли".
    Война никогда не была моим ремеслом,
    Но я буду счастлив покончить с всемирным злом.
    И что из того, что сам я был там рожден?
    Тем больше я в этой истине убежден,
    Тем лучше я знаю, насколько кромешен смрад
    Народа, что свет ненавидит, а рабству рад.
    Есть страны, что может вылечить только морг,
    И я говорю, как эльфам твердил бы орк,
    Бежавший на светлую сторону, в Лориен:
    "Поймите, какая опасность у ваших стен!
    Поймите, нельзя судить о них по себе!
    Для них запрещенных методов нет в борьбе.
    Пред вами не просто соперник. Пред вами Враг.
    И цель его - цель, а не средство! - всеобщий мрак.
    Поверьте, уж я-то знаю! Берите меч!"
    Но эльфы опять толкают за речью речь.
    Но красные линии эльфы рисуют вновь,
    И снова их красную краску смывает кровь.
    Но эльфы предпочитают считать барыш,
    Пока черный дым вздымается из-за крыш,
    Пока все наглее глумленье Врага во мгле,
    И плач по погибшим - в эльфийской уже земле.
    Отдайте приказ! Поймите - это война!
    Чем дольше тянуть, тем выше будет цена!
    Несчастьям не будет на этой земле конца,
    Покуда Россия не стерта с ее лица!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3317

    21 бер. 2022
    Любов Павліковська
    revolutionary youth
    Бурхлива молодість з присмаком крові
    Щасливе життя десь поза межею
    Ми сидимо на кораблі,що тоне
    І має назву «Спокійна буденність»
    Ми навчилися виживати,
    Ми тримаємо зброю міцно
    Нас не лякають смертельні рани
    Нас бентежить відсутність дитинства
    Ми нескорені й вільні люди
    Та кому потрібна свобода
    Коли не буде рідного дому,
    Коли не буде українського слова.
    Краще в сирій землі гнити,
    Ніж свою віру продати.
    Ми будемо воювати,
    Ми будемо перемагати.
    Бо нам свобода - це право, а не привілей для багатих
    Бо нам країна в серці, а не в наказах «старшого брата»
    Бо ми вірні своїй любові до нашої держави
    Бо вони стояли на граніті, коли нас ще не було з вами
    Бо нас не здолає морок, не знеславлять кати
    Бо молодість нам пробачить, що не вміємо з нею грати.
    Навряд чи попадемо в рай,
    Бо війна таки річ гріховна
    Та з Богом ми домовимось ,
    Бо він наш давній знайомий.
    Закріпимо нашу волю, засудимо ворогів
    Й тоді подумаємо про покаяння
    Чи трохи зменшимо гнів.
    А поки будуємо стійкість
    Самостійної України
    І не дамо можливості ще одному
    періоду Руїни
    Зберігаємо спокій і віримо в ЗСУ
    Нації не помирають, поки їхні бійці живуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3318

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    9 марта 2022
    Две недели войны.Две недели кошмарного сна.
    А на улицах беженцы. Люди уходят от смерти.
    И живёт своей жизнью природа. Пришла к нам весна.
    Вы вернётесь домой. Только в это пожалуйста, верьте!
    Мы отстроим страну! Будут снова цвести города!
    Будут дети смеяться и новые люди родятся.
    Только эту войну не простим ни за что никогда.
    А пока - будем жить! И из пепла опять возрождаться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3319

    21 бер. 2022
    Ірина
    Чому?
    На могилі сонях, мокрий від дощу,
    Глушить вітер в полі матері ридання:
    "Сину мій, ніколи біль не відпущу,
    Як болить у грудях за твої страждання..."

    На могилі сонях, він не врятував,
    Не закрив собою в клятім тім бою,
    Поруч з юним тілом від вогню упав,
    І земля стогнала, пивши кров твою....

    На могилі сонях,...діти принесли,
    І дивились довго на портрет солдата,
    А якби ніколи не було війни,
    То і в цього птаха теж були б пташата....

    На могилі сонях, мокрий від дощу
    Глушить вітер в полі матері ридання,
    Каменем застигло у душі: ЧОМУ?
    Як болить у грудях за твої страждання..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3320

    21 бер. 2022
    NK
    21
    на робочих дзвінках
    я бачу
    як вони сміються і обговорюють
    ціни на бензин

    їм стає легше
    як тільки но я вимикаю камеру
    жовто-блакитний колір
    на тлі мого втомленого обличчя
    нагадування мізерності їх життя

    питають «як ти» і не хочуть знати
    пишуть «сподіваюсь родина в безпеці»
    я відповідаю
    Ні.

    я вмикаю камеру
    мене ігнорують
    не торкаються як прокаженої

    я вмикаю камеру
    хай жовто-блакитний виїдає їм очі
    гуманісти
    бісові діти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3321

    21 бер. 2022
    Владислав Кравцов
    Сонет
    Із болем рушаю в далеку дорогу
    Лишаючи спогади всі свої вдома
    Щораз відчуваю шалену тривогу
    Бо ж далі стежина йде невідома

    З собою беру я маленьку торбину
    Там кілька кофтин, пара джинсів єдина
    Лишаю із смутком малу батьківщину
    В скрутну і лихую для неї годину

    Що далі чекає на мене - не знаю
    Однак обіцяю - її пригадаю
    Усі мирні спогади я забираю

    Із ними у путь я далеку рушаю
    Колись я сюди повернусь, сподіваюсь,
    У цьому собі я таки присягаюсь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3322

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    8 марта 2022 года
    Женский день Международный - день 8 марта!
    Чтоб в победе над врагами стал он мощным стартом!
    Нашим женщинам в подарок  все пусть будут живы.
    Больше чтоб не раздавались вой сирен и взрывы.
    День 13-й воюем, что же ты, Россия?
    Возомнил себя Ваш Путин мировым Мессией.
    Мир трепещет, мир боится кровью захлебнуться
    И закрыть боится небо! Хочется проснуться!
    Потихоньку привыкаем мы к военным будням!
    ВСУ благословляем! Украина -  будет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3323

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Поэма пощечин
    Юрий Нестеренко

    Поэма пощечин

    		Одна ты на свете, одна ты такая!

    			Гимн России

    Россия - страшная страна
    Безжизненных полей.
    Бывали хуже, чем она,
    Но не было подлей.
    Пусть много где плохи дела
    И мрази нет числа,
    Россия - это полюс зла,
    И это - компас зла.
    Как безошибочен магнит
    От полюса вдали,
    Так и Россию зло манит
    В любом краю Земли.
    Ни разу черное нутро
    Ее не подвело:
    Все, что она клеймит - добро,
    Что защищает - зло.
    Любезна ей любая гнусь,
    Да что и взять, скажи,
    С укравшей даже имя "Русь"
    Страны тотальной лжи?
    Там все фальшивка, все вранье,
    Там все наоборот,
    За унижение свое
    Там борется народ.
    И пусть свое - с чего бы вдруг
    Таких, как он, жалеть,
    Но он мечтает всех вокруг
    Загнать под ту же плеть!
    Из века в век - все та же хмарь,
    Все тех же харь угар,
    И царь, и псарь, и пономарь -
    В России все - кошмар.
    Дебелых баб нетрезвый храп,
    Да танцы на гробах.
    Мечтает не о воле раб,
    А о своих рабах.
    Хоть покажи ему весь свет,
    Он славит только мрак.
    России оправданья нет,
    Россия - это рак.
    И эта опухоль, ползя,
    Стремится все растлить,
    А исцелить ее нельзя,
    Лишь только - удалить.
    В России нету ничего,
    Что б стоило сберечь!
    Нес лишь неволи торжество
    Народам русский меч.
    Кого вы славите стократ,
    Победами гордясь?
    Не хану ль нареченный брат
    Ваш благоверный князь?
    На Куликовом поле строй
    Ломился сквозь камыш -
    Кто ж тот, кому служил герой?
    Не хан ли Тохтамыш?
    Кровь Новгорода, кровь Твери,
    Ливонской кровь войны;
    Вы в Беларуси, упыри,
    Сгубили полстраны,
    И заглушал победный гром
    Младенцев польских крик,
    Суворовским "богатырем"
    Насаженных на штык.
    Своих, чужих не счесть могил,
    Где водружали флаг
    Кутузов-старый педофил
    Да Жуков-вурдалак.
    Какой сосед ваш - хоть один! -
    Не пострадал от вас?
    Швед? Финн? Литвин? Туркмен? Румын?
    Япония? Кавказ?
    Что, кроме смерти и плетей,
    Вы миру принесли?
    Своим умом вы и лаптей
    Придумать не смогли!
    Вам итальянец возводил
    Дворец германских шлюх,
    Там даже рядом не бродил
    Ваш пресловутый дух.
    Вас дойч лечил, француз учил,
    Бритт делал вам чертеж,
    В награду ж каждый получил
    Презрение и ложь.
    И все дары свободных стран
    Служили лишь тому,
    Чтоб ваш очередной тиран
    Мог укрепить тюрьму.
    Не апеллируйте к стихам,
    Восславившим зарю:
    И Пушкин ваш - холуй и хам,
    Лизавший зад царю.
    "Клеветникам" ответ строча,
    Карателей любя,
    Навеки маску палача
    Надел он на себя.
    Какой писатель и поэт
    Из ваших не был рад
    Воспеть любой имперский бред -
    "На Польшу!" "На Царьград!"?
    Аж Бродский - вашею страной
    Прочь изгнанный еврей! -
    Плевался русскою слюной
    В "хохлов" из-за морей.
    Россия - как анти-Мидас,
    Несущий дар-клеймо:
    Что тронет - превратит тотчас
    Не в злато, а в дерьмо.
    Насколько был бы лучше мир,
    Когда бы не она -
    Страна-позор, страна-вампир,
    Треклятая страна!
    Однако даже упырям
    Положен свой конец,
    Уже приблизился к дверям
    Ваш роковой гонец.
    России, сгнившей изнутри,
    Настанет страшный суд,
    И ни псари, ни псалтыри
    Вас больше не спасут.
    Когда над вами грянет гром
    В час яростной грозы,
    Никто не вспомнит вас добром
    И не прольет слезы.
    На протяженье сотен лет
    Лишь гнусности творя,
    Вы задолбали целый свет,
    Цензурно говоря.
    Повсюду лез ваш страшный сброд,
    Твердя -"я старший брат!",
    И будет ныне всякий род
    Кончине вашей рад.
    И ваше имя слово "гунн"
    Заслуженно затмит
    В значенье: вор, насильник, лгун,
    Холуй, палач, бандит.
    Как сгинете навеки вы,
    Вздохнет свободно мир
    И на развалинах Москвы
    Устроит светлый пир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3324

    21 бер. 2022
    Владислав Кравцов
    Дім
    Всі люди біжать - я лишаюсь удома,
    Бо тут мої стіни, моя тут комора,
    Мене бере раптом страшенна утома,
    За те, що ще добре було мені вчора

    Хоча, я не знаю що все ж таки краще
    Лишати будинок свій напризволяще
    Тікаючи з болем з своєї країни
    Чи вдома лишитись, у рідній руїні

    Війна настигає усіх нас раптово
    І трапилось це все не так випадково
    Бо ворог не спить, він все хоче напасти
    І знову усі наші землі украсти

    Але не зламає він нашу надію
    І вщент не розіб’є вкраїнськую мрію
    Козаччини дух тут навколо витає
    Що ще ворогів наших геть проганяє

    Давайте народе мій мужній і сильний
    Підводьтесь з колін і ставайте несхильно
    За нами вся правда і вся перемога
    За ним же - нікого немає під боком

    Ви вірте у себе, у вас є вся сила
    Здобутки Русі, що всіх нас охрестила
    Московію ми відспіваємо разом
    А сором їх буде гатити щоразу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3325

    21 бер. 2022
    Анеля  Вєнєчкіна
    Немає
    Я народилась у бункері без світла, води і тепла,
    Першим, що я побачила - була непроглядна темрява.
    Наче теплична квітка я потихеньку росла,
    Але без води, без сонця. Тільки з обіймами теплими.

    Я чула приємний голос, який звучав якось тривожно:
    "Маленька, все буде добре, матуся поруч з тобою"
    І з кожним гулким ударом той голос молився: "Боже,
    Нехай же все закінчиться. Нехай вже цією весною,

    Нехай затихнуть ракети, нехай нас врятують звідси,
    Щоб ми могли врешті вийти, повітря грудьми вдихнути  "
    А потім - раптовий гуркіт. І зменшилась різко відстань
    Між теплим матусиним тілом й холодним підвальним грунтом...

    І більше не чути голос. Не чути як б'ється серце.
    Останнє тепло, що гріло тепер поступово згасало.
    Я плакала і кричала, в кривавому тому озерці,
    Але з кожним криком дихати дедалі важче ставало.

    Лиш ангели для дітей крилатими бути повинні,
    Але мені із крилатих явились в житті ракети.
    Я народилась у бункері. Чи я була в чомусь винна,
    Що в бомбосховищі темному мені судилось померти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3326

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Метаморфоза з прикутим
    Вони полишили його,
    скоцюрбленого в заметілі,
    із металевим ланцюгом
    від щиколотки. Мав він цілі
    з гранатомета поцілять,
    але не мав уже бажання,
    і щоб не змився, інший тать
    узяв на поводок. Ще зрання,
    мабуть, до ранку там він був,
    перетворившись на колоду,
    таку ж, як стовбур, що судьбу
    його з'єднав зі смертю. Воду
    не у вино – в жагучий сніг
    поволі претворяли висі.
    Кудись він повз чи навіть біг,
    сірко без будки, в білій тирсі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3327

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Двенадцатый день войны
    7-е марта. Снег кружит, на землю опадая.
    12 дней идёт война. Священная! Святая!
    Ее не звали на порог. Соседям доверяли.
    Но так случилось, видит Бог! Не мы на вас напали.
    И наши города бомбят, с лица земли стирая
    Ребята ВСУ стоят Отчизну защищая.
    И гибнут дети, старики  и молодые люди.
    Поверьте, это никогда России не забудем.
    Вы заигрались, господа! Мы выстоим-  поверьте!
    Нам есть что защищать всегда! Мы не боимся смерти!
    Нас эта страшная беда сплотила воедино!
    Враг будет изгнан навсегда! Все - будет Украина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3328

    21 бер. 2022
    Назар
    Війна...
    Затягнуте  хмарами небо душі
    І в серці немає надії,
    Натхненням окрилений пишу вірші,
    В рядках пролітають всі мрії...

    Мирного неба без грому я прагну,
    Здоров'я в складний для всіх час.
    Зірвати квітку щастя гарну -
    Вона принесе надію для нас.

    І нехай всі зникнуть тривоги,
    Сміх проллється в домівках усіх
    І дасть кожній людині змогу
    Прогнати гнітючість холодну, як сніг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3329

    21 бер. 2022
    Владислав Кравцов
    Без назви
    Забрали стонадцять невинних життів
    Понесли далеко від наших світів
    Вони спали тихо, коли ви прийшли,
    Ви навіть не думали, вони не жили.

    Хіба вони винні у чомусь були?
    Чого ж ви вбивати тоді їх ішли?
    Ця біль вам ніколи не буде знайома
    Бо ви надто черстві, ви жертви главкома.

    Ви покидьки, стадо, усі ви скоти,
    Вбивати дітей без чуття срамоти,
    Бомбити лікарні, садки всі і школи
    Вам це мій народ не пробачить ніколи

    В блокаді маленькі вмирають від спраги
    Вбивають так нечісті, що без відваги,
    На ваших руках їхня кров вже стікає,
    А зло цих батьків вас усіх проклинає

    Для нас вони янголи, наші рідненькі
    У небі засяяли зірки ясненькі
    За них ми поборемо вас, окупанти
    І в путь ви підете під наші куранти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3330

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    почалась війна, світ ніби спинився.
    а в душі - весна, грає і барвиться..
    серце у печалі? ти не знаєш болю!
    у тебе питаю, чи обійдеш стороною?

    ми будем триматись, я тобі клянуся.
    світ незламний, знаєш, він - не схаменувся.
    ми звикли до бою і до оборони.
    ти не зможеш бути на Землі моїй собою!

    ми звикли сміятись, любити і жити.
    тобі невідомі слова ці? ти не в Україні!
    я з гордістю стану за неньку єдину,
    незламну, покірну, мою Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3331

    21 бер. 2022
    Марія
    Бандерівські діти
    Вона прокинулася від туману,
    Що огорнув ціле місто й країну.
    Вона не знала, як вимовити словами відчуття,
    Що немає вже миру.
    Натомість знали все втома і тахікардія,
    Що в мене, лікарю?
    Причина: росія.
    Вчора дощ був із хмар, а сьогодні — ракети,
    Хто б міг передбачити такі сюжети?
    Стіни стали мішенями, а не бронею,
    А йому стало страшно від думки, що там із нею.
    Вони бігали якось під зоряним небом і хотіли ще раз повторити,
    Говорили про плани на літо та ідеї, куди полетіти.
    А натомість відповідь залишилась єдина: «ми поїдемо в Крим,
    Там не буде довго росія».
    І поїдуть вони на возах по Чумацькому шляху,
    Українська земля буде ліжком, а небо їм дахом,
    На дурних москалів буде всім до одного начхати,
    Як волатимуть — по мордяках у землю будуть безжалісно топтати.
    Ваші гени — фігня, а ми будемо сильно і хвацько,
    Запроданців мочить, щоби знали, хто тут пропащий.
    І хто б що не казав, про що б ви не збрехали,
    Ми — бандерівські діти, ну а ви нас уже замахали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3332

    21 бер. 2022
    Юрій Нестеренко
    Русский фарш
    Русские идут, соображая на троих.
    Русские идут сквозь тьму угробленных своих.
    Русские идут тупой и злобною гурьбой,
    Русские идут толпой баранов на убой.

    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Собираем на фарш
    Новую орду тупых рабов.
    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Он забьет трюмы барж
    Тысячами цинковых гробов.

    Русские идут на четвереньках через грязь,
    Русские идут, ежесекундно матерясь.
    Русские идут мир голой жопою стращать,
    Русские идут громить, давить, порабощать.

    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Собираем на фарш
    Новую орду тупых рабов.
    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Он забьет трюмы барж
    Тысячами цинковых гробов.

    Русские идут, и вонь такая, что невмочь,
    Русские идут ворам с убийцами помочь.
    Русские плюют на свет америк и европ,
    Русские блюют и косо валятся в сугроб.

    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Собираем на фарш
    Новую орду тупых рабов.
    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Он забьет трюмы барж
    Тысячами цинковых гробов.

    Русские идут, мечтая всех загнать в ярмо,
    Русские идут назад в родимое дерьмо.
    Русские идут, плешивый карлик во главе,
    Русские идут средь азиатов по Москве.

    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Собираем на фарш
    Новую орду тупых рабов.
    Фарш, фарш, фарш, русский фарш,
    Он забьет трюмы барж
    Тысячами цинковых гробов.

    2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3333

    21 бер. 2022
    Олег
    Джміль
    настрій того ранку був схожим на дзижчання джмеля

    тоді здавалось немов здригалась уся наша земля

    то східний живодер прийшов нас звільняти

    та нашіх дітей таким чинос від життя лікувати

    потоки автівок на захід розтягнулись по мапі

    забувши іграшки, діти гукали “додому, додому”

    але в тому боці вже розривалися ворожії бомби

    обмаль часу, обмаль бензину та обмаль надії

    а якщо раптом це все побічні ефекти снодійного?

    “Ми з України”, “Весняночка” та новини по радіо

    саундтрек цієї подорожі, а ще безглузді поради

    ще гуркіт колес та однакових нових повідомлень

    взагалі фізично важко слухати якихось пісень

    але знову вмикається пісня абби з нового альбому

    та чомусь дитина від цього дуже щаслива

    і щоб якось надовше продовжить це диво

    ми робимо цю пісню про джмеля трішки гучніше

    та щоб не чути гуркіт колес та повідомлень нових

    ми зосереджені на дитячого сміху звуках космічних

    а я їду та думаю, як гадав я колись

    що мене можуть вбити мої дурні звички

    але аж ніяк не кулі московських фашистів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3335

    21 бер. 2022
    Владислав Кравцов
    Без назви
    І знову нам ворог проламує двері
    Пихається, преться немов мародери
    І знову іде вся історія колом
    І знову кричать вони: «Ми ненароком»

    Це все почалось ще з давніх часів
    Із пращурів наших, із козаків
    Коли підписавши з Москвою угоду
    Ми стали братами для цього народу

    Гетьманщини спадок взяли не цуравшись,
    У нас за спиной з ворогом домовлявшись,
    Кидались ви нами, мов грали м‘ячем
    А люди вмирали під вашим мечем

    Спинила це все Катєріна вторая,
    Скоровши Козаччину, злато давая
    Вони разом з Австрією землі ділили
    Супротиви наші усі придушили

    Вони роз‘єднали народ наш єдиний Провівши кордон взагалі недоцільний
    Схилили людей наших мужніх під ними
    Проклали ви мури між нами суцільні

    Вони нам паплюжили мову, культуру,
    Знущались над нами і дерли нам шкуру,
    Ми ще пам‘ятаємо біль кріпаків,
    Боротьбу ту гайдамацьких дідів.

    Але пам‘ятаймо й Емський указ
    Валуєвський той ніщівний циркуляр
    Шалений, безжальний державницький сказ,
    Миттєвий тотальний імперський удар.

    В вогнях революції віра знайшлась
    В народ мій, державу, що тут здійнялась
    Проте ви нахрап свій ніяк не стулили
    Червоним терором ви нас покорили

    А далі був голод і голодомор
    Війна, знову голод і був знову мор
    Імперія раптом зазнала поразки
    Це вже десиденти сприяли розв‘язці.

    Нарешті свобода, ми вільними стали
    Республіку власну самі ми підняли
    Але москалі не хотіли це знати
    Вони захотіли нас всіх «повертати»

    Гарматами нищать міста всі і села
    Війну й окупантів Росія привела
    Бомблять всі будівлі, рівняють з землею
    На небі померлі всі стануть зорею

    Фашисти, нелюди, куди ви прийшли?
    Навіщо псуєте ви наші житті?
    Чого вам потрібно народ наш вбивати?
    Навіщо жінкам нашим очі вмивати?

    Вам мало проблем, що у вашій державі?
    Усі ваші руки тепер є кроваві,
    На вас вся провина тепер вже лягає
    А нас українців ніщо не лякає

    Ідіть ви, запроданці, в бік корабля
    Не прийме ніколи вас наша земля
    На нашому боці є сила і час
    Держави навколо ненавидять вас

    І поки народ ваш схвально мовчить
    Ваш фюрер всіх буде і далі мочить
    Сховався у тенті, це що за людина
    Поводиться наче маленька дитина

    Мій гнів і ненависть до вас є страшними
    Як можна ставати такими грішними?
    В той час як цивільні усі помирають
    Всі ваші вельможі собі засмагають

    Зомбують вас люди, як в Рейху колись
    І від опозиції в думі збулись
    Ваш шлях - він є рабським, в нас різні дороги
    Бо наш шлях іде лише до перемоги

    Одначе розквітне країна моя,
    Від вашої буде згоріла земля
    Бо ми в себе вдома, в нас хата своя
    А ви тут чужинці, паскуди Кремля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3336

    21 бер. 2022
    Анастасія Прозапас
    ***
    ***
    святковим   містом
     волали
        гранули   крамниць
    кровили  від   плечей
        тут  завжди  був

    ящик потерянных вещей

    вона   повторює
       обри     повторює
                 ває
    вона буває      щодня
             в      ящику
    вона         остання
                   дарує
       тобі           губи
           загублені
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3337

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Пішов на фронт
    Думав, у мене успіх з'явиться,
    Таке легке життя я мав...
    Одержима сусідка-загарбниця
    Вдерлась, весь край палав!

    Нещодавно, в театрі мав великі концерти,
    Злітав під шалені аплодисменти.
    Тепер це все можна забути,
    Головне — перемогу здобути.

    Стою за рідними дверима...
    Мить, невідома запекла нас дорога.
    Прощавай, домашня тепла нам підлога.
    Готові, солдати з широкими плечима?

    Сподіваюсь, що розгромим їх ущент.
    Але зараз — негайно треба діяти.
    Ще буде час помріяти.
    Будем битись за вічний цей момент!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3338

    21 бер. 2022
    Поліна Ковальська
    Війна у квітах
    Весна мала
    Принести
    Ковдру з любих
    Квітів.
    Весна настала
    Що ми маєм?
    Лиш міста
    У мітках.

    Замість ковдри
    Польової
    Буде ковдра
    З вати,
    Окупанти
    Сонцеквітом
    Будуть проростати.
    Бійці маком
    Буйноцвітним
    Кров проливатимуть.

    А ми будем
    Бити в дзвони
    На ціленький Всесвіт,
    Хоча мали б
    Із дзвіночків
    Віночки плести.

    Що ж поробиш,
    Коли мусиш?
    Люди наші пліч-о-пліч:
    Будем руки
    Простягати
    Один одному назустріч.
    А в руках лежатиме
    Не кульбаба,
    Не підсніжник,
    А людська
    Могутня
    Наша
    Рідна
    Небайдужість.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3339

    21 бер. 2022
    Дарія Кобзар
    Війна постукала в вікно
    Ми у книгах про неї читали
    І дивилися у кіно,
    Та і гадки тоді ми не мали,
    Що постука війна у вікно…

    Затягнула хмарами небо
    І кружляє, як чорний птах..
    І пророків тепер не треба,
    Все розставила по місцях:

    Хто є ворог, а хто друг вірний..
    Що важливо, а що пусте…
    Перед горем усі ми рівні:
    Завірюха в серцях мете.

    Як? Для чого? За що і звідки
    чорна смуга звернула в наш бік?
    За життя не молилась стільки,
    Як в один цей жахливий рік..

    Втрат гірких не перелічити,
    Сльози виплакано до дна,
    Сиротливі життя-каліки
    залишає по собі війна..

    Скільки мамі без сну ще сидіти?
    А сестрі скільки плакать ночей?
    Скільки батькові ще сивіти,
    утираючи сльози з очей?

    Скільки дітям ще татка чекати?
    А коханій ховати страх?
    Скільки ще Україні страждати?
    Застигають питання в очах…

    Повертайся солдате, благаю!
    Я молитвами шлях простелю!
    Я тебе усім серцем чекаю!
    Я за тебе Бога молю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3340

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    10-у сутки войны
    Утро  5 -го марта.Десятые сутки войны.
    Мирно спят мои дети.В окопах не спят пацаны.
    Тихо молятся мамы,чтоб живыми вернулись домой.
    И дымит над полями - где-то снова идёт смертный бой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3341

    21 бер. 2022
    Михайло Давиденко
    Країна вільних людей
    Ми мрію плекали,
    Казали собі,
    Що ще запалають
    У небі вогні.
    Ми шлях таврували,
    Віками ішли
    Щоб світові зараз
    Сказати – знайшли!

    Приспів
    Країна вільних людей!
    Країна вільних ідей!
    Країна встала від сну!
    У тридцять першу Весну!
    Я Україну люблю!

    Нас предки великі
    Собою вели.
    В темряві імперій
    Світили вони.
    Збігали сторіччя,
    Летіли роки,
    Но вогник свободи
    Прийшов в наші сни.

    Грушевський, Петлюра,
    Волошин – герой,
    І Батько Шевченко
    Веде за собой!
    Цей вогник свободи
    Полум’ям зійшов,
    Бо вільний є вільним!
    Себе він знайшов.

    росія нам хоче
    Надіти ярмо,
    І в слід за собою
    Затягти в багно.
    А ми все тримали
    Їх всіх за людей,
    Но орки прийшли
    І принесли смертей.

    Є в них «предводітель»,
    То лисоє чмо,
    Що в нас у народі
    Прозвали – х**ло!
    Та раптом із курсу
    Зійшов корабель…
    Він на х** пішов,
    Получив звіздюлей!

    Господь, ти завжди
    Нас любив як дітей.
    Свободи і правди
    Давав нам ідей.
    Нарешті змогли
    Ми тебе зрозуміть
    І стала країна
    Себе боронить.

    Піднялися всі,
    Хто тримав автомат.
    В нас жінка є воїн,
    І старий і млад.
    «До Зброї!» ми кличем,
    Ми всі - як один!
    І най допоможе
    Святий «Джавелін»!

    І до Перемоги
    Ми будем стоять!
    Звучить окупанту –
    «Пішов, твою ж мать»!
    Ми самі газдуєм
    На рідній землі,
    А хто не почує –
    Получить *****!

    Так буде, нарешті,
    У світі завжди!
    Бо вільний є вільним!
    На вільній землі!
    Ми все відбудуєм,
    Ми все повернем.
    В нас є Україна!
    Її збережем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3342

    21 бер. 2022
    Аліна
    Початок війни
    Серце щемить, серце тріпоче,
    Очі печуть, не спали 3 ночі.
    Душа болить за Україну!
    За нашу землю, за нашу калину.

    Під загрозою життя людей,
    Під загрозою і мирне небо.
    Не залишимо своїх!
    Не дозволимо забрати неньку!

    Українці сильні,
    Українці - це єдине ціле.
    Об'єднались як ніколи,
    І воюєм сміло.

    Навіть голими руками,
    Відберемо танки.
    Пошлемо ми їх до біса,
    І корабель окупанта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3343

    21 бер. 2022
    Ірина
    Мама...
    Час не лікує,
    Слова не втішають,
    Проте, все ж триває життя.
    Ти будеш на відстані
    Тихо чекати
    Й молитись за Сина щодня...

    Тисне у грудях,
    Замало повітря,
    Здається, ти в світі одна...
    Ти будеш на відстані
    Тихо чекати
    Й молитись за Сина щодня.

    Попелом стануть
    Думки і всі спогади,
    В серці суцільна зима...
    Ти будеш на відстані
    Тихо чекати
    Й молитись за Сина щодня.

    Господи, змилуйся,
    ТАМ захисти Його,
    Прошу, почуй ці слова....
    Я буду на відстані
    Тихо чекати
    Й молитись за Сина щодня.....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3344

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Вставайте, браття!
    Вставайте, браття! Беремо рушниці!
    Будем захищать колос нашої пшениці!
    Покажем ворогам усю свободи суть!
    Вперед, брати, у далеку путь!

    Не дамо їм зруйнувати світ
    Та любі нам краї!
    Візьмемо всі тяжкі бої!
    Гей, ворог, передавай чорту привіт!

    Любі нам дівчата, без нас ви не сумуйте:
    Живими принесем волю на руках!
    Наша перемога залишиться в роках!
    Гей, дурні, свої голови рятуйте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3345

    21 бер. 2022
    Таня Коротка
    Слава Україні
    Лютий кат, старий нікчема,
    Бездушний гад, сучий сину…
    Вбив ти сотні ненароджених  малят,
    Залишив ти без матері дитину.

    Війною ти прийшов, на нашу Землю, на нашу Батьківщину…
    Хотів здобути перемогу, а отримав ніж у спину…
    Ніхто тебе тут не чекав, і не чекає.
    Помри, чи застрелись, ти … не людина.

    А люди гинуть нізащо, ні в чому невинні…Просто так, але ти знай вони за Україну,              Полягли в бою, за рідну Батьківщину…
    Гори ти в пеклі, старий дурак.

    Хай буде свято для країни,
    Ти для народу України, … чужак,
    Ми приберемо всі руїни!
    І запанує дитячий, щирий сміх,
    На вільній, незалежній , чуєш …  на нашій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3346

    21 бер. 2022
    Дарія Кобзар
    Лист солдата
    Як повернуся я із війни,
    Ти зустрінь мене на порозі
    І в обіймах міцно стисни...
    Поцілую твої я сльози...

    Я погляну у зморені очі,
    У яких весь біль світу майне,
    Я загою безсонні ночі...
    Моя рідна, чекай мене!

    Ти торкнешся губами скроні
    і погладиш мою сивину,
    Поцілую твої долоні,
    як поборемо цю війну...

    Розкажу, кохана, як жив я,
    Як молитись навчила війна.
    Ти заплачеш, бо теж молилась...
    На вустах усмішка сумна...

    Може, стихнуть тоді звуки градів,
    Крики болю, патронів свист!
    Твоя віра - моя відрада!
    Моя рідна, молись, молись...

    Знаю, важко тобі чекати...
    Ти до мене приходь хоч у сни.
    Я так хочу тебе обійняти,
    Як повернуся із війни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3347

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Девятый день войны
    4-й мартовский денёк-
    Девятый день войны.
    Сирены вой. Мир стал жесток.
    Крушит цветные сны.
    В подвалы прячут детвору,
    И города бомбят.
    Затеял страшную игру
    Известный психопат..
    Мы слезы детские утрем..
    Мы выстоим, друзья!
    И беды все переживем,
    Иначе нам нельзя.
    И все отстроим! Будем жить.!
    Любить! Растить детей!
    И хрупкий мир беречь!Ценить!
    А ныне -  прочь " гостей"!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3348

    21 бер. 2022
    Галина Кобзар
    Гімн солдатських матерів
    Сини України, герої-сини!
    Ми вас народили не для війни!
    Родили ми вас наші землі орати,
    Хліба заспівати та їх збирати!

    Але, коли сталося…
    Ворог зайшов,
    Могилу отут собі
    Сам він знайшов.

    Солдате Вкраїни,
    Тебе обіймаю!
    На бій цей священний
    благословляю!

    Бандити кремлівські, а вас проклинаю!
    Горіти вам в пеклі,
    Я це добре знаю!
    Я, матір солдатська,
    На весь світ гукаю!

    Солдате російський, на мить зупинись!
    На небо Вкраїни ти подивись!
    Хто дав тобі право його спопелять?
    Від бомб та снарядів лікарні горять,
    дитячі будинки, Червоні хрести…
    За все вам прийдеться відповісти!
    Як житимеш далі, що матері скажеш?
    І сину своєму про це як розкажеш?

    Країна моя давно кров’ю стікає,
    Та силу безмежну вона таки має!
    Борімось, поборемо, ранок прийде!
    І серце Вкраїни від ран відійде!

    «Вставай, хто живий!
    В кого думка повстала!»
    Година боротися нині настала!
    Борімось, поборемо, сонце зійде!
    І мир в Україну навіки прийде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3349

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    День седьмой.
    День седьмой. Второе марта.
    И война не утихает.
    Мы детей в подвалах прячем.
    Наши старики вздыхают.
    В страшном сне могло присниться,
    Что придумают соседи.
    Россияне ,как вам спится?
    Вам не снятся наши дети?
    Мы войны не объявляли.
    Просто были. Просто жили.
    И любили. И мечтали.
    И детей своих растили.
    И учились. И дружили.
    Строили мечты и планы.
    Просто жили. Просто были.
    День седьмой...залечим раны
    И у нас ещё все будет!
    Все мы сможем. Все сумеем.
    Не убьешь нас,Вова Путин.
    С Верой все преодолеем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3350

    21 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Славень.
    До Всесвітнього дня поезії!
    Однолітерник!#Все_буде_Україна
    З недавнього часу дуже вже мені подобається говорити Славень  замість Гімн... Є щось в цьому слові нескорене, вільне, гонористе та  переможне!
    Славень Славить Славу Сильних!
    Січ, Соколи, Сандармох...
    Славень Славить Справу Спільну!
    Скали, Спориші в Садах!
    Славень Славить Сонця Силу!
    Сутність Славних Соколят!
    Славень Славить Совість Сміло!
    Савант, Спільність, Світло Свят!
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3351

    21 бер. 2022
    Катерина Салдак
    Без назви
    Коливається маленький колосок
    Немов вітер, колише після бурі.
    Як шкода, що бачив весь цей жах.
    Як руйнуються міста, як вмирають люди,
    Як маленькі діти прощаються з батьками назавжди!
    Навіщо ви сюди прийшли? Нащо все руйнуєте?
    Серце в тих людей черстве, совісті нема.
    Як будуть дивитись в очі близьким?
    Сорому не відчува?
    В тих чужинців назавжди
    почорніють душі.
    А в нас буде мир.
    І настане мить, коли наша віра
    Справдиться в життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3352

    21 бер. 2022
    Щур Настя(творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    Не поясниш: Для чого?
    Не поясниш: Для чого? Не поясниш: ЧОМУ?
    Топчеш цю світлу стежку, лиєш її брудним гнОїщем.
    Постріли - твОя кара. Ти заробив тюрму!
    Вже помаленьку стяг наш змінить всю суть становища.

    Скажеш: Навіщо знову нищиш палку весну?
    "Вбивця!" — слово вже стало істиною й клеймом.
    Крівця пролилась ще раз в сонце. Його несу...
    Вірю у ЗСУ - стали для нас крилом!

    Скажеш щось за пологовий? - совість гризе тебе!
    Милих дівчат в підвали ти виганяєш люто.
    Від твоїх клятих танків люди біжать в сире
    і надспустошене місце. ВОЛЮ скував ти в пута!
    Нехай з землі зітреться твОя бридка отрута!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3353

    21 бер. 2022
    Оля Мидляк (Крилата Риба)
    Без назви
    Засинай же воріженьку
    Спи міцним одвічним сном
    Ой, не тую доріженьку.
    Ти зухвало перейшов.
    Хай тобі насняться люди,
    Що життя ти одібрав...
    З сну тебе ніхто не збудить,
    Щоб уважно споглядав...
    Як вмирала та дитина
    Без води.
    Як благала марно мати -
    Відведи...
    Відчувай же на собі тепер
    Те, як кожен українець вмер.
    Відчувай, же кате, відчувай,
    Як під градами міста засинали.
    І не знали, чи прийде весна.
    Взагалі, нічого не знали...
    Відчувай, як ракета у дім -
    І ти більше не маєш дому.
    Шлях, крізь смерть, через річку Ірпінь.
    Й двадцять шоста без сну - втома.
    Як в підвалі без їжі й води,
    хтось ділився останнім ковтком.
    Й про що думав юнак молодий
    Як себе підривав з мостом...

    Хай страждання твої
    Будуть вічні на(в) цій землі!
    І будь певен - твого життя,
    Дуже мало для каяття.
    Ти посіяв таке зло -
    Крізь нащадки воно проросло.
    Пожинати гіркі плоди,
    Доведеться всюди й завжди!

    Засинай же, вороже, засинай...
    Відчувай біль кожного, відчувай!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3354

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Первое марта 2022 года
    Вот и дожили до весны!
    Поздравляю всех с первым марта!
    День шестой сегодня войны.
    От детей отдыхают парты.
    И сирены протяжный вой
    Отдает головною болью.
    Мы детишек прикроем собой,
    От войны защищая любовью.
    Мы ведь взрослые... .Мы должны
    Их растить, холить и лелеять...
    Очень страшный оскал у войны
    И не все в ней, увы, уцелеют
    Но, пока - первый день весны.
    Скоро утро. В подвале - дети..
    Маски сорваны со страны,
    Что за этот кошмар в ответе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3355

    21 бер. 2022
    Дмитро Войтович-Пахівка
    24.02.2022
    Раби прийшли давати волю,
    на нібито безпечніше життя,
    на начебто файнішу долю,
    вбивать "братів" без каяття.

    У чому ж свобідна наука,
    захоплювати те, що не належить,
    а репутація, авжеж, це штука,
    яка аж до кінця з тобою стежить.

    Мене  завжди це дивувало,
    надії-сподівання земляків,
    що з східних областей повстали,
    про дружбу вільних й кріпаків.

    Кріпак народжений робити,
    на свого пана без кінця,
    а свобідний бажає жити,
    творити почерком митця.

    Однак без сумнівів: здійметься,
    той оповитий славою тризуб,
    новонароджений всміхнеться,
    старий відкриє в книзі "Вступ".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3356

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Завтра наступит март
    Завтра наступит март.
    К кому-то придет весна.
    А кто-то не встретит ее.
    Всему виною ВОЙНА.
    Но те, кто встретят весну,
    Жизнь будут ценить вдвойне.
    В подвале никто не уснул.
    Сын написал:" Нет - войне!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3357

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Янголи над Софією Київською!
    ***

    Янголи над Софією Київською!
    Бог нам явив Своє чудо.
    Люди знімають на телефони
    й мало не плачуть. Сріблясті сувої,
    напівпрозорі, світять у душу,
    наче втішають, запевнюють: Бог
    нині на нашому боці. Лунає
    спів із Софії, освітлений храм,
    нібито вежа з блакитної криці,
    на чорнім траурнім фоні
    морок від себе жене. А навколо,
    Господи, справжні, в яких маловіри
    ще сумнівалися, благословляють
    місто, країну – сили незмірні,
    непоборимі…

    Нехай тепер ворог
    фейком це відео обзиває,
    хай їх винищувачем дістають
    чи в них пускають ракети,
    хай Бога
    забороняють – не вперше.

    ВІН з нами,
    кращий Союзник,
    що й небо закриє,
    і порятує,
    і дасть перемогу,
    і все розсудить,
    а Суд вже іде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3359

    21 бер. 2022
    Олекса Мих
    Звернення до "братнього" блокпосту
    Підходь-но ближче, "брат"-бурят,
    Підходь і ти, "свояк"-пермяк.
    Давай, підходь уся "рідня":
    Мордва, тува, ерзя, чечня.
    "Ура! Вперёд! За "Русский Мир""-
    Чуваш, карєл, соха, башкир!
    Ви ж всі слов'яни, всі брати -
    Удмурти, вепси і ханти.
    Тож не ховайтесь по кущах,
    Підходьте ближче, кинте страх.
    Ми пригостим по братськи вас
    У "ватный лоб, в роскосый глаз",
    Але ж, пробачте, не сальцем,
    А кулаком або свинцем.
    Як в землю зійдете, з тих пір
    І буде там вам "Русский Мир".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3360

    21 бер. 2022
    Щур Настя (творчий нік - Сонячна Темінь)
    Блаженні, хто вмирає за Вітчизну!
    Блаженні, хто вмирає за Вітчизну! —
    це ті, хто не боїться жодних куль.
    Для них звучить мінорна тризна,
    що ллється співом заплаканих зозуль.

    Блаженні, хто вмирає за Вітчизну,
    в свої обійми приймає їх Творець!
    І огортає омофором Діва Пречиста.
    Лине молитва до прострелених сердець:

    «Для нас ви - світло, що ніколи не згасає.
    Віддаєте за нас свою
    людську ціну - ЖИТТЯ!
    Хитрий Пилат катує, мучить, убиває!
    Тортурами рве крила — їх розпинає до хреста.

    Ворог лютує, дає страшні накази:
    «Вбивай! Кради! КИдай за ґрати!»
    Оточують снаряди, і вибухи, й "КАМАЗИ"!
    І після всіх смертей ти можеш зватись «братом»?

    Земля обпечена і зрошують вже кров'ю.
    Летять до Неба ріднії сини.
    Душа зчорніла в генах вже сурмою.
    І домовини кануть під звуками війни.

    Блаженні, хто вмирає за Вкраїну!
    Вони невинні, що враг досі панує.
    Героям - честь і вічна слава лине!
    Даємо клятву: «Ніхто нас не зруйнує!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3361

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    27 февраля 2022 года
    Проснулась дочка от взрыва
    и плакала горько очень...
    А я, детей поднимая,
    Сказала:"Без паники, доча!
    Это всего лишь гром,
    весенний и очень сильный!
    - Мама! Это война!!!
    За что в нас стреляет Россия?"
    Мне некогда объяснять ,
    то, что понять невозможно.
    - Мы выстоим! - важно знать,
    Как бы не было сложно.
    В подвале сидят малыши
    И маме старенькой страшно.
    А я говорю:"Дыши!
    Мы выстоим - это важно!
    Мы - выстоим,мы- победим!
    Не мы войну развязали!!!
    Российским друзьям моим
    Присниться могло, едва ли,
    Что это случится и ...
    Их голос протеста не слышен.
    Но мы на своей земле!
    Мы - живы! Едины! Дышим!
    Мы в дом не звали войну!
    И нас защищать не просили
    И тысячи ваших солдат
    За что у нас гибнут, Россия?
    Вам жалко своих матерей?
    Ведь дети- повсюду - дети!!
    Мы здесь не едим детей!
    К вам грузы двухсотые  едут...
    Жаль только, об этом у вас
    Никто ничего не пишет...
    Мы будем страну защищать
    Всем миром, покуда дышим.
    Ведь эта война пришла,
    Затеянная не нами.
    Сплотила страну она!
    И молятся в каждом храме
    О мире ,о жизни, о том,
    Что мы победим! Мы - сила!
    Как будете жить потом?
    Мне стыдно за вас, Россия!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3362

    21 бер. 2022
    Мария Каримова
    Героям Украины
    Небо железно закрыли тучи,
    Солнце дало им последний бой -
    Бог, ты опять забираешь лучших,
    Просто зовешь их туда, с собой?

    Я понимаю, что полк небесный
    Смеясь пополняют "мои" войска.
    Светящие души над черной бездной -
    Ядерной воли большой раскат.

    Все они жили и ждали часа,
    Насквозь врага проколоть звеня,
    Я плачу за ними под черной рясой,
    Прошу их за это простить меня,

    Они не хотели б моих страданий,
    И точно, не жаждали горьких слез,
    "Маша, мы были на спец. задании
    И наше задание удалось"

    Теперь мы степные ветра и птицы -
    Вечные яркие маяки.
    Видишь наш флаг над Москвой столицей?
    Видишь наш флот у  Москвы-реки?

    Видишь как солнце разбило тучи?
    Лучем в середину стальной брони
    Бог забирай для победы лучших,
    Но лучше храни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3363

    21 бер. 2022
    Олена
    Онкологія весни
    ця весна захворіла на рак.
    за прогнозами лікаря-
    в неї є трохи часу.
    каже, приблизно місяць, або три.
    але огидні метастази неквапно розповзалися по перефириї.
    весні було страшно.
    спочатку.
    а потім прийшли заперечення, гнів, торг…
    далі не продовжую, ви й самі все знаєте.
    потім лікар зібрав консиліум- кращих фахівців у цій галузі.
    говорили довго, годин 8.
    багато курили, дехто лаявся, дехто казав, що треба вдатися до альтернативних методів лікування,
    мовляв,  на заході вони зараз популярні.
    дехто пропонував накачати її радіоактивними ізотопами, так  весна протягне роки три, в кращому випадку - п’ять.
    старий професор запропонував обклеїти весну фентаніловими пластирами та крапати внутрішньо- венно морфін.
    але всі вони забули про головне.
    іноді трапляється чудо.
    і рак- це не вирок
    це один із етапів, який посилає нам всесвіт, випробовує на міць.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3364

    21 бер. 2022
    Настя Щур(творчий нік - Сонячна Темінь)
    Мої груди, що окропленi кров'ю меча
    Мої груди, що окропленi кров'ю меча,
    заживають помалу та народжують ВОЇНІВ СВІТЛА!
    Тож я низько вклонюсь їм! Хай запалиться плакуча свіча...
    В'юнкі маки — Краса, оберіг від злого повітря.

    Не задушить заплакані щоки ні ворожа петля,
    ні ракети не будуть трощити чи колоти будинки.
    Стань пліч-о-пліч, прошУ, стережи від тривог м'я*.
    Ми втечем з укриттів у краї, де насіння - цеглинки
    вже майбутнього дому - там осонцений мир та земля.

    Хай блакить огорне наших хлопців, що тримаю у серці!
    Щоб ніколи не лились саме від горя рОси.
    «Добрий вечір! Ми з України!» — лунає з вулиць при соковитій веселці.
    Про перемогу напишемо книгу. Аж цілі стоси*!

    *Стос - велика кількість чого-небудь
    *М'я - мене
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3365

    21 бер. 2022
    Мария Бойко
    Мы вже перемогли
    Ми вже перемогли - і сонце знову сходить,
    І є мільйони рук, щоб сіяти дива,
    І на своїй землі, відважний мій народе,
    Ми проростемо, бо земля жива!
    І є мільйони душ, які всім серцем вільні,
    Таким не нап'ясти кривавого ярма!
    Дивися, світе, так, дивися пильно,
    Вже слабкодухих серед нас нема!
    І творить полотно історії нової
    З відважних вчинків доленосний час!
    Ми вже перемогли. Народе мій, герою!
    Раби повік не переможуть нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3366

    21 бер. 2022
    Мария Каримова
    Русский пишет "Держись"
    Русский пишет мне в личку "Привет! Держись"
    Вам наверно там плохо где-то?
    А над Бучей опять пролетит ракета -
    Остановит в секунду ребенка жизнь.

    Русский пишет мне "Что вы,
    нам лжёте снова?
     прокленаете как в бреду?..."
    С Мариуполя плохо летит почтовый
    Голубь мира, -
    но я его очень жду."

    Русский пишет мне: "Милая, мы не знали,
    Мы запутались в Путинских новостях.."
    А в Чернигове нету бинта и марли
    А в Чернигове люди лежать в костях.

    Русский пишет мне "Вам бы мира!
    Нам бы тоже, поймите, хоть перемен"
    В Волновахе в подвале темно и сыро
    А снаружи такое же, но без стен.

    Русский пишет мне "Там в роддоме -
    Был ваш Чертов любимый отряд Азов!
    Чья-то дочка неделю в глубокой коме
    Смотрит слайды из памяти мирных снов.

    Не поет, не кричит, и почти не дышит
    Рядом мать что на страже ее души.
    Смерть склонилась над ними а  Русский пишет...
    Ну пиши, если хочется.
    Ну пиши.

    Твои письма "поддержки" наверно смогут,
    Воскресить больше тысячи мертвый тел?
    Покажи их тогда, когда будешь Богу
    Отвечать что ты этого не хотел.

    Не хотел выходить, не хотел сражаться
    И трусливо потратил пустую жизнь.
    Я тогда отложу все на свете, братец
    И скажу тебе русский - давай держись"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3367

    21 бер. 2022
    Владислав
    Сніжочок
    Сніжок припорошував тіло вороже -
    Чорна душа вже не в тлілому тілі.
    Як таке сталось, скажи мені Боже,
    Щоб смерті чужій радів що є сили?

    Чарівний танок сніг танцює лапатий,
    Ховає все в біле своє простирадло:
    Ту кров триколорну рашистьку трикляту -
    Хай сто раз загине ворожа та падла!

    Сніжочок тихенько літає, повільно...
    Лягає на танки, зенітки, ракети...
    Тримаймо ряди, народе мій вільний!
    Орел двоголовий має померти!

    Сніжочок розтане. Нап'ється землиця,
    Поглине всю нечисть РФськой породи.
    Й пшениця удобрена заколоситься
    Під синім і мирним небом свободи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3368

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Між обстрілами
    Коли лякає тиша і немає
    ні краплі сну, коли серцебиття
    ти плутаєш із вибухом снаряду,
    коли війна у кожній клітці тіла,
    коли найменший шурхіт, ніби залп,
    а дах стає прозорим і крихким,
    як скло, а скло – скопиченням осколків,
    тоді єдине слово, що дає
    прихисток, – це «Господь», а далі вже
    молитва перетворюється тихо
    на срібний шлях, який тебе веде
    у райське бомбосховище…
    Аж раптом
    здригаєшся ти знову, бо заснув,
    а поряд діти, треба вберегти
    і встигнути кудись, сховати, дати
    їм шанс на порятунок! Так уже
    ми мучаємось тиждень, хто не в змозі
    сражатися зі зброєю, і це
    тягар принизливий, і слідом за
    молитвою зривається прокляття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3370

    21 бер. 2022
    Каримова Мария
    "Миротворец"
    Я когда спать иду,
    иногда мне кажется - это снится,
    Весь этот мир в бреду.
    А моя не разбомбленная столица,
    Стоит как красивый могучий дуб
    В гевсеманском святом саду.

    Иногда мне бредится, что все это спецэфекты,
    Сумасшедший продюсер ставит свой супер - экшен.
    Я включаю свет и жую конфету
    Про себя поздравляя себя с
     "прошедшим",
    Всё бы так, но тревога, летят ракеты,
    Надо мной и кровавым произошедшим.

    Иногда я читаю новости, может фанфик?
    Идиотских картинок чужая смута
    Доедаю конфету, бросаю фантик
    Мимо урны.
    Привидится же кому-то.

    Иногда я в отчаянии,
     может Оурэлл, тихо ходит в подъезде моем и пишет,
    Или кто-то из авторов фильма Марвел?
    Только очень реально кострами дышит.

    Небо синие, космос, как лист бумаги,
    Что по краю дымится и пепелится,
    Мам я взрослый?
    Тут маги. Чужие "маги"

    Они могут очнуться, остановиться?
    Оглядеться -
    Как мальчик в ряду с печеньем
    Что отстал от родителей возле кассы,
    Как попутчик без карты и назначения,
    На краю не знакомой и длиной трассы.

    И спросить про себя,
    Что я делаю тут и сею?
    И куда я дойду, до Берлина или до мины?
    Есть вина.
    Нет прощенного воскресенья.
    Путь тяжёлый, холодный, пустой и длинный.

    И пока я стою, тут пуская ядро в столицы,
    И пугаю идущих за булкой хлеба,
    Я шепчу себе "надо остановиться"
    Птицы черной аркадой штурмуют небо.

    Только страшно, я меньше летящих горлиц,
    Надо мною, я маленький и послушный.
    Мам, а точно я миротворец?
    Мам, а точно всем нам будет лучше?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3371

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Бувайте!..
    Бувайте мамо, тато, рідний дах!
    Йду я на війну не по своїй волі.
    Якби я міг суперечить такій долі...
    Встав я на кривавий шлях.

    Сиджу в окопі, як в приреченій мені могилі,
    Чекаючи на височинний вбивчий град.
    Хотілось б, щоб це був ніжно-білий снігопад...
    Якщо помру, то поховайте на рідній мені долині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3372

    21 бер. 2022
    Каримова Мария
    С пепла
    Спешно бегут минуты,
    и валятся в чашу Бога,
    Мы вспоминали "Круты",
    И бревна вершин острога,

    Славили память смелых,
    Отважных, святых и чистых.
    Красных кляли и белых
    Диктаторов и нацистов.

    Но в той, предыдущей форме,
    Буквально уже забытой.
    Но русский, в зелёной форме
    Вдруг задал вопрос открытый:

    Спросил, а чего забыли?
    Те ужасы и убийства
    Мы с радостью повторили,
    У города, порта, мыса,

    У дерева и оврага,
    Аптеки и магазины,
    Забытую боль ГУЛАГа
    Пылающий дым резины,

    Как будто не властно время,
    Прошедшие 7 десятков -
    Над Господом и над теми,
    Кто черной вонючей пяткой,

    Решили топтать могилы,
    Усопших героев общих,
    Им мам не говорила,
    Что сердце слабей у тощих?

    У тощих, худых, голодных
    Хотящих безглазой власти?
    А власть сыновей безродных
    Своей же кровавой пастью

    Без скрежета перемелет,
    О зубы и шестерёнки,
    Купили бы лучше велик,
    И мяч своему ребенку.

    И книжки читали гордо,
    О небе и новом мире,
    Зачем вам чужое ОРДЛО?
    Зачем вам чужая Сирия?

    Зачем вам чужая сила,
    И крики о вечной мести?
    Зачем вам лежать в таксишке,
    С наклейкой, что с "грузом двести"?

    Зачем вам не ваши дети,
    Рождённые политеном?
    Вы взяли немного пленных,
    Десяток живя под пленом.

    Зачем вам идти на холод
    Кидая под ноги мины?
    Вам будет на лбу наколот
    Ответ от ребят Змеиного

    Зачем? Только эти речи,
    Толкнет ли майор-начальник?
    Ведь молча бомбить, так легче,
    Так проще ложиться в спальник.

    Пока наша воля крепла,
    А вы наступали с порта,
    Кто-то горел, восставая с пепла,
    А кто-то родился и прожил мертвым.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3374

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Без назви
    Сидиш очікуючи біди у підвалі,
    По місту бродять вороги зухвалі.
    Поруч родина, в руках добра гвинтівка —
    Неприємна для "гостей" витівка.

    Котру годину дивлюсь на стіну...
    Сподіваюсь, від нудьги не згину.
    Скоріше б над головою мир настав,
    А ворог — помер та назавжди у часі пропав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3375

    21 бер. 2022
    Марія Бойко
    Нас не здолати
    Кате, ти мусив про це пам'ятати,
    Що український народ не здолати!
    Нищачи матір, кохану й дитину,
    Ти розбудив вічну міць України!

    Бомби, гранати твої і ракети,
    Тільки обурили цілу планету!
    Раб твій не вистоїть проти героя,
    Черга вмирати тепер за тобою!

    Кожну сльозину своєї дитини
    Нині у крицю кує Україна!
    Нікуди дітися каїну-кату.
    Ми переможемо! Нас не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3376

    21 бер. 2022
    Настя Щур(творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    З того дня, як почалася кривава війна...
    З того дня, як почалася кривава війна...
    Не п'ю каву чи чай. Не можу. Розпанахують все.
    Від ординського чобота геть неспокійно. Ціна???
    Їхню «денацификацию» нам ніколи не тре.

    Посилаєм корабль ваш русский подалі і нах*й.
    Море крові не згущую барвами. Іди-но сюди!
    Треба діяти! Їхні "Гради" та бомби спалахуй!
    Вже не хочеться зайвої стрілянини, біди...

    Тож ці крила метелика стануть для мене захистом.
    Щодо креда - вигукую: «СМЕРТЬ ВОРОГАМ!».
    Свою свічку присвячую тим, хто жертвує своїм життям.
    Ми здобудемо МИР наново й начисто!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3377

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Ой мамо, не плачте!
    Ой мамо, не плачте!
    Я додому обов'язково повернусь.
    Хто-небудь, хусточку їй дайте!
    Наостанок перед боєм обіймусь.

    Ой дівчино, мене ти не забудь!
    Незабаром мир на землі принесу.
    У моїх думках натхненням будь!
    Переможу, й щастя до хати занесу.

    Й пішов наш братче славний
    У дорогу, в останні бої для них.
    Не переймайтесь, не буде хмар злих:
    Повернеться чоловік прекрасний!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3378

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Без назви
    Не дамо степи нашої країни,
    Всіх ворогів з землі ми проженем,
    До кінця бої ми проведем,
    Не доведем неньку до руїни!

    Дивись, Шевченко, як ми боремося!
    З жагою до свободи ніколи не здамося!
    А які хоробрі в нас повстанці,
    Вже переможемо з такими вранці!

    Ми за Україну стоїмо горою!
    Люба Батьківщина, ми до кінця з тобою!
    Захищаєм ми державу незалежну
    У свободі та мирі необмежену!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3379

    21 бер. 2022
    Ніна Павловська
    Українська весна
    Коли приходить час пітьми
    й з тобою наодинці ми
    Я розумію вартість світла -
    Вона розквітне.

    Ти запитаєш, де я буду?
    Я буду тут, та не забуду
    До кого серце моє рветься.
    Усе минеться...

    Глибокі рани ці назавжди
    Ціною відчаю та правди.
    Чужа байдужість нас лякає,
    Та не зламає.

    Не загуби в собі людину,
    Не відчувай в душі провину
    Тих, хто не вірить - забувай,
    А ти вставай!

    Лиш в дії починається майбутнє,
    А сильний духом є могутнім.
    Нехай, крізь сльози і молитву
    Ми виграємо цю криваву битву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3380

    21 бер. 2022
    Василь Левицький
    Подаруй росіянину смерть!
    Подаруй росіянину смерть!
    Подаруй росіянину смерть –
    Він за нею іде в Україну!
    Так, шкода для таких й насінини,
    Та для нього смерть – перша з потреб.

    Подаруй росіянину смерть –
    Більш за секс, більш за все – як же палко (!)
    Її любить в роздовбаних танках,
    Без горючки, з дрючком в неї пре.

    Подаруй росіянину смерть:
    Хоч від вибуху, хоч і від кулі,
    Як "бояришникові" пілюлі,
    Від руки Українця смерть – мед.

    Подаруй росіянину смерть –
    Хоч від стресу, а хоч і від страху
    (Ні – від страху він чинить негарно:
    Хтось лиш: «пердь!» – але більшість всмерть сре…)

    Подаруй росіянину смерть,
    Бо смердітиме тут він ще довго
    І благатиме в нас, як у Бога,
    Щоб сховали ми їх всіх у твердь.

    Хоч лікбезом їх били ми вщерть,
    Росіяни кульгають наївно,
    Як на прощу, спішать в Україну…
    Подаруй росіянину смерть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3381

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Без назви
    Перейшла дорогу чорна кішка,
    Попереджає про шкоду неминучу.
    Валяється бідолахи-ворога ніжка,
    Не обійшов він смерть пекучу.

    А ми, безстрашні хлопці-козаченьки,
    Безумовно повернемо славу неньки.
    Начхати на прикмету й того кота!
    Ой, вороже, нам тебе шкода,

    Бо як  зустрінеш нас,
    Ми не пожалієм вас!
    Тікайте, поки ноги рухливі!
    Дихайте, поки ще живі!

    Більше ви сюди не прийдете.
    А якщо будете тут, то з головами звідси не вийдете!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3382

    21 бер. 2022
    Ніна Павловська
    Криївка
    Сидить у підвалі мати й дитина,
    Бо бомби скидає москальська скотина.
    ''Матусю, чому нас вбивають?''
    ''Ох, доню...Бо Бога в серці не мають.''

    І журиться мати, і плаче дитина,
    Лишилися двоє, далеко родина:
    Бо батько пішов наш край захищати,
    А інші наважились до Польщі втікати.

    Так важко, так боляче було прощатись,
    Хоч й страшно удома самим залишатись
    Не можуть залишити рідну домівку -
    Для них це найкраща в світі криївка.

    Торкнулося горе кожного з нас -
    ординці виконують злочинний наказ,
    Але не сховатись їм від воїнів світла -
    Для них Україна - це друге повітря.

    Разом із молитвою до перемоги,
    Долаючи ворога й всі перешкоди.
    Бо з нами є правда і благословення,
    А кривдникам нашим не буде прощення!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3383

    21 бер. 2022
    Марія Бойко
    Плечем до плеча
    Плечем до плеча
    На вістрі меча -
    Сильніших за нас немає!
    І бомба чи град -
    Ні кроку назад,
    Ми небо своє тримаємо!

    Будинки в огні
    Вже сняться мені,
    А серце благає весен...
    Скипає Дніпро
    На кривду і кров -
    Та сила народу скресла!

    Із солі сльози
    Прибуде нам сил,
    Аби побороти ката.
    Народу любов
    Примножить Дніпро
    І Україна-мати!

    Гнів тисячі синів
    Міцніше сталі!
    Ми на своїй землі
    На захист стали.
    Нам, донькам і синам,
    Достатньо віри -
    Ми всі на цій війні
    Заради миру!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3384

    21 бер. 2022
    Каріна Плахотник
    Сповідь втікачки
    І, звісно, вже вкотре я не засну,
    Бо у вісні приходить усе живе і шарпає за рукав.
    Залишила там усе то й себе зостав...
    Залишила димарі, що прикурюють від ракет
    Залишила чай гарячим, гречаний мед, надкушеного млинця біле коло й знов,
    Скажи, чи залишила там любов?!
    Залишила щось таке, що шкрябає мов коса.
    І, навіть, коли на небі вже біла  йде полоса, то хочеться присідати чи падати горілиць,
    Бо так Господь написав...
    Забрали оце з собою, що стукіт дверей - є боєм, і шум літака, і треба ж було таке - пожежна за рогом, візьми протягни рукою...
    Кажу собі: "Отакої! Люба моя, отакої!"
    Це вже не є вибух, не сирена, не клекіт бою...
    А діти ревуть від сирен, під ковдрами, ніч без дна - і я молю Бог з Тобою, дитя моє, Бог з Тобою! З тобою і з Україною! Вона тепер не одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3385

    21 бер. 2022
    Таня Коротка
    Перемога за нами
    Сину, закінчиться війна,
    Прийде мир та спокій в Україну.
    І більше не зруйнується стіна,
    Твого житла, будинка чи квартири.

    Сину, гроші не так цінні, як життя.
    Коли воно вже обірвалось за хвилину.
    І вже більше не потрібно бігти в укриття.
    Коли ми чуємо радісну новину!

    Ми перемогли, ми здолали ту страшну силу.
    Ми змогли, ти чуєш сину.
    І прийде батько з війни обійме кохану і свою дитину.
    І ляжуть орки в свою могилу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3386

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Библейские уроды
    Каин

    Прославился тем,
    что убил Авеля, брата.
    Из зависти, злобы,
    совсем ни за что.

    Эмблемою стал
    хладнокровного душегуба,
    носил на своем первобытном лбу
    в своих безысходных скитаниях
    метку от Бога.
    Позорный и неизгладимый знак.

    Ирод

    А этот особенно
    тем знаменит,
    что не пощадил сотни детей.
    Велел их избить, растерзать,
    опасаясь за власть.

    Вошел нарицательным именем
    и в языки, и в историю,
    утратив природное имя,
    а с ним династический ореол.

    Иуда

    Он самый прославленный!
    Господа предал,
    еще и солгав целованием «братским».

    Хоть сребреники заработал,
    не выдержал и удавился.
    Так с дерева рухнул,
    что чрево гнилое расселось.

    Стал автором лживых
    «евангелий» Искариота.
    В одном объясняет поступок свой
    тем, что буквально
    на день Иисуса он якобы опередил,
    его собиравшегося
    передать фарисеям.

    Зачем я о них?
    Часто думаю:
    как было б страшно,
    когда бы сошлись эти твари
    в одном несказанном ублюдке!..

    КаПУТ ЛЕРмонтову
    и Мураками в придачу…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3387

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Рідний край
    Рідний край палає в огні
    Безжалісний ворог засягнувся на нього
    Хоче загарбати нас й краю всього.
    Нестримна лють прокинулась в мені!
    Ти помилився, що вдерся до нас,
    Бо ми народ вільний, в нас є свобода.
    І маємо те, чого немає у вас:
    Красиві гаї, поля, чистая вода,
    Неповторна прекрасна природна врода,
    Незламні традиції та козацька пригода.
    Помремо за те, що маємо:
    Людей, краєвиди, сім'ї — ми захищаємо.
    Батьківщино, я тебе не покину,
    Я з тобою аж до загину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3388

    21 бер. 2022
    Богдан Кулінченко
    Прохолодою віє свобода
    Прохолодою віє свобода
    Утікає від нас кожну мить.
    Скільки можна для себе й народу
    Глибоченную яму ту рить?

    Хто кричав про гетьманськую зраду,
    Тепер в остраху щодня живе.
    Ви хотіли спіймати свободу?
    Та тепер вона утіче..

    Не плекайте надій і не плачте!
    Не вернути булії часи!
    Та хоча би однеє не втратьте -
    Української землі краси...

    Як неволя постукає в двері,
    Каяття ще розкотиться грім!
    Україну квітучу і вольну
    Покриває удушливий дим...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3389

    21 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Прийшла неспокійна весна
    Прийшла весна і треба щось сказати.
    Щось позитивне, тепле та ясне.
    Але слова не йдуть, Бо ворог в хаті
    І хоче відібрати в нас усе.

    Забрати волю, землю, весну, щастя.
    Залишити без мови, міст та сіл.
    Але йому, я знаю, це не вдасться,
    Бо наш народ повстане звідусіль.

    Так прикро, що не чути співу
    Весняних пташок. Вій сирен, як крик.
    Чому мовчиш? Дай пісню солов'їну,
    Щоб вражий голос з переляку стих!

    А на галявині, пробивши Божу браму,
    Цвіте тюльпан, як переможний стяг.
    Він майорить, стікає кров'ю в рану
    В понівичену землю на полях.

    І сонце світить, як йому належить
    Та із небес всміхається до нас.
    Воно не спить, а за війною стежить,
    Зігрівши всіх в цей темний час.

    Війна війною, а весна ступає
    По нашій рідній, праведній землі.
    Вона зимові ночі подолає
    Вінком яскравих квітів на крилі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3390

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Р.
    Мерзотник Р.
    розстрілював людей,
    насилував жінок.
    Він був російський офіцер.
    А де тепер?
    Нема ніде.
    Отримав свій шматок
    він целофану.
    В тозі цій
    додому їде –
    це дорога вздовж.
    І й інша: впоперек,
    пекельні манівці
    та вічні муки. Тож
    стрічай, родина.
    Так, не вір нічому
    (це ж брехня суцільна),
    канонізуй його
    і подвиги придумуй.
    Старанно крапку став –
    на жирну кому
    одразу перетвориться.
    Чого?
    Бо являться і вам вони,
    жінки в роздертих сукнях,
    жертви, жертви…
    А цей уже не встане із труни.
    Смердючий, безнадійно мертвий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3391

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Без назви
    Боягузливі вороги позаду.
    Ми, переможці, йдемо до рідних домівок.
    А вдома стільки кольорових квіток!
    Отримаємо теплу розраду.

    Прикро, що не всі повернуться,
    До своїх батьків не обернуться.
    Ми вас будем пам'ятати
    І славним добрим словом поминати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3392

    21 бер. 2022
    Марія Бойко
    Мы - брат за брата
    Ми - брат за брата
    Супроти ката,
    Щоб не зронила
    Сльозинки мати!
    Аби дитина
    Безпечно спала,
    І страху й болю
    Повік не знала...
    Ми - брат за брата
    Зуміли стати,
    Щоб пам'ятати
    Про кожну втрату!
    У нас єдина
    Тепер дорога -
    За віру й правду
    До перемоги!
    Ми - брат за брата
    Змогли зібратись,
    Себе в незламних
    Загартувати.
    На ката з пекла
    Знайде управу
    Моя держава.
    Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3393

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Се оставляется
    Се оставляется дом ваш пуст…

    Се оставляется пуст ваш магазин,
    ибо другого тона не понимаете.
    Ваши любимые цацки становятся рухлядью,
    деликатесы и добряки забудет очко –
    дальше жратву попроще и погрубее,
    быстрой езды почти что не будет, рубликом
    будут на вес рассчитываться, а баксами
    только вчерашние миллионеры (легонечко).
    «Пластик»… ну что же, отныне лишь пластик,
    прямоугольники с позабытыми логотипами,
    одежда – от таракана, мыло из щелочи,
    шампунь из золы, прочее, прочее.

    Се оставляется пуст ваш магазин,
    ибо зажрались и неспособны почувствовать
    горе чужое, мучения, ибо сознание
    так зажирело от самодовольства и гонора,
    что на диету пора: может, что-то забрезжит,
    там, светлячок какой-то в туннеле, он выведет
    прямо в разбомбленный город, где нету возможности
    даже тела погребать, люди снег на кострах
    топят, сухие краюхи жуют –
    может, и вас пригласят на пикник под ракетами…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3394

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    Воїн
    Через скільки він пройшов страждань,
    Тепер сидить покинутий самотній у полі.
    Навколо далеко обрублені дерева голі.
    Брате, ти один. Ніхто не вислухає твоїх благань.

    Розумію, що важко губити друзів по зброї...
    Заспокойся, позбуться голови ти злої.
    Покажи, що через муки тебе не зламати.
    Вставай, воїне, нікому тебе не здолати.

    Впало після боїв замучене зі шрамами тіло.
    Воїне, що тебе рухало й твоє серце гріло?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3395

    21 бер. 2022
    Ольга Денисенко
    Когда будет война
    Когда будет война, когда будет война,
    Когда будут сходить несходимо с ума –
    Задаваться не нужно вопросам.
    Когда будут повсюду стонать и кричать –
    Это ангел снимает седьмую печать, –
    И осыпятся смоквами звёзды.

    Когда будет война, когда будет война…
    Будет к Богу молитва молиться сама,
    Крест Христов – будет путь и ограда.
    И когда будет ужас идти напролом,
    Под подкладку зашей 90 псалом
    И читай из дымящего ада.

    Когда будет война, когда будет война...
    Неизвестных помянет Господь имена
    И поселит в Небесной станице.
    А в живых кто остался – тем раны лечить,
    Страшный опыт – уроком прилежно учить.
    А война?.. А война будет сниться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3396

    21 бер. 2022
    Данило Лелека
    Без назви
    +

    вірші під обстрілом як спроба
    говорити у новий спосіб

    голоси пророків гойдаються на дротах покинутих ЛЕП
    моляться щоб зорі більше ніколи не падали
     намагаються хоча б одну спіймати за хвіст

    ти перехоплюєш радіосигнали
    обережно витягуєш із середстіння
    вцілілі слова
    вони розриваються
    кричиш

    збираєш уламки мовчання

    +

    смерть здіймається у повітря
    смерть вїдається у шкіру
    смерть змішується з тілом і кровю
    потрапляє в дитячі сніданки

    кожне фото стає чорно-білим
    кожний ковток кави терпкий як попіл
    тепер кожний твій дотик жаданий
    немов смерть

    +

    одинокий будинок посеред каміння —
    незламний тотем війни
     іржаві антени стоять як ворожі хрести
                                                           смерть
    просіює своє насіння
    на сиві лани

    Україна в огні

     боже дай сили синам своїм
    боже дай сили

    +

    будь-яке слово нині втрачає сенс
    будь-яка строфа коротша за автоматні черги
    жодна рима не відбудує села

    вірші під обстрілом — намагання
    задокументувати руйнування реальности
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3397

    21 бер. 2022
    Олександр Смик
    Дими димляться над руїнами
    Дими димляться над руїнами
    Відкрите небо - всім заходь,
    Червоний хрест над Україною
    Доки ще втримує Господь.
    І Дух святий зійшов над нами
    Вогнем гартує і пече,
    А ми за Божими словами
    Шукаємо спасіння ще.
    Преслава Богу! Богу Слава,
    Яка ж то істина проста,
    Знамення стане над Державою
    Коли прославимо Христа!
    Христос зцілив своїми ранами
    Ми є! З роси нам і води.
    Ми нація, що завжди звана,
    А зараз обрана завжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3398

    21 бер. 2022
    Надія Плевако
    Мій ранок 24….
    Я міцно спала ,й геть того не чула ,
    Пізно лягла , десь в три години ночі .
    Ти ж знаєш ,ці домашні справи…
    Та тут дзвінок , і я відкрила очі .

    Шоста година ранку , не лунав будильник ,
    Ніхто так рано і не мав дзвонити .
    З просоння я заходжу в смс ,
    Й читаю «сиди вдома» , а чому сидіти ?

    Знову дзвінок , бабуся дзвонить ,
    «У нас війна , лишайся й не виходь нікуди  ».
    А я ніяк не можу зрозуміти ,
    Яка війна , про що Ви , люди ?

    Заходжу в групу , від п’яти ранку новини ,
    Що чути вибухи у Києві й Одесі  …
    І фото як летять ракети  в місто ,
    «Наземне вторгнення Росії» , пишуть в прессі .

    І все що навкруги здається дивним ,
    Пишу колезі «Ми ідемо на роботу?».
    Встаю із ліжка  і прямую душ ,
    Це просто сон , проснусь коли відкрию воду .

    «(Йшов 25 день війни …. І пам’ятати важливо  , пам’ятати , те як все почалось , тому я і написала цей на мою думку геть простий і іще незакінчений вірш …. Дала його прочитати своєму хлопцю , на що він мені сказав , стоп ти його вже закінчила»

    Коротко про Наш діалог з Пашою:
    -Це простий вірш. Це вірш який міг би написати кожен українець. В ньому нема метафор, епітетів... В ньому навіть не рифмуються усі рядки , ніби показуєш що це було все поспіхом , таким яким в той ранок збирались всі люди . Це передає свою атмосферу спішності, недорозуміння.
    -Та він якийсь не такий , якийсь … простой в тупий…
    -Ну вот , він  примітивний, топорний, тупий. Тупий як сама війна. Тупа, незграбна й примітивна. Простий вірш про 24 число мав би описувати простий буденний ранок яким було і 23 і 22.. яким є кожен ранок кожної людини в світі  . Мав би стати таким але не став.
    Це вірш про багатьох людей країни і те як в них почались перші секунди їхнього ранку , комусь написали , комусь подзвонили , хтось дійсно проснувся від тих вибухів , хтось просто прочитав в новинах .Вірш закінчений , закінчений на тому що він описує секунди коли ти маєш вмитися водою і все зміниться … А далі.. всі ми знаємо що було далі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3399

    21 бер. 2022
    Марія Бойко
    Хочеться обійняти
    Хочеться обійняти
    Тих, хто домівку втратив,
    Щоб Бог їх беріг
    Серед доріг...
    Будь проклятий, ниций кате!

    Хочеться обігріти,
    Бо там і жінки, і діти -
    В найгірші часи
    Так треба їм сил,
    Аби прирости до світу...

    Хочеться трохи тиші...
    Радості найрідніших.
    Замість війни
    Бруньку весни,
    Бо люблячі - найсильніші!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3400

    21 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Отримали новини:
    "Розгромлені війська
    ворожої частини
    Російської ОРДА".
    Нема чому радіти!
    Мруть хлопці там і тут!
    І тільки мами знають,
    як боляче серцям
    втрачати своїх рідних
    кровиночок десь там.
    Вони їх не побачать,
    не обіймуть, і плачуть...
    "Не плачте моя мамо,
    я знав куди іду.
    Є хлопці які з нами
    не вірять нікому,
    є хлопці які знають,
    що виграють війну.
    Є ми та тільки наші
    запеклі вороги,
    а може ми і наші
    сусіди та брати?"
    Не хочуть наші мами
    і плачуть на весь край
    своїх синів рідненьких
    віддати ворогам.
    Ніхто не хоче болю,
    не хоче і журби.
    Всі хочуть мирне небо,
    любові й доброти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3401

    21 бер. 2022
    Ольга
    Всім до сраки
    Де блять ці олухи
    Геть гниють за жрачку
    Гниють не зная, що всім на них
    Насрати
    Це не жарт
    Всім байдуже, а більше всіх настрати  Путіну
    Бо він у бункері сидить і блимає очима, просаленими від їжі жирної і смачної.
    Йому до біса всі ті страждання трьохсортових душ,
    У нього все добре..
    поки що,
    А далі і насрати.
    І йому і всім іншим
    Така справжня правда
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3402

    21 бер. 2022
    Валерія
    Війна
    Приходить і забирає
    Кохання, людей, життя
    Війна не питає дозвіл
    Вона несе забуття
    Через неї ми вже забули
    Що таке чисте небо й мир
    Через неї ми вже забули
    Що таке тихий мирний сон
    Ми усі в кольорових мріях
    Бачим щастя, добро та мир —
    Це бажання номер один.
    Ми більше не хочем грошей
    Нам не треба авто й айфон
    Нам треба лиш мирне небо
    І тихий спокійни сон
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3403

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Привид Києва
    Мам, ти чула як мене прозвали?
    Я тепер Привид, щоб ви знали.
    Ну, людям краще видно збоку...
    Лише вперед! Назад ні кроку!
    Мам, бачила б ти рідна з неба,
    Що вони коять! Та...не треба
    Вам цього бачити і знати.
    В вас хворе серце... Слухайтесь тата!
    Мам, вони розтрощили "Мрію"!
    Молись за нас всіх, бо я не вмію...
    Ти ж віриш, правда? Ми переможем!
    В єднанні сила! Усі ми зможем!
    Мам,бережіться... Я ж , знову в небо!
    Ну досить-досить... Не плач, не треба!
    Я ж сокіл, мамо! Люблю літати!
    Подумки з вами... Слухайтесь тата...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3404

    21 бер. 2022
    Юліана
    Хто, як не ми?
    Хто, як не ми?
    Коли, як не зараз?
    Крики, біль, страждання,
    Невимовні плачі.
    Хто нас врятує від цього зітхання?
    Хто нам допоможе?
    І візьме в обійми свої?
    Чи у цьому світі треба на щось заслужити?
    Наприклад, на мир, спокій, доброту.
    Чи люди вже давно не люди
    А просто раби?
    Коли душа так болить від болю
    І чи розумієш ти мене?
    Коли вже кричати навіть не можеш, бо
    Виплакав геть чисто все.
    Але так часом буває, знаєш...
    Все пройде.
    Скоро всіх обіймеш.
    День за днем так от минає
    Та ти в собі сили знайдеш.
    Скільки часу має пройти
    Ніхто цього тобі не скаже.
    Але віра в добро не помре у мені.
    Я тримаюсь, все ще
    Тримаюсь.
    Бо так багато всього ще чекає мене
    Тільки знаєш боюсь немало.
    Боюсь, бо коли
    Помирають дітлахи.
    Дихати стає важче і світ вже не такий легкий.
    Посміхатись ... не можеш
    Думати, теж ні.
    В такі дні ти живеш просто, щоб дихати.
    В такі дні по-особливому боляче на душі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3405

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Марко
    Всім недочоловікам присвячується

    Сидить Марко в погребі, наминає сало.
    —Як же мене ця війна за 5 днів дістала!
    Все гупає та стріляє — немає спокою!
    Навіть в магазин не вийдеш ти за ковбасою!
    Вже боки болять лежати й безкінечно їсти.
    Зараз би в кіношку збігать, чи у парк, за місто.
    — Тихо,синку! Не балакай,бо іще почують!
    Це вже мама з дружиною зверху там пантрують,
    Щоб не дай Бог соколика не взяли в солдати,
    Бо ж він у них однесенький : чоловік, син, тато.
    — Хай воюють! Я посежу! Хіба собі ворог?
    Чи дурний я там нюхати росіянів порох?
    Повернувсь Марко на спину."Поїв—можна спати!"
    Жінка на дітей шикає: "Тихо, хай спить тато!"
    —Ти не здумай їм давати ніякі продукти!
    Краще хай нам лишаються овочі і фрукти!
    Вже спросоння до дружини Марко промовляє.
    —І не йди ті сітки плести!—з погреба гукає.

    Як таким Маркам живеться під цицькою в мами...
    Хіба можна їх вважати Вкраїни синами?
    Час розставить всіх на місце... Скоро все минеться.
    І усім таким Маркам зараз хай гикнеться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3406

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Грицько мародер
    Грицько мародер

    Потирає Грицько руки:
    —Ото буде нічка!
    Не ятрять душевні муки
    Цього чоловічка...
    Він собі ладнує клунки,
    Викрутку, сокиру —
    Інструменти порятунку,
    Щоб "бомбить" квартири.
    Тільки смеркло, тихо всюди,
    На дворі нікого...
    В бомбосховищах всі люди—
    Бо ж була тривога.
    —Сидіть дооовго там, хороші!—
    Сміється тихенько,—
    Я коштовності і гроші
    Почищу швиденько!
    Раптом глядь, у магазині
    Вітрина велика,
    А там коньячку пляшина
    Вабить чоловіка!
    Тут злодюга в різні боки
    Головою крутить!
    Аж сіпається в нього око,
    Так хоче лигнути...
    Цок по склу! Бу -бух вітрина!
    Тільки-но приклався
    Як за Грицеве хтось горло
    Ручищами взявся!
    Швидко ротом він повітря,
    Мов риба хапає!
    Хтось штани уже знімає,
    До стовпа мотає!
    Луплять Гриця, пеленають,
    В'яжуть, мов ходобу!
    Хай всі мародери знають!
    Вкрав? Ось куля в лоба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3407

    21 бер. 2022
    Валерія
    Війна - це страшна машина...
    Війна - це страшна машина!
    Їй живлять лиш страх і кров!
    Ми поборимо її воєдино,
    Запаливши в серцях вогонь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3408

    21 бер. 2022
    Ольга
    24.02.2022
    Еду в поезде я для беженцев.
    О#уеть, может крыша моя поехала?
    Ущепните. Проснусь может быть.
     Очухаюсь.
    Что за напасть, за наваждение?
    Инсайт!
    Это действие Коронавируса.
    Это ж надо так, расколбасило президента России Путина.
    Уж не хочет быть он столбовым дворянином.
    Возомнил себя императором.
    Подавай ему Украину на блюдечке.
    Только будет тебе, старый пень ты питерский, как предсказывал
    Александр Сергеевич.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3409

    21 бер. 2022
    Валентина Зав'ялова
    Будемо живі!
    Знаєш, ми стрінемось знову,
    Будемо, вірю, живі!
    Трішечки, може, нервові,
    В чомусь, напевно, нові.

    «Друже, ти зовсім вже сивий…»
    «Трохи змарніла вона…»
    Молодість не подарує
    Нашим обличчям війна.

    Та в світлий день Перемоги,
    В славний день скону війни
    Станемо юними знову
    І заспіваємо ми.

    Може, ще пишуться тільки
    Пісні цієї слова.
    Хай в них живе Україна –
    Вільна, прекрасна, нова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3410

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    25 день войны
    Двадцать пятый день войны...
    Понимаешь, наконец-то,
    Мир так хочет тишины.
    У детей украли  детство.
    Тысячи невиинных жертв.
    Их не воскресить слезами.
    Будь ты проклята, Война!
    Что же сделала ты с нами?!
    Не мечтали воевать.
    Просто жили. Просто были.
    Но,пришла "соседей рать",
    Наши города бомбили.
    Плач детей  Сирены вой.
    Как же это Вы, Россия?
    Антилидер мировой
    возомнил себя Мессией.
    Вы ему своих детей
    На закланье отдаете.
    К вам 200 -е идут.
    Как же с этим всем живете?
    Смерти сеете везде,
    Бывшие антифашисты...
    Ну когда же из людей
    Превратились вдруг в рашистов?
    День 20-й у весны.
    День без мира - двадцать пятый...
    С верой ждем конца войны!
    Пусть вернутся все ребята.
    Мы сумеем отстоять
    И отстроить Украину.
    ВСЕМ пора  давно понять -
    Україна в нас ЄДИНА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3411

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Восьмой день войны
    Наша жизнь разделилась на ДО и ПОСЛЕ!
    Нашей ценностью стало жить!
    Каждый день просыпаясь с молитвой!
    И желанием просто жить!!
    Мы точно не будет такими как были!
    Мы точно узнали что такое Бог!
    Мы наших родных и любимых простили!
    И начали по новому жить!
    Родные, близкие, друзья сегодня все едины!
    Едина наша молитва за Украину!
    Мы забыли про даты и дни, но точно знаем- восьмой день войны!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3412

    21 бер. 2022
    V.Zbaratskiy
    Война
    А над тишиной рассвет,
    А за тишиной туман,
    Этой тишины секрет,
    Правда - или же обман?
    С этой тишиной покой,
    Этой тишины любовь…
           Только завтра снова в бой,
           Только завтра снова кровь.

    След от танка по земле,
    След от пули на стене,
    Перепачканы в золе
    Занавески на окне.
    На воронке яблонь цвет,
    На березах пепел зла,
    У войны недобрый свет,
    У войны одна зола.

    А над тишиной рассвет,
    А за тишиной туман,
    Этой тишины секрет,
    Правда - или же обман?
    Этой тишины покой,
    С этой тишиной любовь…
           Только завтра снова в бой,
           Только завтра снова кровь.

    Ночью вспышкой наугад,
    Разорвется тишина,
    С перекличкой канонад,
    Не закончится война.
    Прахом вырвется во мглу,
    Разобьет стекло в окне,
    Превратив любовь в золу,
    Потому что всё в войне.

    А над тишиной рассвет,
    А за тишиной туман,
    Этой тишины секрет,
    Правда - или же обман?
    Этой тишины покой…
    С этой тишиной любовь,
           Только завтра снова в бой,
           Только завтра снова кровь.

    Не прогнать тяжелый сон,
    Как оскал недобрых ляс,
    По земле рождает стон
    Тишины - тяжелый лязг,
    Поднимает в небо пыль,
    Искореженный металл,
    Только всё не сон, а быль -
    Ведь об этом мир мечтал?!

    А над тишиной рассвет,
    А за тишиной туман,
    Этой тишины секрет,
    Правда - или же обман?
    С этой тишиной любовь,
    Этой тишины покой…
           Только завтра снова в бой,
           Только завтра снова кровь…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3413

    21 бер. 2022
    Ірина
    Братику....
    Ти пам'ятаєш той ставок,
    В селі, в бабусі, літо, вишні,...
    І ми малі, вреднючі, смішні,
    З пір'їнки робим поплавок.

    Згадай те поле край села,
    Де дику грушу ми любили,
    Смачнішої, мабуть, не їли,
    Строщила грушу ту гроза.

    А перший наш велосипед:
    Як ми ганяли,- я на рамі,
    А ти накручуєш педалі,
    І летимо вперед, вперед.....

    Тепер в селі, де ми зростали,
    Могилка у живих квітках,
    І сум у маминих очах,
    Тебе, мій брате, поховали....

    А я писатиму вірші,
    Лише тобі, лише для тебе,
    Щоб знали люди, що на небі
    Є воїн, захисник, є ти.....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3415

    21 бер. 2022
    Дарія Кобзар
    Ніколи знову!
    Ну що ж, вітаю, мій брате названий!
    Мій гість непроханий і не кликаний!
    Пробач, стрічаю не короваєм,
    не хлібом-сіллю, не сміхом-піснею!
    Та знаєш сам: з чим прийшов, те й маєш…

    Заходь! Роззуватися вже не варто…
    Все‘дно твій чобіт по серцю стратою…
    «Спасіння» твоє по душах молотом,
    Пройшлося Києвом і Житомиром,
    Херсоном, Харковом… В грудях холодно…

    А хочеш екскурсію Україною?
    Дивись, милуйся, ось тут, під руїнами
    Гули хрущі над квітучими вишнями.
    А нині - могила твойого сина!
    Нехай за цю лють простить Всевишній…

    А тут, у полях, ростимуть соняхи,
    Ми тепло зустріли асвабадітєлєй!
    Насипали щедро в кишені споминів
    Про сльози і кров, що лили спасітєлі, -
    Цвістимуть скоро жовтими квітами!

    Знайомся! Ось ми, народ «окраїни»!
    Твоєю підлістю перекраяний…
    Та не зневолений і не скорений!
    Бо наша сила в віках гартована!
    Спиняти танки руками голими!

    Ми - УКРАЇНЦІ! Під кулі - з прапором! До бою - з піснею і молитвою!
    У нас за спинами віра матері,
    У тебе - підлий наказ антихриста!
    Тож ти давно ВЖЕ програв цю битву!

    За біль і горе, які ти сієш!
    Паплюжиш пам’ять дідів-героїв…
    Весь світ - наш свідок, повір на слово!
    НЕМА ПРОЩЕННЯ ТОБІ, РОСІЄ!
    Тепер вже точно - НІКОЛИ ЗНОВУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3416

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Родичка з Росії
    Розмова з родичкою із Росії

    —Ало, Ганю! Прокидайся!
    Війна почалася!
    Одягайся, озувайся,
    Бери свого Васю,
    Ідіть по сусідах швидше,
    Збирайте загони,
    І скажіть, що перетнула
    Росія кордони!

    — Ну, во -первых, я не Ганя! —
    Жінка позіхає,
    —Здесь меня звут просто Аня!
    Ты не понимаешь?

    —Розумієш мене? Нині
    Росія напала!
    В нас війна йде в Україні!
    Тобі що, заклало?

    —Доскакались,доигрались
    Националисты?
    Сами на себя напали!
    У нас руки чисты!

    —Схаменись, Ганю, благаю!
    Ти ж тут народилась!
    Повір, Путін нас вбиває!
    Ми сльозами вмились!

    —Вы бандеровцы тупые!
    Президент ваш — комик!
    Сдесь края мои родные.
    Речка, сад и домик...

    — Ах, ти дурнувата хвойдо!
    Путінська підстилко!
    Ти забула де родилась?
    Гімно на цідилку!!!
    Ти чіпаєш президента?
    Кажеш, що Бандери?
    Та сказіться всі до щенту,
    Рашистські холери!
    Домік в неї і садочок?
    А батьківська хата?
    Чи ти, курво, вже забула,
    Що тут мама й тато?

    —Нечего я не забыла!
    Виноваты сами!
    Вас Россия не гнобила!
    Надо дружить с нами!

    — Скажи "дякую" для Бога,
    Що ти так далеко!
    Перебила б тобі ноги!
    Ти ж потрапиш в пекло!
    Ти зрадила свою сім'ю,
    Село, Україну!
    Не приїзжай, бо уб'ю!
    Як сама не згину.
    ***********************
    Перелесників багато
    Таких у Росії!
    Неможливо вже без мату,
    Бо не розуміють!
    Будемо чавити руских
    На кожному кроці!
    — Не боротись, кажеш ? Дзуськи!
    Бог на нашім боці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3417

    21 бер. 2022
    Олександр Смик
    Виходь душа, нарешті поговоримо
    Виходь душа, нарешті поговоримо
    Яка ти крихітна, повітряна яка,
    Навколо нас зібрались чорні ворони
    Послухать соло чорного крука.
    У нас є час, і дев’ять днів, і сорок
    Хоч зруйнували наш едемський сад,
    Хоч ми щасливими були до вчора
    І вибір є - вертатися назад.
    Про що жалієм – не жили, а вбулись,
    Що з рідними так мало набулись.
    Пізнали  пізно Бога і заснули,
    Коли він перед стратою моливсь.
    Гординю не приборкали завчасно,
    І сумніви юрмились в головах.
    Батьківську не сповна віддали ласку,
    І мілко засівалися слова.
    То ж вибір є  – вертаємось до тіла
    Хтось має встояти, а хтось перемогти.
    Душа мене тихенько облетіла,
    А Бог у хаті світло засвітив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3418

    21 бер. 2022
    Ольга
    26.02.2022
    Улетучились сомненья последние
    На вопрос о кумире Путина.
    Ночинал он конечно с Ленина.
    Но остановил свой выбор на Гитлере.
    Много взял он от "товарища" Ленина:
    Ростом мал и глаз прищуренный,
    И любил как "Отец всех народов" детишечек,
    Целовал даже в пупик мальчишечку,
    И видел повсюду заговор.
    Маловато ему показалось.
    То ли дело слава Гитлера,
    Воспевавшего кровь арийскую.
    Может поллитра ее и осталось в жилах
    Путлера новомодного.
    Вот она у него и взыгралася с приближением марта весеннего.
    Он подправить решил сценарии про блиц-криги там с нападениями.
    Не учел одного обстоятельства.
    Любим Родину охуенно мы.
    Не умрёшь, дорогой, своей смертью ты.
    Как не умерли Ленин с Гитлером.
    Мавзолей не поставят как Ленину.
    Аргентина не светит Путлеру.
    Похоронят тихо по быстрому.
    И портреты сожгут и плюнут в дым.
    Не покроют имя славою, заклеймят позором с бесчестием.
    Сам себе прописал ты сценарии,
    Заслужил и конец по ихнему.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3419

    21 бер. 2022
    Інна Чайковська
    Повертайтесь, лелеки!
    Павертайтесь, лелеки, в мою Україну нову,
    Нездоланну й нескорену рідну мою Україну!
    Перемога вже близько. Побачити б це наяву!
    Вишиванку вдягнувши  і взявши за руку дитину.

    Повертайтесь, лелеки. Вже гнізда чекають на вас!
    Заглядають у небо чекаючи ключ журавлиний.
    Час загоїть усе. Світ побачить щасливими нас,
    І ми гордо підем, народ сильний, великий, єдиний.

    Повертайтесь, лелеки. Вже дивиться в очі весна.
    Набубнявіли бруньки, чекають щоб зазеленіти.
    Ми засієм поля, заколоситься нива рясна,
    І ми знов на купала в вінки заплітатимем квіти.

    Повертайтесь, лелеки. Немає такої землі,
    Щоб так щиро і радісно вас із чужини зустріла!
    Нам би клекіт ваш чути, щоби лелеченята малі
    У небес височінь, попід хмари уперше злетіли.

    Повертайтесь, лелеки. Ви віру відродите в нас.
    Вслід за вами додому свого вже повернуться діти.
    Прилітайте, лелеки. Вже вам повернутися час.
    В Україні весна. Пора рідному сонцю радіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3420

    21 бер. 2022
    Світлана Ізуграфова
    Сине-жёлтая реальность
    Когда-то мирное небо,
    Сожгли ненавистные русские,
    Ведь эффектом Плацебо,
    Окутаны взгляды их узкие.

    А мы ведь ждали содействия,
    Но мозг безвозвратно проглочен,
    Вы своими бездействиями,
    Дали право на ужаснейший "злочин".

    "Мы вообще-то давно аполитичные,
    И не знаем про всякие войны".
    Нет друзья, вы эгоистичные,
    И роскошной жизни теперь не достойны.

    Вы смотрели на гибель сквозь пальцы,
    На геноцид, на убийства, на бомбы,
    Что, убрали Икею? Бедняги, страдальцы
    Вы прогнившие, грязные, зомби!

    Те кто ходит на митинги - умные,
    Остальные у вас лишь рабы и рашисты,
    Как же жаль, что ваши безумные,
    Власти одни старики и садисты.

    Мы бежали лишившись всего, что имели,
    Мы теряли друзей и детей мы теряли,
    Мы в убежищах, в страхе, месяцами сидели,
    Ни еды, ни воды в Мариуполе даже не ждали.

    Вы - убийцы, паяцы, вы мерзкие,
    И за это нельзя вас прощать,
    Вы своими рабами имперскими,
    Пришли в Украину людей убивать.

    Зеленский нам несёт победу,
    И будет смыта кровь дождем,
    И смело скажем вам и полудурку-деду,
    Идите вслед за своим кораблем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3421

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Какая разница?
     Какая разница как  с вами разговаривать?!
    Нам є різниця! Мова— не язик!
    Та вы своим украинским запарили!
     Щось не влаштовує— туди, за поребрИк!
    У нас слова все с вами одинаковы!
    Ні! Кардинально мова в нас різниться!
    Мы разговариваем, вы балакаете!
    Прокиньтесь! Вам там щось,напевно,
    сниться!
    Ну как будет по вашему — "супруги"?
    Те, кто впрягаются в одну упряжку?
    У нас — "подружжя"! Тобто, вірним другом
    Один для одного стають, також найкращим!
    Ну ладно, как "невеста" у вас будет?
    Та, что пришла, взялась  невесть откуда?
    Це "наречена" ! Так у нас звуть люди!
    Що поруч із коханим завжди буде!
     А "брак"? Ну разве в слове что–то страшное?
    Ведь все поймут, что это не "испорченно"!
    Ми любимось у "шлюбі"! Ось що важним є!
    Повінчані у шлюбі—не зурочені!
    "Больница" — это слово априори,
    Не изменить! Ведь там живут больные!
    "Лікарня", де  піклуються про  хворих!
    Лікують і надію в душі сіють!
    А как же слово "смирно" вам звучит?
    Смиренным быть— это порок считается?
     Команда "Струнко!" Мов струна всі, вмить!
    І враз, що наказали — виповнЯється!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3422

    21 бер. 2022
    V.Zbaratskiy
    Щоб не було цієї ПУСТОТЫ....
    Обніму свій дом поцілую землю,
    Хай летить за Дон російська мечта,
    Я її зовсім навіть непріємлю,
    Лише ПУСТОТА - лише ПУСТОТА.

    Навіщо вони йшли в злі січі?
    I зачам вони клали животи?
    Навіщо вони говорили рєчi?
    Лише ПУСТОТЫ, лише ПУСТОТЫ.

    Київська Pусь адже ось де почало,
    Київська сить возрадішся ти!?
    Я тебе зву, - птицею прокричало,
    Щоб не було цієї ПУСТОТЫ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3423

    21 бер. 2022
    Дарія Кобзар
    Маяк
    Одного ранку відчинимо вікна,
    І впустим в оселю дитячий сміх
    Земля у мирі й добрі розквітне!
    Та не для всіх…

    Одного дня розгорнемо штори,
    На повні груди вдихнем весну,
    Забудемо гул літаків-моторів
    Вночі без сну…

    Розбудить вранці не вий сирени,
    А рідний голос з нічних розмов.
    Тепер навіки по наших венах
    Тектиме любов!

    Ми будемо знов безтурботно сміятись,
    Ходити в гості, співать пісні.
    А хтось вже не прийде до рідної хати
    по цій війні…

    Час не лікує… Не втихнуть рани,
    Не вщухне біль за всіх, хто пішов…
    Та Україна із попелу встане,
    Підніметься знов!

    Нам стане сили, звитяги й волі
    Відбудувати, піднять з колін!
    Але рубці цього жаху й болі -
    В серцях поколінь…

    І поки світу, і поки світла
    у душах наших - ми будемо жить!
    І поки правди на білому світі -
    Нас не скорить!

    Бо ми вже інші, віднині й довіку!
    Гартуємо єдність свою в боях,
    Хай бачать гори, ліси і ріки -
    Це наш маяк!

    Один за всіх і усі за волю
    на рідній землі! Геть сльози й страх!
    Хай чує сонце, хай ясні зорі
    Осяють наш шлях!

    Молитва наша летить до неба,
    У вись, до Бога, мов зранений птах…
    - Даруй нам мир, більш нічого не треба!
    - Хай буде так!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3424

    21 бер. 2022
    Ірина
    В пам'ять про брата, Чижа Олега, 30 ОМБР м.Новоград-Волинський
    - Спасибі, Господи, за БРАТА,
    Якого більше не побачу,
    Війна покликала солдата,
    Тепер за ним лиш тихо плачу...

    - Спасибі, Господи, за СИНА,
    Не пригорну, не поцілую,
    Загинула моя дитина,
    І я весь вік за ним сумую....

    - Спасибі, Господи, за ТАТА,
    Мій Хресний татко, як же шко'да,
    Я ще не знаю слова "втрата",
    Проте відчула, що це горе...

    - Спасибі, Господи, за ДРУГА,
    Ще б поганяли ми з тобою,
    Залишиться у серці туга,
    Життя обірване війною...

    - За ВНУКА, Господи, спасибі,
    Хто б міг подумати чи знати,
    Що доведеться в літа сиві
    Онука рідного ховати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3425

    21 бер. 2022
    Ольга
    25.02.2022
    Я закон изучаю в действии
    Познаю отраженье Агрессии.
    Почему же ,ты решила Рассеюшка
    Что стою перед тобой я жертвою?
    Что покываешь мне зубы острые?
    Что рычишь ты как зверь бешенный?
    Сголодалась за жертвоприношением?
    Захотелось испить крови допьяна?
    Только вижу в твоих глазах бешенных
    Не жертву, а свою Агрессию.
    Так проснись же моя Агрессия.
    Твое время пришло, не отлынивай.
    Отложи в сторонку Спокойствие
    Ещё будет время, попользуешь.
    Я взываю к тебе, Русь Киевская.
    Я взываю к тебе, Днепро Батюшка
    Я взываю к вам, Силы Небесные
    Призываю войско Михайлово
    Укрепите мою Агрессию,
    И зажгите сердца пламенем
    Защитите мою Родину,
    Мою милую, ненаглядную.
    Мою добрую и красивую
    И совсем даже не агрессивную
    Украину мою, защитите вы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3426

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Українська лайка
    Кажуть, зараз не можливо прожити без мата!
    Звісно, людям емоційним щось важко сказати,
    Не приклавши до розмови міцненьке словечко,
    А тоді одне за одним — ціла веревечка!
    Колись давно, в Україні, слОва "матюкатись"
    Взагалі не існувало, було — "батькувати"!
    Бо "матерщина" походить від "мама", від "мати",
    А це святе... А от з батьком можна жартувати!
    Якщо...ну ніяк не можна без міцного слова—
    Українською виключно! Це обов'язково!
    От побачили Баскова, Канделакі Тінку—
    Кажіть фразу: " Сто чортяків для вас у печінку!"
    А по радіо послухав, як рече Лавров—
    Ти відразу: "Аааа щоб тобі... собачая кров!"
    А про Путіна вже можна батькувати днями!
    Хай за руским кораблем іде манівцями!
    Нехай дідько вхопить його за свиняче рило!
    Нехай його чорти візьмуть й понесуть на вилах!
    А щоб в нього, небораки, пір'я росло в роті!
    Щоб напала швидка Настя, щоб згинув в болоті!
    А бодай йому на ногу курка наступила!
    Грім і страшна блискавИця , щоб його побила!
    А ще хай би його срака по швах розійшлася!
    А дружина, щоби з кумом його повелася!
    Щоби в нього, щосекунди,  зціплювало пупа!
    І щоб вилисів миттєво як від маку ступа!
    Ще щоб йому заціпило, щоб йому заклало!
    Безкінечно денно й нічно, щоб воно дристало!
    Нехай щезне душа підла як із носа булька!
    Нехай літА не накує для нього зозулька!
    Ух!!! Як гарно можна зняти напругу словами!
    Будьмо нині благородні! Ми ж ввічливі з вами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3427

    21 бер. 2022
    Кравченко Крістіна
    Україні...
    Голубкою миру я вкрию тебе, країна,
    Світами кохання міцно тебе обійму,
    І пісня звучатиме гарна твоя, солов'їна,
    Про мужність відважну, тендітну твою.

    Відродяться села, повстануть мов велитні, люди,
    Один за одного, велика і дружня рідня,
    Ми будем з тобою, країна навіки і всюди,
    Тебе прославляти і вірити в тебе щодня.

    В молитві я зараз сильніше тебе огортаю:
    "Ти тільки тримайся, незламна любове моя",
    Бо кращого дому я в світі далекім не знаю,
    Ніж славна й рідненька Україна -земля.

    Тримайтеся люди, поборемо ворога-ката,
    Єднаймося всі, ми - єдиний, прекрасний народ,
    Господь не пробачить війни брат на брата,
    А в наших серцях один незалежності код.

    Ми станем горою, вселяючи віру до неба,
    Ми будем рікою, що дзвінко так гомонить,
    Бо ми українці і нам чужого не треба,
    Це наша земля і безкрая просторів блакить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3428

    21 бер. 2022
    Жанна Дмитренко
    Не пустимо ворога в хату!
    В тривожну лиху годину
    Не маємо права спати!
    Врятуємо Україну,
    Не пустимо ворога в хату!

    Бо знов Україна сивіє,
    І ми стоїмо на розпутті.
    Чого від нас хоче Росія?
    Чого від нас хоче Путін?

    Вона ж нас в обіймах душить,
    Ця підла сусідня держава,
    Віками пасе наші душі,
    Зневаживши нашу славу,

    Зневаживши наших героїв,
    Принизивши нашу мову,
    Кроїть по своєму крою,
    Щоб в рабство загнати знову,

    Щоб ми віддали ті свободи,
    Що рясно скропили кров’ю?
    Не спи, український народе!
    Бо вийде – як в Придністров’ї,

    Бо вийде – як в тій Абхазії,
    Покинутій напризволяще.
    Не хочемо так, як в Азії, –
    В Європі нам буде краще!

    Росії земель тих мало,
    Що за віки назбирала?
    Хай в себе порядки наводить,
    А в нас хай не верховодить!

    Ввірвалися в нашу хату,
    Ще й хочуть хазяйнувати!
    Нащадки козацької волі,
    Ми хочемо іншої долі!
    Не тої, що у Сибіру,
    Не тої, що гнали за віру,
    Не тої, що з Соловками,
    А тої, що з колосками,
    Не тої, що у свитині,
    А тої – в новій Україні.

    Якби ж уже там щось путнє!
    Від сказу диктатор лисіє,
    Чого від нас хоче Путін?
    Чого від нас хоче Росія?

    Щоб ми були протекторатом,
    Невільним улусом ординців?
    Це – казка про старшого брата,
    А ми – не хохли, – українці!

    Напевне, монарх – в агонії.
    А ми тут у чому винні?
    Не буде йому колонії
    В оновленій Україні!

    Ми – вільні й самодостатні,
    в нас люди – талановиті,
    До біса обійми братні,
    Брехнею щораз підбиті!

    Дурили і з газом, і з флотом,
    Дурили завжди і всюди,
    За землі, за срібло-злото…
    Та більше отак не буде!

    Хтось думав, що він – Месія,
    Нікчемне оте потороччя.
    Не буде, як хоче Росія,
    А буде – як ми захочем!

    Розчавимо кодло зміїне!
    Зупинимо супостата!
    Врятуємо Україну!
    Освятимо рідну хату!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3429

    21 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Проснулась дочка от взрыва
    Проснулась дочка от взрыва
    и плакала горько очень...
    А я, детей поднимая,
    Сказала:"Без паники, доча!
    Это всего лишь гром,
    весенний и очень сильный!
    - Мама! Это война!!!
    За что в нас стреляет Россия?"
    Мне некогда объяснять ,
    то, что понять невозможно.
    - Мы выстоим! - важно знать,
    Как бы не было сложно.
    В подвале сидят малыши
    И маме старенькой страшно.
    А я говорю:"Дыши!
    Мы выстоим - это важно!
    Мы - выстоим,мы- победим!
    Не мы войну развязали!!!
    Российским друзьям моим
    Присниться могло, едва ли,
    Что это случится и ...
    Их голос протеста не слышен.
    Но мы на своей земле!
    Мы - живы! Едины! Дышим!
    Мы в дом не звали войну!
    И нас защищать не просили
    И тысячи ваших солдат
    За что у нас гибнут, Россия?
    Вам жалко своих матерей?
    Ведь дети - повсюду - дети!!!
    Мы здесь не едим детей!
    К вам грузы двухсотые едут...
    Жаль только, об этом у вас
    Никто ничего не пишет...
    Мы будем страну защищать
    Всем миром, покуда дышим.
    Ведь эта война пришла,
    Затеянная не нами.
    Сплотила страну она!
    И молятся в каждом храме
    О мире, о жизни, о том
    Что мы победим! Мы - сила!
    Как будете жить потом?
    Мне стыдно за вас, Россия!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3430

    21 бер. 2022
    V. Zbaratskiy
    Фюреры подрастают
    Фюреры подрастают -
    новой нелепой породы,
    лозунгами верстают
    думанное вранье...
    ...алчностью подло тают,
    и от лица народа
    ложью мечты считая
    множат богатство свое...

    2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3431

    21 бер. 2022
    Олександра
    Пообіцяй
    Пообіцяй...
    Що ми з тобою зустрінемось,
    Ти питимеш каву, я - чай запашний.
    Як рідні, так щиро і мирно обіймемось ...
    Важливо це знати, бо час нелегкий.

    Пообіцяй...
    Що б не сталось ти знатимеш,
    Що я оберігаю , молюся щодня .
    Ти просто присутність мою відчуватимеш,
    Бо нас розділила ця клята війна.

    І прийде той день, ми це просто згадаємо.
    Щимітиме в грудях, в горлі здавить  в той час.
    Це щастя, як рідних своїх обіймаємо..
    Це щастя, коли є спокій для нас.

    Пообіцяй...
    Що ми з тобою зустрінемось
    Ми будем сміятися, крізь сльози і сум.
    Ми будемо вірними, добрими, сильними ..
    Бо б'є трохи в серце від болі той струм...

    Пообіцяй ...

    ©Sashura
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3432

    21 бер. 2022
    Bashushkova-Demydenko Oksana
    ***
    Нам, українцям, забагато
    на долю випало русні.
    І це пишу вам я, з Донбасу,
    Вони — найзліші вороги.
    Нас катували та гнобили,
    Вбивали всіх: жінок, дітей.
    Вони "історію всі вчили"!
    Та в нас у генах Дух все ж є!

    Нам, українцям, забагато
    на долю випало русні:
    З часів Шевченка так вже сталось, Россія — підлі вороги.
    Поет складав про це поеми,
    Він нехтував життям своїм.
    Заради того щоб з-під гніту
    ми, українці, все ж пішли.

    Та що ж ходити так далеко?
    Росія, підла, совість є?
    Ви вбили більше трьох мільйонів (!)
    Щоб рило було чим товкти.
    Останнє зернятко з народу —
    то голод штучний, геноцид..
    А боронити землю милу,
    Ви з українцями всі залюбки!

    Та знищивши (не всіх) фашистів,
    Чортяки знову за своє —
    Наступний голод, експорт зерен,
    Мільйон смертей. Навіщо це?

    Нам, українцям, забагато на долю випало русні.
    Та все ж скажу:
    Боявся Сталін,
    Боїться й Путлер,
    Бо ми МІЦЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3433

    21 бер. 2022
    Шиковець Сергій Олександрович
    Настане день!
    Настане день! І сонце України
    Засяє гордо, обійнявши світ!
    Омиє кров і сльози, і дитині
    Покаже мама неба оксамит!

    І буде небо мирне і мрійливе!
    Торкнеться ніжно вітер наших щік...
    У світі кожен житиме щасливо:
    Без моря болю, без кривавих рік!

    А поки ніч, і жерлами гармат
    Пекельный ворог тягнеться за нами
    Смертельні зорі завдають нам рани
    Скидаючи на нас сталевий град!

    Та ми сильніші духом за пітьму!
    Ми честь, ми гідність! І наш бій триває!
    Наш правий гнів убивцю розтинає,
    Наш біль страждань кує йому труну!

    Настане день! А поки бій кипить!
    Десь плаче матір поховавши сина
    Та матір - наша рідна Україна...
    І ми її умієм боронить!

    Настане день!  І неба небокрай
    Засяє світлим Сонцем перемоги!
    Але могил Героїв край дороги
    Не пробачай! Повік не забувай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3434

    21 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Дитина війни
    Дитина війни
    Немає воїна, немає…

    Немає воїна в полоні,
    Немає воїна й на волі,
    Його убили в лиху днину,
    На кого ж він лишив дитину?

    Немає матері, немає…

    Немає мами в ріднім домі,
    Немає рідної в полоні,
    Немає неньки на роботі,
    Лежить в нещадності-болоті.
    Лежить жива і нежива,
    Це не слова, ой не слова.

    Це крик у полі, люд в неволі.
    То біль у рані, біль у болі.
    Це присмак страху, присмак солі.
    Це боротьба з самим собою,
    Це боротьба тебе зі мною,
    Це боротьба нас всіх із ним,
    Давно нерідним нам, чужим.

    Чужим! Чужим! Нерідним нам.
    Свою дитину не віддам!
    Кричав солдат, кричала мати…
    Вам Україну не забрати.

    Не оточити дім Шевченка,
    Не взять фортецю голіруч,
    Багато гір, багато круч…
    Вишень багато коло хати,
    Калина волею цвіте,
    Вам Україну не здолати!
    Козак терпить, козак іде.

    Тече Дніпро, реве Дніпро,
    І течія розносить сльози,
    Падуть дощі , лютують грози,
    Фатально зморщують чоло.

    І небеса тепер неясні,
    Немов болять тим болем теж,
    І болю тім немає меж,
    Це вороги, не ми, нещасні.

    Кому ж ви всі тоді молились,
    Коли вбивали, коли бились.?
    Та не Богу, ой не Богу!
    Не ту обрали ви дорогу.

    Дорога ваша грішний шлях,
    Рука в крові потоне.
    Себе загубите в полях,
    І свій не похороне.

    А наш, а наш, якщо й помре,
    То за своє, за рідне,
    Чоло своє осяє гідне,
    На небі ангелом буде.

    Немає воїна, немає,
    Немає матері, нема.
    Дитина виросла, скучає,
    Це не слова, геть не слова,
    А це війна, болить війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3435

    21 бер. 2022
    Софія
    Крик душі
    Пробудилась Україна десь о п'ятій ранку,
    Налякало українців, вибух на світанку.
    Мирні люди тихо спали не чекали лиха,
    Та у Путіна Володі були справи тихі.
    Як та криса, наступив коли не чекали.
    Діти в ліжечках ще спали, матері дрімали.

    Зазіхнув на нашу неньку,
    Нашу Батьківщину,
    На ліси, поля, Карпати - нашу Україну.

    Та які слова промовив "йду вас захищати"!
    Та таких захисників треба в шию гнати!
    Бач замало землі йому, вирішив припхатись
    Думав: "зараз чик -чирик тай піду до хати"?

    Та не тут то вова було,
    Тиж не забувай на чужий коровай рот поганий ти не розявляй.
    Бо розявиш того рота задихнуться люди,
    Бо вже з нього так смердить, що  глухий почує а сліпий побачить..
    Тобі ж гірше буде!

    Та ще сволота не нажерлась,
    Все мало і мало,
    Скільки ж тобі нелюд треба
    Щоб брюхо напхалось, тай тріснуло!
    А краще зірвалось.

    Думав солодко тут буде?
    Думав всі зрадіють?
    На колінця посідають, тай розкажуть мрію?
    Думав ручки попускаєм, здамося в неволю?
    Затрясемося, тай скажем, "така наша доля"?
    Хрін тобі, фашист проклятий!
    А не Україну, не твоя це тут земля
    Йди у домовину!
    Зробиш нам народне свято,
    Ти своїм відходом,
    Затанцюємо гопак над твоїм же гробом!

    Кожна мати прокляне за свою дитину,
    Бо не можна забирати у матері сина.
    І дитина десь заплаче у сиром підвалі, бо вже тата не побачить
    Віднинні й надалі... Будуть люди проклинать тебе - ката злого.
    І від тоді не почуєш ти доброго слова!

    Ми відважні українці,
    Ми не зламні люди, а тобі за всі діяння гріх великий буде!
    Не відкупишся ти там,
    Не вистачить грошей.
    Будеш ти горіти в пеклі,
    За кожну сльозину, що упала в сиру землю за свою вкраїну !

    Тай засяє наша ненька, наша Батьківщина!
    Заспівають добрі люди
    Слава Україні!
    Слава, Слава тим солдатам,
    Що в бою загинуть,
    Що пішли обороняти
    славну Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3436

    21 бер. 2022
    Даяна Войтко
    Без назви
    ми різні.
    у нас нічого спільного, насправді
    ви на своєму стоїте, а ми на правді
    ми ті, хто за свободу в груди б'є
    ви ж ті, хто "звіт собі не віддає"
    ви бачили, що коїться навколо?
    на нас напало ваше хворе кодло
    ми не брати. нам нічого в вас брати
    нас не потрібно ні від кого рятувати
    крім вас,
    і ви заплатите за це,
    але на все свій час

    і поки їдуть історичні коліщатка
    себе врятуйте, для початку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3437

    21 бер. 2022
    Волковинський Олег Вікторович
    Дитячий плач
    Зливаючись у темряві туману,
    Скрізь дощів і зливів
    Стара потвора ходить по кутках.
    В її очах лиш озеро обману
    І гострий ніж у зморщених руках.

    На кінчику ножа краплина крові
    Кричить вона про неминучий слід
    Убивства, що почалось із любові,
    Про зірваний у мить любові плід.

    І слід цей, навіть з часом не зникає,
    Його не забирає круговерть.
    Дитя, не народившись помирає
    Без права на життя, лише на смерть.
    О Боже мій, збереже дитину.
    Ти любиш своїх дітей,
    Своєю любов'ю дай життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3438

    21 бер. 2022
    Шиковець Сергій Олександрович
    Душа героя
    Коли в огні гартований народ
    Змете убивць і закатує ката, -
    Моя душа тривогами розп'ята
    Тебе обійме між полів і вод!

    Вона тобі покаже море трав,
    Щоб ти у них світанками бродила,
    Щоб ти пізнала, щоби полюбила
    Оті місця, які лише я знав!

    Вона тобі відкриє глибину
    Морів небесних, і запалить зорі,
    І до світанку пестощі прозорі
    Гойдатимуть лише тебе одну!

    А поки бій, і плавиться метал,
    Моя душа подібна смолоскипу, -
    Вона палає, і пітьму столику
    Обвуглює її вогненний шал!

    Душа горить, але вона жива!
    У ній завзяття прадідів палає!
    Вона як фенікс з попелу злітає,
    Долає смерті мовчазні жнива!

    Якщо загину, мила, пам'ятай,
    Що я до тебе з небуття вернуся,
    До ніг твоїх барвінком простелюся!
    Для тебе мирним стане небокрай!

    Моя душа з тобою навіки!
    Як мрія, наче голос Батьківщини!
    Я щит і меч твій, гілочка калини,
    Яку колись притулиш до щоки...

    Нуртує кров, і гніву крутоверть
    Розверзла пащі крижані лещата,
    Щоб розчавити людожера-ката,
    Щоб зупинити біль страждань і смерть!

    Я тут, я поряд... Йтиму крізь дощі,
    Крізь буревії і весняні грози...
    Я світлом стану - і розтануть сльози
    В очах твоїх. Ми підемо мерщій

    Туди де квітне неба дивограй,
    Де тихі ночі розплітають чари,
    Де жодні московити чи хозари
    Ніколи більше наш не спалять рай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3439

    21 бер. 2022
    Віталій Скоропляс
    Без назви
    Застаріли тексти скрижалів.
    Мойсею, вертайся додому.
    Бо нема на вершині Синаю
    Місця нікому.

    Червоне море від крові.
    Чорне - від люті народної.
    Серед десятка законів -
    Істини жодної.

    Для світу  нові скрижалі.
    Мойсей несе із Говерли.
    На серце руку поклавши,
    Співаючи "Ще не вмерла..."!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3440

    21 бер. 2022
    Інна Чайковська
    Без назви
    Ну навіщо червоними маками?
    Хай би в небо дивись сині!
    Вся земля із кривавими знаками
    На коханій моїй Україні.

    Озирнуся - серце стискається.
    Все довкола  - одні руїни.
    Безпорадно земля здригається.
    Скільки ран їй зробили міни!

    Небо плаче, ну як дивитися,
    Як би ті літаки втримати?!
    Йому б дати землі напитися,
    А не сипати ті гармати.

    Землі б сіятись і родитися,
    Розквітати і зеленіти.
    Бистрим рікам хай би розлитися,
    А не кров'ю землю живити.

    Щоби дітям радіти і мріяти
    І своїх батьків обіймати.
    За секунду вже стали сироти.
    Де ж ти, мамо? І де ж ти, тату?

    Вже ніколи їм не зустрітися,
    Все змінилось для них віднині...
    І ніколи з цим не змиритися
    Синьоокій моїй Україні.

    І за кожну сльозу  - помститися,
    Дати відсіч кожній гарматі.
    Ми щоночі будем молитися,
    Й безсумнівно-  перемагати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3441

    21 бер. 2022
    Квітка von Mazer
    Чорнозем
    ворог підкрадається ізза спини
    тривожні сирени
    і наволоч бється з мирними
    але навіть неозброєні зупиняють танки
    Честь і Хвала Нації Нескорених
    Ми перемагаємо збожеволілого карлика
    і його нікчемних терористів
    Наші Воїни - Сила і
    Небеса з нами
    Новий день дарують
    могутні Захисники
    Пекло чекає на вас
    Ви наш Чорнозем
    залитий кровю
    з якого виростуть ліси і квіти, плоди
    Чорнозем залитий кров’ю - ви
    Пекло чекає на вас
    ідіть додому
    мертві сини
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3442

    21 бер. 2022
    Інна Чайковська
    Так хочеться співати про весну!
    Так хочеться співати про весну,
    Про той садок вишневий біля хати.
    Про, що я без тебе не засну,
    І що повік тебе буду кохати.

    Щоб повернулись знову журавлі,
    І в гніздах щоб малі лелеченята
    Курликали у враннішній імлі
    Про те, що їм так хочеться літати!

    Так хочеться джерельної води
    Щоб змити біль і втамувати спрагу.
    Там, де війна залишила сліди
    Ми написали кров'ю про відвагу.

    Щоб зрозуміли наші вороги,
    Що ми незламні і ми переможем!
    Ніколи більше їхньої ноги
    Не буде тут. Ми будем на сторожі.

    Так хочеться вдихнути знов життя
    Під вільним небом у моїй країні!
    Кожне нове народжене дитя
    Робило перші кроки не в руїні.

    Щоб в нову днину теплу і ясну
    Стрічати сонце під блакитним небом.
    Так хочеться співати про весну!
    В своїй країні, іншої не треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3443

    21 бер. 2022
    Віталій
    Закрийте небо України
    Закрийте небо, всі благають
    Закрийте небо ви скоріш
    Вам байдуже що тут нас убивають
    Малих дітей і їхніх мам
    Невже так важко нас усіх почути
    Дитячі очі вже не мають сліз
    Лиш щиро так у вічі заглядають
    Закрийте небо прочитаєм в них
    Ми ж не так часто щось у вас просили
    Лише таке просте прохання на устах
    Закрийте небо, небо України
    Нехай ракети не літають в нім
    Та щоб вони не досягнули цілі
    Закрийте небо,небо України
    Яка не бачить неба з за руїн
    Чому коли біда у нас в країні
    Ви Всі замовкли одночас
    Коли у нас горять міста і села
    Від вас не бачим справжніх дій
    Почуйте ви дітей маленьких
    Які не бачили життя
    Які вже може не побачать матір,
    Яка в руїнах в пошуках дитя
    Спасибі вам за санкції жорстокі
    Що цілий світ за Україну встав
    Але благаєм вас, закрийте небо
    Щоби винищувач ворожий не літав
    Закрийте небо, небо України
    Це буде подарунок діткам
    Для наших діток і для їхніх мам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3444

    21 бер. 2022
    Віталій Скоропляс
    Без назви
    Дотліває рашист в бетеері
    Димом в'ється підла душонка.
    Державний стандарт есесера:
    Рускій салдат -  це тушонка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3445

    21 бер. 2022
    Інна Чайковська
    Без назви
    Щодня рахують: один, вісім, двадцять,
    Суха статистика із втрачених життів.
    Чи знає хтось, яка це страшна напасть
    Принести похоронку для батьків?

    Як в одну мить вже посивіла мати,
    Чи знає хтось, як страшно їй болить?
    Яка для неї непоправна втрата
    Її не видно, та вона ятрить!

    Яка печаль в її душі осіла?
    Кому потрібні її пироги?
    В її очах- тільки ота могила,
    В її волоссі - срібло і сніги.

    В серці така розлилася отрута,
    Що день за днем отруює життя.
    Ну що їй там ота чиясь спокута,
    Якщо в сирій землі її дитя?

    Вона бреде, розтерзана, безкрила,
    Бреде самотньо в раннішній імлі.
    Все, чим жила, усе, що так любила, -
    У холоді могильної землі.

    Що їй тепер?  Чи ворога пробачать?
    Чого чекати їй отих новин?
    Щодня рахують: сто один, сто двадцять...
    В неї він був всього лише один.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3446

    21 бер. 2022
    Ірина Дубейко
    РФ - РОСІЙСЬКІ ФАШИСТИ
    Прощати здатність в нас атрофувалась,
    Як душі нерожденних пурхнули увись.
    Десь нитка милосердя обірвалась,
    А жалість обернулася на злість.

    Ви нація убивць і душогубів,
    Вам муляє свобода наша й твердь.
    Ми вільні люди і такими будем,
    А ви - раби, приречені на смерть.

    Ви молитеся карликові-вбивці,
    У вас і совість, і душа нечисті.
    Z - знак загарбників, клеймо злочинців,
    РФ обернулась в РОСІЙСЬКИХ ФАШИСТІВ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3447

    21 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Тримайся, Україно
    Мила моя дівчинко,
    Солодка моя лялечко,
    Від кінчика і до кінчика
    Кохаю тебе змалечку.

    Тримайся, моя крихітко,
    Тендітна моя зоренько.
    Ти - ніжна душа підлітка.
    То - просто така доленька.

    І серце моє тьохкає
    За волю твою міцную.
    Ти чуєш? То море форкає,
    Бо любить тебе космічную.

    І скільки відвелось дихати,
    І серцю моєму битися,
    Чоло я прикрашу квітами
    І жовтими, і блакитними.

    І буду пліч-о-пліч, матінко,
    З тобою, та проти ворога,
    Бо ворог іде із затінку,
    І це йому буде дорого.

    І знай же, країно, серденько,
    Я - донька твоя з народження.
    З тобою крокую меленько
    У вільне від всіх походження.

    І Північ і Південь, ластівко,
    І Захід і Схід - єдині.
    Дай Боже всім миру і злагоди.
    Пишаюсь я жить в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3448

    21 бер. 2022
    Інна Чайковська
    Без назви
    Молімося, щоби настав світанок,
    Щоб хліб насущний знову на столі,
    Щоб зранку сонце бачити з фіранок,
    І щоби поруч діточки малі.

    Щоби земля не кров'ю розквітла,
    Ну скільки треба крові тій землі?...
    Весна іде. Іще б в душі настала...
    І прилетіли знову журавлі.

    Щоби могли не раз ще обійняти
    Своїх коханих, доньок і синів.
    Доброго ранку щиро побажати,
    А ще - здоров'я для своїх батьків.

    Щоб батько міг в руках тримати сина,
    А не тримати злісний автомат.
    Ну в чому є скажіть мені, провина,
    Що по землі моїй ступає кат?

    Щоб хмари розійшлися всі на ранок,
    Янгол приніс спасіння на крилі.
    Молімося, щоби настав світанок
    На українській сонячній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3449

    21 бер. 2022
    Шиковець Сергій Олександрович
    Прощання воїна
    Доки розцвітатиме калина,
    І в полях дзюрчатиме струмок,-
    Доти рідна Ненька-Україна
    Йтиме власним шляхом до зірок.

    Доки мати є, і є дитина,
    Є сім'я , і в полі урожай, -
    Доти є земля моя єдина,
    Мій маленький мирний тихий рай!

    Доки сестри є і побратими,
    Доки є держава і закон, -
    Будемо своїми - не чужими,
    І сердець заб'ється унісон!

    Доки землю нашу топче ворог,
    Доки нищить наш народ і лад,-
    Доти сонце наше криє морок
    Ницості, жорстокості і зрад!

    Доки слава є і волі сила,
    І в огні гартована душа, -
    Доти для загарбників могила
    В буйнім полі шансів не лиша!

    Доки до останнього солдата
    Орків ми не знищимо орду,-
    Доти орки будуть плюндрувати
    Нашу землю, сіяти пітьму...

    Україно, я тобі клянуся,
    Що у ранків сонячний розмай
    Я до тебе з миром повернуся!
    Буде знову раєм тихий край!

    Перемога - заповітне слово,
    Що народ крізь темряву веде
    До світанку, що настане знову,
    І запалить сонце золоте!

    Наше щастя, світле і єдине,
    Буде з нами завжди, повсякчас!
    Україно, мила Україно!
    Будь же Берегинею для нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3450

    21 бер. 2022
    Дар‘я Вінарська
    Без назви
    Кочусь у потязі під шурхіт грому,
    Котрий качає вітер у просторах,
    Котрий лякає нашу Батьківщину,
    Котрий по всіх містах розносить страх.

    Ми встоїмо, хоч понесемо втрати,
    Бо наші предки вчили нас віки
    Любить Вкраїну і свою свободу.
    Мужайтеся! Нема нам перероду!

    Козак стоїть не з шабльой - з автоматом.
    Козак боронить нас від ворогів.
    Козак поверне в хату й втішить мати:
    Козак знов буде мирний селянин.

    24.02.2022 - день, котрий тепер в пам‘яті назавжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3451

    21 бер. 2022
    Юлія
    Повтор
    Війна почалась,  страшно всім довкола,
    Хто плаче, хто кудись собі тікає.
    За прихисток- підвал, сарай, чи школа.
    А вдома бабця, тихо так зітхає.
    Тікати ,вже вона ніде не буде,
    Ні в бункер, ні в якісь сирі підвали.
    Бо й досі ,ще з дитинства не забуде,
    Як ще колись, від москалів тікали.
    Її життя почалося з війною,
    Й на схилі років, знову повторилось,
    І знову бій з червоною ордою,
    Через роки нічого не змінилось.
    Та ж сама підлість, тупість і жорстокість
    Та ж сама мова, і тиран при владі.
    Керує з бункера "його високість",
    Раби ж бездумно, виконати раді.
    Немов в тумані, спогади злітають,
    Грабунки, і розстріляні родини.
    І як тоді, вони  нас визволяють,
    Й "по брацьки", підло,  нам стріляють в спини.
    І вже вона нічого не боїться,
    Запалить свічку, молиться до неба.
    Нехай лише війна та закінчиться,
    А більше їй нічого вже не треба.
    Попросить Бога за дітей і внуків,
    І всіх солдатів, землю що боронять.
    Й здригнеться трохи від сирени звуків,
    Й заплаче, що дітей малих хоронять.
    Дістане гроші, що на чорний день збирала,
    Віддасть усі на допомогу Україні,
    Якби могла, то й більше би віддала,
    Допомогти щоб ще одній дитині.
    І поки ще таких бабусь ми маєм,
    Що моляться до Бога за Вкраїну,
    Ніколи ми війну цю не програєм,
    Й повернем мир на нашу батьківщину!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3452

    21 бер. 2022
    Дарья Одесская
    Держись, Украинский Солдат
    Воет сирена. Вот стерва. И где-то церковный гудит набат.
    Все как один, украинцы идут друг за другом в подвалы.
    Молятся, ждут, тихо шепчут - держись, Украинский Солдат!
    Русская мразь - уходи, мы тебя в наши земли не звали.

    Где-то бомбежка, и слышно - до рвоты хрипит автомат.
    В бомбоубежищах, Господи, как?? Но рождаются славные дети.
    Матери этих детей тихо шепчут - держись, Украинский Солдат!
    Разве есть что-то важней новой жизни на этой Планете?

    Раненой рысью визжат злые стаи ракет и над нами кружат.
    Им наплевать, что они сеют смерть, сеют боль и тупую разруху.
    День продержаться, да ночь простоять - ты держись, Украинский Солдат!
    Весь наш народ, целый мир знает точно - тебе нету равных по духу.

    Мы ещё долго не сможем оправиться от понесённых утрат.
    Будем срываться, бежать от любого неясного звука.
    Но никогда не изменим молитве - держись, Украинский Солдат!
    Мы - украинский народ, словно крылья, расправим над землями руки.

    Будем стоять до конца за свободу, не важно, кто стар, а кто млад.
    Встретим врага с гордо поднятым, яростным взглядом.
    Вспенится море, разверзнется небо - держись, Украинский Солдат!
    Наши молитвы, наш дух, наша выдержка крепкая рядом.

    К нам в Украину приходит весна, а не только убийственный «Град».
    Солнце все так же рождается каждое новое утро.
    Знай, что мы верим в тебя, наш родной, Украинский Солдат!
    И ради мира стараемся действовать взросло и мудро.

    Нет у нас паники, страх перед вражьей ордой маловат.
    Грозный российский медведь оказался растерянным мишкой.
    Бей его, жги его, наш Украинский Солдат.
    Мы же накроем его напоследок, да цинковой крышкой.

    Киев, и Харьков, Херсон, Николаев, и Сумы под натиском орков стоят!
    Вся Украина стоит со щитом, пусть же русская кровь от глубокого ужаса стынет.
    Каждый из нас - это смелый, свободный, простой Украинский Солдат.
    Мы выстоим, выдержим, «Слава родной Украине»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3453

    21 бер. 2022
    Людмила Иващенко
    Що ж ви, іроди, робите??
    Що ж ви, іроди,робите?
    Не всихають вам руки?
    Ви життя наші гробите
    Від забави та скуки.

    Бо у когось є вавка
    В голові як та прірва.
    І не зіграла ставка
    Та зробилася вирва.

    Що ж навчання не вдалися?
    Не навчились зовсім?
    Нащо ви нам тут здалися,
    Із тим хламом своїм?

    Слухать далі Скабеєву
    Їдьте в свою Москву,
    Та тупіша за дерево!
    "Любить" славну страну.

    Що ж вам, тварі, полекшало?
    Зруйнували міста.
    Як те стадо пробекало.
    Як отара ота.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3454

    21 бер. 2022
    Ірина Дубейко
    Страшний сон
    Збудіть мене, будь ласка!
    Збудiть мене, благаю!
    Я в страшнім сні зав'язла,
    В житті так не буває!

    Град не руйнує місто,
    І рiдних не вбиває,
    Це ефемерне дійство,
    В житті так не буває!

    Без хліба й води в підвалах,
    Життя, мов свіча, догорає,
    Буває так у кошмарах,
    В житті цього не буває!

    I мешканці спальних районів
    Сусідів в дворах не ховають.
    Крiзь сльози благаю: "Годі!
    Збудiть мене, благаю!"

    Людей горе інших тривожить,
    А не що Макдональдс закрили.
    Я щось пропустила може?
    Що, людяність вже вiдмiнили?!

    Країна не спить давно вже,
    Сирена не замовкає.
    Ніякий не страшний сон це,
    В житті так, на жаль, буває...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3455

    21 бер. 2022
    Вита Апремова
    8.03.2022
    Восьмого марта в долгожданную весну
    Стоим мы перед вами на коленях,
    Наши мужья и каждый воин ВСУ,
    Не ждём сегодня ваших поздравлений...
    Мы ждём лишь голосов ваших родных:
    " Привет, любимая, врага отбили - тихо! "
    Мы молим Бога неустанно и Святых,
    Чтоб были здравы вы и были живы!
    И пусть Святая Ника прокричит:
    " Я с вами, мои воины! Победа с вами! "
    И гордо над планетой пролетит
    Святое жёлто-голубое Знамя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3456

    21 бер. 2022
    Дмитро Несен
    Москаль
    В останній зимовий четвер, на світанку,
    Завили сирени й застогнала земля,
    Аеропорти палали, смерть зайшла крізь фіранку -
    То так нас "рятувала" московитів орда.

    Прийшли "бити фашистів" і "бандерівців гнати"
    Та затуманила очі брехні пелена,
    Тому й не вгляділи, що самі як фанати
    Невдахи-художника - з такого ж багна.

    Лютий опір "хахлов" обернувся душем холодним,
    "Надлюдей" пробудивши з хворобливого сну -
    Розкладаються мирно, ставши м'ясом безформним,
    В чорноземі зустрівши останню весну.

    Глянеш - москаль. Але все ж і людина...
    Голодне, брудне... Навіть шкода по-людськи...
    Однак жаль пропадає, як згадаєш дитину,
    Що від спраги сконала під завалом міським.

    Москаль - не солдат, москаль - то розбійник,
    Москаль - терорист і звичайний маніяк!
    Як можна бомбити й вбивати беззбройних?
    Скажи-но, москалю, як так можна? НУ ЯК?!

    Чи в тебе немає свого рідного дому,
    Що ти так шалено руйнуєш наші міста?
    Чи дитини немає, що так легко вбиваєш
    Тих, хто ще світу не бачив вдосталь?

    А стареньких за що розстріляв так спокійно?
    Невже літні - загроза для міцного бійця?
    А в атомну станцію чому б'єш так прицільно?
    Схотів для Європи швидкого кінця?

    Боже, москалю... Ти баран твердолобий!
    Впевнився вкотре, що ми зовсім не брати -
    Для нас найцінніше - то наша свобода,
    Ви ж від народження закоренілі раби.

    Для нас замість жити все життя під ярмом,
    Краще голову скласти  із мечем у руці -
    Ви лишень в інтернеті борці із багном,
    А наяву боїтеся за власні хребці.

    Я тебе не ненавиджу, я тебе зневажаю,
    Мені бридко, москалю, мати справу з тобою.
    Так, ти просто бридкий, адже терпиш і терпиш,
    Замість того, щоби бити дідугана юрбою.

    Ми відбудуєм Вкраїну, зробим краще в стократ,
    В цьому я впевнений - сповна й абсолютно.
    А от чи позбудуться москалики ґрат
    У своїх головешках - "отвєтіть тут трудно".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3457

    21 бер. 2022
    Ірина Дубейко
    Без назви
    У хліба зараз зовсім інший смак,
    І тиха ніч наразі справжня розкіш.
    Ми переможемо! По-іншому ніяк!
    Бо з нами правда, сильний дух і божа поміч!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3458

    21 бер. 2022
    Аліна
    Дух єднання
    Ніхто не вірив до останнього
    Та все на краще сподівався
    Але не будемо шукати крайнього
    Війна ось ось та й почалась

    Ми всі боялись та не знали,
    Що ж все це за собою понесе
    Та силу  всю в кулак зібрали
    І знали, що ЗСУ всіх рознесе

    Нас жарти в цей час рятували
    Та не давали духом пасти
    Ми всі разом кулачки тримали
    І всіма силами нам помагали

    Ніхто не думав, що ми потужні
    Й народ настільки об'єднався
    Та показав всім, які є дружні
    Та й так, що вся Європа й Байден переймався.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3459

    21 бер. 2022
    Андрій Подоляка
    за милую кость
    русский
    военный
    корабль
    этот проклятый стыд
    и это презрение
    вам разгребать и есть
    поколениями
    вашими поколениями
    если такие будут
    если дотянут домой
    кто не сгниёт здесь
    чтобы опять
    как описал Волошин
    разрывали могилы и дрались
    за милую кость
    матери ваши и псы
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3460

    21 бер. 2022
    Галина Манів
    Повітря нічне
    повітря нічне
    геть не пахне весною
    ні снігом розталим
    ні цвітом розквітлим
    повітря гірке
    від пожеж що повільно
    як змії підступні
    вповзають у місто
    не сон що наснився
    жахливої ночі
    не страх з підсвідомості
    давній і темний
    із півночі суне війна
    і на шворці
    тримає скажених
    псявір стоголових...

    Кривавий світанок
    у хвилі стікає…
    А все ж таки, друже,
    світає… Світає!
    Тож час із молитвою
    в небо злітати,
    щоб зранене сонце
    в обіймах тримати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3461

    21 бер. 2022
    Богдан Кулінченко
    Сонячні промені
    Сонячні промені більше не гріють,
    В головах стала глухая стіна.
    Люди все так же ж замрійливо вірять:
    "Ось вона тая новая пора!"

    Сумно безмежно! І сумно до болю..
    Той, хто рубав шлях в майбутнє для всіх.
    Гине в бою, так й не ставши героєм,
    Без жалю до своїх літ молодих.

    Хтось же ж, сховавшись в глибоку нору,
    Виє од люті та й лиш нарікає.
    Все не так тут йому!
    Та хіба ж так буває..

    Щоб добробут зробив сам себе із нічого?
    Щоби хліб сам собою до рота поліз?!
    Не буває такого. І не буде такого...
    Україна залитая морем із сліз...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3463

    21 бер. 2022
    Галина Манів
    ***
    не муркотить моя муркотуха
    не їсть
    не п’є
    не вмивається
    переповзає навприсядки
    на тремтливих лапах
    з одного темного кутка
    в другий
    чужої кімнати
    весь затишний світ
    який вона знала
    від найменшої порошинки
    зник в одну ніч
    перетворився на
    велику і страшну невідомість

    не муркотить моя муркотуха…
    день мовчить
    два
    три
    аж раптом четвертої ночі
    завівся маленький тракторець
    і голосно сповістив:
    життя триває!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3464

    21 бер. 2022
    Дарина
    Про наболіле
    Йде життя, не жаліючи часу,
    Кожен день - новий виклик тобі -
    Перетворює нас в біомасу,
    Що підвладною стане землі.
    Боротьба, а чи прагнення жити,
    Влада інших, чи правимо ми?
    Хто посмів так із нами вчинити?
    Хто позбавив солдатів весни?
    Важко жити, втрачаючи волю,
    Важче чути про втрати людей...
    Ну чому в них так склалася доля,
    Позбавляючи щастя дітей?
    Скільки воїнів вже постраждало
    В боротьбі за країну свою.
    Через тих, хто зорав своїм ралом
    Україну в тяжкому бою.
    А для мене є кожен героєм,
    Бо тримаються всі задля нас.
    Скільки куль полетіло в них роєм,
    Щоб на вільне життя дать нам шанс.
    Вічна слава полеглим солдатам,
    Що відстояли честь до кінця.
    Усім тим, хто тримав автомати,
    Щоб не сходив наш усміх з лиця.
    Рік за роком ні сну, ні спокою,
    Плаче небо від муки і втрат.
    Пам'ятаймо про наших героїв,
    Помолімось за наших солдат...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3465

    21 бер. 2022
    Валентин
    Слава Україні! Всім Героям слава!
    Слава Україні! Всім героям Слава!
    Приспів
    Слава Україні! Всім героям слава!
    Хто кремлівську нечисть б’є і проганяє
    Хто нашим ЗСУ на фронті помагає
    Хто віруючи в Бога молитвою спасає

    В час такий жахливий об’єднались ми
    Полишивши чвари внутрішні свої
    Кожен розуміє на кону стоїть
    Буде чи не буде Україна жить
    Кожен розуміє на кону стоїть
    Буде чи не буде Україна жить

    Ось вона та справжня історична мить
    В єдності народу і спільній боротьбі
    В жадобі до свободи і вільного життя
    Без рабства і кайданів московського царя
    В жадобі до свободи і вільного життя
    Без рабства і кайданів московського царя

    Руський мір не мір нам хижа то орда
    Повстали українці люта йде війна
    Бути Україні не скориться вона
    Не піде в рабство вічне Путіна царя
    Бути Україні не скориться вона
    Не піде в рабство вічне Путіна царя

    Все буде Україна – ворог пам’ятай
    Слава Україні та її синам
    Все буде Україна – ворог пам’ятай
    Слава Україні та її синам
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3466

    21 бер. 2022
    Андрій Іванов
    Я злітаю!
    Тату! Мамо! Я злітаю!
    Вороги кружляють небом!
    Під крилом - квитки до раю
    А для них - квитки до пекла.

    Хвіст - блакитная мерзота
    З пентаграмою в багрянці....
    Очі сонця позолота
    Палить мов протуберанці.

    У долонях - меч каральний.
    Янгол мов, Ярило в спину..
    Тисне в крісло обертальний...
    Я сьогодні не загину!

    Шурхіт, свист - в Аїда руки
    Полетів крилатий ірод.
    Другий, падаючи в муки
    Зачепив за крила привид...

    Крутить світ круги машини.
    Рідна земле, ти все ближче...
    Ловить відблиски кабіна,
    Й спогади все яскравіше...

    ... Ранок. Дім. Батьки на кухні...
    З сну щосили виринаю
    І кричу на цілий всесвіт:
    "Мамо! Тату! Я - злітаю!"

    Нашим ВПС присвячується...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3467

    21 бер. 2022
    Лариса Чудовская
    Крик души
    Путин, сдохни, пожалуйста, сдохни!
    Дай хоть правнукам шанс на прощение!
    Рупор лжи пророссийской, заглохни
    Над "великой" страной отвращения!
    Ваша совесть посыпана пеплом!
    Вы не братья, вы просто каратели!
    Ваше сердце оглохло, ослепло!
    Над страной плач детей, слёзы матери...
    И Россия, когда-то великая,
    Всех героев своих растерявшая,
    Остаётся немая, безликая,
    Правду прямо в лицо расстрелявшая...
    Сбросьте лживые ваши шевроны,
    Кто в душе ещё не изувечен!
    Не молчите, ведь вас миллионы!
    Мир вокруг человечен и ВЕЧЕН!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3468

    21 бер. 2022
    Богдан Кулінченко
    Український опір
    Ми чиним опір окупанту!
    Ми захищаєм рідний дім!
    Хто з автоматом у руках, хто в Інтернеті,
    Даємо відсіч разом всі.

    Бо наша сила у єднанні,
    І не важливо, хто є де!
    Приймемо бій і переможем,
    Коли ворожий танк прийде!

    Забудьмо ж, браття, про всі чвари -
    Пліч-о-пліч ворога б‘ємо!
    В нас дім один у цілім світі,
    І ми його не віддамо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3469

    21 бер. 2022
    Pavlo
    КОЛИСКОВА
    Спи, дитинка, ніч мине,
    бомбосховище міцне,
    стіни голі, але путні.
    Не порушать сон манюні
    ні ракети, ані кулі.
    Спи, дитятко, люлі-люлі!

    Знову Ірод-скарабей
    хоче знищити дітей,
    хоче знищити країну,
    та у цю лиху годину
    в бомбосховищі, як в мушлі,
    спи, дитятко, люлі-люлі!

    Спи, малюк, ти не один –
    поруч спить і Божий Син,
    а вгорі навали свинські
    б’ють герої українські –
    мужні, до ординців люті.
    Спи, дитятко, люлі-люлі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3470

    21 бер. 2022
    Дмитро Несен
    Давай...
    Давай з тобою разом сходимо на каву,
    Коли закінчиться ця проклята війна?
    Давай я буду пестити твою косу русяву,
    Від оченят твоїх п'яніючи, немов би від вина?

    Давай з тобою міцно візьмемось за руки
    Й прогуляємось по місту, немов діти? Без боїв...
    Не під вибухи та гуркіт клятих "Іскандерів",
    А під весняне тихе щебетання солов'їв...

    Давай з тобою разом, як замовкнуть "Гради",
    Поїдемо у славне давнє місто Львів?
    Чи, може, в Харків, на майдан Свободи?
    Чи в Київ, на Хрещатик? Я б туди хотів...

    Давай з тобою разом, коли зникнуть окупанти,
    Посидимо, обнявшись, десь під вечір в парку?
    Замилувавшись сонечком, забудем про турботи,
    А тоді зроблю тобі сніданок в постіль на світанку?

    Давай, коли закінчиться оця безглузда бійня,
    Я просто розкажу тобі, як сильно я тебе кохаю?
    Як ідучи у бій, тихенько промовляю твоє, люба, ім'я,
    Як під залпами зі "Смерчів" твоєї посмішки мені не вистачає...

    Давай, коли ми розіб'ємо московитів,
    Зіграємо з тобою все ж таки весілля?
    Народимо дитинку й пройдемось полем квітів,
    Що на ординських рештках проросли з насіння...

    Давай... З тобою разом сходимо на каву?
    Коли... Я повернусь до тебе із війни?
    Давай... Я буду пестити твою косу русяву?
    Забуду про всі минулі біди та страхи?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3471

    21 бер. 2022
    Олена Костюк
    Лелеки
    На Україну повертаються лелеки
    На крилах миру, щастя і добра.
    І повертаються з країн далеких,
    Де не стріляють, і не йде війна...
    І відлітали з мирної країни,
    Їх проводжали і дорослі, і малі.
    Дивились довго у блакитне небо
    З надією і мрією в душі.
    Не скривдять люди Вас, гніздо не скинуть.
    Тієї хати, може, вже нема,
    Де будували Ви свої родини,
    І де народжувалось ваше пташеня.
    Але все буде, наш народ непереможний.
    Здолаємо всі перешкоди на шляху.
    Ви принесете мир на Україну,
    І буде сонця й тиши досхочу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3472

    21 бер. 2022
    Богдан Кулінченко
    Перед війною
    Я не сміливий зовсім, може,
    Та не боюсь тебе, війна нікчемна!
    Я на своє життя ні в кого дозволу не прошу.
    Полізеш – зуби виб‘ю без жалю й нечемно!

    І я не сам – нас тут багато!
    Не сам, а з музикою канонад гармати!
    Як жити не питаю у сусіда,
    Полізеш – то від тебе не залишиться і сліду!

    В нас дійсно єдності не вистачає,
    Але лише до настання лихих часів,
    Ми свою правду й волю захищаєм!
    Як ти полізеш - то дивись, не обісци штанів…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3474

    21 бер. 2022
    Дмитро Воск (Франкфурт-Київ)
    Без назви
    Я не был на войнах, но вслушивался в привокзальный бибоп
    Токи-ток, токи-ток, токи-токи-ток-ток, токи-ток, токи-ток
    Калёная кожа кофейных папирусов, пены ошмётки
    Фосфоресцирующее табло, обновляется сводка
    Залпами памяти с ночи сегодняшней, хаос под плёткой

    Переползают вагоны отрезки платформы, подряд
    Выстроившись, города строго за, жутко помят
    План, где одно, поднесённое к двум, чирк – из бумаги
    Дьявол, язычник прикусит язык во преступное благо
    Ровно, и ты обретаешь лицо в направлении Праги

    Дрездены, Львовы, двужильные шпили, туманы, низины
    Городу страшно быть пустопорожней дырявой корзиной
    Вынуть по слову, вернув по вещице, мне только туда –
    Не пассажиром, товарным вагоном, – где боль и орда
    Тяжко войдя, глубоко, возведут города, города…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3475

    21 бер. 2022
    Катерина Попова (Войстренко)
    Без назви
    Одного разу не прийшла весна.
    Не стало понеділків чи вівторків.
    Якась підступна сила руйнівна
    Занесла у наш всесвіт орди орків.
    Гниле сумління, прокляте єство –
    Палало все, чого вони торкались.
    Нас «рятувало» хворе «божество»,
    А ми щось не хотіли «рятуватись».

    Кровавий ідол (чи трухлявий пень,
    На п'ядестал піднесений рабами)
    Перетворив країну на мішень,
    Ламав її паскудними руками.
    Тріщали долі, мов гілки в гаю.
    Комусь було байдуже, комусь – мало.
    «Брати» вбивали людяність свою,
    Гасили світло й очі відвертали.

    Поринули у темряву ми всі.
    Тепер, крізь гул снарядів, гвинтокрилів,
    Навпомацки до рідних голосів
    Тягнемося іздалеку щосили.
    «Чи всі живі?» – у простір кричимо,
    Та, як один, боїмося мовчання.
    А згодом ми діткам розповімо,
    Як їздили ці монстри «на навчання».

    Злилося все в єдине – день і ніч,
    Любов, надія, розпач, страх…І гордість
    За янголів, що стали пліч-о-пліч,
    Щоб за життя та істину боротись.
    З’єдналась вся країна, мов кулак -
    Неначе і не жили поодинці.
    Ви топите нас в крові і сльозах,
    А ми щодня даємо вам по пиці!

    Все скінчиться. Я знаю – все мине.
    Хоч втраченого нам не повернути,
    Ми – українці довели одне –
    Не залякати нас і не прогнути!
    Із катом неможнивий діалог.
    Та наша перемога недалеко.
    За нами – цілий світ! За нами – Бог!
    А ти, російський чорт, палай у пеклі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3476

    21 бер. 2022
    Лідія
    Вышиванка
    На сорочке вышитые маки...
    Словно кровь украинских ребят,
    Что погибли в боевой атаке
    И теперь навечно в поле спят...
    Полегли в безумном «сенокосе»
    Мальчики в заснеженной траве...
    Кто у них прощения попросит
    и кому держать за них ответ
    Кто же маму в горе успокоит
    Кто заменит сына ей теперь
    Жизнь солдата ничего не стоит,
    Коль жирует ненасытный зверь...
    Нити каплями на ткань ложатся...
    Маки красные...
    Солдатики мои..!!!
    Над полями вороны кружатся...
    Здесь еще не кончились бои...
    Русские! Опомнитесь!
    Вы ж люди!
    Прекратите с нами воевать
    Стыдно вам и очень больно будет
    Кровь украинскую с памяти смывать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3477

    21 бер. 2022
    Марія МАК
    Ви всі для нас КІБОРГИ
    Захисники прекрасної держави:
    Незламні Кіборги – хоробрі вояки!
    Ви заслуговуєте світової слави
    На покоління і прийдешнії віки!
    В Ваших серцях  – є Бог і Україна!
    В Ваших думках: « Як зло перемогти?»!
    Ви сильні духом – Ви не на колінах!
    Ваша мета – живими! До кінця іти!
    Ви – гордість українського народу!
    Спокійно сплять за Вашими плечима малюки,
    І віримо що відвоюєте свободу,
    Бо моляться за Вас всі  українці та батьки.
    Скоріше повертайтеся в родини,
    Із прапором, що з Вами у боях!
    Хай прийде мир і спокій до Вкраїни!
    А горя хай не буде навіть в снах.
    Тож слава Вам, Герої наші, слава!
    Низький уклін Вам, вдячність на віки!
    І буде незалежною держава,
    Бо захищають її справжні вояки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3478

    21 бер. 2022
    Оксана Аніщенко
    НАД ВАМИ БОГ! ЗА ВАМИ УКРАЇНА!
    Над вами Бог! За вами Україна! Мільйон сердець й стривожених очей. Ідіть вперед! За волю, за родину!
    Не боячись, ні зливи ні ночей!
    Ми вірим в вас – герої сьогодення!
    В козацьку міць і у вогонь сердець.
    Ви – сила, мужність! Ви для нас – натхнення.
    Ви ті, хто покладе війні кінець!
    Над вами Бог! За вами Україна!
    Не бачачи жалю і протиріччя.
    За матір! За доньку! І за дружину!
    Не дивлячись, у ворога обличчя!
    Ми вірим в вас! Ми вірим в Україну! Князів нащадки Київської Русі! Врятуйте Рідний край в лиху годину!
    Й додому поверніться живі й цілі всі! Над вами Бог! За вами Україна! Блакить небес і золото ланів!
    Ми з вами хлопці! Ми одна родина!
    Хай береже Господь наших таких синів!

    P. S. Ми переможемо!  ВСЕ БУДЕ ЗАВЖДИ ВСЮДИ УКРАЇНА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3479

    21 бер. 2022
    Катерина Попова (Войстренко)
    Без назви
    Почуваюсь я, ніби тону
    Та все важче повітря хапати.
    І тримаюся за новину,
    Що живі мої батько і мати.

    Знову тягнуть безжально на дно
    Маріуполь і вибухи в місті.
    Та штовхаюсь чимдуж всеодно
    І чекаю на радісні вісті.

    Хтось в безпеці, хтось просто живий
    Всі неначе відносно здорові,
    Але там за вікном знову бій
    І течуть по землі ріки крові.

    Ще раз вдих… і я навіть сміюсь.
    А буває, що й хочу співати.
    Та вночі на коханих дивлюсь,
    Боючись найгіркіщої втрати.

    Так тону я уже двадцять днів.
    Нас в країні таких – міліони
    Скільки зламаних поруч життів…
    Скільки ще в ці часи віддамо ми?

    І в безодні своїх почуттів
    Надаємо самі собі ради.
    В нас нема рятувальних кругів,
    Нас вбивають тривоги і втрати.

    Та всередині щось таке є –
    Невгамовне, настирне і мужнє,
    Що вхопитись щоразу дає
    За любов, розуміння і дружбу.

    Будем жити, боротись, пливти!
    Та важливо іще зрозуміти:
    Мир у серці доступний для тих,
    Хто не звик своїх ближніх топити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3480

    21 бер. 2022
    Маслінка
    Пісня славетних ЗСУ (на мотив Розпрягайте, хлопці, коней)
    Діставайте, хлопці, зброю
    Та давайте воювать,
    Від кацапів рідну Неньку
    Україну захищать.

    Стріляймо раз-два-три,
    Хлопчина артою фігачить сильно,
    Мре московська навала,
    Стріляймо раз-два-три,
    Хлопчина артою фігачить сильно,
    Мре московська навала.

    Сунуть, сунуть вороженьки,
    Та бояться наших сил
    ЗСУ вогнем зустрінуть
    І посадять їх на кіл.

    Хочуть захопить столицю,
    Хріна лисого їм всім.
    Всипем - мало їм не здасться,
    Захистімо власний дім.

    Закопали московитів
    У вишневому саду
    Будуть добривом для вишень
    І горітимуть в аду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3481

    21 бер. 2022
    Вита Апремова
    Дітям
    Дивлюсь я у вікно
    Яснесеньке віконце –
    Сміється там малеча,
    Всміхається і сонце...
    Всміхається, радіє –
    Війни немає наче...
    Але воно все баче,
    Але воно все баче.
    Як наші дітки милі
    Сидять по злих підвалах!
    Скількох расєя вбила!
    І скільки ще в завалах!
    Пробачте, наше щастя,
    Що ми не вберегли вас...
    А цих катів безродних
    Хай вбиє Божий Глас!
    Нехай у їх душонках
    Більш спокій не живе!
    А в їх мерзенних вухах –
    Дитячий плач реве!
    Реве! Гуде! Постійно!
    Щоб розум їх змарнів.
    Бо суки ці забули –
    Господь " Не вбий! " велів.
    А ви, малеча, рідні
    Продовжуйте радіть!
    А душі всіх померлих
    До Боженьки летіть!
    Прийдете ще на Землю!
    Та й будете співать!
    І свої рідні землі
    І Бога прославлять!

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3482

    21 бер. 2022
    Іванна
    Той день
    Я пам'ятаю день, коли це все почалось,
    Як серце стислось, розум спохмурнів.
    Над небом ярко сонце посміхалось,
    А злодій вкрасти мир і спокій захотів.

    І не чекав запрошення в країну, в гості.
    Людей зненацька захопив вві сні.
    Чекав, живуть тут звичні, прості,
    Що можуть складати лиш вірші, пісні.

    А ми мило зустріли, і ваші гнилі кості
    Собакам згодувати згідні, орки ви бридкі.
    Бо вже набралися ненависної злості.
    Вже ворог сльози литиме гіркі.

    І  до останнього разом будем стояти,
    Бо нація нескорених схилятись  не спішить.
    За свою волю, щодень будемо воювати,
    Щоб москалюга перехтів діла свої вершить.

    Наїсться куль, своєю кров'ю ж і нап' ється.
    В страху лісами у Росію побіжить.
    Щоб в цинковій труні до рідних не вертаться, в полон піде або з бандерами почне дружить.

    Уже життя забрав у матері і немовляти.
    І помилятися не має більш такого права.
    Слова одвічні, стане гучно промовляти:
    Слава Україні! Віки нашим  Героям слава.

    2.03.2022 Anna Vi
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3483

    21 бер. 2022
    Маслінка
    Ода Привиду
    Українець славний Неньку боронить,
    СУшки, МІГи нищить за одну лиш мить,
    Літаки збиває неба вірний страж,
    Береже Вітчизну знаний Привид наш.

    Привид-Привид, супер-ас,
    Показав найвищий клас,
    Привид-Привид, лицар наш,
    Тут не буде жодних раш.

    Легендарний воїн ворога ляка,
    Москалякам клятим дасть він копняка.
    Як палають сраки в бісовій русні -
    Привид їх страшає навіть уві сні.

    Привид-Привид, супер-ас,
    Показав найвищий клас,
    Привид-Привид, лицар наш,
    Тут не буде жодних раш.

    Око соколине, яструбиний хват,
    Влучний кожен постріл, Привиду віват!
    Хай русня трясеться, небо все за нас,
    Слався, наш звитяжний, мегасупер ас!

    Привид-Привид, супер-ас,
    Показав найвищий клас,
    Привид-Привид, лицар наш,
    Тут не буде жодних раш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3484

    21 бер. 2022
    Маслінка
    Без назви
    Мої думки тихі, слова трохи пафосні
    Тримається стріха, сама я жива.
    Прийшло до нас лихо – московія капосна
    Хоч вже ледве диха, руйнує дома.

    Та ЗСУ славнії, мужнії, сильнії
    Русню проженуть, аж гудітиме гай.
    Відродим країну ми дружньою, вільною,
    Іще процвітатиме наш рідний край.

    Молюся я Богу, і Небу, й Усесвіту:
    Хай друзі і рідні – всі будуть живі,
    Здорові, щасливі, могли святкувати щоб
    Свою Перемогу – вона в нас в крові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3485

    21 бер. 2022
    Дарина
    Війна
    Зруйновані будинки,
    На серці дивний щем...
    Поламані машинки
    І лялька із м'ячем.
    Колись життя буяло,
    І щастя, і добро.
    Війна усе забрала,
    Вона знесла тепло...
    О, де ласкаве слово,
    І де дитячий сміх?
    Ніхто не вибігає
    На перший білий сніг.
    Зруйнований майданчик,
    І гойдалки, усе...
    У бій ідуть солдати,
    Зима війну несе.
    Устань же, Україно!
    Знеси усю напасть!
    Бо наш народ єдиний
    Загинути не дасть!
    Бо ми — одна країна,
    Ми створимо добро,
    І полетить навколо
    І щастя, і тепло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3486

    21 бер. 2022
    Віктор Дзюбко
    Подорожні
    І не снилось, що може таке справді бути –
    Свист і вибух. І хмарка з’являється в небі..
    Страх в’їдається швидко, його не забути.
    Б’ється думка у скронях – навіщо це треба?
    Це безглуздя війни і квартири порожні.
    Щільно запнені штори і кинуті авта..
    Якось дуже раптово стали ми подорожні.
    Ще сьогодні ми тут.. А де будемо завтра?
    У нас різні маршрути і різні дороги.
    Блокпости, довгі черги, напруга зашкварна...
    Але чути крізь дим вітерець перемоги.
    Значить, довга дорога чекає нас марно.
    Ми залишимось Вдома. Цей дім зараз всюди.
    Де спинились на час, і де нас приймають
    Незнайомі, але не чужі для нас люди.
    Буде все Україна. Ми точно це знаєм.

    Віктор Дзюбко, Київ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3487

    21 бер. 2022
    Маслінка
    Війна
    "Війна" – страшне слово, від нього хріново
    І важче дедалі надію плекать,
    Та вірити варто: несуть свою варту
    Герої із військ українських – не сцять.

    Коли переможем – а ми переможем –
    Весь світ допоможе країну піднять –
    Зустрітися зможем із друзями кожен.
    Щосили в обійми – і не відпускать.

    А поки лише інтернет-переписка,
    Нечасті зідзвони, розмови онлайн.
    Тримайтеся, ви, перемога вже близько,
    Ще будемо ми спілкуватись офлайн.

    Пишу недолугі вірші кострубаті,
    Вкладаю свій настрій, і віру, і дух.
    Я знаю: колись будем ми святкувати,
    Важливий для цього від нас кожен рух.

    Єднаймося, сестри, єднаймося, браття,
    Ми все подолаєм в єдинстві своєм.
    Хай ворог боїться: для нього багаття
    Уже підготоване з давніх давен.

    Матусі, не плачте: усе буде добре,
    Звитяжні герої усіх проженуть.
    Вся правда за нами, і Небо за нами.
    Врятують країну і не віддадуть.

    Окрема подяка, хто не відвернувся
    В таку нелегкую пору для всіх нас.
    Це правда, що друзі в біді пізнаються -
    Дізналась на досвіді власнім я враз.

    Матусю, татусю, Коханий і друзі,
    Сестричко, племінники любі мої,
    Ви знайте: всіх, кожного з вас люблю сильно,
    Повірте: колись будуть ще мирні дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3488

    21 бер. 2022
    Маслінка
    Країна героїв
    Живу у країні героїв.
    Тут кожен свій внесок дає:
    Хто гроші – нашим на зброю,
    Хто сам воювати іде.

    І хочу "спасибі" сказати
    Героям, що нас прийняли,
    Що терпите нас в своїй хаті.
    Уклін до самої землі.

    У вас живемо помаленьку
    З надієй – скінчиться війна,
    І знову в культуру для Неньки
    Ми зробимо внесок сповна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3490

    21 бер. 2022
    Леонтина Топало
    Життя
    Посіяне ще до війни насіння уже зійшло!
    Розсаджувати час!
    Попри воєнний стан земля дає наказ
    Доглянути її, щоб все росло!
    Війні кінець!  – так хочеться почути
    Нарешті ці слова замість тривог.
    І хай усім нам допоможе Бог Заплакати від щастя й це відчути! життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3491

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Хата с краю
    Дом большой, стоявший на краю посёлка.
    Почему стоявший? Некогда стоял.
    Возле дома рядом сломанная ёлка.
    Путинец из пушки по нему стрелял.

    Бил он не прицельно, лишь бы сделать выстрел,
    Чтоб врага-укропа вызвать на дуэль.
    Непрямой наводкой свою пушку вывел
    И попал снарядом вот в такую цель.

    Хорошо, что люди в тот опасный случай
    Не были в том доме, скрылись от войны.
    Всем под мирным небом жить намного лучше.
    Только враг не хочет мирной тишины.

    И не надо больше уверять в обратном:
    Восемь лет прошедших доказали всё.
    Украина хочет думать о приятном.
    Как же надоело всякое враньё!

    Может через годы время всё залечит
    И вернётся счастье на круги своя…
    «Моя хата с краю» – мысль не человечья –
    Не спасет от боли сущность бытия.

    Потому сегодня украинский воин
    Защищает землю, свой родимый край.
    В мирный час, конечно, это всё отстроим,
    Но какой ценою, помни, чти и знай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3493

    21 бер. 2022
    Репетило Іван
    двадцать четвертого утром...
    Двадцать четвертого утром, ровно в четыре часа
    Киев бомбили, нам объявили, что началася война.
    Киев бомбили, нам объявили, что началася война.

    Кончилось мирное время, в тероборону  пора.
    Я обещаю, всем  обещаю, Киев беречь от врага.
    Я обещаю, всем  обещаю, Киев беречь от врага.

    И ты смотри, с чувством моим не шути.
    Выйди, подруга, поцелуй друга, друга на фронт проводи.
    Выйди, подруга, поцелуй друга, друга на фронт проводи.

    Вздрогнут рашистские орды, кровь их прольётся  рекой.
    Мы украинцы, вольные люди, гадам дадим смертный бой.
    Мы украинцы, вольные люди, гадам дадим смертный бой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3494

    21 бер. 2022
    Олена Костюк
    Не перестанемо любити...
    Не перестанемо любити...
    Згуртовані, нескорені війною.
    Непереможні, сильні духом, справжні,
    Ми землю захищаємо собою!
    Не перестанемо любити...
    І відчувати сонячне тепло,
    І Україну зможемо зігріти,
    І жити будемо на "100"
    Не перестанемо любити...
    Збудуємо дороги і мости!
    Засіємо поля і полонини,
    І українські заспіваємо пісні!
    Не перестанемо любити!
    Героям Слава! Слава Навіки!
    І процвітає рідна Україна!
    І підростають її дочки і сини!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3495

    21 бер. 2022
    Татіана Комаровв
    Ми - невмирущі
    Ми не вірили в те що може початися кривава війна
    Пекло з якого для багатьох людей не знайдеться запасний вихід
    Де Смерть з подвійним обличчям в закривавленій білій сукні нареченої з скаженим реготом розстрілюватиме невинних дітей
    Кидатиме бомби на наші квітучі міста та села
    Де недолюдки будуть гвалтувати й катувати наш Український Народ
    Сподіваючись на колінопреклоніння та блискавичну капітуляцію
    На те що ми здамо землі й нашу українську гідність в обмін на їхні дерев'яні параші…
    Ми віримо в те що ми великий народ і незабаром це все скінчиться й ті мільйони жінок та дітей зможуть повернутися в рідну Україну щоб відновити життя там де ми народилися й жили де плекали радість й любов…
    Геть "домой"! нещасні яничари якщо ви ще пам'ятаєте де вона ваша "Родина мать"…
    Домовини це розкіш на полі бою отож будете лежати в братській могилі де вас ніхто не знайде а може й не поховає… голодних воронів тьма тьмуща…
    Слава Україні! Ми – невмирущі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3496

    21 бер. 2022
    Анна Чернявська
    Україна в огні
    Сьогодні  вкотре лунає сирена – Україна в огні,
    Люди повсюди страждають – знищують їхні хати,
    Чоловіки, взявши рушниці, ведуть запеклі бої.
    Росія, втрачаючи совість, знищує все довкруги...
    Ми ж, Українці, переможемо їх,
    Слава про нас облетить цілий світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3497

    21 бер. 2022
    Любов Бенедишин
    "Ще трохи – до першого цвіту..."
    ***
    Ще трохи – до першого цвіту...
    ... Повторне народження світу
    З пекельного чорного болю,
    З тривкого кривавого бою...
    З упертих ростків перемоги –
    У серці... в словах... Крізь тривоги,
    Крізь сльози, прокльони, руїни
    Весна вже спішить на хрестини...
    Туди, де знамена й знамення,
    Де Бог ще шукає імення
    Для власного переосмислення.
    День шостий: нове літочислення...

    09.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3498

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Росіянину зі зброєю по той бік окопів
    Я загавкати змушу тебе.
    Я у відповідь вовком завию.
    Знай: розплата тебе не мине,
    Як болячка розпутну повію.

    Ти не друг і не був мені братом,
    Бо не треба братів убивать,
    Бо брати не балакають матом,
    А повинні рідство відчувать.

    Чи позвали тебе батько й мати
    В ту весну та під співи пташок?
    Це не я залізав в твою хату –
    Ти, не знявши чобіття, зайшов.

    В тебе землі – за край небокраю,
    Ти ще хочеш земель відірвать.
    Чи у гроб забереш їх, не знаю,
    Та нахабства твого не віднять.

    Чому сталось, що брязкає зброя?
    Чому краще не мир, а війна?
    Чому краще вам музика бою,
    А не свято, де пісня луна?

    Погляд твій то не вишивка шовком.
    Сплине час і примара мине,
    Що хохли на вас дивляться вовком –
    Саме так ти вважаєш мене?

    Отже, гавкати будеш ти песом,
    Коли фюрер твій любий піде,
    Коли постать його вкриють тесом,
    А над нами знов сонце зійде.

    Росіяни колись та проснуться,
    Адже «друг познаётся в беде».
    Та ганьби вже тобі не позбуться
    Вже ніколи, ніколи й ніде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3499

    21 бер. 2022
    Маріанна Арутюнян
    Колискова
    Як пояснити дитині,
    чому в неї в тілі уламки?
    Куди пішов тато так скоро,
    з самого страшного ранку?

    Нащо стріляють в сусідів,
    родичів, любу бабусю…
    Мама співа колискову,
    ніжно тримаючи руцю.

    Не відведе у садочок,
    бо його вже розбомбили.
    Злякані, мокрії очі,
    що колись діда любили.

    Дідо лежить так самотньо,
    обстріл не зміг пережити.
    Ти пам‘ятатимеш доцю,
    як з ним було класно дружити.

    Спи, засинай, янголятко,
    вибач, що ми у підвалі.
    Вибач, що ліжка не маю,
    твоє тепер у завалі.

    Як пояснити, дитинко,
    що смерть за віконцем, так близько…
    Будемо в мирі ми жити,
    купимо нову колиску.

    Ще засіяють зіниці,
    твоїх великих та гарних очей.
    Тато повернется з фронту,
    захопить з собою спокійних ночей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3500

    21 бер. 2022
    Татіана Комарова
    Україні
    пробач мені що плачу я дощем
    бо стриматись не можу я від болю
    моя Вкраїна змішана з вогнем
    з багнюкою не вдасться... не дозволю!

    словами та піснями захищу
    молитвою що горнеться до Бога
    землі шматочок в хустку заверну
    щоб пахло мені маками з порога

    лети до мене пташечко з гнізда
    де народилась де співала людям
    повернуся коли прийде весна
    в країну мою мирну... хай так буде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3501

    21 бер. 2022
    Олена Костюк
    Весна
    Весна... Пекучий  біль і материнські сльози.
    Стогін землі, зруйновані міста.
    І пошук рідних, розпач у дорозі,
    Думки і спогади...іде війна...
    Весна! Нове життя, нова людина!
    І на рушник стають він і вона!
    І звідусиль звучить Гімн України!
    І буде Перемога і Весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3502

    21 бер. 2022
    Аврора Пікуля
    Україна
    Україна – це сонце і гори,
    Це Азовське і Чорне море.
    Це лани золоті і тополі,
    Черемшина, калина у полі.
    Це хати і смереки довкола,
    Люди добрі і щирі навколо.
    Це батьківська любов у серцях,
    Що лунає в народних піснях.
    Це дитини веселий сміх
    І єдність в жалобі усіх.
    Поєднала нас всіх Україна,
    І для нас ти навіки ЄДИНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3503

    21 бер. 2022
    Маріанна Арутюнян
    Супергерої
    Темної ночі на стражі, на фронті.
    Супергерої – звичайнії начебто хлопці.
    Щоб наші очі спокійно пірнали у ласку Морфею.
    Боронять, тримають чортів на прицілі охоче.

    Різної нації, віку, у кожного власне є слово ,
    на думці близькі , друзі і просто знайомі.
    Та сердця їх палають ідеєю спільною,
    щирістю, правдою, країною вільною.

    І кожен з близьких, із знайомих й не дуже,
    з ранку й до пізньої ночі,
    Шепочуть… шепочуть молитви, прохання,
    до Бога, до Всесвіту.

    Й побажання в них лиш одне.
    Не падай, герою мій, тримай міцно зброю, а ми… подумки разом з тобою, вірою й правдою.
    Ми твоя підтримка, опора, надія у кожному бою.

    Хоч й бачили очі ті звірства,
    розірвані наші сердця.
    Ми поруч. Єдині. Навічно.
    До поки чутно нашого пульсу биття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3504

    21 бер. 2022
    Репетило  Іван
    Російському солдатові
    Чуєш, російський солдате?
    Слышишь, русский солдат?
    Пока что живой, пока неубитый,
    С огромным желаньем вернуться назад.

    Ты окупант, убийца детей, разрушитель,
    С особым развитием дегенерат,
    Поверивший в миссию дикой России,
    Ты грузом 200-ым вернёшься назад.

    Домой ты вернешься, но мать не увидишь,
    Ведь трупы не могут уже созерцать,
    И матери плач ты уже не услышишь,
    На губы наложена смерти печать.

    С собой на погост принесешь ты подарок,
    Немного с боёв ты родным принесёшь: –
    Чуть злобы звериной, немного пожаров –
    С собой ты в Россию войну принесёшь!

    Таких вот с подарками много вернётся,
    И каждый с собою войну правезет,
    Война по России сухим палом пройдется
    Ведь кто что посеет, тот то и пожнёт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3505

    21 бер. 2022
    Олена Балацька
    Нова Варшавянка
    Епіграф: “Venseremos!”

    Темная хмара нависла над нами,
    Щелепи щирять і тягнуть назад
    На вирішальний, на бій з ворогами.
    Станемо, браття, від Сум до Карпат!

    Нумо, здіймемо гордо й сміливо
    Прапор вітчизни, що буде щаслива,
    За незалежність, мету всіх народів,
    За кращий світ, за святую свободу

    Ми не відступимо,
    Не похитнемось,
    Знай, вороженько,
    що ми ne vseremos!
    Марш запорізький веде до мети,
    Нам попри все разом треба дійти.

    Нам ненависні тиранів корони,
    Ми не приймемо їх сіре буття,
    Нам – кольорами уквітчані дзвони,
    Захистимо розмаїття життя!

    В надрах ГУЛАГу душа не зникає
    Тих, хто помер за свободу й за нас.
    Їхня любов в нашім серці палає
    Їхня надія – наш дороговказ.

    Нумо, здіймемо гордо й сміливо
    Прапор вітчизни, що буде щаслива,
    За незалежність, мету всіх народів,
    За кращий світ, за святую свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3506

    21 бер. 2022
    Ірина Мазуренко
    Маріуполь
    під гул сирени...

    Маріуполь
    Герніка
    Апокаліпсу вищир
    Кров безвинних людей
    Сльоза і молитва
    Сподівання на Бога
    Що діток не покине
    Що ковчег цей картонний
    Герострат не осилить
    Збережи душі басків
    І врятуй українців
    Наша пам'ять волає
    Трикляті ординці
    Знов веде Вас до ПЕКЛА
    Данте й Гарсія Лорка
    Знову з аркуша Пабла
    Злітає голубка.

    18 березня. 08.26
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3507

    21 бер. 2022
    Маріанна Арутюнян
    Сирени
    Античності створіння,
    химернії сирени,
    в тривожнії години,
    пірнуть у гобелени.

    Реальності ймовірність,
    чи мариво гостинне,
    стихійністю Форкіса,
    відірве від перини.

    І кожен подорожній,
    почувши їхні співи,
    ту ж мить втрачає розум,
    корабль свій і сили.

    Тримає нас Каліпсо,
    та вірити їй марно.
    Годуючи безсмертям,
    віддасть Аідові задарма.

    Забудь, люба Цирцею,
    ідею треба вбити.
    Бо з вільних одісеїв,
    свиней не поробити.

    О полубог, Еоле!
    Даруй нам свої вітри,
    Повір, нам конче треба,
    закрить прокляте небо.

    Чарівна Пенелопо,
    тобі ми обіцяєм,
    Сватів-чортів здолати,
    тікатимуть з відчаю.

    Та лихо вам, сирени,
    а ваша доля – скали.
    Бо ми не Парсефони.
    Хоч й нам не помагали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3508

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Вже близько
    Коли у свіжу землю, зорану під рало,
    Не від снарядів, градів та ракет,
    Впаде зерно в весінню днину рано,
    Тоді і будем правити бенкет.

    А поки що ворожі сальні харі
    Сховались, мов під дах своїх зірок.
    Нехай не сплять в своїй барлізі, тварі,
    Тремтять за себе, жінку і діток!

    І в бункер, де ти там, падлюка Путін,
    Прийде і буде нишпорить чума.
    Це Україна. І від її могутності і люті
    Тебе трясе і лихорадить недарма!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3509

    21 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Очима Шевченка
    Усе лихе поборемо,
    бо Він з нами бореться
    ***
    Його слова то гасла,
    Іскра душі не згасла,
    Його рядки -- пророки,
    На довгі, довгі роки.
    *
    Якось зранку бачу сонце,
    Воно землю гріє,
    Загоїлись наші рани,
    Трава зеленіє.
    *
    Я замріяно дивився,
    На красу о тую,
    Та чомусь в душі глибоко,
    Не знав чом сумую.
    *
    Смуток мій не був даремний,
    Він травив всю душу,
    Всі піднялись: час буремний,
    Мабуть, і я мушу.
    *
    Взяти стяг неначе зброю,
    І піти за волю,
    Крокувати вдаль ходою,
    За кращую долю.
    *
    Рани ще не загоїлись,
    А вже знову ранять,
    Крові свіжої напились,
    Наш народ не щадять.
    *
    Молодим життя калічать,
    Та й старших вбивають,
    Нічогісінько святого,
    У душі не мають.

    *
    Та народ наш не байдужий,
    В душі завжди сильний,
    За московською рукою,
    Бігти він не схильний.
    *
    Ви не бійтеся грішити,
    Не варт їх жаліти,
    Краще за Вкраїну свою,
    Бога помоліте.
    *
    Та й не гріх це, як по правді,
    Свій дім захищати,
    За таке святеє небо,
    Здатне всіх прощати.
    *
    Ви ідіть у бій сміливо,
    Не бійтеся крові,
    Як розіб’ються шоломи ,
    Віднайдемо нові.
    *
    Ми московську тую нечисть,
    Вщент усю зженемо,
    Нема чом сюди ступати,
    Без вас проживемо.
    *
    Через вас народ вмирає,
    Прості люди гинуть,
    Але землю свою кревну,
    Нізащо не кинуть.
    *
    Скільки молодих вмирає,
    На них вся надія,
    Бо у їх серцях гарячих,
    Плекається мрія.
    *
    Це вони вставать почали,
    За Вкраїну свою,
    Довели усе на ділі,
    Що стоять горою.
    *
    І доводять ще й на далі,
    Наші патріоти,
    Що подужають зробити,
    Ще гору роботи.
    *
    Робиться робота,
    І війна триває,
    Та й за свою любу неньку,
    Воїн наш вмирає.
    *
    Та не правильно так жити,
    Нащо ж воювати,
    Та для чого так, москалю,
    Землі відбирати?
    *
    Не наситився ти, змію,
    Ще за роки свої,
    Та не бачено у світі,
    Лютості такої.
    *
    Я не буду гірко плакать,
    Бо й без того сумно,
    Та вчиню я з вами, кляті,
    Навзаєм розумно.
    *
    Ви очікуйте та бійтесь,
    Зачепили нас дарма,
    Бо одна бджола маленька,
    Та у вулику нас тьма.
    *
    Скільки болю, скільки ран,
    Потерпіла ненька,
    Та відродиться й народить,
    Бо ще молоденька.
    *
    Якось ще побачим сонце,
    Землю нам загріє,
    Загояться наші рани,
    Все живе зрадіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3510

    21 бер. 2022
    Антоніо
    Без назви
    Час тік-так. Так, тікай. Скоро стане жарко,
    особливо коли прохолодний ствол
    не печінкою вчуєш, а карком,
    і відчуєш, як терпне та шерхне єство.

    Шурхотітимуть спогади, як фотокартки.

    Депресняк від русявих телеведучих,
    нестояк від дешевих борделів,
    від пивного до ге-ка-че-путчу
    печія попід руку веде паралель.

    Вір — спасешся. Воістину воскресе дуче.

    Що тобі дозволялося вибирати?
    Ні країну, ні клімат, ні хто сусід.
    Червоніє Схід, а ти без ради.
    На плечі у сусіда насправді висить

    автомат, камуфльований під перфоратор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3511

    21 бер. 2022
    Володимир Сідлецький
    Привіт Світе
    Привіт, світе!
    Чом дивишся на мене налякано скептичними очима, знервованим мовчанням і кроками німими і поглядом німим.
    Привіт, світе!
    Чом озираєшся піднявши очі? Политих градами ти бачиш дітей та жінок в пекельні ночі, і зі сталі виконаний дух.
    Привіт, світе!
    Чом ти не дихаєш – тремтиш там, де матері скували страх, і стали одним цілим в доленосну мить щитом з любов'ю і зі зброєю в руках?
    Привіт, світе!
    Чом ти закляк від болю й люті за кожну вбиту дитину, за місто й мрію теж убиту? Зі сталі ми викували мільйони рук.
    Привіт, світе!
    Дивись як ми йдемо до перемоги! Дивись, як відчуваємо ми любов, коли мільйони душ несуть свободу, відчуй і ти – весна розквітне знову.
    Привіт, світе!
    Дивись, дивись як сяє сонце! Дивись – на відблисках червоної роси сльози мужності твоїх і моїх героїв. В блакитно-жовтому люди свободи!
    Привіт, світе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3512

    21 бер. 2022
    Ірина Мазуренко
    Білий сніг
    Білий сніг
    Червоні відмітини
    Шрами чорніють
    Ґавами крячать
    Смутний зойк
    Пливе над рівниною
    Орків земля
    Не приймає

    16-17 березня
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3513

    21 бер. 2022
    Репетило Іван
    Вас не будут жалеть....
    Вас не будут жалеть, ведь и вы никого не жалели,
    Вы по-подлому в наши рассветы пришли,
    Вы отродье, рашистское мерзкое племя,
    Ваши руки по локоть в невинной крови!

    Вас не будут жалеть, убивая в степях Запорожья,
    Превращая военную технику в хлам.
    Вас не будут жалеть на Полесье и Приазовье,
    Каждый день отправляя вас в ад, к праотцам!

    Вас не буду жалеть и на вашей россии,
    Ваши трупы сожгут, и ничто не укажет на вас,
    Вас попросту вообще не было в Украине
    Вы ведь орки – расходный военный балласт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3514

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Чергові питання
    Чому там не спиться ворогові в рашкі,
    Чому знов у нього голова болить?
    Бандерівці розлили «смузі» в свої пляшки,
    Щоб ворожі танки їм було чим бить.

    Чому знову кружать літаки, як пташки,
    Чому їх жахає вогнепальна мить?
    Бандерівці зліпили з них уже какашки,
    І продовжать й далі з успіхом  ліпить!

    Не тримай на брата кулака в кишені,
    Не грозись загнати його у сортир!
    Бандерівці позначили вже свої мішені:
    Хочеш бути битим, чи запросиш мир?

    Виїхати знову білим і пухнастим
    Вже не вийде зроду, скільки не крути.
    Бандерівці казали: раша, годі шастать,
    Не наклич на себе більшої біди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3515

    21 бер. 2022
    Ольга Радченко
    ми стаємо новими людьми
    ми стаємо новими людьми,
    зовсім іншими, зовсім інакшими.
    відрізняєм де ми, де вони.
    стаємо старшими.

    відбудуєм, по-перше, себе.
    це по-перше – в пріоритеті.
    нас у нас вже не забере
    привид совєтів.

    будем тими, ким мали би бути,
    ми вже є: і живі й неживі.
    все, що мали раніше збагнути,
    зрозуміли в війні.

    ми стаємо новими людьми,
    це насильне народження – благо.
    відрізняєм хто ми, хто вони.
    все за планом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3516

    21 бер. 2022
    Ірина
    Аритмія....Химерний поза світом світ... 26-й день війни
    Дорогим моєму серцю справжнім Поетам: всім, що є на цій маленькій, такій уразливій планеті, всім, хто був, є і буде.

    Моя душа, попри війну, що й душі мільйонів українців, живе поезією, музикою, любов'ю і Світлом...

    Аритмія
    Це коли відчуваєш
    Безупинний ритм
    Життя
    Весною
    Літом
    Восени
    Зимою
    Коли з тобою
    Захват
    Гнів
    Краса завжди
    В усьому

    Химерний
    Поза світом
    Світ
    Антонич
    Вітмен
    Хрущ
    Трава і листя
    Жовто-гарячий фіолет
    У сонячному казані
    Намиста

    26-й день війни

    Свіже кубельце
    У вітах
    Шлюбний танок сорок
    Сонце
    Березень
    Вітер
    Марш Мендельсона
    Стриб - скок
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3517

    21 бер. 2022
    Назар Чехов
    Війна
    Затягнуте хмарами небо душі
    І в серці немає надії,
    Натхненням окрилений пишу вірші,
    В рядках пролітають всі мрії...

    Мирного неба без грому я прагну,
    Здоров'я в складний для всіх час.
    Зірвати квітку щастя гарну –
    Вона принесе надію для нас.

    І нехай всі зникнуть тривоги,
    Сміх проллється в домівках усіх
    І дасть кожній людині змогу
    Прогнати гнітючість холодну, як сніг.

    15.03.2022
    в очікуванні перемоги, під звуки сирен
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3518

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Сповідь рашиста (Відтворення українською)
    Нас призвали в раші з понтом на навчання,
    В камуфляж вдягли нас, видали сухпай.
    Не вдалось підтвердить наші сподівання.
    А тепер, салаго, лайна розгрібай!

    Міцно оборону обладнали чемно,
    Так, що не підточить носа і комар.
    Як ми не старались, зроблено даремно –
    Нас змішав з землею клятий Байрактар.

    Йшли ми у колоні, їм не заважали.
    Та в момент не вижив з нас вже ні один.
    Гірко буде вписано дійство це в скрижалі,
    Але це підтвердять «Стугна» й «Джавелін».

    Наші славні танки вгрузли у багнюці,
    Міцно їх затримав місцевий чорнозем.
    (Не спада на думку вороткій гадюці:
    – Нас сюда нє звалі. Здєсь ми, а зачєм?)

    Гвинтокрили й «Сушки», бомби і десанти –
    Цілі дорогущі, та не в тому річ…
    «Стінгером» збивають, ось які таланти.
    Розказати можу тільки віч-на-віч.

    В українські хати ходять диверсанти,
    Щоб знайти поїсти, заглядають в піч.
    А іще – що вкрасти, мають варіанти.
    Не один десяток ловлять їх за ніч.

    Словом, нам не раді, отака картина.
    Не побачим квіти у жінок в руках,
    Бо рядном накрилась бліцригу доктрина…
    Що ще написати у гірких рядках?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3519

    21 бер. 2022
    Леоніла
    Війна у моєму домі, геть з мого дому москалі.
    Війна – не вірю.
    Не вірю що в моєму домі.
    Опановую свої думки.
    Чи це на справді?
    Здається – це сон.
    Але розумієш, що дихаєш.
    Отже це реальність.
    Припиняєш думати наперед.
    Починаєш цінувати день,
    Прожитий один день,
    Ще один, і ще один.

    Хочеш втекти, але куди?
    Всі близькі заміновані,
    Кинути? Напризволяще?
    Не можу, не хочу.
    Гортаєш новини,
    Шукаєш приємну звістку,
    Але замість цього,
    Вибух, ракета, гради.
    Телефон у руці, гудок...
    І чуєш голос, мовить вона:
    – Все гаразд, ми живі.
    Чуєш подих, радість,
    Очі на мокрому місці.

    Війна у моєму домі,
    Я вірю у перемогу,
    Україна – незалежна.
    Завжди була і буде.
    Свободу – не заберуть.

    Я вийшла заміж у вишиванці.
    Я народила козаків.
    Мовлю, лепечу та кричу,
    Державною мовою,
    А моя держава – це Україна.

    Геть москалі з мого дому,
    Вам тут не місце, рашисти.
    Тепер ви герої історії,
    Як терористи. Ганьба.
    Тепер ви ізгої, ось ваша історія.

    Український дух – це сила.
    Україна – мій дім, не ваш.
    Ви вмиваєтесь кров'ю,
    Але не змиєте її ніколи.
    Прощення не чекайте.
    Занадто дорого коштує.
    Бо за життя дітей – не відкупитися,
    Ні золотом, ні стріблом,
    Навіть не за 11тис, рублів.
    Слава Україні, Героям слава.
    Я Українка, і цим я пишаюся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3520

    21 бер. 2022
    Марина Афанасьєва
    Тримайся
    Тобі боляче та сумно, але прошу, тримайся.
    Ще трошки і ми зустрінемось. Будемо вголос сміятись.
    Створимо нові спогади, будемо говорити весь вечір і ніч.
    Ми впораємось, мала. Пройдемо шлях пліч о пліч.

    Будемо сидіти на зеленій траві і спостерігати за містом.
    Замовимо улюблене вино, можливо, ще й піцу.
    Ми є одна в одної і це головне. Пам`ятай про це.
    Тримайся, рідненька, тримайся, все точно мине. Люблю тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3521

    21 бер. 2022
    петро
    Україно моя – нездоланна!
    Україно моя – нездоланна!
    На серці біль ...
    "Брати" умилися в крові,
    А світ навколо "спогляда "
    Але повірь ...
    "Корабль" російський допливе
    І згинуть путін та орків орда
    І буде щастя й буде мир ...
    Народу дух, Єднання сила,
    Війна, яка нас не зломила,
    Піднімуть нас – і розцвіте:
    Найкраща в світі – Україна !!!

    2
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3522

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Будем жить
    А у хаті дитя, а надворі війна.
    Дожилися...
    Не дивися у небо, не підходь до вікна,
    Прихилися!
    Це страшний, дикий сон, це омана, це фарс!
    Схаменися!
    Тільки ріки крові в мить по рідній землі
    Полилися.
    Моє серце кричить, мої руки тримтять,
    Помолися.
    Бо лиш нам викидати загарбників геть!
    Ти борися!
    Ми здолаємо все, ми вже всі, як один
    Подивися!
    Будем жить, Україно моя, БУДЕМ ЖИТЬ!
    Не журися!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3523

    21 бер. 2022
    Олена
    Все буде добре!
    Все добре!
    Ми будемо жити
    На своїй українській землі!
    Спішити в школу будуть наші діти,
    І по калюжах весело стрибати горобці.
    Почнуться польові роботи в селах,
    І на городах соняшники зацвітуть.
    І мирне небо нас теплом зустріне.
    Все буде добре!
    Україно! Не забудь!
    І як би важко не було сьогодні,
    Ми українські заспіваємо пісні.
    І кожен день – випробування долі,
    І кожен крок – до Перемоги у війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3524

    21 бер. 2022
    Оксана Гафінець
    Хай не здригнеться рука!
    Хай не здригнеться рука!
    Свій щит Україна тримає!
    Та, що від серця – світ весь прикрива,
    Інша же – орка рубає!

    Дай, Боже, мужності й сил
    народ свій нині захистити!
    Вражу орду й сатану
    із землі у пекло спустити!

    І поки знею є Бог,
    буде весь світ прикривати!
    Доки не скінчиться бійня
    й додому не вернуть солдати!

    А коли сонце зійде,
    край солов'їв відбудує!
    Хай біснує сатана,
    вже скоро фанфари почує!!!
    11 день війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3525

    21 бер. 2022
    Марина Афанасьева
    У них по телевизору
    У них по телевизору говорят всякий бред.
    Что в Украине все тихо. Войны вовсе нет.
    У нас же заклеены окна, в огне города.
    Сирена, тревожность, дрожит вся страна.

    У них за белый листок возможен арест.
    У нас же свобода, миллионы сердец.
    Которые бьются теперь в унисон.
    И наши солдаты не стреляют в роддом.

    Они все оплакивают Тик-Ток, Инстаграм.
    У нас же снаряды и грады палят по домам.
    Умирают взрослые и нерожденные дети.
    Они же страдают, что подорожали билеты.

    У них по телевизору говорят о спасенье.
    Восхваляя безумца, сидят все смиренно.
    А те кто пытается себя отстоять.
    Вынуждены просто бояться, молчать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3526

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Залишаюся
    Я не поїду закордон!
    Своїх там певно вистачає...
    У мене зараз серце крає
    За Батьківщину і війну.
    Об'їду я весь білий світ,
    Але вже після перемоги.
    Бо зараз прагне допомоги
    Весь мій народ, моя земля!
    А може ляжу я в труну,
    Та все одно на Батьківщині!
    Мені не страшно, я донині
    Їй серцем віддана усім!
    Тож долі хай рішає Бог!
    А нам боротися й лупати,
    А нам стояти і орати!
    Любити Неньку і весну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3527

    21 бер. 2022
    Тетяна Шевченко
    Українська мадонна
    Українська мадонно! Ти в лютому герці,
    В цю тривожну, страшну і сплюндровану мить,
    Може, носиш дитя своє ніжно під серцем
    Чи молитви читаєш, поки воно спить.

    І свої, і чужі тобі рідними стали.
    Нині кожна дитина в молитвах усіх.
    Час настане - забудуть тривоги й підвали.
    Знову чистим дзвіночком лунатиме сміх.

    Ти готуєш борщі і вареники ліпиш,
    Заплітаєш у сітки надію свою,
    Що снаряди ворожі навіки засліпиш,
    Допоможеш синам у запеклім бою.

    Ти не плачеш, лиш зуби міцніше стиснУла,
    В тебе нині робота – свій край берегти!
    Замість шпильок сьогодні ти берці узула,
    Тобі вистачить сили дійти до мети!

    Ти красива і статна, не зломлена горем.
    В тобі сила і мудрість далеких віків.
    Вільна птахо! Лети понад полем і морем.
    Захисти, збережи українських синів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3528

    21 бер. 2022
    Надія
    Війна
    Стріляє танк , здригається земля
    І мчать мов "сатана" ворожі кулі..
    І все це називається Війна
    Війна, яку ми не чекали в нашім домі.
    А серце б’ється мов бринить струна
    Струна, яку ніколи не зламати.
    І має войовничий дух вона
    І зветься Україна - рідна мати !
    А ще додам такі слова
    Бо кожен з нас це має знати
    Що Ми одна сім’я,
    Сім’я, яку ніколи не здолати .
    А в тій сім’ї є дочки і сини
    Боронять вони землю нині
    Їх звуть ще - українцями
    Вони усі такі красиві.
    І якби страшно небуло
    І якби те Хуло не ставив свої вила ,
    Ми переможим всеодно
    Бо з нами Бог - а Бог велика сила
    І вірю я настане такий день , коли я скажу свому сину - закінчилась Війна і ворогів уже нема..
    А Ми відвоювали Україну
    Слава Україні
    Слава Героям
     Слава Ісусу Христу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3529

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Химери на волі
    Охорона пильнує і денно, і ношно,
    У Кремль не пускають простих громадян.
    Ретельний контроль на газети і пошту –
    Бояться проникнення злих партизан:

    – Вони у конверті протиснутись в змозі
    Та шкоди нароблять, що тільки дивись!
    Тому вартові є на кожнім порозі…
    На цьому сміливість поділась кудись.

    Але, подивіться, в сусідню країну,
    Хоч їх не просили, а лізуть, кати!
    І прагнуть отримати знову данину,
    Поруйнували заводи й хати.

    Багнети й гармати везуть в гумконвої,
    На брата залізна націлена смерть.
    Боронь нас всіх, Боже, від дружби такої,
    Від неї життя вже пішло шкереберть!

    Хоч наша країна страждає від лиха,
    Та нас не так просто здолати тепер!
    Ми віримо, вернеться мирна і тиха
    Година без тих ненависних химер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3530

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Пісня "Нездоланні навік"
    Ти мені не кажи, що не знаєш про смерть в Україні!
    Ти сидиш у теплі, не жалієш померлих дітей.
    Ти приїдь у Ірпінь, чи у Ворзель, у Харків і нині,
    Подивись на тіла українських мирних людей.

    Україно, ми виборемо мир для тебе
    Й твоєю мовою заговорить світ
    Україно, ми відбудуємо міста до неба
    Ми нездоланні будемо навік

    Ми тепер точно знаєм своїх ворогів у обличчя!
    Ми тепер зрозуміли з ким можна дружити навік!
    Перемога попереду, України моєї величчя!
    І здолає усе нашій волі бурхливий потік!

    Україно, ми виборемо мир для тебе
    Й твоєю мовою заговорить світ
    Україно, ми відбудуємо міста до неба
    Ми нездоланні будемо навік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3531

    21 бер. 2022
    Олена Костюк
    Обличчя війни
    Я не знаю, як допомогти,
    І які слова тобі сказати...
    БОЖЕ! УКРАЇНУ ЗБЕРЕЖИ!
    Це звертається до тебе мати.
    Я виховувала дочок і синів
    Не для того, щоб вони тримали зброю.
    Серце обпікає страшний біль,
    І молитва розсікає поле бою.
    Ми не можемо без тебе, Україно!
    І сьогодні в нас біда одна.
    Молимось, щоб врятувати крила,
    І не скотиться у матері сльоза...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3532

    21 бер. 2022
    Іванна Колодій
    Одного лютневого ранку
    Одного лютневого ранку
    Ми почули жахливі слова.
    На нашу рідненьку землю
    Прийшла російська війна.
    Безжальна кровопивця росія
    Вбиває наших плеканих Дітей,
    Руйнує наші Славні міста.
    Горіти тобі в пеклі, росія!
    Проклята світом твоя земля!

    Не будем ніколи ми з вами
    Дружнім братським народом.
    Ви ґвалтуєте наших жінок!
    Нелюди! Орки! Уроди!
    Не забудемо, ніяк і ніколи,
    Бо немає спасіння від болю.
    Серця всіх славних українців
    Обливаються кров’ю …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3533

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Ми - українці
    Мене колись попереджали
    Знамення з неба про Росію,
    Щоб я берігся від навали
    Як тільки можу, так, як вмію.

    І ось мій час настав відроку,
    Тепер мій дім – бліндаж, окоп.
    І я окріп в боях потроху,
    Вони зовуть мене «укроп».

    А я їх «ватой» називаю,
    Та ще від себе – «пластилін».
    В них пропаганда силу має –
    Вони не можуть встать з колін.

    І це їх всіх весь час дратує,
    Що ми за неньку стоїмо,
    Про захист твердо діло знаєм,
    Що нам не личить їх ярмо.

    Нехай усі кремлівскі гади
    Закриють свій поганий рот
    І варто б їм давно згадати,
    Що українці – це народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3534

    21 бер. 2022
    Тетяна Шевченко
    Голоси України
    Світ покраяний скибками блазнем нещирим,
    Що терпіти не може Добра і Краси.
    Та зшивають його, як по карті пунктиром,
    Голоси, голоси, голоси, голоси...

    – Люба, нині було геть спекотно, їй-богу,
    Та вже тихо, і хлопці утомлені сплять.
    Поцілуй Їжачка, стиш у серці тривогу.
    Вір мені, я приїду вас усіх обійнять!

    – Любий, очі твої я цілую щоночі.
    Два портрети твої – он тихенько сопуть.
    Зберегти нині їх – то мій подвиг жіночий.
    І за тебе молитись. Прошу тебе – будь!

    – Мамо, рідна моя! Так далеко від тебе!
    Довгі верстви війни ми не в силах пройти.
    Я у Бога прошу, щоб закрив він вам небо
    І щоб щезли навік ті прокляті кати!

    – Доню, знаєш, сьогодні я сіяла квіти,
    Бо берізка вже плаче, і просить насіння земля.
    Тільки тугу гірку я не знаю, куди притулити,
    Щоби висохли сльози й розквітла надія моя.

    – Татку, в школі питали, що будем робити,
    Коли ворог впаде і закінчиться люта війна.
    Я сказав, що з тобою ми підемо рибу ловити...
    Тільки, знаєш, забув, що тебе більше з нами нема...

    – Моя дівчинко, серце без тебе холоне!
    Ти дзвони, я чекаю, дзвони хоч удень, хоч вночі.
    Татко наш з усіх сил Україну на фронті боронить,
    Ну а я волонтерю і жду журавлині ключі...

    Скільки звуків страшних і сумних у війни – боронь боже!
    Залпи, черги, сирени – неначе останні часи.
    Тільки понад усім – те, що вмерти ніколи не зможе –
    України моєї святі голоси, голоси, голоси...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3535

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Нас изменила война
    А помнишь мы ели креветки и пили сухое вино?
    Помнишь, гуляли ночью, ходили с тобой кино,
    Помнишь о чем мы мечтали? Не считали минут и часов!
    Кутили и танцевали, пели в несколько голосов.
    Мы нищих не замечали, на старость махали рукой...
    Не думали, мало читали, довольствовались мишурой.
    Тонули в сетях интернета, забыли про смелость и честь!
    Доигрались до самого края, лжи и фальши гремучая смесь.
    И вот время настало, мы проснулись от долгого сна!
    Мы сердце свое зажигаем, все изменила война.
    Мы улыбаемся утру, понимаем какой вкусный хлеб!
    Теперь мы видим достойных, и кто по-прежнему слеп...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3536

    21 бер. 2022
    Ілона
    Щаслива
    Я щаслива з того, що живу!
    Що стрічаю сонячні світанки...
    За росу й погоду дощову,
    Дякую за м'ятний чай на ганку.

    За обійми рідних, за любов...
    Найсмачніші мамині сніданки.
    За відвертість приязних розмов,
    Що відкриють на цей світ фіранки.

    За пухкеньких лап ніжне тепло,
    Вранішні морозні променади...
    Щирим серцем зроблене добро,
    Що у час складний - душі розрада.

    Дякую за наш спокійний сон,
    Що бійці охороняють мужньо.
    Наші серця б'ються в унісон
    Україна в єдності потужна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3537

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Вічна
    Горіти вам у пеклі, нелюди, до скону!
    І вашим нащадкам до сотого коліна.
    Немає для вас ні Бога, ані закона!
    Двадцятий день убивст, країна в руїнах...
    Немає для вас прощення, огидні злочинці!
    Ми всі горим ненавистю люто і сильно,
    Чого сюди приперлись кляті чужинці?!
    Україна моя житиме вічно і вільно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3538

    21 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Ми всім завжди доводимо – ми є!
    Малий народ з великою любов’ю!
    Цінуємо і бережем своє!
    Здобуте у боях тяжкою кров’ю!
    Ми завжди кричимо на цілий світ!
    І піснею, і мовою, і словом!
    Що ще не вмер наш український рід!
    І молимось під Господа покровом!
    Ми всі розбіглися в далеких десь світах!
    Усюди є багато українців!
    Та линемо назад, забувши страх!
    Щоб вигнати з землі русні злочинців!
    Ми збіглися швиденько всі в одне!
    Злетілися, як ангели, додому!
    Хоч багатьох з нас куля не мине,
    Тут керувати не дамо нікому!
    І вже говорить цілий світ про нас!
    Про нашу мужність, силу і відвагу!
    У цей тяжкий для України час!
    Ми завойовуєм підтримку і повагу!
    Ми українці! Грішні чи святі!
    За це підем до Бога сповідатись!
    Ми всі живемо на своїй землі!
    Готові вмерти! Не готові здатись!
    Ми вас поб’ємо в праведнім бою,
    За ті життя, що ви безбожно крали.
    Вже прокляли ви доленьку свою,
    За кривду ту, якої нам завдали…
    Вже повлягались вічно відпочить
    На наших землях, де нема й могили.
    А наше слово голосно звучить!
    В молитві щирій, що дає нам сили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3540

    21 бер. 2022
    Жуковський Орест
    Страшні часи
    Україна – моя незламна Батьківщина!
    Війна – сліпа.
    В душі руїна, незмінним є одне, незламнна Україна-рідна Батьківщина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3541

    21 бер. 2022
    Козирєва Ілона
    Перемога
    Будь певний, скоро перемога!
    Сторінка нового життя.
    Сирени, вибухи, тривога –
    пройдуть. Й безпеки почуття

    знов оживе. Піднімем стяги
    І залунає гучно гімн.
    Приїде захисник додому,
    Відчує спокій рідних стін.

    Повір, вже скоро перемога!
    Сторінка нового життя.
    У наших душах буде спокій –
    Нас віра в краще окриля.

    Згадаєм, хто за правду й волю
    Від нас пішов у небуття.
    І пролуна "ніколи знову" –
    Цьому не буде вороття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3542

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Без назви
    Уходит тихо на небо цвет Украины...
    Самые верные, сильные, смелые, люди!
    Разбрызганы красным по снегу гроздья рябины,
    Не видно уже их лиц в припорошенной груде.
    С интересом, наверное, мир смотрит картинки,
    Никогда не больно, пока тебя не коснется!
    А в подвалах чадят и тухнут судьбы-лучинки.
    Только ворох камней обожженых от них остается.
    Мне всегда казалась жестокость слабостью духа!
    Только нелюди могут зачеркивать жизни в цифрах,
    Не умея ничто созидать, сеют разруху!
    И выводят в больном сознании жуткие шифры.
    Как в агонии бьётся живое горячее сердце,
    Я ему не могу объяснить что происходит.
    Только капельки крови видны на испачканом берце...
    Эхом выстрел звучит, земля из-под ног уходит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3543

    21 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Так болить! Вже немає сили!
    Щастя мить! Де поділась ти?
    Так жорстоко нас вогнем палили!
    Господи! Благаю! Захисти!
    Хто ж то знав! Ворог на порозі!
    Вже прийшов подолати нас!
    Впевнений у своїй перемозі!
    Думав, що настав його вже час!
    Ой не час! Ніколи й не настане!
    Ми з’єдналися в єдине вже давно!
    На коліна мій народ не стане!
    Як би сильно в серці не пекло!
    Бачить Бог! Буде перемога
    Лиш добра у цім страшнім бою!
    Вже до пекла стелиться дорога
    Цьому придурілому царю.
    Мій народе! Тільки не здавайся!
    Твоя сила в світі вже гримить!
    Лиш на себе й Бога сподівайся!
    Хай весна поверне щастя мить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3544

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Ані жалю...
    Покидьки бомблять дітей...
    Нелюди нищать міста...
    Тварюки вбивають людей...
    Надходить пітьма густа.
    Нема ні страху', ні жалю'.
    Розірване серце вщент.
    Я Бога постійно молю,
    Хай змиє гидоту дощем!
    Хай вижже ворожі міста!
    Хай вбивцям покою не дасть!
    І помста Божа свята
    Убивцям за все воздасть!
    Нас все одно не скорить!
    В кайдани нас не загнать!
    Ми вперто будемо жить!
    І вас весь вік проклинать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3545

    21 бер. 2022
    Козирєва Ілона
    Без назви
    Мир, где норма злостные проклятья
    И свирепой смерти дифирамбы.
    Я хочу в родные лишь объятья
    И букет сиреневой лаванды.

    Не чужда нам боль от расставаний,
    Липкая тоска вокзальных улиц...
    Чувства не подвластны расстоянию,
    В неизвестность смело мы шагнули.

    Пусть судьба не кажется злосчастной..
    Сочтены, не нами, дни до встречи.
    Это, все же, было не напрасно
    И счастливым станет каждый вечер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3546

    21 бер. 2022
    Оля
    на підлозі у ванній
    Мам...
    Я сиджу на підлозі у ванній
    І зовсім не хочу спати.
    Прислухаюсь до кожного шороху
    ніби можу щось контролювати.
    Я не можу ніяк усвідомити –
    а для чого вбивають людей?
    Та найбільше болить як війна ота
    Ранить крихітних милих дітей.
    .
    .
    Знаєш, мам,
    у моменти відчаю,
    я чую твій голос і сміх.
    Мам,
    Пробач, що я іноді злюсь з твоїх
    дивних припущень і слів.
    Я нічого не тямлю в житті, зовсІм
    Я жила собі і жила:
    Ну хіба в цьому світі багато тих,
    кому треба оця війна?
    .
    .
    Я у сотні від тебе кілометрів
    але знаю, я – не одна.
    На підлозі у ванні не холодно
    Я не мерзу, мам, я доросла й дурна:
    Бо здавалось недавно для щастя що
    Було треба мільярди речей
    А тепер, мам, достатьно лиш спокою
    І блиск радості твоїй очей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3547

    21 бер. 2022
    Оксана
    Не знав
    Чому життя таке не справедливе?
    Ти мусиш покидати Батьківщину
    Свій рідний край, дитинство мерехтливе
    І взять лиш необхідно одежину

    Чому, чому такий жорстокий світ?
    Чекає він про бомби ваші звіт,
    А ви стараєтесь і валите із градів
    Й не дивитесь, якої хто є статі

    Вам всеодно чия це кров пролита
    Й чому цей плач такий несамовитий
    Ви скажете: "А я цього не знав,
    Нам не казав той клятий генерал!"

    Але не треба вірити русні,
    Бо в кожного із них оці пісні
    "А я не знав...." Що ти не знав?
    Коли дитину в матері забрав?

    Чи може ти не знав,
    Коли ракету в школу запускав?
    Та ні, ти все "не знав",
    Навіть тоді, коли дитя в утробі матері вбивав

    Не знав ...Й не будеш більше знати,
    Бо гнить тобі в землі руський солдате,
    Бо ти приніс в країну нашу смерть,
    Тому поки не пізно: "Іди геть!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3548

    21 бер. 2022
    Євгенія Ялуніна
    Без назви
    на початку війни я полюбила тишу
    я скоро звідси піду і усе тут залишу
    у небі замість птахів літають ракети
    мені б лише дізнатися, як ти і де ти

    мені б лише встигнути усе тобі сказати
    на вулиці вибухають снаряди й гранати
    мені б лише знати, що знову тебе побачу
    вулиці стали гучними від крику і плачу

    ми добре приймаємо наших гостей
    у нас так багато хоробрих людей
    міста перетворились у фортеці

    мені б лише знати, що ти у безпеці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3549

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Душа
    Воно лежало в калюжі таке маленьке,
    Очима у небо прямувало...
    Притрушене снігом зовсім легенько,
    Вже смерть усе тіло його скувало.
    Душа відходила стрімко до Бога,
    Вона озирнулась із жахом на себе -
    Скалічене тіло, криваве, безноге,
    Безгрішна душа закричала: "Нене!"
    Ніхто не почує її страждання!
    Що за ворог такий, що воює з дітьми?!
    Лиш заплакана ненька кричала благання,
    Омиваючи тіло дитини слізьми...
    І летіли ракети, рвалися бомби.
    І Господь забирав невинні душі,
    І життя обернулось у виючі доби,
    А люди у темряві сховищ закуті…
    Полетіла дитяча душа до неба,
    Попрощалась із світом людей навіки.
    А десь там, на землі, робили що треба.
    І закрили ій, бідній, назавжди повіки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3550

    21 бер. 2022
    Козирєва Ілона
    Без назви
    Судьи кто, неправедной судьбе?
    Мысли, чувства в клочья раздирают...
    Я молюсь о мире на земле
    И о тех, кого вина терзает.

    Брат на брата - ненависть кишит...
    Кто кому причинит больше боли?
    И душа от ужаса молчит
    Лишь мечтает тихо о покое

    За стеной бесчисленных невзгод –
    Ждёт рассвет нас, солнечное лето....
    Помни, даже в самый трудный год
    Главное остаться человеком.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3551

    21 бер. 2022
    Любов (liu_bulia_)
    Вставайте, в нас війна
    Одного разу ми прокинулись від вибухів
    Двадцять четверте лютого - жахливий день
    Сирени вили по всій Україні
    І про війну сто тисяч повідомлень.

    "Вставайте, в нас війна"...сказала мама дітям,
    Замість привичного - "збирайтеся до школи".
    І страх запанував всім світом
    Окрім ворожої росії, що напали, як монголи.

    Невже можливо, що війна прийшла
    У двадцять першому столітті?
    Росія нам великого удару завдала,
    Хоча самі скоро будуть ходити у лахмітті.

    Та що там їхня бідність проти нас,
    Проти страшного та кривавого терору,
    Що на українців "мирно" чинить "брат",
    бо путін вимага від нас покори.

    Чому хтось має серед українців
    Коритись руському диктатору?
    Ми мирно жили собі без тих окупантів
    Та нам не залишили ні краплинки вибору.

    Сьогодні наші українські люди
    Змушені захищати свою землю,
    Йдуть навіть голіруч на ворога усюди
    Наш український дух нічим не зломлять.

    Ми щиро віримо у перемогу
    Ви, росіяни, забирайтесь геть із нашої землі
    Вам зараз треба бити вже тривогу
    І добиватись зміни влади у Кремлі.

    Ми скоро відбудуєм Україну
    Та не повернемо життя людей, дітей,
    Які загинули в руїнах
    Через руських путінських звірей.

    Ми ніколи не пробачимо вам цього,
    Завжди будемо пам'ятати хто є хто.
    Бо наша кров є на руках у кожного,
    Хто в час страшний навіть мовчав просто.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3552

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Вибач
    Дитино моя, вибач мені,
    Що ти народилася у війні.
    Що дитинство твоє скалічене,
    Шо бачиш горя незлічено.
    Що чуєш сирени і крики,
    Постріли, вибухи дикі.
    Не бачиш блакитного неба,
    Що втікати й ховатися треба...
    Що ти вже зовсім не плачеш,
    Що стільки смерті ти бачиш.
    Вибач, дитино, мені
    Що ми всі живемо в війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3553

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Вагомість слів
    Слова пусті, мов цівка диму,
    Вони розтануть з вітерцем.
    А ти – як любиш Україну,
    До неї – спиною? Лицем?

    Душа болить і серце плаче,
    Коли слова, нажаль, пусті.
    Що можеш ти зробить, козаче?
    Тримай свій стяг на висоті!

    І так тримай рукою міцно –
    До хрусту в жилах і кістках,
    Щоб розуміли: ненавмисно
    Твій стяг тріпоче на вітрах!

    Не витрачай слова даремно.
    Не словом, ділом доведи,
    У ці часи важкі, буремні,
    Як захищатись від біди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3554

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Без назви
    Говорят, время лечит
    Даже самые глубокие раны!
    И опавшие плечи
    Вспоминают, что крылья им даны.
    Говорят надо верить
    И надеяться твердо на Бога,
    Без сомнений, истерик
    Из души выгонять плохое!
    Все равно буду плакать,
    Пока боль свою вылью рекою!
    Я очищусь от страха
    И умоюсь чистой росою.
    Обойду города,
    Помолюсь за погибшие души...
    Пусть погибель врага
    Украинские слезы осушит!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3555

    21 бер. 2022
    Михайло Нощенко
    ДЕ Б ТИ НЕ БУВ
    Не на руїнах минулого
    Ми будемо танцювати.

    Вбий мерзоту, врятуй життя,
    Врятуй життя, врятуй життя!

    Не на руїнах минулого
    Один одного цілуватемо.

    Врятуй життя, врятуй життя!
    Що б не плакало хоч одне дитя!

    Не на руїнах минулого
    Втомлені позіхатимо.

    Позбав ворога його буття
    Ти цим врятуєш не одне життя!

    Мій персональний героє,
    Де б ти не був!
    Я люблю, кохаю і щиро вітаю
    Той факт що я тебе знаю.
    Ти там, де мене немає,
    Але ти завжди тут!

    На фундаменті майбутнього
    Ми будемо посміхатись
    На фундаменті майбутнього
    Ми будемо обійматись

    На фундаменті майбутнього
    Не буде ні зла, ні смороду гною.
    Бо сам фундамент майбутнього -
    Завдяки тобі, мій Герою!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3556

    21 бер. 2022
    Татьяна Демьяненко
    Родительская суббота
    Мамочка, опять пришла весна!
    В небе птиц весенних вереницы.
    Мамочка, у нас теперь война!
    В страшном сне такое не приснится!

    Мамочка, опять цветут цветы,
    У природы вечной нет зимы,
    Хорошо, что не увидишь ты,
    Как пришлось спасаться от войны!

    И разгромлен наш с тобою дом,
    На площадке дети не играют,
    За большим и выбитым окном,
    Лишь воронки черные зияют.

    Вновь перевернулся белый свет,
    Что землёю было – стало небом.
    Мамочка, соседки больше нет...
    Не вернулась. А ушла за хлебом.

    Не приду к тебе я в этот год,
    Ты прости, тут нет моей вины,
    Никогда не знаешь наперед,
    От сумы, тюрьмы и от ... войны!

    Мамочка, тебя я помяну здесь,
    В далёких землях, за границей,
    Прокляла я черную войну,
    Что над Украиной кружится!

    Верю, что наступит этот день!
    Вытру слезы и расправлю спину!
    Принесу любимую сирень,
    На твою заросшую могилу!

    Мамочка! Наступит этот час!
    Я вернусь домой, к тебе приеду!
    Выпью горькой водки. И не раз!
    За помин души и за ПОБЕДУ!!!

    Вроцлав 19.03.2022г
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3557

    21 бер. 2022
    Смирнов Ніколя (поет-пісняр і не тільки...)
    Величальна Україні!
    Величальна Україні!
      ( майже Гімн! поки без музики)

    Ми – народ сміливий, Мудрий і талановитий.
    Гордо йдемо у майбутнє доказавши Світу,
    Що жага до процвітання – головна у долі.
    Бо ми маєм ціль велику та бажання й волю.
         Має міссію країна: сяяти перлинно!
         Слава нашім всім Героям! Слава Україні!

    Дух у нас – то дух єдиний у весельці націй.
    Всього люду, всього Світу заслужив овацій.
    Гідний наш Народ, могутній неньки України.
    Щиро славить та шанує, як годиться сину.
         Має міссію країна: сяяти перлинно!
         Слава нашім всім Героям! Слава Україні!

    Бог послав свою нам Благість. Дарував Надії.
    У Творця й у нас нарешті втілюються Мрії.
    Він, як приклад всьому Світу, показав країну,
    Де Народ знайшов та й вибрав шлях для України.
         Має міссію країна: сяяти перлинно!
         Слава нашім всім Героям! Слава Україні!

                                  *      *      *
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3558

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Героям
    Двадцять вісім, дев'ятнадцять, двадцять п'ять...
    Боже милий, як же вас всіх запам'ятать?!
    За віком іще дитина, по духу – герой!
    І кожен за покликом серця пішов у бой!
    Втомлені очі дивляться на ворога.
    Не ступить на рідну землю чужа нога!
    Не задля слави, грошей, чи нагород,
    Ви віддаєте життя за вільний народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3559

    21 бер. 2022
    Зварич Акім
    Без назви
    війна -
    це страшно, боже,
    страшно,
    і бридко, і тривожно,
    сумно це..
    о скільки,
    скільки можна
    чекати на спасіння,
    та радити,
    насіння
    класти у кишені
    ворогам.

    прийди до мене
    благодатна
    навій крізь сон,
    думки про спокій,
    обійми,
    і простягни,
    вуста свої
    прекрасні,
    та поцілуй
    чоло занепокоєне моє.

    немає сну
    немає спокою,
    то все війна,
    я знаю,
    я так чекав
    на цю весну!..
    а краще б не прийшла вона.

    що коїться у світі,
    страшно..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3560

    21 бер. 2022
    Кублицький Віктор
    Лист в Росію
    Пишу я Вам, чужая мати:
    Нема моєї тут вини,
    Що марно будете чекати
    Синочка рідного з війни.
    Коли я кулю з автомата
    У нього вправно посилав,
    Про те, що в нього – мама й тато,
    Я в гніві навіть не згадав.
    Загинув він. В країну нашу
    Приїхав він чинити зло.
    Хто винен в цьому? Ви, мамашо,
    І чоловік ваш, все село!
    Ви всі до влади допустили
    Того, кому на вас начхать,
    Того, хто рве натужно жили,
    Щоб в цілім світі панувать.
    Мені вас жаль. Але згадайте
    Про сльози наших матерів!
    Тому держу я (пам’ятайте!)
    Свій автомат напоготів!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3561

    21 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Народу України
    Мої любі герої – мій добрий, сміливий народ!
    Вчиш дітей під виєм сирени, готуєш до життєвих пригод.
    Голіруч ідеш на танки, і під кулями сієш хліб!
    І скалічених війною лікуєш, не рахуючи більше діб!
    Ліквідовуєш пекельні пожари, тримаєшся понад усе!
    Охороняєш, тримаєш кордони, а кругом землю трясе!
    Віддаєш усе без остатку, і працюєш у день і вночі!
    Я люблю тебе мій народе, я молюсь за тебе від душі!
    Шлеш їжу і допомогу, вертаєшся з різних країн.
    Наближаєш до нас перемогу, Україно, народ мій – єдин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3562

    21 бер. 2022
    Зварич Акім
    Без назви
    тривожно
    у темряві ночі
    у темних думках
    очі
    заплющюю
    страшно
    сподіваюсь
    що моя кохана
    спить
    мирним сном у спокої
    та у думках моїх занепокоєних
    цілую їй очі
    цієї ночі
    темної
    тривожної.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3563

    21 бер. 2022
    Віктор Олексійович Макаров
    НАПЕРЕДОДНІ
    (Гомоніла Україна,
             Довго гомоніла,
             Довго, довго кров степами
             Текла-червоніла.
              І день і ніч, гвалт, гармати;
              Земля стогне, гнеться...

              Все йде, все минає...

                 /Т. Г. Шевченко,
                  Гайдамаки/ )

    В пів-неба хмари,
    Дніпр синіє,
    На сонці Оболонь блистить.
    Північний міст,
    SkyMall біліє,
    Трамвай Троєщиною мчить!

    Весни-красни плин, гаю шерех,
    Хай вітер, холод і мороз...
    Який яскравий лівий берег –
    Тут з нами радується Бог!

    Широкий простір, ясні далі
    І чисті, сині небеса...
    Тут Кобзареєвих скрижалей
    Відчутна сила і краса.

    Де річки плин,
    гаї збігають,
    Масив на сонечку блистить...

    Мій рідний край тепер палає...

    Та Україна буде жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3564

    21 бер. 2022
    Михайло Нощенко
    АРИТМІЧНА ПОЕЗІЯ
    Із братом ми пили, за брата ми пили, за брата ми били… а зараз ми брата убили.

    Немає ніякого брата у мене окрім того, хто захищає свою хату з краю.
    Під хатою з краю я розумію Європу, яка,
    Чесно кажучи вже дуже чемна,
    А першим чемним є хто?
    Здогадаймося самі…
    Маленький потворний блазень,
    Ціну собі знає,
    За стіл не з ким не сідає,
    Доньок своїх називає
    «Тими жінками»
    Свого опонента навіть не згадує,
    Бо соромно називати ім‘я.
    Ім‘я
    Ім‘я
    Ім‘я
    Ім‘я того,
    На якого
    Матюк не заслуговує
    Ми знаємо

    Перше

    Ім‘я того,
    На якого
    Матюк не заслуговує
    Ми знаємо

    Друге

    І от ми сидимо і пишемо вірші, бо маємо віру
    У наших братів.
    І от ми сидимо і думаєм думи, бо маємо віру
    У наших сестер!

    Ми брата не вбили, нема того брата,
    Хто з різних земель йшов щоб вбивати.
    За кожного брата я Бога молив
    Хто власною кров‘ю наш край
    Освятив
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3565

    21 бер. 2022
    Оксана
    Який це день
    Останні дні... Живемо мов в тумані
    Який це день, яке число?
    Не знаєм ми ....
    Лише одне ми знаєм, точно знаєм,
    Що19-й вже день війни
    І з пам'яті не стерти ці події,
    Зруйновані вже мрії та надії,
    Але одну катам не подолати
    Це те, що просить в Бога кожна мати,
    Щоб мир прийшов у нашу Україну
    Й зустріти за столом усю родину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3566

    21 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Де тебе цілував під березами,
    де зливались тіла і сліди –
    вже ламає сусід нетверезий
    наші долі і наші світи.

    Де віночок тобі із калини
    я сплітав, –
    він терновий вінець
    одягав на чоло України
    і на кожне із наших сердець.

    Вавилонської вежі уламки
    він на місці любові лишав…
    Та не знав – з без’язикої ранки
    українською ллється душа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3567

    21 бер. 2022
    Сана Шевченко
    Без назви
    Змінився світ у день один,
    В 4 ранку, –
    Звук вибухів,  - Невже війна? –
    Закрий фіранку…
    Не вірю, Київ, як, чому? –
    Як постріл в серце.
    Та чорна правда про війну
    У вікна рветься.

    О Земле рідна,знову ты
    До бою встала!
    Ми не дамо забрати в нас
    І Волю й Славу!
    Не ми війну цю почали,
    Та знає серце,
    Що будем жить на Цій землі
    І все минеться.
    Бо з нами Бог і Рід увесь,
    Козацький Дух, що за свободу б'ється,
    Молитва матерів, що лине до небес
    І Єдність, що з любов'ю в серці!!!

    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3568

    21 бер. 2022
    Янус Невструев
    Нехай це буде вам уроком
    Пусть послужит вам уроком
    Место, где дома без окон.
    Рядом с ними еще горка –
    Бесполезные обломки.
    Карусель, качель-лошадка –
    Была детская площадка.
    Дети здесь смеялись звонко,
    А сейчас тут лишь воронка.
    Рядом – мелкая равнина,
    А вокруг нее – руины.
    Там картина еще хлеще.
    Посреди осколков – вещи
    Средь забвения и пыли.
    Здесь когда-то люди жили.
    Развлекались, вели быт.
    До сих пор их след лежит
    Разрушеньем заметенный.
    Где-то там, в слоях бетона,
    Под большой цементной грудой
    Тех людей лежит посуда.
    Меж вещей, игрушек между
    Замешалась их одежда,
    Обгоревшие страницы
    Да и прочие вещицы.
    Те в кусках разбитых стен
    Обретут свой вечный плен,
    Их владельцам здесь не место,
    А судьба их неизвестна.
    Кто-то мертв, а кто-то сдался,
    Кто-то жить здесь вечно клялся,
    Но бежал, гонимый страхом,
    Забыв клятвы одним махом.
    Мертвый ветер крикнет в уши:
    "Здесь не место для живущих".
    Слышен только птицам с крыши,
    Что глядят на пепелище.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3569

    21 бер. 2022
    Ганна Гайворонська
    З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ Т.Г.ШЕВЧЕНКА " І ВРАЖОЮ,ЗЛОЮ КРОВ'Ю ВОЛЮ ОКРОПІТЕ!"
    І полилася крівця москаля...
    Катюзі вени перетято.
    Нарешті час настав розплати.
    Шевченка Слово окриля.

    Ти знав,що час проб'є, Пророче,
    Що Україна піде в бій.
    І на землі моїй святій
    Оцю русню ми відпісочим.

    Скрізь Слово вбивче. Грім гармат –
    Бо ще не всю орду скосили.
    Воює все – і прапори і мат
    І Українські Збройні сили.

    Жінки спиняють танки голіруч
    і крешуть блискавиці очі сині.
    Гуде звитяжне: "Слава Україні!"
    Від селища і до Дніпровських круч.

    О! Як же ти нас мучив "старший брат",
    Заковував в кайдани нашу волю.
    Тепер палаєш гнівом в чистім полі,
    Час праведний прийшов розплат.

    В нас різна кров й душа в нас не така!
    То ж геть від нації ручища загребущі!
    Воюють всі – від Харкова й до Бучі.
    Гуде Дніпро, свята моя ріка.

    Іде жорстока визвольна війна.
    Здається у полон ворожа сила.
    А зовсім поруч перемога і весна,
    Архангела Михайла пружні крила.

    Нап'ється крові український чернозем
    Аж репне від червого калина.
    І заквітує вільна Україна
    І ось тоді,ми браття,заживем!!!

    9 березня 2022 року
    14-й день війни.
    Нескорена Луганщина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3570

    21 бер. 2022
    Любов Якимів
    Моя рідненька, ненька, Україно!
    Моя рідненька, ненька, Україно!
    Ти стільки всього вже пережила.
    Ти об‘єднала свій народ в одне-єдине
    Моя могутня, батьківська земля!

    Скільки смертей і скільки тої крові
    Пролилось від ворожого меча.
    Ми не забудемо, не простимо ніколи
    Всі злочини і звірства москаля!

    Ти сильна, чуєш? Потримайся!
    Ще трішки і вже будеш вільна ти.
    А ті усі кати получать по заслузі
    За кораблем услід – ми вкажем куди йти!

    Моя маленька, рідна, тобі страшно?
    Не бійся, глянь на свій згуртований народ.
    Та він за тебе голими руками рашку
    Готов прогнати і роздерти теж готов!

    Ти бачила які у тебе сильні
    Всі воїни - твоі захисники?
    А Президент? Ти бачиш, пощастило,
    За тебе до кінця готовий йти!

    Ще трішки, потерпи, рідненька!
    Ми відвоюємо, ти чуєш? Потерпи!
    Ми повернемо геть усі ті землі,
    Які забрали кляті вороги!

    І за дітей, твоїх маленьких янголяток,
    Ми ворогу сповна відімстимо!
    Вони лиш здатні на невинних нападати
    Це справжнє звіртсво, ми не простимо!

    А що з містами, селами, спитаєш?
    Ми відбудуємо, відновимо усі!
    Повір, сама себе ти не впізнаєш
    Після напасті дикої орди!

    Тримайся, мила, я прошу, ще трішки!
    Настане перемоги знатний час
    Увесь народ стоїть за тебе міцно
    Ти вистоїш! Сьогодні, завтра й повсякчас!

    Повір, і ще не раз ми заспіваєм
    Наш гімн і прапор буде майоріть
    З усіх куточків, з кожної вершини!
    Весь світ про тебе буде говорить!

    Люблю тебе, моя ти рідна, земле!
    Кожен шматочок, клаптичок землі
    Не віддамо нікому і ніколи!
    Бо ти єдина в серці НАЗАВЖДИ!

    Закінчиться війна і шлях почнеться
    Новий, успішний, інший взагалі
    Тобою увесь світ пишатиметься,
    Бо ти маленька ззовні і сильна у душі!

    Якщо раніш не чули там про тебе
    То відтепер ти на устах у всіх!
    Тебе чекає новий рівень, нова ера.
    Ти знов розквітнеш, вийдеш інша в світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3571

    21 бер. 2022
    Сана Шевченко
    Без назви
    Я з тобою серцем рідна Україна
    День і ніч молюся за твоїх синів.
    За батьків і діток, за оту стежину,
    Що веде до хати, де мій рідний дім…
    Де узяти стійкість, де набрати сили,
    Щоб в душі здолати цей нестерпний біль,
    Коли гинуть діти, матері і тата
    І шматує землю орків хижий звір?..

    Так, я справді знаю, де ту силу взяти,
    Що здолає лихо у святій борні, –
    Заспіваю Пісню, що співала мати
    І козацька сила збудеться в мені.
    Я схилюся низько до рідної хати
    І своєму Роду шану принесу,  –
    Хай палає серце, хай у тім багатті
    Всі страждання згинуть рідної землі!

    14.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3572

    21 бер. 2022
    Mykhailo Noshchenko
    ASHEN UNCONQUERED
    Fight along with the thought of a fallen soldier!
    Fight away the crimson thought of a fallen love.
    Supposedly brother thrusts us tonight and ever
    With a ghoulish rhetoric of a pseudopeace dove.

    Our ashen past is there for the taking

    Eyes bloodied, souls dedicating,
    Fighting back
    The history’s horrors unending.

    Our ashen present is there for the making

    Fight along with the thought of a future soldier!
    Fight away the broody desire to come undone.
    Cherish the thought, but we’re stronger together
    Yet blood boils for the things we have done.

    Our ashen future is there for the shaping

    Fight along, my beautiful people, the glory
    Well deserved.
    Fight away, my beautiful people, so bloody,
    Well observed.

    Something is ashen for you, my good people.

    Fighting along, keeping track of each other.

    Ashen is the colour of struggle, not demanding.
    Ashen is the colour of understanding and doing.
    Our color
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3573

    21 бер. 2022
    Ганна Гайворонська
    Дитяча сотня
    Дитяча сотня вже на небесах.
    Іваночки, Оленочки, Катрусі.
    Вже мають крила ваші душі. В русі
    І скалок болю в маминих очах.

    Оця дитинка тільки народилась
    У Маріуполі й попала під завал.
    Андрійко спав і фея йому снилась,
    Ракета дім прошила, спальню й зал.

    В очах дітей цвіли бузки й ромашки
    І гралися й сміялись малюки.
    Війна поцілила у серденько Степашки
    І Сашку розірвало на шматки.

    Безвинні й чисті українські янголята,
    Згоріли в пеклі клятої війни.
    І найрідніші донечки й сини
    Ніколи не побачать мами й тата.

    То скільки ж, Боже, треба ще смертей?!
    Аби Ти зглянувся й закрив нам небо синє?
    Дитяча сотня українська в небо лине,
    Планета в криках зранених дітей.

    І буде світ втирати сльози щирі
    І стануть в чорному ходити матері.
    Війна їх зжерла,щоб жили ми в мирі
    І щоб подохли вороги -щурі.

    Не вберегли.Та плакати не треба
    Вони у Господа вимолюють нам Мир.
    Закриють душі янголят розбите небо
    Й не буде в небі більше чорних дір.

    19 березня 2022 року.
    23 й день війни.
    Луганщина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3574

    21 бер. 2022
    Янус Невструев.
    Був тихий час.
    Був тихий час. Ніхто біди не кликав.
    Народ весь спав, бо вже до миру звик.
    Але зірвались всі, коли долинув
    Снаряда вибух і сирени крик.

    Кому це треба? Хто біду цю діє? –
    Усюди страх, куди ти не зверни.
    І ось, за мить країну оповиє
    Вже призабутий злий туман війни

    Хто це почав? Це той ворожий деспот,
    Що владу має понад двадцять літ.
    Народам смерть і смуту любить нести.
    В історії малює кров'ю слід.

    Бійці до бою не були готові.
    Але, зібравши всю козацьку міць,
    На захист вони встали на кордоні
    Щоб рідний край від смерті захистить.

    Їм мирні люди йшлють благословіння,
    Здоров'я, сили, вдачі й інших благ.
    Як враг посіяв в них війни насіння,
    То й пожинати має його враг.

    Але ворожі сили наступають.
    Війна веде бійців в останній путь.
    Та знають всі - Герої не вмирають,
    Вони у вічній пам'яті живуть.

    Страждають всі – захисники й цивільні.
    Противник каже зброю скласти їм.
    Та ні, здавна держава горда, вільна
    Не хоче люд здаватись їм живим.

    Цей люд лиш хоче злагоди і миру,
    Бо потерпів багато війн підряд.
    Героям слава! Маємо надію,
    Що омине їх й куля, і снаряд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3575

    21 бер. 2022
    Юлія Теплюк
    ніколи не пробачу.
    Ворог прийшов не спитавши,
    «Нє знаю куда шол», нахабно
    піддакує його мордяк,
    Забувши про тисячі душ,
    Що відняла його фашистська букв (Z).

    Ворог прийшлов не спитавши,
    Приносячи бруд і смертя,
    Пихавши трусливі, безмовні,
    рашистські, паскудні рил
    До нашої вільної неньки,
    Яка же пройшла вже сторік
    Отих он страждань і терпінь,
    І знову приречена в них.

    Коли буде досить вам, нелюди?!
    Чи ви все ще ждете якесь визнання?
    Того, що забрало всі наші
    точені кров‘ю вольні життя?
    Батьків у дітей, чий світ навікИ
    застиг на проклятті ваших голів?
    Товаришів, які більше не зможуть бути сенсом наших заплутаних днів?
    Чи може душ сотню невинних
    благовільних нашИх янголят,
    Які були сміливіші за ваших німих кацапських солдат?

    Не забуде ані клаптик землі, ані капля Дніпра
    Те що ви змордували всі наші серця,
    Наших сестр і братів,
    Що в ту землю лягли
    За новий вільний світ,
    За добу без русні,
    Проти зла – саме як заповів
    Наш Пророк, через гнів,
    Що століттями вже не вщуха
    Через вас, лихі москалі,
    «Брат‘я», які нам ніколи не будете ви.

    Ми – не ваш «младший брат»,
    Ми вас сотні літ старші,
    Ми – великі, ми - кращі,
    Ми – дочки всемогутніх відьом,
    Ми – сини непоборних вітрів,
    Ви ж – необузданий сказ Сатани.

    Тут нема що казати, окрім правди святої,
    Ми переможемо - ви вже ніколи,
    Не знайдете ви ні місця, ні змоги спокутувати сказ ваш малоросний, пекельний, не милий нікому,
    Ваш смерд і бруд не залишать вас у спокї
    Навіть коли ви зі світу цього схочете ступити ногою.

    А народ наш український, великий, непоборний
    Вам ніколи не пробачить,
    Це ви знайте точно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3576

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Неправедная цель
    Кому нужны такие жертвы –
    За день по тысяче солдат?
    Хотите миру портить нервы,
    Кто этим жертвам будет рад?

    Неужто вам людей не жалко,
    Себя ведете, как зверье?
    Воюем мы отнюдь не палкой,
    Не на троих одно ружье!

    И джавелины против танков –
    Ручная маленькая кладь:
    В бою повышенные ставки,
    Глядишь, и сразу тишь да гладь.

    Как исковеркано железо!
    А рядом – клочья битых тел…
    Сплошная ложь всему завеса:
    «Сюда поехать не хотел…»

    Да, слезы матери не выход,
    Домой им сына не вернуть.
    Но руководства сына прихоть
    Его послала в этот путь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3577

    21 бер. 2022
    Марина Море
    Хтось спитає
    хтось якось спитає: коли війна почалася?
    я точно не знаю, мабуть у четвер. мабуть на світанку.
    того зимнього ранку, – я ще подумала, якісь ідіоти салют запускають.

    хтось спитає: що за день сьогодні?
    "не знаю" скажу. але точно восьмий,
    а якщо рахувати безсонні ночі, то вдвічі довше. особливо, коли тиша
    перед свистом

    хтось спитає: котра година?
    не знаю, постійно темно, в нас зашторені вікна,
    може ніч, може день.
    кажуть, весна. але сніжно.

    хтось спитає: як ти? в порядку?
    а я і не знаю, як пояснити.
    я по всій країні розбита:

    я в лісовому містечку біля кордону,
    де мама і тато несуть оборону
    своїми серцями

    водночас я в місті, де гримить без перерви,
    там люди збирають в кулак свої нерви
    вже кілька днів поспіль
    один лише попіл
    від рідних кутів

    я в двох тихих селах:
    обидва без світла,
    чи грубка, чи свічка тріскоче весело,
    ніяка війна те не спине

    а ще я в столиці,
    бо як в ній не бути
    там роки життя, яких не забути,
    там вулиці, вишні, люди привітні,
    та головне, що вільні.
    такими і будуть
    навіки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3578

    21 бер. 2022
    Іван Юдін
    Не сварітеся, браття
    Не сварітеся, браття
    Лишіть гнів супостату
    Бо ви крові наточите
    Із свого же брату

    Крові власної наточите
    Із власного брата,
    А тоді коли схочете,
    Як неньку захищати?

    Як будете боронити
    Свою батьківщину,
    Якщо ладні заморити
    Своїх у цю днину?

    Як будете захищати
    Ви батьків стареньких?
    Як собою прикривати
    Діточок маленьких?

    Браття, сестри, майте духу
    Не себе карайте!
    Ви весь гнів свій і наругу
    Ворогам вертайте!

    Бо ваш ворог то недоля
    У рабстві чужому.
    А із боєм буде воля
    І мир прийде додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3579

    21 бер. 2022
    Іван Юдін
    Мати
    Замішує тісто бабуся старенька
    Для наших бравих солдат
    Лиш би вернулись живими рідненькі
    Щоб в землю йшов окупант

    Замішує на пиріжечки
    Гарячі для тих що пішли
    От тільки болить щось сердечко
    Хай би живенькі були

    У мене вже сиве волосся,
    І зморщок побільшало тут
    Ви там щоби мирно жилося
    Хай вас всі святі бережуть.

    Не плачу, я стримую сльози
    Для радості їх бережу
    Я витримаю дощ та морози
    І слова вам не скажу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3580

    21 бер. 2022
    Еліна Майданська
    Моя печаль
    Якщо у нашім вікні не цвістиме весна,
    Якщо в дорозі будеш не ти, а труна,
    Якщо я плакати буду від горя й журби,
    То не потрібні вже будуть яскраві сни…
    Мені не буде вже милим цей цілий світ,
    Бо він розколеться вмить, як крихкий магніт,
    Бо полетить із полиць вся моя любов,
    Що закладала в листах я, знов і знов.
    Я горюватиму тихо, в холоднім сховищі,
    І під ракетний звук, десь, не мовлячи,
    Я вийду тихо, під шум, на вулицю
    І я з тобою у серці стріну смерть свою!
    А як заверне від пекла душа моя
    І полетить той снаряд у сусідній підвал,
    Як оживу я за мить, почувши страх,
    То у мені навіки розквітне печаль…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3581

    21 бер. 2022
    Олександр Сорокін
    Вже час прокидатись
    Вона прокидалась. І знову питала: "Ну що там, коханий?"
    А ніч гуркотіла. А морок дичавів. І що їй сказать?!
    Ракети б'ють влучно... Он, бачиш, в знайомих будинку не стало...
    І регіт заліза. Далеко? Чи десь кілометрів за п'ять?..

    Не може заснути. Та, зціпивши зуби: "Нічого не чути?"
    Не чути, не чути!!! Ні пострілів черги, ні свист літаків.
    Он, бачиш – солдати. Ідуть і ідуть все. Безмежний цей тупіт...
    Чиє зараз місто? Чи буде тут ворог? Чи наші таки?!

    Не спить від напруги. І сни – поле битви. Світанок не мирний.
    По-своєму кожен, не втратив хто гідність, до бою стає!
    Російська сволото! Ти можеш убити. Свободи ж не вирвеш!
    Не знищиш любові! Вже час прокидатись, кохання моє...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3582

    21 бер. 2022
    Іван Юдін
    Після війни
    Колись після війни я сяду знов на велик,
    Колись після війни радітиму життю.
    Колись після війни дивитимуся телик,
    Не довіряючи, дезінформації сміттю

    Буду робити те, що вже колись хотілось
    Вірші повчу, освою ремесло.
    Щоби в мені натхнення знов відкрилось
    Нарешті добре щоб було.

    Я буду феєрверки запускати
    І більше знов радітиму життю
    Усі книжки що мав перечитати,
    Я прочитаю знов, тому що це люблю

    І скажу людям правду прямо в очі
    Так щоб усе дізналися вони
    І все лиш через те що хочу
    Але то потім, вже після війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3583

    21 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Розквітне Україна
    Засіється земля новим врожаєм,
    Розвіється тривога і біда,
    Бо ж Україна силою  вражає,
    Від "брата"не залишить і сліда!

    Великдень прийде – кабана заколем,
    Накрутимо ковбас і голубців...
    Згадаємо, з нестерпним болем,
    Усіх, хто вмер – дорослих і юнців...

    І будуть сльози радості й печалі,
    Не стерти з пам'яті ніколи цих подій.
    Та дуже вірю, підемо ми далі:
    До розквіту, до щастя і до мрій!

    #поезіянаталіїспащанської
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3584

    21 бер. 2022
    Mykhailo Noshchenko
    LANTERNS FROM BEYOND
    No nothing is alive or dead.
    That is the tenet one of mine.
    You mourn some people who are here no more,
    Yet those beyond are mourners far and wide.
    And they have minds of their own and more, do mind.

    They mourn the lack of jokes of yours,
    They damn those slight-o’-wiles...
    They only ask of you to live a little more,
    To make a little reason for their smiles
    From beyond
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3585

    21 бер. 2022
    Марія
    Послання меншим
    Степи, поля та гори
    Се все твоя земля, дитино.
    Живуть тут лише вільні люде,
    А земля ся, зоветься Україна.

    Уся земля ся у крові твоїх предків,
    У крові за свободу та життя на сій землі,
    Їх могуть переходила до нащадків,
    А ті, боролись в кривавій боротьбі.

    Весь твій нарід боровся за життя,
    Боровся за свободу та людей,
    У них була їх Батьківщина,
    За яку вмирали, за свободу та вас, дітей.

    Тож знай, дитино, хто твої батько й мати
    Згадуй-но, хто дід та бабця й увесь нарід свій,
    Пам'ятай, що нас нікому не подолати
    Бо ти, дитино, їх донька чи син.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3586

    21 бер. 2022
    Василець Ірина
    палає
    ти чуєш крик? моя земля палає.
    моя земля гуде й ридає
    моя земля не спить.
    вона з кайданами віками йшла по полю,
    і ноги босі зранила: болять.
    моя земля просила лише волі,
    мільйони на землі моїй стоять.
    і не відступлять, я вам обіцяю!
    на мою землю інший не прийде!
    і поки є моя земля – я сяю,
    немає кращої землі, нема ніде.
    але моя земля досі палає,
    і ворог хоче закувати її знов,
    він день і ніч століттями копає,
    копає яму й проливає кров.
    моя земля кричить про допомогу!
    але не чує і не хоче чути світ.
    та буде день, і буде перемога,
    моя земля незламна, мов граніт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3587

    21 бер. 2022
    Діана Леліовська
    Наш рай – ваше пекло
    Чи сміялась я доти, чи мрії плекала?
    Чи рожевою фарбою від сорому щоки заливала?
    Як було там у світі до приходу війни?
    Що було поки до мене додому не увірвались вони?

    Почали хапати все брудними руками,
    Пішли стріляти по нашим, прикриваючись нами,
    Вилупивши очі, позгрібали телевізори, дорогоцінності,
    Бачить Бог, ті йолопи, не знають справжньої української цінності

    Їм невІдомо, що таке є честь і воля,
    Їм незнАно, що така вже наша, браття, доля,
    Безперервно їм відсіч раз за разом давати,
    Йти на смерть, щоб наші рідні могли мирно спати

    Хай торочать далі з кожного кутка,
    Про свої палкі бажання вернутися до серпа й молотка,
    Та це вже без нас, ми окови не вдЯгнем,
    А кожного, хто спробує змусити, у пекло затягнем

    Ви не тих зібрались тихо проковтнути,
    В нас, повірте, досить сили, щоб вам пащу заткнути,
    За кожного свого, хто душу віддав за Вкраїну,
    Будемо вас, виродків пропащих, косить без упину
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3588

    21 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Такий народ не здолати
    Сидить на призьбі сивий дід,
    Окрайчик хліба взяв у руки.
    Він пережив багато бід
    І прикрі сльози від розлуки.

    В страшному сні йому не снився
    Такий життєвий поворот,-
    Що ворог знов у дім вломився
    І заглядає прямо в рот!

    Надумав розуму навчати
    Наш щирий, волелюбний край!
    Горою будемо стояти,
    А ти нам,Боже, помагай!

    Ковтнув водички стариган,
    Поцілував онука в скроню.
    Дістав із схованки наган,
    Міцніше взявши у долоню.

    Потрібне кинув у рюкзак,
    І фото рідних для наснаги.
    Це вже не дід – справжній козак,
    Зітре у порох злі ватаги!

    Поглянув ,з ласкою в очах,
    На хату рідну,на родину,
    Сказав молитву на свічах
    Й пішов боротись за Вкраїну...

    #поезіянаталіїспащанської
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3589

    21 бер. 2022
    Порада Софія
    Без назви
    Кожною клітиною серця вчуся любити тебе.
    Правду сказати: не завше виходить однаково.
    Ні, я не з тих хто на собі відразу сорочку рве,
    Але й не з тих, хто буде згорнувшись сидіти і плакати.

    Вважай ці слова моїм першим зізнанням в любові тобі.
    "Не усвідомлюєш поки не втратиш" — та я не збираюся.
    Хоч і налякана, і під прицілом у вогнищі,
    Нехай зболена, все одно вільна — тому і пишаюся.

    І поки під носом ведеться найбільший урок історії,
    Поки приспана кров закипає з новою силою.
    Ти духом ламаєш всі чортові грішні теорії.
    Тобі доведеться в полях стати чужинцям могилою.

    І нехай.
    Ти не хотіла —  я знаю це.
    Але за сльози дітей треба платити сторицею.
    Я щосили вчуся любити кожне твоє лице.
    Бо ти, рідна,
    стала для вільних людей столицею.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3590

    21 бер. 2022
    Людмила
    Мені страшно
    Привіт
    Мені дуже страшно
    Хоча в моєму місті тиша
    Ні обстрілів ні смертей фатальних
    І навіть є вода і світло
    Привіт
    Я хвилююся постійно
    За світ батьків сусідей друзів
    Нон стопом линуть смс
    Привіт
    Так так я вже в курсі
    Читала добірку днс
    Привіт
    Мені дуже страшно
    Хоча в моєму місті тиша
    Війна навкруги і від цього лячно
    Без пострілів вибухів і смертей
    І ми також біжимо у сховища
    І дивимось в очі заляканих дітей
    Немає міри горю страху і печалі
    Немає міри болю і почуттям провини
    Це війна
    Саме слово ріже
    навіть сердця із сталі
    Кожного разу щосили
    Щохвилини
    Привіт
    Мені дуже страшно
    І якщо тобі теж
    Просто знай
    У твоїх відчуттів немає
    міри
    кордонів
    і меж

    Відчувай
    Живи
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3591

    21 бер. 2022
    Юлія
    Дух і гарт
    чи бачили ви десь у світі
    такий незламний дух і гарт
    руками люди танків витісняють
    скляними банками у дронів з балкона влучають
    працівники пошт ворожі літаки збивають
    і це лиш декілька історій
    безліч їх
    у раз
    не перелічить
    у них немає страху
    вони готові душу й тіло положить
    їх не зламати
    бо це Атланти
    які вміють Україну
    боронить
    і кожен з нас є гвинтиком одного організму
    який вже точно знає, що робить
    він пам‘ятатиме про кожного з Героїв
    і з трепетом у серці і любов’ю назавжди
    ми стоїмо і не одне століття ще так буде
    ми український народ,
    якому нема переводу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3592

    21 бер. 2022
    Олександр Сорокін
    Час ненависті
    Після того, як російські фашисти обстріляли спальний район Києва, пошкодивши школу, в якій я працюю

    Мрію про часи такі,
    Як зайду до школи
    На урок я – у Москві,
    У спальному районі.

    Дітлахам я розповім
    (Бажано, маленьким),
    Що убивця батько в них,
    Та ще й нацистка ненька.

    На перерву відпущу
    Під ракет удари.
    Ви не плачте... То дощу
    Краплини лиш криваві!

    Вилітають вікна хай,
    Мов слова російські.
    Можна не кричати "Хайль!",
    Та бути як фашисти.

    Час ненависті прийшов.
    Згадуйте потроху,
    Что такое хорошо
    И что такое плохо...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3593

    21 бер. 2022
    Olena
    Без назви
    Кажу йому: закрий небо!
    Сидить, зажурений, дивиться в очі і мовчить
    Кажу: буде пізно, чуєш! Зроби бодай щось, ти ж можеш, діти твої мруть, поглянь!
    Сонце розпечене котиться моєю землею, спопеляє будинки, душить людей.
    Бачу тіла маленьких ангелів, що вчора дихали, міряли українську землю кроками, сміхом будили сонних батьків.
    Затихли
    Хапаю пісок у руки і стискаю, щоб не оглушити світ своїм криком
    Десятки потерчат народилися за час війни…
    Я кажу йому: закрий небо, Боже!
    А він виражає глибоку стурбованість
    Словами Святослава: мамо, не тим ми молилися?
    Скількох із нас забере вона?
    Що мені лишається? Кров, що не відмиють мої діти? Пшениця зі смаком смерти? Отруєна вода? Пустий мішок, з якого викочується голова? Отрута східної орди? Плачі метерів? Крики дітей? Гавкіт собак?

    Згадала, як ми зустріли схід сонця в нашому місті теплого серпневого ранку, як будували плани і сміялися. Як в переддень війни я сказала, що голова в мене тріщить, а серце шалено калатає.
    Згадала, як ранок розбудив мене твоїми словами: не лякайся, але почалась війна.

    І розкололася земля, змішалася з пеклом,  і відкрилися ворота раю для праведних душ.
    І потекла сторіками кров у синє море.
    Навколо мене кружляють ворони у невибагливій формі - фуга смерти протискається горлом
    Я відчуваю, як ти відпускаєш мою руку.
    Тиша, наче ми знову на кладовищі.
    Тиша, ніби апокаліпсис вже тут.
    Тиша - в нашому далекому підземеллі.
    Тишою сповнились серця, щоб на сході сонця ми заснули
    Тихо, наче діти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3594

    21 бер. 2022
    Олеся Панасюк
    Без назви
    Потримай при собі усі ці складні метафори,
    Аби вірш цей могла зрозуміти бабуся малоосвічена,
    Син якої пішов з хати льотчиком, а повернувся птахою.
    Білогрудою, наче грудень, і холодною, як січень.

    Хто подумати міг, що цей лютий аж так злютує.
    Хтось без батька залишиться, хтось без води, хтось без даху.
    Є птахи, що в місці одному зимують й літують.
    Той льотчик, напевно, саме така птаха.

    Прилетів такий чорноперий під вікна мамині.
    Зазирнув так глибоко в очі її засмучені.
    Подивися, мамо, яку Бог душу дав мені.
    Я отримав її, як трофей, десь під Бучею.

    Лиш не смій, склавши руки, сльози тримати між віями.
    Мамо, скоро весна набере повноцінного маху.
    Требо сіяти соняшник, мамо. Ми ж завжди сіємо.
    Щоб всміхався до сонця. Щоб зерном пригощав птаху.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3595

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Bellum
    Коли весь світ тремтів в німій молитві,
    Тривала вічність споглядала жах.
    Допоки рушились закони світу,
    Чуже ім'я тримало автомат.

    Розказували казки нам "брати",
    А ми їх чули й слухали віки,
    Завжди давали тихо всі дари,
    Терпіли все, стиснувши кулаки.

    Зійшла та злість, пролили кров,
    Занапастили найдорожчий покров.
    Сягнули брудні руки на святе,
    Кричали: "Смерть, якщо не віддасте!"

    Тривали бої, смерть ішла вслід,
    Земля стікала кров'ю від осіб,
    Благали люди "Зупиніть війну!",
    Летіли бомби, стелячи журбу.

    Війна ішла неспинним кроком,
    Тремтіло все, чого сягало око,
    Та не зійшов тільки один народ,
    Що вперто не скривав колод.

    Били години, а здалось роки,
    Вмирали люди, втікали вороги,
    Висіло небо начебто над полем,
    Лиш там стояла мати з горем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3596

    21 бер. 2022
    Діана Онофріюк
    Без назви
    пиши, моя мила, пиши
    стріляй словами на смак терпкими, як вишня
    смійся і плач, знімай всі побої з душі
    все піде під суд, коли пролунає тиша

    коли змовкне сирена у вухах і зникне тривога -
    відбудуємо все. зараз просто хочеться виспатись
    ми відчуємо спокій і яка на смак перемога
    помстимося. головне не розсипатись

    ми ніколи не були братами і вже точно ніколи не будемо
    у нас кров богдана та ольги, а у них - брехня поколіннями
    ми для неньки і тіло, і душу, бо любимо
    а вони хіба на коліна

    з нами правда, свобода й натхнення
    з ними страх та ні крихти святості
    для них - вінець страждання та непрощення
    для нас - кінець епохи меншовартості

    та поки бої, ми в підвалах, а міста у руїнах
    пиши й прославляй, бо ти ж не дарма чорноброва
    імперія завтра розірветься на своїх же мінах
    а нація житиме доки житиме мова
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3597

    21 бер. 2022
    Юлія
    Безстрашний воїне
    Безстрашний воїне

    Цими словами
    Хочу я тобі сказати
    Що ще ніколи так в житті
    Я не пишалась, що живу на цій землі

    Це все завдячую тобі

    Ти зараз там
    Борониш від катів
    Ти бачиш кров тих клятих ворогів
    Перед очима смерть
    Маленьких дітлахів

    І так болить
    Нестерпно
    Невимовно
    Важко

    Та знаю точно
    Українське наше сонце
    Ніколи не погасне

    Вже бачу як там за горами
    Проміння перше виринає
    І разом з тим
    Сильним теплом огортає

    Скоро постукає мир у кожну хатину
    Зникнуть окопи
    Відновим руїну
    Бо разом ми сила
    В нас правда єдина

    І чуєш,
    Тримайся там, друже
    Я тут молюсь і вірю щиро
    Залишилось ще трохи
    Війна піде із України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3598

    21 бер. 2022
    Вероніка Голоскевич
    Спогади війни
    Колись відкриеться небо
    Колись ми вернемось назад
    І зникне злощасна потреба
    Ховатись чим дуж в укриття
    Колись розкажу я це внукам
    Як в тревозі їхали геть
    І забуду довгу розлуку
    І забуду проклятую смерть ...
    Я вірю, що все це скінчиться,
    І зітреться паніка, страх.
    Бо вийдемо ми переможцями,
    Переможцями в наших серцях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3600

    21 бер. 2022
    Людмила
    Зло це
    За кожне зло кажуть є розплата

    Зло це
    Коли йдуть брат на брата
    Солдат вбиває солдата
    В окопах народжуються немовлята
    Чи німий страх в очах мати

    За кожне добре слово чи діло
    Кажуть бог захистить крилом
    Та чому ж вони боже гинуть?

    Кажуть правда є
    Та в кожного своя
    І світ не однаково чорно-білий

    Я так мало можу
    Молитися
    Вірити
    Жити надією
    Дякувати богу не брати зброю
    В руки

    Зло вічне
    Тому підтвердження казки
    Телебачення
    Вулиці
    Домівки

    Та в цьому світі
    Де гинуть люди
    Без чиєїсь провини
    Я хочу дуже сильно закрити повіки
    Навіки

    Щоб розкривши побачити мир
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3601

    21 бер. 2022
    Olena
    Рефлексія на сьогодення
    Під розбитим куполом неба
    Ми до купи ліпили серця
    І казали, що нам цього треба,
    Бо навколо палає війна

    Бо повірили, що разом ми сила
    Ми у єдності бачили ціль
    Тих, хто вірив - поклали в могили
    А їх рідним лишився лиш біль

    На місця їх приходили інші
    Воювали, вмирали і знов
    Їх товариші клали на ноші
    Присипали піском їхню кров

    Потім марили про незалежність
    Та життя просувалось без змін
    Мовчки сіли немов прокажені
    Щоб нарешті піднятись з колін
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3602

    21 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Героям України
    Ти - наш герой,український солдате!!
    Душа твоя щира,а серце багате!
    Багате любов'ю до рідних країв,
    З шматочків країни ти цілу скроїв!!

    Відважно і мужньо стоїш перед нами!
    Гордяться матусі такими синами!
    Твій погляд упевнений,руки міцні,
    Тобі й побратимам складають пісні...

    Із захистом цим не боїмся нічого!
    Тобі ми вклоняємось , дякуєм Богу!
    Ти ангелом став для країни своєї,
    І навіть померти готовий за неї
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3603

    21 бер. 2022
    Марина
    Послання окупанту
    Гей, загарбник, покидьку паскудний,
    Геть із нашої козацької землі!
    Посланцю «володарів» і «суддів»,
    Знай, що душі в них насправді вщент гнилі.

    Гей ти, зраднику себе і свого роду,
    Що ж розкажеш ти своїм синам?
    Як топтав ти труд незламного народу
    І вкорочував ти світло його дням?

    Чи не гризе тебе твоє сумління
    За те, як черствіють в серцях своїх вони?
    Та чи дозволиш хоч одному поколінню
    Усе життя своє прожити без війни?

    Палати будеш не від залпу чи снаряду.
    І вже нікого ти з собой не порішиш.
    Ти лиш згадаєш в їх очах оту свободи спрагу
    Й від сорому до тла згориш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3604

    21 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Мрія
    Уявляю життя без війни.
    Загадаю бажання на зірці,
    Щоби зникли оті барани,
    Й не ховалися люди в комІрці!

    Щоб в минулому лИшився бій,
    Й не стріляли уже автомати.
    Це єдина із безлічі мрій,
    Яку буду реально чекати.

    Намалюю щасливу весну
    На зім'ятім від страху папері.
    Помолюся і знову засну,
    Зачинивши міцніш свої двері.
                                       10.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3605

    21 бер. 2022
    Юліана
    Все буде Україна
    ніжна, люба, красива Україна
    перемога завжди з тобою
    твої люди як ніколи сильні
    а вороги поплатяться своєю кров’ю

    за кожного, хто втратив родину і дім
    за те, що страждають жінки та діти
    за кожного, хто не повернувся живим
    як колони ваших танків ви будете горіти!

    нас хотіли роз’єднати — об’єднали
    козацький незламний народ
    хотіли знищити — сильнішими стали
    з нами весь світ і з нами Бог

    нас почали бомбити о п’ятій ранку
    підлі і гнилі русо-фашисти
    але ми знаємо, що скоро на світанку
    ми прокинемось і небо буде чисте

    і тоді ми тебе відбудуємо!
    наша жовто-синя і рідна
    ми тебе ще палкіше любимо!
    все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3606

    21 бер. 2022
    Ірина Мележик
    «Прощеное воскресенье»
    Прости, солдат, что лег ты в чернозем
    На родину тебя не повезем
    Ведь там не заберут.

    Пришел ты жечь к соседям города
    Но там фашистов нету и следа
    Случайно вам не врут?

    Прости же президента поскорей
    Что сына нет у матери твоей
    Лишь мясо для войны.

    И брату посочувствуй – для него
    Не мог ты, впрочем, сделать ничего
    Ведь вы терпеть должны.

    А ты свое, пожалуй, потерпел
    Прости, что не сумеют в куче тел
    Твое уже найти.

    У нас просить прощенья не трудись
    На то, что сделал, просто оглянись
    И пробуй сам простить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3607

    21 бер. 2022
    Юлія
    Моє пошматоване серце - Маріуполь
    ще ненароджені
    а вже налякані

    будівлі потрощені
    обличчя з ранами

    земля ракетами розгромлена
    серце кров’ю обливається

    дітей маленьких знищують
    їх матерів знешкоджують

    війна кривава
    геноцид народу
    істоти руйнують усе
    що бачать у полі свого зору

    і неможливо їм пробачити
    звірства ось цього
    нехай страждають усі вони
    у них душа порожня

    попри біль і ненависть
    є віра й надія могутні
    переможе точно любов
    і світло повстане з темряви

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3608

    21 бер. 2022
    Ірина Мележик
    «Монолог ватника»
    А вот мой дед войну прошел
    Он там фашистов бил
    А я работу не нашел
    Все говорят -  дебил.
    Бухать люблю я и курить
    Все в жизни хорошо
    Лишь НАТО мне мешает жить
    А дед войну прошел
    Так вот: пиндосы мне грозят
    Фашисты у границ
    А дед мой 70 лет назад
    Их пасть заставил ниц
    Там тыщи геев рвутся к нам
    С кой-чем наперевес
    А дед мой жизнь свою отдал
    Чтоб запад к нам не лез
    Они там памятник снесли
    Советский так их мать
    Неужто ж деда моего
    Не будут вспоминать?
    Ох, не стерплю обиды я
    Морально я окреп
    Дрожи, фашистская свинья
    От хруста наших скреп
    Не ступит к нам врага нога
    Да, я не дед, и что!
    Но если нет у нас врага
    То я тогда никто.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3609

    21 бер. 2022
    Юліана
    Моє довоєнне кохання
    ти — моє довоєнне кохання
    моє довоєнне життя
    останнє мирне з тобою світання
    пробуджує в мені каяття
    за кожну знецінену хвилину
    за те, що щастя здавалось вічним
    за те, що кожну спільну світлину
    зі сльозами залишаю в січні
    те, що раніше було рутинним
    зараз жадаєш чимдуж
    і стільки вже бачиш рідного
    в магії наших душ
    за місяць відчути останні обійми
    останній день миру й покою
    це робить настільки сильною
    і одночасно слабкою
    моє довоєнне кохання
    що буде з нами після війни?
    чи буде таке ще світання
    де поруч прокинемось ми?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3610

    21 бер. 2022
    Лариса
    Вогонь перемоги, окроплений кров'ю
    В наших серцях горить вогонь,
    Безперестанно, який не згасне.
    Ми оберігаємо, а не стоїмо осторонь.
    Україно, ти - наше чудо, сонценосне.
    ...
    Тече кров із сердець на долоні.
    За те, що коїться на Батьківщині.
    Болить голова і пульсують скроні.
    Хто скаже,  в чому  ж наша вина?
    ...
    Вогонь перемоги, окроплений кров'ю.
    Будуть пам'ятати всі на світі.
    Так ще далеко, до маків між травою.
    Та знайте, в єдності сили наші, оповиті.
    ....
    18.03.22р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3611

    21 бер. 2022
    Липка Денис
    Без назви
    В цивілізованих країнах,
    У іноземця є мета,
    Державну знати на чужинах,
    Щоб нею мовили вуста.

    А в Україні до закону,
    Лунають меншості слова,
    В незадоволену промову,
    «Што ущємляют іх права».
                                                 02.05.19
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3612

    21 бер. 2022
    Артур Курдіновський
    Один народ?
    Та ні! Ми з ними - не один народ!
    Не намагайтесь правду підмінити!
    Все різне: світ надій та світ турбот,
    Їм - нападати, нашим - боронити.

    І потайки, у пострілах нічних,
    З ножем в руках і з чорними думками
    Вони ховають злодіїв своїх
    Без пам'ятників та під номерами.

    І безіменні, на якійсь горі,
    Як зрадники, мовчать оті могили.
    Мовчать і їхні вдови, матері
    І не дай Боже, щоб заговорили!

    У нас завжди інакше все було:
    Коли везуть Героя в домовині,
    Скорботи не соромиться село,
    І всі його стрічають на колінах.

    Захисники не бачать перешкод.
    Герої наші! Як душа сумує!
    Бо це воює не один народ!
    Це, люди, підлість з совістю воює!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3613

    21 бер. 2022
    Марина
    Несправедливо страченому
    Ну що ж такого тут, вона ж така красива,
    Така безмежна і така свята,
    Така спокійна і така спесива,
    Така заплутана, така проста?

    За що ж судить, вона ж така гордійка,
    І неприступна, і така м’яка,
    Така божественна, така злодйка,
    Та ще й квітками всіяна така.

    Хіба ж заслужено за те, що тобі сниться
    Вона вся в шатах і у пелюстках
    Отримать вирок? Так же не годиться!
    Хіба ж то злочин - бачить її в снах?

    Таку стражденну, та таку щасливу,
    Замість кайданів в мальвовім вінку.
    Таку співочу і таку бурхливу
    Царицю. Вільну і таку п’янку.

    Невже до стінки за таку провину,
    За те, що знівечену, вольову,
    Оцю печальну ніжну королівну
    Кохаєш, наче мавку лісову?

    В боях поранену, сльозами вмиту,
    За неї розстріл приймеш без жалю.
    За пишну, грізну і серпанком вкриту
    Україну свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3614

    21 бер. 2022
    Mykhailo Noshchenko
    АКСІОМАТИКА ЧУДОВОГО ДЕБІЛА
    Чудово чути чутності про себе,
    Бо завше це дає тобі наснаги.
    Але ні папа, ні мула, ні ребе,
    Не взмозі втамувати тої спраги.

    Дибілом був, дибілом ти й лишишся,
    Чудовим “чимось”, для когось/чогось.
    А звістка "нащо?", ти, дурне "Навіщо"?
    Заради дурости, чи просто треба "Щось"?

    Ніхто з шіншоку чи з ґелонґів,
    Не хоче вас до нас.
    Не хоче крові.

    Суворо бачимо, мій друже,
    Чудово знічене гівно....
    А одже саме маймо силу,
    Що дещо, не лишається  лайном!

    Навіщо, нащо бути хтивим?
    Заради рими? Щоб воно було?

    Аксіоматика чудового дебіла
    Римує  слово "дещо" й слово
    "що"

    Проста історія, проста ця псевдо-рима...

    Моя історія,
    - це рима слова "Нащо"

    Зробити щось, що має стати злістю?
    Зробити щось, що має стати словом

    "Нащо?"

    Проте, зневага - це моє.

    Зневагою вважаю я себе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3615

    21 бер. 2022
    Аліна
    Весна, яку не чекали
    Привіт весна, тебе чекали,
    Коли прийдеш і глянеш сонцем ясним.
    Та ми ніколи думки і не мали,
    Що так жахливо, страшно і ніяк невчасно…
    Прийшла забрала волю і свободу,
    Лишила бездиханнії тіла…
    Немає схову українському народу,
    Невже буває так, невже війна?…
    Страшні слова, а вчинки ще страшніші,
    Незнаю як сказати без плачу.
    Хоч дні стають із днями все світліші,
    Немає слів, немає сил-мовчу…
    Убиті горем, смертю, страхом люди,
    Куди піти, куди сховатись від вогню,
    А серце б‘ється і болить у грудях,
    О Боже мій,помилуй нас, молю.
    Ах, Україно борись до кінця,
    Краю мій рідний-коханий.
    Молим Всевишній за села й міста,
    Вилікуй тяжкі смертельнії рани.
    Ненько люба моя не впадай у відчай,
    Із колін не вставай батьків моїх земля.
    Повна духу і волі   віри ти не втрачай-
    Я собі так кажу, так щодня промовля.
    І прийде та весна і прийде перемога,
    І прийде мир і спокій у наші серцЯ.
    Коли станемо разом в молитві до Бога
    І для ворога стане початок кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3616

    21 бер. 2022
    Оксана Гафінець
    Українському солдату
    Ти поміж куль,
    під градами,
    де нема сонця ...
    Молитвами,поміж ракет,
    шлю охоронця...

    Хай Ангели,Архангели
    злетять до тебе!
    І захистять усіх крильми
    з самого Неба!

    Ти на землі дідів своїх
    і під землею
    коріння Роду Твоєго,
    то ж Ти з ріднею!

    В окопах збережуть життя,
    і обігріють,
    молитви Мамині
    усі рани омиють...

    Кожен Твій подих на війні-
    Мамині сльози...
    Нехай не зачеплять Тебе
    нічні морози...

    Ракети,кулі оминуть,
    замовкнуть гради...
    Бо з нами Бог,що є благий-
    дасть всьому ради...

    Ти у промінні сонячнім-
    в нас сходить сонце...
    В ранкових росах заглянеш в моє віконце...

    Краєчком неба обійму,
    прикрию плечі....
    Нехай з весною оживуть
    ключі лелечі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3617

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Якщо побачиш ракету - біжи
    Падай, молись, тільки не зупиняйся
    Я знайду тебе, попри всі межі
    Ти тільки зі мною лишайся

    Ми обов‘язково переможемо
    Якби там тяжко не було на фронті
    Ти в моєму серці, ми все зможемо
    Нехай щоночі тобі сняться мої очі

    За мене не хвилюйся, я скоро повернусь
    Коли ті демони нарешті зупиняться
    А поки, посміхайся, я з ними розберусь
    Я скоро повернусь,буду з тобою сміяться

    Пий каву, і не плач ночами
    Я ж не на смерть туди пішов
    За неньку,нашу,з ворогами
    Борюся я, і за твою любов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3618

    21 бер. 2022
    Аліна
    Невже заслужили ми війни
    Не просто дається отая  свобода,
    Не просто стояти на варті святій,
    Зненацька прийшла  та страшная негода
    Й пішов той народ у рішаючий бій.

    Такі вже часи тут настали страшні,
    Руйнівник увірвавсь до порогу.
    Невже заслужили ми тої війни,
    Що нашу Вкраїну звела у облогу?

    Убиває дітей, б‘є-калічить старих,
    Залишає без даху, без дому…
    Та хіба винуваті є з тих от малих,
    Неможливо слова підібрати і мову…

    Як тяжко тобі о рідненька Країно,
    Нести цей пекучий-болючий тягар.
    Неможе таке зло творити людина-
    Загарбник, диявольський намір,удар…

    Та вірим добро переможе його,
    Кайдани зніме, залікує всі рани.
    Бог з нами іде і Він знищить те зло,
    За кров ту невинну і розплата настане.

    Розцвіте Україна, зійдуть квіти миру,
    Ні одного лихого не буде,
    Не залишиться тої війни ані сліду-
    Святу Влю і Славу, Рідненька, здобудем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3619

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Мене убили  майже весною
    У день коли всі кричали: -Війна!
    Тоді ми співали «не здамся, без бою»
    А та сука, в нас стріляти  прийшла

    Нас вбивали 3 тижні і трошки
    Та билися ми як справжні герої
    Там де вмирали, зацвіли волошки
    Та були вони наче кольору крові

    Вони думали нас поламати
    Навіть вкрали у когось те ве
    Вкрали нутеллу із пустої хати
    Свинота, вам то так не мине…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3620

    21 бер. 2022
    Панченко Ольга
    Ви будете горіти в пеклі...
    Ви будете горіти в пеклі
    За сльози наших матерів
    За битви затяжні, запеклі
    За наш священний, дикий гнів,

    За нашу втрачену весну
    Підступно зраджену надію,
    І за пролиту кров рясну,
    Розтоптану ногами мрію,

    За наші землі у вогні,
    Безсонні ночі у тривозі
    За підло взяті рубежі,
    Міста і села, що в облозі,

    За старість, вкрадену війною,
    За спалене дотла дитинство,
    За матір, що стікає кров'ю,
    За наше планомірне вбивство,

    За попрані людські закони,
    За ніж, устромлений у спину,
    За наші стогони й прокльони
    Не знайте ви повік спочину!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3621

    21 бер. 2022
    Ірина Мележик
    «Всё хорошо, прекрасная маркиза»
    — Алло-алло, шойгу, какие вести?
    Давно я телик не включал
    Сижу я в бункере на месте
    Включать ли речь, что Киев пал?

    — Все хорошо,
    о путин наш бессмертный
    Война приятна и легка
    Уже почти готовы мы к концерту
    За исключеньем пустяка
    Так ерунда, пустое дело
    на кремль ракета полетела
    а в остальном, о путин наш светлейший
    все хорошо, все хорошо

    — Какой кошмар –
    летит на кремль ракета!
    Да кто ж отдал такой приказ
    Не может быть, да как возможно это
    Чтоб разбомбить хотели нас?

    — Все хорошо, о путин венценосный!
    Все хорошо как никогда
    Вот правда был
    корабль наш нахуй послан
    Так это право, ерунда
    Нам грустно стало что послали
    И мы по острову стреляли
    А в остальном, о путин наш светлейший,
    Всё хорошо, всё хорошо.

    — Алло-алло, шойгу,
    ужасный случай
    Был послан нахуй наш корабль!
    Ведь я–то ждал –
    нацистов мы прищучим
    И закричит народ ура!

    — Все хорошо, о путин наш пречистый
    Все хорошо как никогда
    К чему скорбеть от происков нацистов
    Ведь это право, ерунда
    Корабль-то что, пустое дело
    Вот танки в Харькове сгорели
    А в остальном, о путин наш светлейший,
    Всё хорошо, всё хорошо.

    — Алло-алло, шойгу, мутится разум!
    Какой неслыханный удар!
    Скажите мне всю правду разом -
    С чего же в Харькове пожар?

    — Всё хорошо, о путин лучезарный,
    И хороши у нас дела!
    Ну что же взять с людей неблагодарных
    Хоть мы не делали им зла!
    Бомбил я Харьков как обычно
    Чтоб защитить русскоязычных
    А самолет нацисты сбили подло
    И сами город подожгли!

    — Алло-алло, шойгу,
    я просто в шоке
    Нацисты сбили самолет!
    Я весь дрожу. О, как жестоко!
    Но как же встретил нас народ?
    — Всё хорошо, владыка демократов,
    И шел по плану наш блицкриг!
    Но эти люди глупые не рады
    Что мы освобождаем их!
    Я было высадил десант
    А их стреляют по лесам
    Нанес я танками удар -
    По нам ударил байрактар
    И вот теперь летит на кремль ракета
    А в остальном все хорошо!

    — О боже мой, летит на нас ракета!
    На ней написано «Пи**а»!
    Я - вне себя.
    Как вышло это,
    Что русский мир пошел туда?

    — Услышал лукашенко за обедом,
    Что разорил себя и вас,
    И тост сказать собравшись за победу
    Он подавился в тот же час.
    И вдруг попал, срыгнув обед
    По пульту запуска ракет
    А сервер взломан был давно
    И в карте все изменено
    Ракеты вылетели враз
    Но только вот летят на вас
    Чтоб пожелать удачного блицкрига
    В спецоперации в аду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3622

    21 бер. 2022
    Юрій Прокопенко
    ЗВИТЯЖНИЙ РУХ
    Тобі, слова мої, нескорена Вкраїно!
    Ми сильна нація, якій під силу все!
    Коли прийшла до нас лиха година,
    Нам об’єднання перемогу принесе.
    Пліч-о-пліч ми здолаємо підступний,
    Ганебний напад брехливого кремля,
    Бо з нами правда й Бог Всемогутній
    Й українцями намолена земля.
    Тож стоїмо, тримаймося в єднанні,
    У ньому сила й незборимий дух,
    Всі наші воїни – кіборги незламні,
    Не зупинити наш звитяжний рух!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3623

    21 бер. 2022
    Юрій
    НЕ братьям
    Мне сказать бывшим братьям нечего,
    Невозможно брататься с нечистью.
    На чистейшем российском наречии
    Посылаю вас в адские печи я!

    Чтоб горели там синим пламенем
    Под трехцветным российским знаменем.
    Чтобы матери ваши плакали
    А невесты червями какали

    Ненавижу, прощать не хочется
    И не будем с этим морочиться.
    В новый мир прекрасный не прошены
    Оставайтесь в проклятом прошлом вы.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3624

    21 бер. 2022
    Марія
    -так тихо, аж страшно
    Затамувати подих на мить,
    відчути лютневу тишу
    так зірки мовчать,
    поки небо спить
    дозволивши їм миготіти

    /-тихо
    -так. так тихо, аж страшно

    /то давай
    говори
    /пошепки
    /поки я не чую обстрілів
    говори зі мною
    можеш навіть мовчки
    говори
    можеш. навіть. мовчки.

    /-так. тихо, аж страшно.

    /я не чую постріли
    ти чуєш
    я не чую вибухів
    мене захищають зірки
    ввечері,
    світломаскуючись
    вони – мої єдині ліхтарі
    тиша –
    не переможе

    говори своїми дотиками
    говори. хоча б. повідомленнями
    хоча б крапкою, а краще комами

    руйнуй цю тишу
    своїми поглядами

    не можеш говорити?
    мовчи.
    тільки моєю мовою.
    мовчи.
    тільки моєю мовою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3625

    21 бер. 2022
    Л. З.
    Без назви
    і знов за вікном пролунала сирена
    ти сонно хапаєш тривожний рюкзак
    безсило, закутавшись в пледик осінній
    у снах роздираєш москальський літак

    прокинешся зранку - й ще раз зрозумієш
    що це лиш мар, та усе наяву
    бо десь під Черніговом, в лісі нічному
    русню вже посмажили любі ЗСУ

    я б дуже хотіла тобі нагадати
    що скоро зустрінемось десь навесні
    відвідаєм Харків, Херсон і столицю
    пок АТБ ще будують в москві

    що скоро постане з руїн Маріуполь
    а море безжурно до нас зашумить
    що будем до ночі губитись у Львові
    а страх у думках всіх покине у мить

    я хочу так тихо тобі шепотіти
    під зоряним небом, що ранок все жде
    що що б не було - я завжди поруч
    а «красная площадь» Степанова вже
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3626

    21 бер. 2022
    Зоя
    Закрийте небо
    Закрийте небо над Україною,
    Закрийте небо!
    Усі, хто чує, хто може вплинути, -
    Нам дуже треба!
    Земля горить, але ми загасимо, -
    Закрийте небо,
    Щоб смерть на голови нам не падала.
    Нам дуже треба!
    Ми склом посічені та уламками, -
    Закрийте небо, -
    Дітей рятуємо з породіллями.
    Їм дуже треба!
    Ми точно вистоїм, тільки просимо:
    "Закрийте небо!"
    Допоможіть нам, поки ще можете,
    Нам дуже треба.
    Усі, хто чує, хто може вплинути,
    Поки ще встигнете.
    Бо скоро небо над Україною
    Затягне крилами.
    Від того шурхоту крил небесних
    Серця здригаються.
    Сьогодні їх лише сто п'ятнадцять
    Небесних янголів.
    З домів малютки вони підносяться,
    Від шкіл з лікарнями,
    З автів розстріляних, що дорогами
    Світять ранами.
    Але найбільше вони злітаються
    Із Маріуполя.
    З домів оточених сіл та селищ,
    З вогненних куполів.
    Закрийте небо, усі, хто може,
    Бо ви не встигнете:
    Як крил тих янголів стане вдосталь, -
    Уже не вплинете.
    Тоді ми всенькою Україною
    Переможемо.
    А "сушки-чижики" впадуть війнами
    Вам на голови.
    Це не пророцтво, а чиста правда
    Про цього ворога.
    Він жив війною, він йде вбивати, -
    Він суне мороком.
    Усі, хто чує, хто може вплинути,
    Поки ще можете,
    Закрийте небо над Україною!
    Ми переможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3627

    21 бер. 2022
    Олекса Мих
    Ми ще спляшемо гопака
    Україно, тримайся, благаю.
    Невже ж доля у тебе така?
    Свою душу за тебе я краю.
    Подаруєш чи нам гопака?!
          Подаруєш чи світлу надію
          На майбутнє, на вільне життя,
          Чи зігнемо покірливо шию
          У поклоні свого каяття?
    Чи немає вже мріі про волю,
    Чи забуто продавніх батьків?
    Чи не бачити світлу нам долю,
    Коли б кожен без остраху жив?
          А чи знов нам повзти на колінах
          До заклятих, до "старших братів",
          Щоби знов на українских спинах
          Була розпис московських катів?
    Боже правий, дай сили і ради,
    Відхреститися дай від Орди!
    Дай, Всевишній, цієї награди!
    Вірю, зробиш - бо сущий є Ти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3628

    21 бер. 2022
    Аліна
    Ти як
    Ти як там? Добре все у тебе?
    Скажи однісіньке хоч слово,
    Бо серце так зжимається у мене
    І важко підібрати мову.

    Чи тихо, чи спокійно там,
    Чи світить сонце у вікно тобі?
    Чи ще судилось знати нам,
    Як довго бути тій війні?

    Чи не втрачаєш сили духу,
    Як взагалі тримаєшся чи ні?..
    Коли вже та страшна розлука,
    Пройде, як у страшному сні?

    І ти відповідаєш просто,
    Без лишніх-зайвих слів-
    Стоїть сміливо моє місто,
    Чекаєм переможних змін.

    Тримаємось і молимося Богу,
    І мрієм про спокійную весну,
    Я вірю в нашу чудо-перемогу,
    Забути хочу… ні війні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3629

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    Не озирнутися без болю,
    не збагнути
    те, що здавалося, в наш час
    не огорнути
    ні розумом, ні серцем
    ні чуттями,
    і не повірити
    у бачене очами.
    Як вулиці дитинства
    під вогнями
    ворожими...
    аби ж цей сон
    не з нами...

    І лиш чекати
    вісточку від рідного
    Захисника,
    хай ніч не спати
    від тісного
    годинника,
    стискаючого миттю
    у хвилинах,
    у невідомості чекання
    і годинах...

    Та вірити, молити Бога,
    сподіваючись
    за кожне серце, що пульсує,
    захищаючи
    рідну домівку і країну,
    і єднаючи
    всі сили за могутню
    Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3630

    21 бер. 2022
    Марія
    Слово
    вони кинули ракету
    в
    Будинок Слова

    і в цьому вся різниця

    вони думають,
    що
    СЛОВО
    можна знищити

    і в цьому вся суть

    моє СЛОВО
    увіковічене
    в пам'яті кожного
    хто промовляє ці літери
                                     звуки
                                     голоси
    до мене
    і після.
    звучать  тільки
                          голосніше.

    і в цьому почуття

    вони виписують слова олівцями
    і затирають
    корегують
    затирають
    корегують
    затирають
    залишають дірки.

    моє СЛОВО записане кров'ю
    воно в кожному сантиметрі
    мого дому
    воно в кожному кілометрі
    моєї землі
    його не прибрати гумкою
    не знести зі стінами

    воно усюди
    чуєш
    СЛОВО
    воно усюди
    СЛОВО
    давай
    кидай більше
    в нас літер на всіх
    вистачить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3631

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    Тобі сумно? Так, я розумію.
    Бо сумую я разом з тобою,
    Що не маю я сил, і не вмію
    Зупиняти цей час із війною.

    Що не можу тебе захистити
    Від загроз не мирного неба,
    Лише голову гірко схилити
    Від жахіття нестерпного пекла.

    Я не знаю навіщо й для чого,
    І навряд зможу я пояснити,
    Не питаю я навіть у Бога,
    Щоб війну кляту цю зрозуміти.

    Я й сама вже не вірю очам,
    Якщо цінність життя вже не цінність.
    Я цей біль віддаю сльозам,
    Щоб здолати його нестримність.

    Тобі сумно і важко? Я розумію.
    Бо сумую я разом з тобою,
    Що не маю я сил, та не вмію
    Зупиняти цей час із війною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3632

    21 бер. 2022
    Юлія
    ЗНОВУ
    Ми зустрінемось знову
    на літній терасі кафе.
    Ми замовимо каву,
    какао і тістечкове безе.
    Поряд музика й люди -
    навколо вся та метушня,
    в ній потроху відчути -
    повернулось життя.

    І забуті порожні
    від страху і відчаю вулиці.
    І вже не насторожі
    дихати, дихати, наче з лиця
    повітря зриває
    залишки втоми й скорботи,
    наче змиває
    бруд, холод й турботи.

    Так, ми зустрінемось ЗНОВУ
    на літній терасі кафе
    Міцно обіймемось ЗНОВУ,
    лиш по щоці сповзе
    сльоза мовчазна... І ЗНОВУ
    будемо пити каву, какао, сміятися,
    все про щось розмовляти,
    та знов обійматися.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3633

    21 бер. 2022
    Юлія
    На зв'язку...
    На зв’язку…
    Залишайся зі мною завжди
    на зв'язку,
    будь "в мережі" завжди,
    хоч і "п'ять хвилин тому" ,
    бо лякають гудки, які тишу
    рвуть, й невідомість
    вривається знову.

    Бо спливає земля з-під
    підошов моїх ніг, піт
    липкий виступає на скронях,
    серця м'яз божеволіє,
    бо ти мовчиш
    і німий телефон у долонях.

    Я чекаю, і згадую ті часи,
    що не знали розлуки
    крізь обстріли й гради.
    Я чекаю всі ночі,
    чекаю всі дні,
    аби голос
    твій знову вчувати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3634

    21 бер. 2022
    Юлія
    Ворогу
    Ворогу
    Ти знищуєш міста,
    ти знищуєш будинок,
    де щойно народилось
    немовля,
    І як твій ранок?
    І як твоя душа?
    Чи спиш вночі,
    а чи не проклятий світанок
    від горя української землі?

    Мабуть не розумієш ти
    чи може й не здатний
    розуміти у божевіллі
    власної правди
    ти знищити не зможеш
     і не стерти
    з лиця землі народ,
    який у серці
    тримає вогник волі.

    Бо намагалися втопати,
    й ти не перший.
    Та доволі,
    не тіш себе
    своєю хворобливою
    уявою.
    Не народився той,
    хто здатний силою
    зламати вільний дух,
    що Україною
    витає,
    єднаючи серця
    в потужній рух.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3635

    21 бер. 2022
    Юлія
    Повернися живим...
    Повернися живим…
    Повернися живим!
    Почуй мене
    Серед вогню ворожого.
    Повернися живим!
    Відчуй мене,
    Я молюся до неба Божого.
    Аби встояв ти,
    Аби вижив ти,
    Моя віра, наче броня.
    З нею станеш сильніший ти
    У доланні прийдешнього зла.
    Обійдуть тебе кулі свинцеві,
    Коли суне руська орда,
    Твоя міць й кулаки металеві
    Розіб'ють ці «скотські» стада!

    Повернися живим!
    Почуй мене
    Серед вогню ворожого.
    Повернися живим!
    Відчуй мене,
    Я молюся до неба Божого.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3636

    21 бер. 2022
    Артем Акопян
    Без назви
    Пташки дають надію на мирне майбуття
    Я закриваю очі – і дивні відчуття:
    Я знаю, все минеться, і буде знов весна,
    І буде «Добрий ранок!», і пісня голосна.
    Не буде бомбосховищ, не буде укриття,
    Знов чистим буде небо, без пострілів життя...
    Всі втомлені зітхнемо, почнемо святкувать,
    Всіх наших переможців із квітами стрічать.
    І хакерів згадаєм, бомжів тих і циган,
    І бабцю, що продумала з проносним хитрий план.
    Як нах#й посилали воєнні кораблі,
    Як жінки відганяли нечисть з рідної землі.
    Ви українську МРІЮ не в силах зруйнувать,
    Агов, «брати», прокиньтесь, почніть уже тікать.
    Беззахисний фашисте, нам так тебе шкода,
    Не думав, що на тебе чекає тут біда.
    Я вірю, що на сонці ти згинеш, як роса,
    Як на обличчях наших матерів сльоза!
    Х#йло ти московите, ти Неньку не чіпай!
    Красуня ще не вмерла, і навіть не чекай!
    Бо є в країни діти, і дружні всі вони -
    Ніколи не покинуть її дочки та сини!
    Он пролісок вже квітне - не треба нам тривог.
    ВСЕ БУДЕ УКРАЇНА! МИ РАЗОМ! З НАМИ БОГ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3637

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    А вже відчутно весну крізь вікна
    у тонких хвилях сонячних,
    Так огортає, наче гойдає, повітря ніжно,
    наче безпомічних.
    І приласкати хоче голівоньку вітер,
    аби заспокоїти,
    І рани, що кровоточать від проклятущої війни,
    загоїти.
    Вдихнути вільно в повільній розкоші весну
    чаруючу,
    Аби зігріти віру й надію, і власну опору
    гартуючи.
    Так,  із пробудженням оніміння тривогою й втома
    вже тануть,
    Лиш є молитва, що мир і спокій з весняним дивом
    й для нас настануть,
    Та вже скінчиться безжальний холод від втрат
    і смертей душ безвинних,
    І буде кара тим, хто сіє лихо серед земель
    українських мирних.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3638

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Без назви
    Це місто таке бентежне
    Відкидає мене щовесни
    Та я вперто перевожу туди речі
    Хочу на дахах лічити зірки
    В моїх вечірніх молитвах завжди
    Є про тебе рядок
    Стій міцно моя колиска
    Нехай береже тебе Бог
    Нехай бережуть тебе вищі сили
    Але й ти сам себе бережи
    Я не вірю що твої схили безсилі
    Не вірю що спить твоя кров
    Нарешті розкривається небо
    Звільняє життя від оков
    Всі очі направлені в тебе
    І віра міцніє
    Шаленіє дніпровський покров
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3639

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    І вже немає сліз, вже виплакані очі,
    лишилась лиш німа скорбота
    від нескінченних втрат, від болю,
    від безлічі смертей. Нудота
    тримає десь всередині в полоні
    від неможливості все осягнути,
    що бачать мої очі. І я тягну долоні
    до неба і до сонця, аби відчути,
    що десь ще теплиться надія й віра.
    Гоню непрохані думки, суцільну втому,
    Бо підступає вже до горла і зневіра,
    Вона теж ворог ~ гоню її я знову й знову.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3640

    21 бер. 2022
    Світлана
    Без назви
    як ти?
    на три доби чотири години сну
    сьогодні холодно
    одягнув би ще пару шкарпеток
    знаєш, я так ніколи не чекала весну
    як чекаю почути: "тепер у нас мирне небо"

    навколо нещиро, похмуро від чужих облич
    щоденні новини - великими септимами по нервах
    щоб у кожної, хто чекає, висохли тонни сліз

    бережи себе
    бережи наше мирне небо

    напиши смс: "все спокійно. живий"
    більшого чогось знати й не треба
    неправда знову точить свої ножі
    молись

    і бережи себе
    бережи наше мирне небо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3641

    21 бер. 2022
    Маряна
    Україна вистоїть
    Весна у нас ще навіть не буяла
    Птахи не наспівують пісень
    Вкраїна від куль-гранат стогнала
    Ще трошки Боже, вистоїм лишень

    Дитячі сльози, голосіння всюди
    Ти впадеш враже, будуть наші люди
    Ми всі єдині, воля не загине
    Смерть і страх святиню цю покине.

    Стоять соколи, боронять Україну
    Збудуєм мир - там де зробив руїну
    Діждеться сина мати зустрічати
    Ми сильні й незалежні - не вміємо мовчати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3642

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    У неперервній болі
    кричить несамовито лють.
    Слів не знайти, вони неначе кволі,
    бо почуття на шмаття рвуть.
    Нутро і дихання спирає
    від неможливості вже чути
    І бачити як знищують міста,
    як гинуть й гинуть мирні люди.
    Вогнем палає й стогне
    від звірської жорстокості наша земля,
    І ненависть моя не всохне
    до тих, хто коїть кровопролиття.
    Я лиш благаю Бога ~ "сили дай кожній
    людині не впасти у зневіру й збережи життя".
    Єднай всю міць, моя велична Україна,
    хай б’ються разом всі наші серця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3643

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    і не вдихнути вільно, поки в полоні
    наші міста
    і не зрадіти сонцю, поки розпечені
    благання, як луна
    злітають з вуст людей, що моляться
    про порятунок
    зневірені, скривавлені, вже втратили
    рахунок
    ночам й дням у знавіснілій прірві
    втрат, смертей
    криваві сльози на землі, жахіття,звірство,
    навіть до дітей
    не має ворог ні жалю, ані дрібної крихти
    від людського…
    звертаюсь знов до Янголів небесних
    й до Бога
    благаю, прокладіть під своїм захистом
    шляхи
    для наших воїнів, аби міста звільнили,
    хай згинуть всі кати
    укрийте крилами кожну людину від хижих куль
    й вогню
    хай замайорить прапор України, впускаючи
    в усі міста весну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3644

    21 бер. 2022
    Світлана Сидорець
    Без назви
    так хочу сказати
    мам, війна скінчилась
    ми зможемо поїхати на море
    побачити Крим
    погуляти в Харкові і заїхати в Київ
    мам, так хочу спокій і мир

    мам, вони повернулись, живі
    витирай сльози
    там, зверху, почуті були усі молитви
    розказують мало, втомились, були морози
    але тепер все буде добре, вони змогли

    вже можна не поспішати, мамо, ходімо неквапно
    можна ловити сонце на шкірі й чути птахІв
    вдихати весну, сміятися і кохати
    так хочу сказати
    мам, нарешті настав мир
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3645

    21 бер. 2022
    Оксана
    Україні - бути !!!
    УКРАЇНІ -- БУТИ

    Нас довго  " годували " кумачем ,
    Бандерою , Петлюрою жахали .
    Як котенят сліпих - за іллічем
    Аби лиш волі власної не мали .

    І хижо зирив двоголовий птах ,
    Коли мій дід , покараний за віру ,
    Знедолений , та з Богом на вустах
    Ішов на вічні муки до Сибіру .

    Мовчить сьогодні ваша Колима ...
    І в Соловках чиїсь трагічні долі ,
    Які навіки " русская зіма "
    Захоронила у своїй неволі .

    Забули , московитськії " брати " ,
    Як голодом морили , били в спину ?
    Підступно , як шакали , як кати --
    Аби лише поставить на коліна .

    І досі ще Батуринська земля
    Народжує для нас кроваві квіти ,
    Де від руки сусіда - москаля
    Вмирали матері і їхні діти ...

    Ні , московите , ти мені не брат .
    Не був ти другом для мого народу .
    Ти вбивця , злодій , історичний кат ,
    Що посягнув на волю , на свободу .

    Ти нищив мій благословенний рід
    За душу , мову , пісню солов'їну .
    Та з нами Бог . І хай затямить світ :
    Не вмре !  Не згине !  Буде УКРАЇНА !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3646

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    Сумщина, стій,
    Наче граніт незламний!
    Стій!
    Серед вогнів!
    Не стопчуть дух твій
    чоботи фашистів!
    А ти міцній,
    бо сильна ти
    завжди була й будеш!
    Стій!
    Орда ворожа клята
    не здолає,
    Хоч намагається
    й ламає,
    І серце твОє розриває.
    Ти вір ~
    пекло вже ворога чекає!

    Сумщина, стій,
    Наче граніт незламний!
    Тримайся! Стій!
    Твій мирний край є нездоланний
    Ти тільки стій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3647

    21 бер. 2022
    Світлана Сидорець
    Без назви
    Коли закінчаться постріли, весна прийде.
    Бачиш? Падає сніг. Він так навмисно
    Ховає червоні ріки, що смертельним вогнем
    Побігли з невинного тіла у кожному місті.

    Сади зацвітуть, коли втихнуть сирени.
    Над ними ж бо мають літати бджоли і птахи,  але не з металу.
    Їм страшно, вони теж бояться свисту ракети,
    Не хочуть давати свій цвіт вогню на поталу.

    Коли на вулиці зникнуть чужинці, стане тепліше.
    Хоч і зараз вже загартовані, більше не холодно.
    Ми стали собі горою, ступили ближче,
    Аби поборотися за весну у нашу сторону.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3648

    21 бер. 2022
    Світлана Сидорець
    Без назви
    Були налякані -
    Стали хоробрими.
    Війнами втомлені -
    Стали нескорені.
    Реальністю вбиті -
    Новою воскресли.
    По світу розсіяні
    Руки піднесли.
    Разом згуртовані,
    Відтворимо "Мрію".
    Збудуємо заново
    Харків і Київ,
    Залікуємо рани
    Нової Каховки,
    Прокладемо маршрути
    Здалека додому.
    Посміхнемося дітям,
    Народженим вчора.
    Побачимо рідних,
    Близьких і знайомих,
    З ким цілодобово
    Тримали зв'язок ми.
    Зустрінем героїв,
    Побудемо вдома.
    Ми ще засміємося,
    І все буде добре.
    Лиш зараз тримаймося,
    Знаєм - для чого
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3649

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Мій рідний край
    Це мій дім, моя оселя
    Я тут виросла, зростала
    Мати тут мене маленькою гойдала
    Де у рідному місті на руках носила
    І я знаю, що моя земля,моя країна
    Це те звідки береться моя сила
    І непорушна моя віра
    В Україну,знаю за нами перемога
    Знаю , що випаде ще змога
    Зробити все краще, навіть як було до того
    Адже, цей край - це моя Батьківщина
    Яка завжди буде незалежна й вільна
    Наша нація не переможна й єдина
    І будемо жити ми в країні
    Де здійсняться всі наші мрії
    І пісня лунатиме солов'їна
    Ми не здамося ніколи
    Ми країна надзвичайно сильна
    Переживемо всі незгоди
    І знову розцвітемо після перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3650

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    ***
    Війна триває. Так. Війна триває.
    І сили треба підіймати із руїн,
    Хоч і виснажує, ламає,
    Ти пам'ятай - ти не один.

    І сліз не вистачає вже від болю,
    І розум полум’ям горить,
    Навіщо маємо таку ми долю,
    І розпач гірко лиш мовчить.

    Не вистачає сили, очі осліпляє
    Від жаху і нестерпності новин.
    Війна триває. Так. Війна триває.
    І сили треба підіймати із руїн.

    Ми встоїмо. Єдина наша сила
    У міцності сердець всього народу.
    Ми всі - Єдина Україна
    І в єдності здобудьмо перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3651

    21 бер. 2022
    Катерина
    Сон
    Мені снився сон,
    що війни вже нема
    що після зими
    приходить весна
    Що теми розмов
    не мають обмежень
    Цигарки купують
    без застережень
    Немає тривог
    ні твоїх
    ні моїх
    Немає прикмет
    про сіль і поріг
    Мій залишок коштів
    немає ліміту
    І всім роздають на вулиці квіти
    Нема монополії на чиєсь тепло
    Розділень на завтра і те що було
    Є тут і є зараз
    Без заперечень
    Новини у світі
    Без глобальних приречень
    І відстань немає ніякого значення
    Далеко чи близько
    Залежить від бачення
    Береш від життя
    Те що можеш прожити
    Не більше не менше
    Просто хочу
    Л
    Ю
    Б
    И
    Т
    И

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3652

    21 бер. 2022
    Спащанська Наталія
    Український прапор
    З усіх кутків видніється наш стяг.
    Ми вдома тут,а ти , москаль, в"гостях".
    Тут наша правда,сила й віра,
    А ти перевертень із кров'ю звіра!

    Немає місця  тобі в нашім краї,
    Біжи скоріше до своєї  зграї!
    Не маєш сорому,ні краплі каяття,
    Не зрозумієш,не відчуєш допуття!

    Твоя душа не вміє співчувати:
    Скидаєш бомби!Танки,автомати!
    У чому винні ті маленькі діти?!
    Їм би рости,цвісти, радіти...

    Настане день,здолаємо потвору,
    Піднімемо наш прапор вище вгору!
    Помолимось,щоб ангела крило
    До раю світлі душі провело!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3653

    21 бер. 2022
    Юлія
    Жіноча весна
    І не вчасно сьогодні здається
    Про весну говорити жіночу,
    Якщо горе війни не гамується,
    І стискає в свою холоднечу.

    Та я хочу насправді сказати
    Про жінок, і саме сьогодні,
    Своїм словом їх обійняти
    Серед смутку і болі безодні.

    Бо у кожної серце мужнє -
    Усміхатись близьким крізь сльози,
    Пригортати дітей так ніжно
    І під тиском жахіття й загрози.

    І молитви за мир й надія,
    Що в душі кожної жінки живе,
    У безвихідді теплиться мрія,
    Що жіноча весна розцвіте.
    Ніконова Юлія
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3654

    21 бер. 2022
    Соломія
    Завжди
    Ти для мене завжди будеш красивою,
    небесно світлою, золотокосою.
    Ти для мене завжди будеш сміливою,
    без зайвих слів, сумнівних острахів.

    Ти для мене завжди будеш домівкою,
    чужинцям відчіч дати спроможною.
    Ти для мене завжди будеш Україною,
    незмінно сильною й непереможною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3655

    21 бер. 2022
    Соломія
    Нам не шкода
    Ніхто із них не вірив у війну.
    У першу ніч небо почорніло
    від ударів, а далі із землею
    міста зрівняв вогонь.
    Здавалося, що паніка назавжди
    опинилася у грудях,
    але раби живуть не тут.
    Ти помилився!
    Не друг, не брат і не союзник.
    Вже зовсім скоро тіло впаде
    в обійми дротяних повстанців.
    І це не милість, а ненависть!
    За дикі сльози матерів,
    за немовлят, що народились під землею
    і діток, які ніколи не побачать денне світло,
    за мертвих воїнів,
    за нестерпний біль.
    Тобі горіти в пеклі, як і цілому народу!
    І знаєш, нам не шкода!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3656

    21 бер. 2022
    Світлана Сидорець
    [птср]
    Скажи, чому починаєш дихати тільки після двадцятого дня?
    Бо вже входить в звичку? Бо вже навмання
    Наводиш будильник на ранок
    Знаючи, що прокинешся тричі до?
    Думала, сильна. Від звуку сирени тремчу, як осінній листок.

    Скажи, чому так хочеться плакати від того, що мовчки постійно кричиш?
    Бо вже не заплачуть інші?
    Виходить, плачу за них?
    І торкаюся того місця, де між ребрами щось було.
    Більше немає. Пустка. Та навіть це не помогло.

    Скажи, чому в нічній тиші чую сирени, бачу пожежу?
    Кажуть, наслідки стресу.
    Мій стрес вбиває країну й виходить невпинно за будь-які межі.
    Іноді хочу прокинутись та усвідомити, що все пережите - сон.
    Знаю, так не буває.
    Свободу виборюють. Завжди через біль і вогонь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3657

    21 бер. 2022
    Юлія
    Молитва
    Збережи життя нашим воїнам,
    О, Боже, їх захисти!
    Не здолає війна їх полум'ям,
    Бережи, Боже, їх бережи.

    Нехай чорні крила ворожі
    У сталевому скреготі гинуть,
    І загарбників душі порожні
    У безодню ганьби поринуть.

    Бо, не можна так, ні не можна
    Без запрошень нести свій "мир"
    Не з добром, йти, а як короста
    У жорстокості, наче звір.

    Я прошу, тебе, Боже, благаю,
    Нехай ворог вже поперхнеться
    в своїй люті… не дай йому раю,
    Хай наш біль йому відгукнеться.

    Так, не стримана я, та не лагідна,
    Бо не в змозі вже сліз ховати.
    Я забула, що значить радісна
    І ніхто вже не дасть розради.

    Бо немає поради як  бути,
    Якщо діти у сховищах грають,
    Якщо гинуть від пострілів люди,
    Хоч в руках вони зброї не мають...

    Тому в котре я знову звертаюся
    О, Боже, почуй молитвИ ~
    В пекло ворога! І я не каюся!
    І країну мою захисти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3658

    21 бер. 2022
    Аліса
    про події 24.02.22-…
    о п‘ятій ранку Україну війна підступна розбудила
    росія привіт передала від цього нахабного (під)рила
    зломити дух наш намагалась, на землі посягалась,
    не звільняти нас прийшла- знищить увірвалась

    так, шкоди нам багато ви завдали,
    але ж хотіли розколоти- вийшло об’єднали
    бо не здається Україна, не стане на коліна,
    а як стане- підійметься, бо ми всі єдині!

    сильні, вольові, сміливі- ось які ми люди
    спробуй пройди через кордон- знаєш що то буде
    не залишим ми нікого, усім допоможем,
    згуртували нас події, разом усе зможем

    зсу у нас чудові, місцеві хоробрі
    іменем Шевченка кажу, здайтеся, недобрі
    телебачення гудить, в соц мережах шумно
    ви, прийшовши сюди, вчинили бездумно

    увесь світ зараз нас підтримує дуже
    і ви, прошу, люди, не будьте байдужі
    «stand with Ukraine»- лунає нескінченно
    і ми за це дякуєм вам страшенно

    двадцять перше століття, невже ви забули?
    війни мають скінчитись, ці роки минули
    переступи вже граблі ці, людство, схаменися
    відкрий очі, врешті-решт, на правду подивися

    весь світ схвильовано думає-гадає
    «що ж із цього буде?»- сам себе питає
    що ж, все просто, Україна захищатись буде
    за нас весь світ, воля, правда, а за вас нелюди

    тому бійтесь ті, хто ворогами нас вважає
    уся Україна вас в цьому запевняє
    не сховає він від світу кривавої правди
    Батьківщино, тримайся, ти зможеш. як завжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3659

    21 бер. 2022
    Ганна
    Мовчання
    Ви чули? Десь там руські виють
    під вивіскою MC'у та TikTok.
    А в нас жінки так матом орків криють,
    і не бояться автоматів та биток

    А десь є мати,що вже сил не має
    оплакувати тіло малюка.
    Сидить і тихо сина обіймає,
    а ручка вже холодна і м'яка...

    І Lego вже немає, навіть Еппла,
    І Adidas пішов від них, нажаль.
    А тут дітей відшукують сред пепла,
    та матері десь плачуть поодаль

    Ми вистоїм,ми переможем
    Зітремо з рідної землі чужую блядь!
    І вашому "груз 200" допоможем
    відправитись у рідну непроглядь

    Ніколи крові нашої малечі
    не змиє жодна руська мать!
    Ви по коліна в крові,ні,по плечі!
    Продовжуйте і далі там мовчать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3660

    21 бер. 2022
    Медична_Марічка
    Без назви
    Хотите новую Россию?..
    Тогда несите тяжкий крест!
    Спасать нас мы вас не просили,
    Просили выйти на протест.

    Но вышли только единицы:
    Кто - из-за санкций, кто-то - нет...
    Хочу и я к вам обратиться:
    А где вы были восемь лет?

    А есть ли чувство превосходства?
    Ты - либерал-великорос?
    Ты отрицай, но знай, что это
    Был риторический вопрос.

    Ворвись в прямой эфир с бумагой,
    Пятнадцать суток отсиди...
    Ты мученик, но не без хайпа,
    И не болит в твоей груди

    За Мариуполь, Волноваху,
    Чернигов, Харьков и Херсон.
    Ты - мученик, но мучим страхом,
    И оттого тревожен сон.

    Мы - мученики за свободу,
    Достоинство и право жить!
    Враги мы русскому народу -
    Ведь так вещает рупор лжи.

    "Неонацисты и фашисты,
    А люди им нужны, как щит..."
    Зовёте это правдой чистой?
    А мать над дочерью скорбит!

    А дети плачут и страдают,
    Под залпом "Градов" и ракет!
    Ну, 'братья', что же вы стоите,
    А не идете на пикет?

    Что ж вы молчите? Говорите!
    Хоть из-за санкций и PayPal.
    Но "Дождь" с эфира уж не льется,
    И скромненько звучит "Навал".

    Кричали, плакали, стучали -
    К призывам были вы глухи.
    Ведь было всё не так уж плохо,
    Да вы ж и сами неплохи...

    Теперь молчите, 'братья', дальше,
    И мы, пожалуй, помолчим.
    Но только не от безразличья, -
    Погибших память мы почтим.

    Ну а потом заговорим мы,
    Со всеми, 'братья', кроме вас.
    Прозренье, может быть, наступит,
    Но золотой утерян час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3661

    21 бер. 2022
    Соломія Дмитрук
    Сильно
    Сильно хочеться сну безтривожного,
    сонця і неба без сірої плями,
    щоб усмішка рідна зустріла кожного,
    без слів і прощання, загоїми рани.

    Щирого й теплого "Доброго ранку!",
    проблем усіляких - дорослих, дитячих,
    "на нашому місці", до самого світанку,
    тебе, мене , нас - щасливо тремтячих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3662

    21 бер. 2022
    Топачевська Ксенія
    З ними Бог
    Не хочу вірити в людськи балаки
    Що бігають й кричать усе пропало,
    Коли в селі залаяли собаки
    То ще не значить що худобу вкрали.
    Я вірю тим ,хто робить  справжнє діло
    І мовчки йде туди, де інших мало ,
    Кладе на кін сьогодні душуй тіло,
    Щоб завтра в полі жито розквітало!
    Рішучи є -і зними наша доля
    Життя людей з промоклими очима.
    Вони ідуть виборювати волю
    І з ними  Бог ,й молитви нашіз ними!
    Над сірим полем ,небеса синіють ,
    Горить земля під босими ногами.
    Хто нашу землю тронути посміє
    Ті назавжди нам стануть ворогами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3663

    21 бер. 2022
    Катерина
    ***
    Я придумували тобі фрази і риси
    Обіцяла нам вічне життя
    Тепер маю знайти компроміси
    Коли знову біжу в укриття

    Наділяла тебе почуттями
    Рятувала й коли ти не сам
    І ти знаєш, це не донестями
    Я не вірю уже чудесам

    Обіцяла собі не писати
    Не звіряти свій статус, твій стан
    Надприроднє моє віддавати
    Наче має це сенс чи хоч план

    І здається, що все це безглуздо
    Без глибин, поверхнево, ніяк
    На душі досить справді паскудно
    Загасився останній маяк
    ______
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3664

    21 бер. 2022
    Лара Олег
    Без назви
    Война! Не та, где деды воевали,
    А с братом брат, с соседнею страной,
    Как в спину нож, мы этого не знали,
    И стало это неожиданной бедой.

    Судьба нас бросила в окопы и блиндаж,
    Страна нам выдала патроны , автоматы,
    Я так семью хотел свозить на пляж,
    Но не успел, теперь я стал солдатом.

    В прицел СВ зондирую зелёнку,
    Оттуда был обстрел по нам вчера,
    О Боже, что я вижу? Это ж Вовка,
    Мой лучший друг с соседнего двора.

    Я с ним ходил в один и тот же садик,
    И в школе с ним за партою сидел,
    Вдвоём мы бегали цветы нарвать в рассадник,
    Так много было у нас общих дел.

    Мы по утрам ходили на рыбалку,
    Он там большого коропа поймал,
    Мы вместе задували мою ранку,
    Когда я с велика спортивного упал.

    Его мам Галя часто жарила блиняшки,
    И угощала нас вареньем и чайком,
    А мы носились по району как дворняжки,
    По чердакам мы лазили тайком.

    С окурков самокруточки курили,
    С почтовых ящиков газеты воровал,
    Дешёвое вино вдвоём с ним пили,
    А Вовкин папа нам потом ремня давал.

    На танцы девушек мы с Вовкой приглашали,
    Их провожали поздно вечером домой,
    Нас в подворотне их ребята поджидали,
    Но мы не трусы - я бил первый, он второй.

    Я был у них дружном на свадьбе,
    Почти по скромному, на шестьдесят гостей,
    На загородной папиной усадьбе,
    Успев родить близняшек двух детей.

    А жизнь течёт, потом призыв, спецназ,
    Я с гордостью чеканю шаг в строю,
    Опять призыв, теперь все на Донбасс,
    Но жаль, что не в учебном я бою.

    И вот сейчас в моём прицеле Вовка,
    С которым я всё детство прогулял,
    И на меня его направлена винтовка,
    А мне не верится - как он туда попал.

    Мы очень ожидаем тишины,
    Там где-то перемирье подписали,
    Не спят в окопах наши пацаны,
    С той стороны опять по нам стреляли.

    Услышал тихий выстрел - гарячо,
    Он не узнал меня, нажав  курок,
    На вылет ранил меня в левое плечо,
    Но я не зол, ведь Вовка мой дружок.

    Столб дыма взмылся вихрем вверх над ним,
    Теперь, где он сидел, была воронка,
    Он был мне другом очень дорогим,
    Родители получат похоронку.

    До боли сжав кулак, что аж хрустит,
    Мне судорога жалит по лицу,
    Как мне сказать им, что их сын убит
    Больной мам Гале и инфарктнику отцу?

    На фото, с чёрной лентой, парень молодой,
    А я держу под руку маму Галю,
    За сердце держится отец совсем седой,
    За что погиб их сын? Не понимают?

    Нет, я не плачу, я в душу кричу,
    Нет горя больше - хоронить родного сына,
    У алтаря поставлю я свечу,
    В Успенском храме пресвятого Михаила.

    А сколько их - таких же матерей,
    Обняв сырую, свежую могилу,
    Оплакивают павших сыновей,
    Кто назовёт мне вескую причину?

    Так может президенты нам ответят,
    Что не хватало им в минувшие года,
    Своими сыновьями не заменят,
    Места ребят, ушедших навсегда.

    И заглянуть бы в душу президенту,
    Который глядя в мамины глаза,
    Ей скажет:- Сын Ваш этим летом
    Домой не возвратится никогда.

    А ведь у каждого парнишки были дети,
    Родные мама, папа и жена,
    Но видно не судьба на этом свете,
    Их жизнь была оборвана. Война!

    А мне так хочется свозить
    семью на море,
    А мне так хочется вечерний променад,
    До хрипоты я поорал бы на футболе,
    С семьёй поел бы я горячий шоколад.

    Так пусть же Бог рассудит всех людей,
    И каждый человек получит по заслугам,
    Чтоб никогда не видеть слёзы матерей,
    А Друг всю жизнь мне был и будет Другом!
               Лапа Олег
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3665

    21 бер. 2022
    Альона Тилик
    Без назви
    земля поміж мінами скоро розквітне,
    і сонце знову проїде на колісниці
    по мирному небу. світило привітне
    кругле, рум‘яне як паляниця.

    тож вогонь у серцях яскравіше палай,
    полум‘я віри спалахуй.
    тисячі скажуть «рускій карабль»,
    і мільйони кричать: «іди нахуй».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3666

    21 бер. 2022
    Альона Тилик
    Без назви
    пообіцяй мені, ми скоро зустрінемось
    можливо, не сьогодні і навіть не завтра
    за чашкою, келихом чи ще чимось
    ми цього точно варті

    пообіцяй мені, що ми будем щасливі
    не відразу, на ще треба час
    щоб сонце, а потім зірки миготіли
    прокладаючи шлях для нас

    пообіцяй мені будь-що, байдуже,
    що перше на думку спаде
    дякую, що ти поруч, друже
    і що тут тримаєш мене
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3667

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Война
    Уже который день идёт война,
    Так много горя выпало на долю,
    Дадим отпор фашистам мы сполна,
    Мы защищаем Нашу Землю, Нашу Волю.

    Мы отомстим за наших сыновей,
    Которые додому не вернутся,
    Ужасно видеть слёзы матерей,
    Нас не заставить пред фашистами прогнуться.

    Одной рукой, что липнет от крови,
    Держу я флаг Свободной Украины,
    Десятки танков на полях горит,
    Враг и не думал, что их ждут там наши мины.

    Летят ракеты, самолёты, грады, буки,
    Летят в дома, и в садики, и в школы,
    Освобождают от кого?  Фашисты -суки!
    Оставив честь свою гнилую, совесть дома.

    Поднялся на защиту весь народ,
    И старики, и женщины, мужчины,
    Аж за Уралом спрятался урод,
    Убив людей без ведомой причины.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3668

    21 бер. 2022
    Віталій
    Без назви
    Сумують по салу, плачуть від ран,
    Нас мирних, по світу розкидав цей стан,
    Для всіх це єдине - нас разом багато,
    Багате на всіх - і це не здолати!
    Не зтерти із пам'яті майже ніколи:
    Дитячий садок той, та кроки до школи,
    На даху, підвівший, сірник відвологий,
    Як дівчину вперше привів до порога.
    Не зтерти із пам'яті чорні руїни,
    І те, як ломали незламну країну,
    Із попилу Фенікс колись підіймався,
    Тому мій народ вогню не піддався.
    Я бачу як вітер хитає колосся,
    А жовтая смуга - прикраса волоссю,
    Я чую як сокіл питає до Бога,
    У синєму небі: "Чия перемога?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3669

    21 бер. 2022
    Соломія Дмитрук
    Маленька велика дівчинка
    Маленькій дівчинці вистачить сили
    сказати "бувай, до зустрічі, тату".

    Маленькій дівчинці вистачить сили
    обійняти матусю, заспокоїти брата.

    Маленькій дівчинці вистачить сили
    плакати, сміятись, наосліп блукати.

    Маленькій дівчинці вистачить сили
    заховати в дитинстві біль від утрати.

    Маленькій дівчинці вистачить сили
    душею великою і доброю стати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3670

    21 бер. 2022
    Юлія Муржак
    Без назви
    В нас сьогодні спокійно. Сьогодні, на диво, спокійно.
    Що аж соромно дрібку від того, що ніц не сталось.
    В нас сьогодні вродлива весна і зв'язок мобільний,
    В головах сивина, і невпинно підходить старість.

    В нас шибки аж пульсують від неухильної тиші,
    Що хоч ріжеш ножем – та її ніяк не впіймати.
    Баба Зіна в підвалі, на неї чатують миші.
    Все навколо стерильне й біле, неначе вата.

    Десь в сусідньому місті впала на дім ракета
    Травматично далеко, від наших очей подалі.
    Мої сни тепер схожі на хижі чиїсь тенета,
    Їх усі розбираю на клаптики і деталі.

    Я боюся сирен, а ще більше сахаюсь грому.
    Ніби звикла до втрат і крові, мов глід, в'язкої.
    Котрий день без житла, та найдужче лякає втома,
    Що тихцем зачаїлась під ребрами у набоях.

    Там стріляли, мов псів, усіх, хто тікав із дому,
    Хто утратив долівку й піддашшя над головою.
    Люди зважились мчати кудись у чужу невідомість,
    Щоб латати потому міста живою водою.

    В мене все, як завжди. І від цього буде боліти,
    Бо ніхто не пробачить попіл над небесами.
    Тут щодня проростають межи асвальту квіти
    І до нас промовляють віщими голосами.

    Третій тиждень війна. Це не можна ніяк збагнути,
    Бо вона не залишила з рідного геть нічого.
    Ми не знаєм, якими сльозами нести спокуту,
    Тільки вірим, що зовсім скоро вже перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3671

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Война
    Мы засыпаем под тревожный гул сирены,
    Но невозможно нам сейчас спокойно спать,
    Хотят зайти на Украину-мать "гиены",
    Пришли кого-то от кого освобождать?

    Загнали в погреба детей и старых,
    С землёй ровняют сёла, города,
    Везде разруха, взрывы и пожары,
    Пришла на Украину, к нам беда.

    Вот детский сад, в котором были дети,
    Руины омывает кровь детей,
    Так кто ж теперь родителям ответит,
    За что погибли дети от "Зверей"?

    Накрыты простынью в крови семья с Ирпени,
    Отец убит, а с ним жена и дочь,
    Они уйти из-под обстрела так хотели,
    Но не успели. Им никто не смог помочь.

    Трёхлетней Свете оторвало взрывом ногу,
    Расстрел автобуса, что вывозил людей,
    И мирных жителей, что вышли на дорогу,
    В упор стреляли в наших матерей.

    Убили в Буче старца пожилого,
    Который отказался их комить,
    Решение психически больного -
    И стар и млад, но надо всех убить.

    Греха набрались до седьмого поколенья,
    Убив людей, и разбомбивши Храм,
    Не замолить своих грехов теперь столетья,
    Смерть окупантам из россии! Смерть врагам!

    Един народ наш, и душой и силой,
    Ошибся враг - за день завоевать,
    Погряз в грязи он с армией сопливой,
    Мы их аж до Урала будем гнать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3672

    21 бер. 2022
    Альона
    Моя рідна Україна
    Вірю в твою перемогу,
    Бо за тебе молюся Богу!

    Скоро переможуть твої сини!
    Будуть щасливі твої доньки!

    Ще лунатиме дитячий сміх,
    Та прийде мир на твій поріг!

    Любов до тебе та віра в Бога!
    За нами скоро перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3673

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Война
    Стоит отец, лицо в морщинах, и седой,
    Разрушен дом, одни руины позади,
    Родного сына он прижал к себе рукой,
    Уже не дышит, голова его в крови.

    Глаза стеклянные куда-то смотрят вдаль,
    Бежит слеза отцовская ручьём,
    "Какая боль, сынок, как очень-очень жаль,
    Что ты погиб, а я стою ещё живой! "

    "Кому же смерть твоя была нужна?
    Кому не угодили мы с тобою?
    Невеста в дом прийти была должна,
    Я горе встретил раннею весною."

    Душа болит, и рвётся из груди,
    И не боится взрыва бомб отец седой,
    Не смог он встать, не смог уже идти,
    "Люблю тебя"-сказал: "Ты мой родной".

    И перестало сердце биться старика,
    Прижав к груди единственного сына,
    И треплет ветер волосы слегка,
    Как жаль, на самом деле это было.

    И сердце бьёт набатом из груди,
    За что народу это наказанье?
    Господь Всевышний людям помоги,
    Избавь от не заслуженных страданий!

    Пусть люди в мире все живут в веках,
    Мы ни за что фашистам не сдадимся,
    Как никогда стоим мы крепко на ногах,
    Един народ, мы все объединимся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3674

    21 бер. 2022
    Юлія Муржак
    Полив'яний місяць
    Полив'яний місяць нахилений над колискою,
    Такою весняною, ранньою, вечоровою.
    Солодкі вуста із запахом тамарисковим
    І рідне чоло із полиском пурпуровим.

    Ця нічка така, ніби хтось її добре випестив,
    Вдягнув у парчу із мріями пелехатими.
    Гарячі слова шукають у серці прихисток,
    Жевріє тепло між зіроньками кирпатими.

    Багряні вогні на місто впадуть полудою,
    Загубляться вмить в зітханні моїм малиновім.
    Весняні сади розквітнуть в тобі спокутою.
    І тиша вроста в серпанки аквамаринові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3675

    21 бер. 2022
    Валерій
    Без назви
    вузлом тугим затягнуто час
    розкидана дійсності запилена дерть
    гнів - тепер нацвалюта
    в обігу ще детонована лють
    курс без упину росте
    продають на ринку найбільше
    любов або смерть
    вварену у метал чи принаймні
    розлиту в пляшки
    мироточить землі розкуйовджена плоть
    стогне джгутом перетягнутий степ
    старої рани обгорілі рубці
    в ящиках і мішках тепло
    тече по артеріях залізниць
    закипає вода по собі лишаючи сіль
    резонують рухи і голоси
    нагода єдина можливо остання
    видно із неба спалахи у очах
    крізь стелі і стіни всупереч
    тактиці світломаскування
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3676

    21 бер. 2022
    Лара Олег
    Война
    Спокойствие нарушив Украины,
    Расстреливая наших матерей,
    Сжигая города в одни руины,
    И не жалеют сволочи детей.

    Утюжат танками Родную землю нашу,
    Мечтали провести у нас парад,
    Да оглянитесь вы придурки, мать же вашу,
    На Украине вам совсем никто не рад.

    Вы сами взяли в руки автоматы,
    Вам всё равно кого за деньги убивать,
    Вы подписали
    с удовольствием контракты,
    Чтобы фашистами на Украине стать.

    Ну, хорошо!  Добро пожаловать, фашисты!
    Вы выбрали дорогу прямо в Ад,
    Вас встретят украинские "нацисты",
    Степан Бандера вашим трупам будет рад.

    Которые лежат теперь в канавах,
    Кто в танке, БМП, кто на полях,
    Кто шёл пешком, кто ехал на Уралах,
    Висят кишки рашистов на ветвях.

    А кто живой случайностью остался,
    Он обречён, как все его друзья,
    Теперь он осознал и разобрался,
    Вперёд - на смерть, назад идти нельзя.

    А на границе ваш же крематорий,
    Двухсотых сотни беспощадно жжёт,
    Ты думал: Украина - санаторий?
    Такая участь всех рашистов ждёт.

    А сколько удобряют Мать-природу,
    Погибших в Украине русских тел,
    Лежат в земле - ни имени, ни роду,
    Спасибо Путину, он этого хотел!

    Он накормил ворон рашистским мясом,
    Поставил раком всю свою страну,
    Закончатся в россии все запасы,
    Не надо было затевать войну!

    Вот "мощь" и "армия" задрыпаной россии,
    С соплями и в слезах,
    Спустив штаны,
    Прощенья, покояния просили,
    У украинских матерей, и всей страны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3677

    21 бер. 2022
    Катерина
    ***
    Я достатньо засвоїла урок
    і готова складати цей залік
    Не злічити у небі зірок
    Й того часу, коли ти віддалік

    У цей час не стоїш осторонь
    Не зважаєш на свої потреби
    Біль пульсує у моїх скронь
    Розривається серце скрізь ребра

    Подивись у зелені мої…
    Чи ти можеш ще їх згадати?
    Коли в місті ідуть бої…
    Підривають міста солдати…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3678

    21 бер. 2022
    Крістіна
    Ненька Ми З Тобою
    Прийшов той день страшний, якого не чекали.
    Прокинулись від вибухів які всіх налякали
    Чи є мораль в цих вчинках чи в діях цих, немає!!!!
    Чи ви, всі, орки срані, гру в танчики почали?
    Прийшли нас захищати? Від кого? Та від чого?

    На нашу рідну землю, ви пазурі розклали.
    Нема чого чипати!!!! Наш край, дуже могутній!
    Ми просто не здамося і помста буде! Чуйте!!!
    За сльози материнські, за ці дитячи страхи, за всіх людей загиблих ми будем проклинати.
    Ми будем вас карати!!!!
    Ви, окупанти, знайте, що час розплати скоро
    Бо сила нації нашої, це неймовірне щось!!!
    Тікайте чи здавайтеся, допоки є ще змога і пам'ятайте орки Україна - це ПЕРЕМОГА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3679

    21 бер. 2022
    Тетяна Ковальчук
    Іде війна
    Іде війна, болить за Україну,
    Та ми не одинокі, ми – сім’я!
    Тож гул ракет і градів ми зупиним,
    Бо ми – це воля, щира і жива!

    Лиш 30 літ, як ярма поскидали,
    Як стали відбудовувать своє,
    Героїв давніх тільки вшанували,
    Та знов далекий дзвін тривогу б'є.

    Віддали все і хлопці, і дівчата,
    А з ними матері і дітлахи.
    Кривавий ніж у спину, що від "брата"
    Нагнав проклятих мороку й біди.

    Та знаєш ти, що правда ще жива,
    Вона не дасть знайти мирської втіхи,
    Збагнувши, що твоя рідна земля
    Під злим кривавим гнітом буде скніти.

    Твоя сім'я, твої сади й дороги,
    Господар ти, чи ти наймитував –
    Ти виріс тут, стоїш в своєму полі
    І не дозволиш, щоб це все хтось вкрав!

    Зміцнілі душі, дарма що потемніли
    Від туги й нескінченної журби –
    Ми йдемо далі, хоч би як боліли
    Скорботи рани, ми мусим далі йти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3680

    21 бер. 2022
    Михайло Висоцький та Володимир Висоцький
    На схилах дніпровських
    Є місто насправді і не уві сні,
    Що попри навали триває.
    Я тут, це мій дім, де буя навесні
    Каштанів цвітіння безкрає
        На схилах дніпровських.

    Ріка, де я плавав, і парк, де гуляв,
    Де йшов я до школи щорання.
    Це місто, в якому я вперше пізнав
    І сльози, і щастя кохання
        На схилах дніпровських.

    До вас ще повернусь, Печерськ та Поділ,
    Ще містом гулятимуть діти.
    Хоч близиться повінь нової орди -
    Не вперше нам ворогів бити
        На схилах дніпровських.

    В твоїх передмістях сьогодні бої,
    Лунають в повітрі тривоги,
    Ми будем стояти за землі свої,
    Та будуть ще в нас перемоги
        На схилах дніпровських.

    Я тут зостаюсь, не на час - назавжди,
    І разом зі мною надія.
    Я певен, що ворог не пройде сюди,
    В коханий, нескорений Київ
        На схилах дніпровських.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3681

    21 бер. 2022
    Артур
    Прийшла весна на Україну
    Прийшла весна на Україну.
    Прийшла до нас, а не до них,
    Бо гинуть ті, що забирають мрії,
    І вони ж гниють в сирій землі.

    Гниють в свинячій шкурі
    Ті самі хачики Дон Дона.
    Гниють і пропагандистські дурні,
    Що продали за кнут свободу слова.

    Борімось! Милі друзі,
    Щоб ті скоти в свинячій шкурі
    Випікались в пеклі у котлі.

    Прийшла весна на Україну,
    А для вас — ворожі морди,
    Нехай назавжди лишиться зима.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3682

    21 бер. 2022
    Катерина
    ***
    Прокидатись ліниво від весняного сонця
    І в обіймах чиїсь відчувати тепло…
    Цілувати зморшки його лиця…
    І вірити, що світу не буде кінця….

    Планувати більше, ніж що буде завтра
    Цінувати буденність звичних речей
    Віддавати безумовно - моя нова мантра,
    Рахуючи кількість безосонних ночей

    Розтягувати кількість кави за ранок
    Обговорюючи сюжети наших життів
    Вірити, що знову настане світанок
    А може і час паралельних світів.
    ———
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3683

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Сльози матерів
    Ми не забудемо ніколи
    Й не пробачимо нікого
    За останній плач невинної малечі
    Що покинула цей світ за ворожнечі
    Не встигнувши побачити його
    За божевільного ірода того
    Що вбиває невинні душі
    Кроваві накази виконують його слуги
    Немає йому місця ні в пеклі, ні на суші
    За це воно й його ,,страна,,
    Ще заплатить сповна
    За всі сльози матерів
    Що втратили своїх дітей
    Що відправляють захищати країну синів
    Що провели стільки в бомбосховищах ночей
    Без змоги зімкнути очей
    Але ми відборимо своє
    Щоб знали як зазіхати на чуже
    Вистоїмо , відвоюємо , поборемо
    Ми сильні й переможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3684

    21 бер. 2022
    Юлія Муржак
    Весняне
    В нас по плану весна, велика красива весна.
    Нам ростити дітей, ми прагнем затишного миру.
    Ми плекаєм любов. І нам ні до чого війна.
    В нас в принаді повага, тепло та усмішка щира.

    Ми чекаємо бузьків, ніби янголів з сизих небес,
    Хай лаштують гніздечка малечі на бабиній хаті.
    Най маленькі крилята відміряють світок увесь –
    Й повернуться додому, як завше, голівки цибаті.

    В нас по плану ростити бадилля, зелені моря,
    Піклуватись про кожну стеблинку у нашій оселі.
    В нас по плану весна, і це наша квітуча земля.
    Най обійде нас лихо, і дні будуть тихі й веселі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3686

    21 бер. 2022
    Высоцкий Михаил
    Хотят ли русские войны?
    Хотят ли русские войны?
    Спросите вы у той страны,
    Где средь лесов, домов, полей
    Летят ракеты Тополей.
    Спросите вы у тех солдат,
    Что крепко в Харькове стоят,
    Чтоб жили дальше их сыны,
    Хотят ли русские, хотят ли русские,
    Хотят ли русские войны.

    Свою не чувствуя вину,
    Несут с собой они войну,
    Чтоб люди из чужой земли
    Лишь в страхе ночью спать могли.
    Спросите тех, кто мрачный вал
    Врагов под Бучей разбивал
    В кровавый, мрачный день весны,
    Хотят ли русские, хотят ли русские
    Хотят ли русские войны?

    Мечтая выгнуть время вспять
    Они приходят, чтоб опять
    Предать огню, спалить в бою
    Всю землю горькую мою.
    Спросите вы у матерей,
    Чьи дети гибнут в тьме ночей,
    И сами вы понять должны
    Хотят ли русские, хотят ли русские
    Хотят ли русские войны.

    В огонь смертей, ночных атак
    Войска на бой послал маньяк,
    Чтоб след стереть моей страны…
    Хотят ли русские, хотят ли русские,
    Хотят ли русские войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3687

    21 бер. 2022
    Тимофій
    М
    у моєму плей-листі «тім іщєт свєт»,
    я хотів знайтивихід і не злізати з дурі,
    а мав змінити нейлон на метал, щоб пальці вкров і більше не продаватися.

    ти кажеш: «завтра буде море». без шуму прибою, море буде з очей та солі. якщо я чорту програю. а я граю дворовим боєм, баре не беру ніколи чисто. напевно, завтра буде море?

    без шуму прибою, воно буде з ракет і крові. витече з російської скроні, море холодної чорної крові.

    я видаляю плей-лист, помічений триколором. у маленькому місті навпроти моря ти рахуєш цифри, заряджаєш щасливий квиток, останній тане у роті, ти кажеш: «хай буде море…»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3688

    21 бер. 2022
    Руслана
    “Зігріймось”
    Лютий. Холод. Місто спить
    Тривожний човен наш летить.
    Серце стало, вже не б'ється.
    Я все жду.. рідня вернеться...

    Тиша. Спокій. Розкидані цегли.
    Всі, хто жили в мить померли.
    Сонце розкололось. Янголи літають
    Ті, хто так загинули, вічно не вмирають.

    Лютий. Сонце. Вітер виє.
    Теплий душі перелиє.
    Він з'єднає, досипле завзятості.
    І не буде ніякої «святості».

    Ми не вмерли. Не скорились.
    Ми живемо і не молились.
    Ми врятуємо свій дім.
    Навіть, як пожертвуєм життям своїм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3690

    21 бер. 2022
    Наталія Золот
    Цена войны
    Многим эта война стоила жизни,
    А нам - всего лишь несколько лет,
    Ведь был каждый день за год зачислен.
    Но разве это наибольшая из бед?

    В местах, которые мы любили и знали
    Теперь остались руины и грязь.
    Но разве мы вас не предупреждали,
    Что там похоронят скоро и вас?

    Мы все, что разрушено, скоро отстроим,
    Ведь мы не бросаем ничего своего.
    А вы отправляетесь дружным строем
    Туда, где не строят уже ничего.

    Здесь против танков идут с кулаками.
    И для врага самый верный знак:
    Мы павших героев встречаем с цветами,
    А вы умираете - просто так.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3691

    21 бер. 2022
    Лара Олег
    Старость
    Седая старость наступает мне на пятки,
    Вонзая щупальца поганые в меня,
    Я от неё бегу по жизни без оглядки,
    Боюсь её как зверь в лесу огня.

    Она пытается стонать меня заставить,
    Стремится громкости немного притупить,
    Со зрением конкретно поубавить,
    Мои суставы больно покрутить.

    Она себя то тут, то там проявит,
    Заставит меня чуточку хромать,
    То сердце мне немножечко придавит,
    Или таблетки жменей принимать.

    Уже не та, как раньше, прыткость и сноровка,
    Не те возможности, что раньше быть могли,
    Седая старость - вредная воровка,
    Крадёт тихонько нашей жизни дни.

    А я борюсь, а я держусь, я - сильный,
    Я молодым ещё сто лет прожить хочу,
    Я жму от пола, приседаю, я - мобильный,
    А где болит - про это помолчу.

    Цените с молоду здоровье дорогое,
    Вам пригодится в старости оно,
    Не будет вечно тело молодое,
    Душа с годами крепнет как вино.

    Я поднимаю руки вверх, взывая Богу,
    Прости, благослови, спаси мою родню,
    Дай счастья, радости, здоровья хоть немного,
    Я на коленях каждый день тебя молю.
            Лапа Олег
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3692

    21 бер. 2022
    Ірина
    Ми українці, вільні, не раби!
    Вмиваюся сльозами без упину,
    Ісусову молитву шепочу.
    Врятуйте вищі сили Україну!
    Не дайте на поталу палачу!

    Кримлівський демон вдерся в Україну.
    Невинні душі пожирає кат.
    Вкраїну спопелити на руїну
    Тобі не вдасться окупанте-гад!!!

    Ми сильні, міцні духом, працьовиті!
    Ми українці, вільні, не раби!
    Поставимо на місце московитів!
    Вам не відмитися від власної ганьби!!!

    Із нами Бог і правда переможе!
    Від ворога очиститься земля.
    Ми втрачене відбудувати зможем!
    Під мирним небом заколосяться поля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3693

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Рассвет
    Рассвет. Стоит седой туман в лесу,
    Он ещё спит. И как будильник - пенье птицы,
    А я орешки белочкам несу,
    Всё так красиво, будто это снится.

    Так сильно пахнет хвоей и сосной,
    И этот запах словно в сказку меня манит,
    Уже вот вот проснётся Дух лесной,
    И красотой лесной всех одурманит.

    Иду тропинкой, тихо, неспеша,
    Не наступить бы на жучков, мурашек,
    Вчера на солнце грелось два ужа,
    Пень облепило множество букашек.

    Всё громче - громче стали птицы петь,
    Кукушки стали чаще откликаться,
    А соловей своей соловушке свистеть,
    Он всё не может ей налюбоваться.

    Чуть выше солнышко над лесом поднялось,
    Туман рассеялся, и стали ярче краски,
    Кустами ломится большой сохатый лось,
    Он от лосихи тоже хочет ласки.

    А вот ежиха с выводком идёт,
    За нею два ежёнка побежали,
    Вдруг мама что-то вкусное найдёт,
    А не найдёт, так молоко всегда при маме.

    Журчит ручей прозрачною водицей,
    А солнце стало больше припекать,
    Пришла пора с ручья воды напиться,
    На гамаке в тенёчке малость подремать.

    Средь пенья птиц, услышал крик и свисты,
    Птиц заглушает реповский музон,
    Это приехали на отдых в лес туристы
    Шальная молодёжь без тормозов.

    Вина, напитков, водки и пивка,
    Решили хряпнуть, кто и что хотел,,
    Пока дождуться жарки шашлыка,
    Напиться каждый кто как мог успел.

    Эх, молодёжь! Жаль не умеет отдыхать,
    Не может слышать шёпоты природы,
    Одно в уме: дай выпить и пожрать,
    Как хорошо, что мы не все такой породы.

    Уже устало солнышко светить,
    Уже пора за горизонт ему садиться,
    И мне пора из леса выходить,
    Я всё же смог природой насладиться.

    Притихли птицы, слышен крик совы,
    И громко, где-то там, собака лает,
    А на опушке запах скошенной травы,
    Меня так сильно манит и дурманит.

    Лучами солнце ели присыпает,
    Погладив по верхушкам их лучём,
    Теперь луна на небе вахту принимает,
    Взошла на небо желтеньким блином.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3694

    21 бер. 2022
    Юлія Муржак
    Без назви
    У тобі оживають сотні епох,
    У душі помирають десятки морів,
    Аж дельфіни питаються: хто твій Бог,
    Що тримав за долоню - і не вберіг?

    Ти черпаєш повітря, таке густе,
    Мов тихесенько цмулиш парне молоко.
    І справжнісіньке сонце в тобі росте,
    Зачіпляє проміннячко язиком.

    У тобі покидають річки береги
    І дороги змінюють свій маршрут.
    Залишаються в серці лише дорогі,
    Їх заводиш поволі в свою нору.

    А за тих, хто назовні, тебе не гребе,
    Хай до скону палять свої міста.
    Лиш чогось між ребер пече тебе.
    Затули долоні - рахуй до ста.

    Може очі розплющиш - а всі живі,
    Особливо ліс й весняна трава.
    І латають дірки у твоїй голові
    Таргани, що качають свої права.

    Розкидаєш кордони, немов листи,
    І гукаєш кожному: не підходь!
    Але тиша триває, мов дзвін густий.
    І стоїть за дверима святий Господь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3695

    21 бер. 2022
    Руслана
    Запеклі
    Я не на часі, не на часі,
    Моє життя спиняється в масі.
    Вибухи, постріли тут не чути,
    Та як же забути, як забути?

    Сни мої сонні, сни неземнії,
    Чом ви змінились, тепер темніє...
    Сни мої любі, сни мої люті,
    Чом ви убиваєте, чом не забуті?

    Ще мить і мене піймають,
    Та добре, що вони не знають,
    Що я повна люті і болю.
    Ніщо не спинить нам волю.

    Не смій заходить у мій дім,
    Бо ти не вийдеш живим.
    Не пиши правил у моїй хаті –
    Тебе заклюють наші пернаті.

    Тих, хто танки руками спиня,
    Не переможеш зброює.
    Не знищити брехнею твоєю.
    Ми воскреснем з літами знов...

    Знаєш, у снах бачу мертвих
    У них на обличчях німий жах.
    Тому, якщо ще раз побачу,
    Тебе зламає твій же крах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3696

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Дождь
    Ложится тихо ночь на шумный город,
    А мне не спится, я иду гулять,
    Подняв на стареньком пальто высокий ворот,
    Пройдусь по набережной, морем подышать.

    Морской прохладный бриз мне что-то шепчет,
    Подталкивая к берегу волну,
    А я рукой сжимаю зонтик крепче,
    Вдоль берега я медленно иду.

    Луна фонариком светила мне дорогу,
    А Млечный путь указывал куда,
    Сгущались тучки, закрывая по-немногу,
    И с виду скрылася
    последняя звезда.

    И ветер не на шутку разыгрался,
    Сметая листья по дороге, как рукой,
    Заклинил старый зонт, не раскрывался,
    Всё, завтра я куплю себе другой.

    Дождь начал моросить, волна всё выше,
    Я под навес зашёл, дождь переждать,
    Полились ручеёчки с ветхой крыши,
    Я потихоньку начал промокать.

    Ну а домой так сильно не хотелось,
    Я дождь люблю в любое время дня,
    Хоть я продрог, душа моя согрелась,
    Бальзам на душу дождик для меня.

    Луне наскучило за тучами скрываться,
    Она прогнала их в далёкие края,
    Всё успокоилось, и я решил остаться,
    В руке тот самый зонтик теребя.

    Опять луна зажгла свою дорожку,
    Гладь на воде, нет лучше красоты,
    Когда вселенной звёзды понемножку,
    Мне улыбаются с небесной высоты.

    Пора уже домой мне возвращаться,
    По набережной топая назад,
    Я буду из окошка наслаждаться,
    В ночную тьму, не отводя свой взгляд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3697

    21 бер. 2022
    Новак Анастасія
    Не покину
    О ні я не покину
    Свою рідну Батьківщину
    Знаю, що не зможу
    Не хочу, не повинна
    Буде все в нас знову
    І відвоюємо, і відбудуємо
    Й перестане кров
    Проливатися невинна
    Згинуть наші вороги
    А ми з вами переможемо
    Я знаю, що зможемо
    Але не забудемо це все
    Навіть крізь роки
    І москалі прокляті не були
    Ніколи нам ні другом
    Чи як то кажуть ,,братом,,
    Ми їм все згадаємо
    За все жахіття ми відплатимо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3698

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Отец и дочь
    Недавно шёл я улицей соседнего двора,
    Игралась и кричала там шальная детвора,
    А у подъезда рядышком там дедушка сидел,
    В глазах слеза застывшая, на деточек глядел.

    А с дедушкою рядышком, с ним доченька была,
    И видно по годам её - совсем немолода.
    Она держала палочку и руку старика,
    И по плечу дрожащему погладила слегка.

    Он немощный и старенький, под девяносто лет,
    Болезнь со всех сторон взяла, уже здоровья нет,
    И зрение упало, жаль, и тело всё дрожит,
    А жизнь его секундами уже к концу бежит.

    А дочка помнит с детства всё, как папа молодой,
    Как на руках носил её, и как поил водой,
    Как в садик приводил её, со школы забирал,
    Уроки жизни сложные как папа ей давал.

    Как маму в экспедицию на Север провожал,
    И как пимьмо о гибели в кулак до боли сжал.
    Как внук его родной в призыв ещё весной ушёл,
    Но так внучек и до сих пор из боя не пришёл.

    Как трудно было им вдвоём, но жизнь не повернуть,
    И дочь стоит со стариком, как сильно щимит грудь.
    И дочь вся извелась в слезах, ведь тоже понимает,
    Что папа на её глазах тихонько угасает.

    А я иду, и тяжко мне понять, что старику,
    Уже не будет ничего в оставшемся веку,
    Всё, что начерчено судьбой- сбылось за все года,
    Не станет снова молодым уж больше никогда.

    О, если б я был всемогуч, то смог бы им помочь,
    Так и остались у подъезда сидеть отец и дочь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3699

    21 бер. 2022
    Юлія
    Не брат
    А ти мені більше не брат,
    Бо браття в дім приходять з миром.
    А ти прийшов лише як кат,
    Що прикривається мундиром.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3700

    21 бер. 2022
    Ігор Нанівський
    "Сусід"
    Чекав війну бо знав настане
    в душі звучало пронесе,
    та знав що не відпустить Україну
    бо чиста та прозора як сльоза .

    Народ живе розумний,смілий
    працювитий - та вірить всім,
    і вчиться всього дуже скоро.
    Вживаються тут  люди різні.
    Сусід завидує,не може спати з цим.

    Тенети чорні дав народам
    Спокуси запустив,засіяв срібняками він навколо
    Трунок дав він  не одному,щоб правда
    була злом ,а зло пянким .

    Не легко в нас ,та йде життя вперед.
    Пройшли роки сусід в морок затягнув багато
    Не в силу йому більше було споглядать
    Рішило зло ,пора вже нападать.

    Напав як чорт,бо так і є
    Безжально ,як робив давно
    Навала орків нищить Україну
    не в силі їм дивитись на цю красу.

    Та тут живе нарід свобідний
    не зтерпить чоботи чужі.
    І переможе зло і витягне народи
    із темряви ,пітьми.

    І морок розійдеться
    побачать всі народи правду
    і те, що  накоїло пуйло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3701

    21 бер. 2022
    Павло Чабанюк
    Війна 2022.
    Мила наша гарна, Україна Мати.
    Скільки будеш бідна, ти іще страждати.
    Народ наш загнали  у  війну по шию.
    Від війни я цьої, в душі вовком вию.

    Я дивлюсь на небо,  скрізь своє віконце.
    А на небі світить,  і жовтіє сонце.
    Золотим промінням,  Край мій зігріває.
    І на серці наче, справжня крига тає.

    Щоб серцеву кригу розтопити люду.
    Гоніть тих хто лихо спричинняє всюду.
    Так давайте Братья, єднатись із Вами !
    Проженимо з України ми їх буловами.

    Може ті хто прийдуть, після тих прогнатих
    Побояться мабуть,  булав наших знатних.
    І на довго будуть, Нас всі пам*ятати.
    Що ми зможем знову, булаву узяти.

    Щоб Україну Рідну, Край свій захистити..
    Весь Народ повстане, ворога побити .
    Лишь тоді на серці і душі спокійно .
    Коли  Ненька наша. Україна Вільна.

    Слава Україні !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3702

    21 бер. 2022
    Руслана
    З нетерпінням чекаю весни
    З нетерпінням чекаю весни.
    Земле моя, ти за це прости.
    Пані тепла поверне до нас,
    Як тільки стане тихий час.

    Кажуть, що панна вже прийшла,
    Та я повторюю, що не у нас вона.
    Чекає, люба наша, перемоги:
    Без неї прилетіть не має змоги.

    Вже зачекались милі солов'ї,
    Як з ними заспіваємо пісні.
    Дерева теж стоять ще голі-голі,
    Вони напились вражеської крові...

    Наші поля чекають посівну,
    Та чують лише тишу цю гулку.
    Так тихо не було ніколи зроду.
    Так, ніби всі зніміли в цю негоду.

    Я теж знов слухаю цю тишу,
    Не знаю, чи вона мене полише...
    Якби зріктися неї навіки,
    То рада б чути всі крики дзвінкі.

    Я знов молю, щоб вже її забути –
    Не хочу більш ніколи чути.
    Мертве життя; треба прислухатися,
    Щоб знати, коли бити, а коли ховатися.

    Мертва тиша. Механічні звуки,
    Якби не здригатися через стуки...
    Якби нам навчитися знову спати,
    І знову кричати, разом кричати!

    Разом жити, разом кохатися.
    Знов говорити і не зриватися.
    Знов збирати частинки світу...
    Радіти сонцю, радіти вітру...

    Радіти всьому, що навколо нас,
    І знати, що нарешті ми змінили час.
    І ніколи більше цього не допустимо.
    Не забрати волю, не сховати істину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3703

    21 бер. 2022
    Наталія
    Двадцять четверте, лютий...
    Двадцять четверте, лютий, скільки болі
    У даті цій, у цих простих словах
    Не спить народ мій, прагне волі,
    Без радості, позбувшись земних благ.
    Двадцять четверте, лютий, чорноброві
    Країна наша стільки вже без сна,
    О п'ятій ранку вдарили три слова,
    "Вставай, почалася війна".
    Двадцять четверте, лютий, молим Бога
    Життя перевернулось у мить,
    Страшні слова "Повітряна тривога",
    Лиш серце болісно у всіх щемить.
    Двадцять четверте, лютий, сльози
    Ми телефон не випускаємо із рук,
    Агресора ж чекають люті грози,
    За всі секунди українських мук.
    Двадцять четверте, лютий, спалах
    І речі швидко втратили ціну,
    Нема прощення від людей в підвалах
    Для тих, що розпочав оту війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3704

    21 бер. 2022
    Городинець СергIй
    Солдат
    Тепер я бачу, ось вони, поля
    Такі рiднючі і такі широкі
    І мати моя, тихо щось співа
    Це справді все, чи спомини глибокі?

    Та ні, все правда, ось же ж маки
    А пахнуть як, словами не сказать
    Ходімо мамо, вже пора до хати
    А легко ж як, аж хочеться літать

    Неначе в мене за спиною крила
    Я ніби птах, дивись же, я лечу
    Ти чуєш мамо, вмію я літати,
    Чому ж від болю дикого кричу?

    А навкруги, так тихо і спокійно
    Життя моє здається справжній рай
    А із туману чую: "Все нормально,
    Держись солдат, глаза не закривай"

    Та то пусте, мені уже байдуже,
    До сонця,
    в небо,
    в синю дивину
    Ти не сумуй без мене мамо дуже
    Я в снах до тебе в гості загляну.

    Городинець Сергiй ©

    Слухайте на Youtube В аудiо версii
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3705

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Одиночество
    Когда я остаюсь с собой наедине,
    Глухая режет уши тишина,
    Я не могу сказать ни слова, словно мне,
    Налили в горло крепкого вина.

    И рядом ни души, и нет друзей,
    Которые поддержат в трудную минуту,
    И далеко мы друг от друга от детей,
    Которые, в беде протянут свою руку.

    И нет давно родителей на свете,
    А я поддержки и защиты жду от них,
    Они за нас всю жизнь будут в ответе,
    А мы в ответе за детей своих.

    Мне память будоражат с детства фото,
    Где голопузый я, лохматый и босой,
    Я с барбарискою - мне в руку сунул кто-то,
    Где по двору носились мы толпой.

    Так быстро пролетело детство - не заметил,
    Уже не молод, но ещё не стар,
    Летят года, и повзрослели мои дети,
    Уже я дважды дедушкою стал.

    Теперь летят года ещё быстрее,
    Седьмой десяток скоро открывать,
    Я с каждым годом одеваться стал теплее,
    И дождь задолго стал я ощущать.

    Я одиночества боюсь на этом свете,
    Когда нет рядом родственной души,
    Такую боль в груди никто и не заметит,
    Проведать больше так никто и не спешит.

    Никто не спросит: как твоё здоровье?
    Как спал ты ночью, и что ел в обед?
    -А я люблю молозиво коровье.
    Но тишина глухая мне в ответ.

    И после всей семейной суеты,
    Когда все рядом, и хохочат внуки,
    Ты остаешься сам на сам, и только ты,
    Как одинокий волк завоешь ты от скуки.
               Лапа Олег
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3706

    21 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Українська мати
    Не титани нашу землю
    На плечах тримають –
    Матерів серця гарячі
    Її зігрівають.
    *
    Гріють сонцем у долині,
    Пташиною в полі,
    Співом вітру у калині,
    Закликом до волі.
    *
    Шлях за волю не без болю,
    Мати про це знає.
    Син готується до бою,
    Вона ж проводжає.
    *
    Проводжає та й ридає,
    Чорная година,
    Чи побачить ще живого
    Мати свого сина?
    *
    Чи побачить, чи почує
    Його дзвінкий голос,
    Чи зла доля вже малює
    Неньці сивий волос?
    *
    Доля нелегка припала
    На нашу Вкраїну.
    Скільки вже життів забрала,
    Лишила руїну.
    *
    Та руїна лиш на Сході,
    Та й того вже досить.
    Мати криком: « Може годі?!»
    На колінах просить.
    *
    Та не будем на колінах,
    Ненька підвелася.
    Криком болю по країнах
    Вістка рознеслася.
    *
    Вість про те, що в Україні
    Кривава забава,
    І щовечора нам світить
    Червона заграва.
    *
    Та заграва – кров рідненька,
    Що потоком ллється.
    Плаче й молиться старенька,
    Бо син з «братом» б’ється.
    *
    Плаче українська мати,
    Сльози котяться рікою,
    Син так хоче їй сказати:
    Не плач, я з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3707

    21 бер. 2022
    Лапа Олег
    Судьба
    По пыльной и извилистой дороге,
    Шёл странник бородатый и седой,
    В лаптях потёртых, и на босы ноги,
    С сумой наперевес, совсем пустой.

    Багряный луч садящегося солнца,
    Прошёлся по морщинам старика,
    А он увидел свечки свет в оконце,
    Пойду туда, вдруг кто накормит бедняка.

    Он подошёл до изгороди ветхой,
    Знакомый дом, знакомые края,
    Стоит сарай и старая беседка
    Вот дом родной, где жил с семьёю я.

    В надрыв забилось старческое сердце,
    Он вспомнил всё - жену, родных, детей,
    Дрожащею рукой открыл калитки дверцу,
    А вот семейный стол среди ветвей.

    А он когда-то здесь растил детишек,
    Мал мала меньше, пятеро всего,
    По большим праздникам жена пекла ковришек,
    Беды не предвещало ничего.

    Отца служить забрали с лучшим другом,
    На долгие года, на двадцать пять,
    Жена слегла с нелечащим недугом,
    Детей паны у стариков смогли отнять.

    Вот четверть века на военной службе,
    Потом в отставку, но куда идти,
    Уже старик, и никому не нужен,
    И где теперь детей своих найти?

    И вот пошёл бродить по белу свету,
    Судьбу не ведая семьи своей родной,
    Уже отчаялся, уже надежды нету,
    Но всё ж дошёл домой, в лохмотьях и больной.

    Он постучал тихонечко в окошко,
    Мужчина вышел с хаты на порог,
    И старец попросил еды, хотя б немножко,
    И на ногах стоять уже не мог.

    Открыв глаза, лежал он на печи,
    Он в темноте увидел силуэты,
    А на столе лежали калачи,
    Под печкой сохли детские щеблеты.

    К нему мужчина этот подошёл,
    Сказал: - Отец!  И сильно сжал мне руки,
    - Спасибо, что ты нас нашёл,
    Тебя так сильно ждали мы и внуки.

    - Сынок, родной мой, дорогой,
    Я ждал лет тридцать очень этой встречи,
    И Слава Богу, я дошёл домой!
    Старик, в слезах, повис ему на плечи.

    На утро старца разбудил,
    Приятный голос маленького внука,
    - Дедуль, ты кто?  И кто тебя впустил?
    Старик заплакал, взял его на руки.

    - Внучёчек, я твой дедушка родной,
    И ты моя кровинушка родная,
    Твой папа - сын мой, очень дорогой,
    Спасибо,  Богородица Святая!

    Потом собрались пять семей,
    Отцу все были очень рады,
    А с ними сколько их детей,
    Ну словно гроздья винограда.

    Потом одним осенним днём,
    На холм старик пойти решился,
    Душа кипит, горит огнём,
    Хотел жене он поклониться.

    Там за холмом река бежит,
    А в ней вода аж голубая,
    А на холме жена лежит,
    Красивая и молодая.

    - Ну вот, пробил и мой последний час,
    Сказал старик, в рукав рыдая,
    - Теперь никто не разлучит нас,
    - Иду к тебе, ты жди меня, родная.

    Багряный луч на миг остановился,
    У двух крестов, что на холме стоят,
    Кто проходил, с душой им поклонился,
    О преданной любви всем говорят.
              Лапа Олег
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3708

    21 бер. 2022
    Віктор
    Сонет 3615
    Сонет 3615

    Борись, народе України:
    Гартується козацький дух,
    Б’є ворогів, мов відчайдух!
    Крушать їх танки «джавеліни»,

    Хоч звірі гатять без упину,
    З останніх силячись потуг,
    Та скоро їм горіть в аду
    Без панахиди, домовини!..

    Свобода, воля – не закон,
    А сутність духу без ікон –
    Кується у трудах і в герці!

    Страх – в нирках, у печінці – гнів
    Фарбують тло воєнних днів,
    Ненависть і любов – у серці!..

    9.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3709

    21 бер. 2022
    Cherry tree
    Татові
    Я б тягла тебе попри безсилля
    Із палаючих чорних будинків
    З язиками із сірої димки
    Десь нагору, в безпечне довкілля.

    Я б укрила тебе на рівнині,
    Де лиш згарища і попелища,
    Коли будемо разом на днищі,
    Щоб зцілився небесною синню.

    Бо ти йдеш, узуваючи берці,
    Не беручи з собою нічого,
    Тільки нашу останню розмову
    І маленький шматок мого серця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3711

    21 бер. 2022
    Юлія Ватоліна
    До 8.03.22
    Ох, не даруйте хлопці завтра нам тюльпани!
    Ні квітів, ні вІршів не тре жінкам.
    Ви просто наламайте «рускім» плани
    І дайте грізну відсіч ворогам.

    А ті тюльпани насаджаєм потім,
    Насієм чорнобривців вздовж доріг,
    Коли розіб‘єте ви окупантів в попіл
    І весь світ знатиме, що Київ переміг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3712

    21 бер. 2022
    Павло Чабанюк
    Навіщо ви прийшли до Нас?
    Навіщо ви прийшли до Нас?
    Нам кажете, врятуем вас.
    А ваше начебто спасіння
    Надовго будуть
    пам'ятати покоління.

    Як тільки українські перешли границі,
    Почали грабувати скрізь крамниці.
    В місцевих жителів стріляти,
    І їх будинки руйнувати.

    Пройшов фашист по
    Україні,
    І топче нашу землю нині.
    Мирне життя перетворили Наше в Ад.
    Так будьте прокляті, і Путін з вами гад!!!

    Не можу все в собі тримати,
    Я хочу на весь світ кричати.
    Душа болить потрібні лати,
    Щоб в душі дири відлатати.

    В Країні біль, стріляють гради,
    А землю топчуть орки-гади.
    Скрізь плачуть діти, матері.
    І проклинають їх старі.

    Цей біль у кожної родині.
    Ми українці всі Єдині!
    Одна вона у нас Країна,
    Єдина Вільна Україна!

    Навіщо ОРК прийшов
    до нас!
    Спочатку зруйнував Донбас,
    Міста трощив, трощив всі села.
    І думав гра дуже весела,

    Пройде по Київській столиці,
    Йому дадуть тут паляниці.
    І будем ми його рабами.
    А він нас гнати батогами.

    Але ми Вільна Україна!
    Нас не поставить на коліна.
    Фашист не прийде в наші хати.
    Ніколи нас не подолати.

    Ми не фашисти як вони.
    А Українські доньки та сини.
    Всі будем захищати Батьківщину.
    Єдину Неньку Вільну Україну!!!

    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3713

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Люби
    А ти люби
    Навіть під час жахливої війни
    Люби. Своїх близьких ти обійми
    А з тими, що зараз далеко
    Я впевнена, побачимося вже скоро
    І буде знову дійсно добрий ранок
    Й разом зустрінемо світанок
    Вийдемо собі на ґанок
    Будемо пити каву й говорити
    Не треба буде весь час дивитися новини
    Прогуляємося по рідному місту
    Не боячись почути знов сирену
    Покатаємося на великах по парку
    І будемо прокидатися зранку
    Без думки, що буде далі й страху
    Я обіцяю, все ще буде добре
    Лиш треба почекати й вистояти ще трохи
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3714

    21 бер. 2022
    Дарія
    Незламні
    Зробився день посеред ночі
    Пита себе "Що за дива"?
    Можливо є то чари ночі
    Бо кажуть люди, є дива

    Я встала з ліжка простягнулась
    І зирк, палає щось вгорі
    То мабуть я ще не проснулась
    Бува, привидиться мені

    Бодай би щез! Диви,
    Горить! Палає!
    Пекельний птах витає десь вгорі
    Здійснявши крила, позирає
    Куди б вже скинути огні страшні

    Знайшов.
    Де були діти, там вже тільки попіл
    Вже чутно крики нелюдські
    Де було світло, видно тільки зорі
    Бо все забрав він в пазурі страшні

    Земля простить, як і прощала
    Прощати буде ще віки
    Простить не зможе тільки мама,
    Котра дитину втратила в ярмі

    Спитала я себе, для чого?
    Для чого жертви нелюдські?
    Чи може десь ми завинили..
    Перед собою чи людьми, а може Богом..

    То певно, нас так Бог карає
    Що ми роками живучи
    До нього руки не здіймали
    В подяці за його дари земні

    На все є завжди воля Божа
    І кожного своє знайде
    Та знай, людина так зробить не зможе
    То, певно щось є неземне.

    Ох наробили ж бід, кати ви нещасливі!
    Ви нелюди, ви помилки батьків
    Дивіться, що ж ви з нами наробили
    Чи довго зможете ви жити з цим..

    Та ми незламні, від батька козаків
    Ми маєм те, що не згасає у крові
    І перемігши вас, ми відбудуємось!
    Й піднімемось із камінних колін!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3716

    21 бер. 2022
    Віктор
    Сонет 3616
    Розмова з терористом – розстріл з ходу!
    Домовитись про щось із ним – дурня!
    Смерть сіють терористи навмання,
    Прицільно, тож яку із ними згоду

    Шукати?! От приперлася зі сходу,
    Із півночі бандитська солдатня:
    Стріляють, мародерствують щодня
    Заручники кремлівського походу!..

    Помрете без регалій, нагород,
    Бо проти вас воює весь народ
    І прогресивне людство всього світу!

    Ординців перемелемо на шрот!
    Загарбник – одурманений банкрот –
    Притягнеться судами до одвіту!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3717

    21 бер. 2022
    Cherry tree
    Без назви
    наші солодкі ранки
    тепер як діряве решето
    знебарвлені і знекровлені
    і начинені повітряними тривогами

    на наших блідих обличчях
    сліди страху і невизначеності
    і моторошного заціпеніння
    у як лещатах, стиснутих зубах

    ми - діти, в яких відбирають домівку
    нас лишають без права дихати
    заливаючи простір кров'ю
    залишаючи пустку і дим

    наші солодкі ранки
    посмуговані рваними ранами
    в попіл спалені хворим нелюдом
    і начинені чорним свинцем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3718

    21 бер. 2022
    Лариса Шапко
    Голоси Весни
    Яскраве сонце. Третя березня декада.
    Велике свято - Весняний сонцеворот.
    В деревах сонних несмілива серенада -
    Птахів веснЯних, що цівкочуть без турбот.

    В цей день Весна в свої права вступає
    І жайворони на крилАх несуть тепло,
    На рівнодення верба розквітає,
    Веснянки голосисті за селом.

    А чую лише гул страшний сирени!
    Той звук жахливий вже живе у голові...
    Та залунають на Вкраїни всіх теренах
    Сурми Переможної Весни!

    21.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3719

    21 бер. 2022
    Віктор
    Сонет 3617
    Сонет 3617

    Реальний шанс: віддячити з лихвою
    Сусіду за борги кількох століть!
    І дяки не доводиться жаліть,
    Бо цей сусід не дружить з головою,

    Дорогою давно бреде кривою!..
    Його держава – велелюдна кліть,
    А сила влади – лжа, дубці і пліть!..
    Недовго їй лишатися живою!..

    Головорізи уподовж віків
    Винищували прадідів, батьків
    На землях українського роздолля…

    Тепер прислали воювать синків…
    Тож задамо забродам тумаків,
    Аби од орків одцуралась доля!
    19.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3720

    21 бер. 2022
    Діана Боровська
    Буду
    дивна думка на волі:
    я ніколи не була на Сході.
    на черзі думка пекуча:
    болить дітьми за Маріуполь.
    і за культуру Слова й статків
    мною кричить розбитий Харків.

    нігде ногою не стояла:
    але й ріднішого не мала.
    ноги не було і в Херсоні
    його ж я чула в телефоні.
    вдома свій захід я стрічала
    неволя нас усіх застала.

    моря людей злились ві Львові
    реветься ж й стогнеться Дніпрові!
    боронить думка моя Київ:
    ох, кате, що же ти накоїв?
    там моє серце проживало
    скажу вам більше - оживало.

    любові з першого не мала
    любов з роками все зростала!
    та розгоралася вогнями:
    хіба любов горить між нами?
    горить будинок Оболоні!
    а ще в Святошинськім районі!

    горить людьми - із середини,
    і тільки спогади не спиниш!
    про ту любов, що їх місцями
    жила й.. пролилася сльозами
    в часи як єдність нашу крали
    серця ще дужче об'єднали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3721

    21 бер. 2022
    Юлія Ватоліна
    Коли закінчиться війна
    Коли війна закінчиться
    Й достигнуть наші ПОЛУНИЦІ,
    Ми познімаєм скотч з вікна,
    Щоб краще чути спів СИНИЦІ.

    І кожна українська мати
    Пектиме ПАЛЯНИЦЬ штук двісті,
    Щоб з хлібом воїнів стрічати,
    Що боронили кожне місто.

    На всіх церквах заб‘ють ДЗВІНИЦІ,
    Щоб сповістити про новини,
    Що кожен потяг ЗАЛІЗНИЦІ
    До дому везти нас повинен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3723

    21 бер. 2022
    Павло Чабанюк
    Запляновані кров'ю
    Заплямовані кров'ю на межі самогубства
    Рашисти, довіку вам рук своїх не відмить.
    Навік закарбується це в пам'яті людства.
    Нащадки землі будуть вас всі судить.

    Які ви жорстокі! Нема у вас жалю.
    Вбиваєте рідних, дітей та батьків.
    Багато ви людям принесли печалі
    І хто породив вас, таких земляків?

    Так будьте ви прокляті!!! Рашистська росія!!!
    Від вибухів стогне вся наша земля.
    Але в Україні велика надія.
    Паде вся орда, що стоїть у кремля.

    Вас прокляття чекають до сьомого коліна.
    І вам не відмитись від цього лайна.
    Будь тричі проклята росія зміїна!
    У тобі сидить, путін сам сатана.

    Повстане з руїн наша ненька Країна.
    В ній жовто-блакитний наш стяг майорить.
    Народ - це і є Україна Єдина,
    Рашистську орду швидко він побідить.

    Слава Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3724

    21 бер. 2022
    Дарія
    Свобода
    Ох скільки ти терпиш вже мила..
    В кайданах скована віки
    Чи залишились в тебе сили
    Любити нас, таких чудних

    Пробач за кров, пробач за війни
    Бо ловить біс людей, мов мрак
    Та є ще ті, що хочуть жити!
    І бачити, як квітне мак

    Як пахнуть ружі, ростуть діти
    Як лине щастя мов струмок
    Ще є такі, що хочуть жити
    В країні мрій, надій й зірок..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3726

    21 бер. 2022
    Віктор Петренко
    Страху немає хлопці
    Страху немає, хлопці!
    Ми на своїй землі.
    І побратими поруч
    Тепер хай тремтять москалі.

    Смерті немає, хлопці!
    Є лиш в безсмертя політ.
    Коли твоє серце відважне
    Спрагою помсти горить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3728

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Біль
    І знову біль
    Знову цей нестерпний гнів
    За все, що відбувається в цей час
    Життя поділилося на "до" і "після"
    Неможливо більше слухати
    Як ті нелюди все далі хочуть руйнувати
    Але заграє ще переможна пісня
    Я знаю й вірю в це
    Скоро припиниться все
    Це буде наша перемога
    Але цих подій ми не забудемо ніколи
    Й не пробачимо нічого й нікого
    Знову стане все на своє місце
    Й буде навіть краще
    Ми вистоїмо, зможемо
    Я знаю - ми переможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3729

    21 бер. 2022
    Катерина Мірошниченко
    Бо хочу я
    Мінус я,
    Мій рідний край,
    Моє життя,
    Чому знов несеш ти за собою горе, яке  давно було всім невідоме,
    Чому страждати маю я?
    Покинула свій дім моя сім'я,
    Своє улюблене містечко,
    Яке зараз лиш у мене у сердечку.
    Усі ми порізно давно, всі хочем залягти на дно,
    Тікати почали спочатку — того двадцять четвертого світанку,
    А так хотілося піти гуляти перед тим, як розпочати це складне життя.
    Знов зустрітися з ріднею хочу я,
    Знов чаю випити на дачі,
    Та, може, й просто в лісі білочку побачить...
    Не цього войовничого життя бажала я,
    Бо хочу знову в щасті бути я.
    Не хочу тих пустих візочків у Львові,
    Не хочу тої крові за моє життя,
    Не хочу тих страждань малих дітей, які лишилися без батьківської любові.
    Бо хочу мирне небо над собою,
    Бо хочу повернутися додому,
    Знов повернутись до повсякденного життя,
    І так, як завше, життю радіти буду я,
    Ще сильнішою я стану,
    Але  ніколи не забуду я цього тимчасового життя.
    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3730

    21 бер. 2022
    Вікторія Яковчук
    Українська мрія
    Невже ви, російські солдати, справді вважали,
    Що отак прийдете, розбомбите "Мрію",
    Як шакали - знищите лікарні й вокзали,
    Поділивши Вкраїну мов дешеву повію?

    Коли так - ви дуже наївні добрива;
    І земля наша для таких - одна велика труна.
    Справжня мрія українця проста й справедлива:
    Дивитись як кордон з вами закриває стіна.

    Така стіна, яка ваші загребущі руки
    Й близько не підпустить до наших осель;
    Щоб і Москва, і солдати, і політики-гадюки
    Залишались там, за три-дев'ять земель.

    Така стіна, щоб ні одна паршива ракета
    Не забрала більше життя мирних людей.
    І щоб замість "welcome" на кордоні була написана прикмета:
    "Ідіть ви всі туди ж, куди й воєнний корабель".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3731

    21 бер. 2022
    Анна
    Страх. Війна. Любов
    я люблю як ніколи твої щирі очі,
    запам‘ятаю назавжди ці безсонні ночі.
    всередині цупко оселився страх,
    що ніколи більше не побачу рідний дах.
    кожен день, як наступає пітьма,
    ввижається, наче крокує орда.
    кожна новина сьогодні нагальна
    кожна ніч неначе остання.
    мені шкода, що не обійнялись тоді сильніше
    шкода, бо щось дурне було тоді важливіше
    я не цінувала досі свободи
    військові сьогодні захищають наші води
    я думала війна —лише історія
    недалеко ж скрипить під танками колія.
    01.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3733

    21 бер. 2022
    Марія Максимів
    Мені не жаль
    Мені не жаль тебе, дурний солдате,
    Бо сам свідомо йшов на цю війну,
    На чужу землю, щоб дітей вбивати
    І нищити народ, нести розруху й бруд.

    Ти прагнув показати нам як жити?
    Хотів подати «руку помочі» братам?
    Та руки ж ті людською кров’ю вмиті,
    Твоя лиха душа купається в сльозах!

    Ми жили тут всі в мирі і щасливо,
    Любили щиро Україну й рідний дім.
    Мабуть, тобі це так пекло й боліло,
    І не давало добре спати уночі.

    Ми не хотіли, не чекали, не просили
    Тож розвертайся і втікай поки живий!
    Ми на своїй землі, за нами правда, сила,
    А хто до нас з мечем, від нього ж і загине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3734

    21 бер. 2022
    Марія Максимів
    ****
    Якщо два дні залишаться до кінця світу,
    Які думки роїтимуться в тебе в голові?
    Куди захочеш ти поїхати чи полетіти?
    І з ким розділиш ти останні дні?
    Ти будеш із коханим?
    А, може, із собою?
    Завариш вранці каву, або ж зелений чай…
    Куди підеш? Які місця тебе покличуть
    І де зупинишся, щоб захід сонця споглядать?
    У мить, як грітиме тебе багряне сонце
    Чи пригадаєш рідний дім й малесеньку себе,
    Чи схочеш «до не можу» когось міцно обійняти,
    Комусь сказати «дякую», комусь «пробач»…
    Проте…
    Не варто все ж чекати кінця світу,
    Щоб говорити близьким про любов й образи,
    Щоб тримати в собі всі заповітні мрії.
    Не варто… Треба просто жити тут і зараз!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3736

    21 бер. 2022
    Рудник Сніжана
    Чорнодійка
    Як вам?
    Війна - смертельна чорнодійка,
    Яка вбиває всі наші серця,
    Яка тривожить душу, наче бійка,
    І не дає дійти нам до кінця.
    Вони ідуть сьогодні в поле бою,
    Вони вмирають часто й повсякчас,
    Огорнуті пекельною війною,
    Ідуть зі світу та лишають нас.
    Цінуємо тоді, коли немає,
    Коли не йдуть до завчених воріт,
    Вони сягають вічних небокраїв,
    Залишивши в історії свій слід.
    Вони складають героїчну казку,
    Вони ідуть у бій, здолавши біль,
    Згадаймо, їхні імена, будь ласка,
    Слова подяки линуть звідусіль.
    Вони ідуть за нас, за Україну,
    Лишивши вдома матерів, дітей
    Душа до рівних серед бою лине,
    Вони ж Нескорені, немовби Прометей.
    Війна бажає лише втрат і крові,
    В підвалах виростає ж дітвора.
    Ідуть у вічність молоді герої,
    Та пам'ять не зникає, не вмира.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3737

    21 бер. 2022
    віктор петренко
    Мабуть москаль подумав
    Мабуть, москаль подумав, що мене убив,
    Коли на землю підло він мою ступив.
    Та не схилився я, і я не впав,
    В "побєдоноснім" марші він про те не знав.
    Мабуть, москаль подумав, що мене добив,
    Як Київ, Харків та Чернігів він бомбив.
    З вогню і попелу весь зранений піднявся я
    Зі мною мій народ, і вся моя рідня.
    Тепер пощади, окупанте, не чекай,
    Що хоч роби - здавайсь, біжи, вмирай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3738

    21 бер. 2022
    Ярослав ТКАЧІВСЬКИЙ
    КИЯНАМ і КАЇНОВІ
    Киян лякає найманець Кадиров,
    кремлівський нелюд, ренегат Чечні.
    Не допоможе вбитому кадило:
    цей каїн – терорист Москви. Чи ні?..

    Християнин, буддист і мусульманин
    у свого бога вірить, а не в тьму.
    Від смерті не врятують і шамани –
    він вже покійник в Києві… Й тому
    не в цинковій труні, а в чорній торбі
    ординця на росію повезуть....

    Тут українці – люди мужні й горді,
    та в герці оркам горло прогризуть.
    Героїв наших не злякає каїн,
    цей бородатий чи без бороди.
    У нас є серце в грудях, а не камінь,
    ти краще, найманцю, зі зброєю не йди.

    Чекає смерть, це українське пекло
    для тебе, орку… Тут – моя земля!
    «За Україну!» – кожен з нас запекло
    боронить рідний край від москаля…
    14.03.2022 р.

    © Ярослав ТКАЧІВСЬКИЙ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3739

    21 бер. 2022
    Світлана Барклай
    Ганебне завершення життя
    Птахи, сполохані появою ворога, закаркали дико, різко, хрипливо:
    «Не приходь, чужинцю, до нашого дому,
    Бо поріжем на смужки гострими крилами.

    Тікай. Іди звідси. Бо тоді буде лихо:
    Затягне в глибоку прірву чорна земля.
    Тобі тут ніколи.. Ніколи! Не вціліти.
    Повертайся. Поки не забув власне ім'я».

    Але він не чув. Не хотів розуміти.
    Зі зброєю в руках і без краплі каяття..
    Тепер за мить покараний — убитий.
    Радіють люди, тішаться вільні міста.

    І кожен такий дурень несамовитий
    Загине тліючи, людина без лиця
    І там не буде ні шепоту, ні крику
    Лише ганебне завершення життя
    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3740

    21 бер. 2022
    Анастасія Шипович
    "Українець"
    Чи думав колись українець
    Що встане із криком "Війна"?
    Тепер, в двадцять першім столітті
    Ми думали - такого нема...

    Чи думав колись українець
    Що буде ховатись в підвал
    Тепер, в двадцять першім столітті
    Таке в Україні - спасіння життя

    Чи думав колись українець
    Що за зброю чіплятиметься?
    Що жінок і дітей з України
    Відвезти за кордон постарається

    Чи думав колись українець
    Що сон його, й спокій ураз
    Зникне і доти не з'явиться
    Поки не скінчиться люта війна

    Чи думав колись українець
    Що братський народ зненавидить ураз?
    І буде бажати їм помсти
    й кричати страшнії слова

    Чи думав колись українець
    Що ціною свого життя
    Піде рятувати Вкраїну
    Й народжене щойно дитя

    Чи думав колись українець
    Що буде боятись життя
    Тепер, в двадцять першім столітті
    Шуму і звуку боятись - брехня

    Та ні... Не брехня. Це - війна
    Бо одній падлюці все мало
    Всім бреше"рятує", проте
    Народ наш стоїть незламно

    Хай Бог зберігає всіх нас
    Від землі хай відверне всю зброю
    Тепер, в двадцять першім столітті
    Ми просимо мира та волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3744

    21 бер. 2022
    Віктор Ігнатенко
    Янголятка
    Летять над нами янголята,
    Летять по небу, як хмаринки -
    Це душі хлопчиків й дівчаток:
    Іванка, Петрика, Даринки...
    Загиблих в Києві, Ізюмі,
    У Маріуполі і в Сумах,
    Херсоні, Бахмуті, Ворзелі,
    Охтирці, Харкові і Лубнах...
    Тече сльоза безперестанку,
    Пекучим болем серце коле -
    Матусям їх тепер щоранку
    Не обійняти вже ніколи.
    Навіщо їм такая доля?
    Навіщо вбили їх рашисти?..
    Та буде суд і Вища воля -
    За все поплатяться фашисти!
    ...Кружляють в небі янголята,
    Летять над нами, як хмаринки -
    Це душі вбитих немовляток:
    Василька, Дмитрика, Маринки...

    Присвячується дітям,
    загиблим у ході Великої Вітчизняної війни України

    Віктор ІГНАТЕНКО.
    смт Чорноморське,
    19 березня 2022 року.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3745

    21 бер. 2022
    Вікторія
    У нас був мир
    У нас був мир, і спокій, і любов,
    В серцях у нас завжди була надія,
    Та ви прийшли, і полилася кров,
    Згорів наш дім, згоріла наша мрія.

    Але ми тут, у нашім ріднім краю,
    Готові битися за правду до кінця.
    Для наших воїнів відкрита брама раю,
    Для ваших — в пеклі приготовані місця.

    У нас є дім — це ненька Україна,
    Яка стоїть на заздрість всіх планет.
    У вас теж є — вкраїнська домовина
    І напис у новинах: "потерь нет".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3747

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Без назви
    Мене охоплює несамовитий біль
    За те, що твориться в часі останніх подій
    Деколи скажена злість
    До кожного із них лиш ненависть
    Бажаю їм найгіршу смерть
    В них втрачена мораль і совість
    Навіть людьми назвати неможливо
    Як же було все красиво
    До їхнього приходу
    Втратили свою невинну вроду
    Постаріли ніби на тисячу літ
    Зсередини розриває крик
    Було все так добре й тихо
    Гуляли просто неба до ночі
    Не боячись нічого
    Охоплює тепер бурю емоцій
    Але повернеться все на місця свої
    Й стане навіть краще ще
    І будемо знову спокійно й добре все
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3748

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Супутникам-військовим в тролейбусі
    А вже останній день осінній,
    Вже останній.
    Крижини в краплях дощових
    Уже не тануть.
    Світанок довго набуває
    Тепла і світла.
    Пожовкле листя по траві
    Не мчить за вітром.
    Ви в подумках приватних, непростих
    Уже далеко.
    Хоча ще поряд погляд ваш,
    Сумний, відвертий.
    В розмові, зазвичай скупі,
    Мовчазні стали.
    Ви прощавання зайвий біль
    Затамували.
    Довіра затишного кола
    Між вами чуйна.
    Увага пильних слухачів
    Легка, розумна.
    Холодним степом фронтовим
    Набрякли очі.
    У спогадах про рідний дім
    Душа тріпоче.
    Я бачу довгу вашу путь,
    Бо вас чекають.
    Славетній перемозі буть,
    Ви надзвичайні.
    Нащадків кров у вас гуде
    У кожнім кроці.
    Майбутнє радісним буде,
    Бажання досить.
    30/11/2015 р. Геране
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3749

    21 бер. 2022
    Людмила Иващенко
    Побудь моїм заспокійливим
    Побудь зараз моїм заспокійливим,
    Що вночі заколисує спати.
    Будь для мене таким обнадійливим,
    Щоб же завтра хотіла чекати.

    Не жени, поки кулі в повітрі
    Розтинають той спокій щодня.
    Так, я знаю, що зовсім не рідні,
    Та хіба лиш по крові рідня?!

    Якщо в силах, то завжди я рада
    Розділити тривоги й жалі.
    Так, я геть не солодка награда,
    Та як треба втоплю кораблі.

    І щодня я шукаю ті рими,
    Щоб пробитись, сказати про все.
    Бо в мені так вирують Гольфстрими,
    І від страху німіє лице.

    Побудь трохи моїм заспокійливим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3750

    21 бер. 2022
    Мороз Ольга
    Незламні
    Ми незламні, ми сильні, ми єдині
    Ми захищаємо кордони нашої країни
    У вогні, у відчаї та скалічені
    Але продовжуєм жити, бо ми - українці!

    Ми мужні, ми вільні, ми дружні
    А тому надзвичайно потужні
    Понівечені, проте добродушні
    І наша сильна воля непорушна!

    Ми чуйні, ми вірні, ми спокійні
    Наша віра в серці занадто сильна
    І я впевнена: ми витримаємо все стійко!
    Бо ми всі - одне об'єднане військо!

    Ми нестримні, ми гідні, ми надійні
    Ми народжені з правом жити
    На землі нашої рідної України
    Тож нехай будем МИ і мир у всьому світі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3751

    21 бер. 2022
    Любов
    Крик душі
    Ми зустрінемося з тобою?
    Ми так негарно попрощались.
    Виню у цьому я тебе, і
    В першу чергу я себе.
    Тепер не стримуючи сльози,
    Назад немає вороття.
    І каяття не допоможе.
    Настали інші времена,
    Російській  мир до нас прийшов
    І прагне всім заволодіти,
    Зламати, вбити, підкорити!
    Але не вдасться ворогам,
    Які на землю нашу стали,
    І посягнули на святе,
    Людське життя вони забрали...
    Незламна воля в українців
    І за свободу помремо!
    Не віддамо ми України
    І страху в нас уже нема
    На полі бою станем дружньо
    І відсічем ворожий дух
    І не дозволим панувати
    На нашій рідній стороні!
    За нами правда, з нами сила
    Ми українці, ми народ!!!
    Ми справжні люди українці,
    Ми непоборні, з нами ЗСУ!

         Любов Новоград
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3752

    21 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Так дайте же хоть трішки бумерангу
    Вони стріляють і вбивають нас
    Допоки ви всі слухаєте Вангу
    останній вогник Волновахи згас

    Такого міста більше не існує
    Подякуємо нашим же «братам»
    Допоки путін спрагу утамує
    кінець прийде вже всім його катам.

    Якби ж то справа була лиш в кремлі
    якби лиш у прем’єрах й генералах
    раби вмирають на чужій землі
    А росіян все ще немає на майданах

    Вони все дбають про McDonald’s, Zara
    Про закриття якихось соцмереж
    До них вже скоро прийде чорна хмара
    За вбивства, вибухи та ще сотні пожеж

    Не вірять, дивні, у свою поразку
    і думають росія зможе все
    їх ЗМІ щоденно стелять гарну казку
    що путін - то герой і їх спасе,

    що росіяни - найсильніша нація
    та їх, на щастя, тут чекає лиш таке:
    Падіння. Сором. Страх. Капітуляція.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3753

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Перемога
    Я бачу - повертається Солдат.
    В очах та рухах добра втома.
    Глибоко вбитий пил в речах.
    Сіда надворі. Сумка долу.
    Спина ще ниє від жилету.
    З долоні не зросли мозолі.
    А подих надзвичайно легкий.
    З війни живий вернув додому.
    Горнеться до плеча дитина.
    Щока дружини до щоки.
    Час зупинився і не плине.
    В омріяні занурив сни.
    Вже зачекались мирні справи.
    Земля стемніла без зерна.
    Стежина загорнулась в трави.
    Бо надто довго "мандрував".
    Я дякую тобі, Солдате,
    Що смерті страх життям здолав,
    Що багатьох діждалась мати,
    Що вільне небо утримав.
    02/06/2016 р. Геране
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3754

    21 бер. 2022
    Віктор Ігнатенко
    Живи, незламна Україно!
    Вперед, славетна Україно, -
    Чекають нас тяжкі бої:
    Орда рашистська має згинуть
    Назавжди з нашої землі!
    Народна лють, як в морі хвиля,
    Зроста щодня до ворогів.
    І в люті тій - нещадна сила,
    Що б’є проклятих москалів:
    За всі понівечені долі,
    За вщент зруйновані міста,
    За спробу нас лишити волі,
    За те, що віримо в Христа...
    Та знаю я, настане днина,
    Коли закінчиться війна:
    Чужинці ляжуть в домовину -
    Жаданий мир прийде й весна!
    ...Живи, незламна Україно,
    Живи, хоробра і міцна,
    Найкраща в світі і єдина,
    В моєму серці ти — одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3755

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Війна висмоктує мізки
    Війна висмоктує мізки.
    Мов ікла рвуть новини з фронту.
    Обірвані висять зв’язки.
    В сльозах не видно горизонту.
    Весна вагітна теплим сонцем.
    Смачним гудуть дерева соком.
    Хтось тишу чує вже назовсім.
    Хтось квітів не торкнеться оком.
    Мандрівки змінюють людей..
    А бій будує від початку.
    Багаж колишній на трофей
    Міняє, як стару печатку.
    Четвертий квітень у вогні
    Зерно криваве засіває,
    Щоб полишити у багні
    Покірність, острах, коливання.
    І зійде жито золоте
    Міцним стеблом, врожаєм добрим.
    Сумне збіліє, відцвіте
    В подяці сильним та хоробрим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3756

    21 бер. 2022
    віктор петренко
    Проводи.
    "Із нами Бог і правда,
    Все буде Україна",-
    Так мати говорила
    Звертаючись до сина.
    Не рушничка в дорогу
    Не вишиту сорочку,
    А автомат у руки
    Дала вона синочку.
    "Щоби минали кулі
    Був сміливим для бою,
    Скроплю тебе, синочку,
    Свяченою водою".
    Перехрестила тричі
    Вслід глянувши з порогу,
    Вертайся, ми чекаєм,
    Тебе і Перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3757

    21 бер. 2022
    Єва
    Нас не зламати
    Наш український дух, нізащо не зламати!
    Ви думали, що ми вас з квітами тут будем зустрічати.
    Якби ж ви знали, як ви помилялись.

    Знайте, ви заплатите за все
    і за зруйновані міста, і за забрані людські життя.

    Ви думали, що будете в чужій країні панувати?
    Вбиваючи при цьому всіх, на цій землі.

    Запам’ятайте, що ваші задумки і мрії,
    про захват в Україні,
    будуть помирати разом з вами,
    так як ми, чужакам
    свою країну не будем віддавати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3758

    21 бер. 2022
    Надя
    Молюсь....
    Молюсь за вас, мої сини,
    Молюсь за кожного, хто нині
    У час рашиської чуми,
    Обняв у серці Україну.

    Молюсь! і в Божі руки віддаю
    Своїх дітей, онуків, всю Вкраїну,
    Хай буде так, як хочеш Боже Ти,
    Бо вірю у любов твою безмірну

    Зупини, Господи, війну і кубло знищ зміїне!
    Молюсь, прошу, благаю у сльозах,
    Нехай фашисти стануть на коліна,
    І хай тремтять, збирають смерть і жах.

    Молюсь і вірю в Перемогу,
    Що Zло Господь зітре з землі.
    "Привид" - герой мого народу -
    Мир принесе нам на крилі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3759

    21 бер. 2022
    Климюк Наталія
    Ворог
    Ворог, що прийшов в мою хату
    Буде проклята твоя мати
    І зі слізьми мільйонів
    Згинуть твої сини

    Ворог, що сієш лиш пошесть
    Сієш лишень ворожнечу
    Тобі відома тільки зрада і втеча
    Ти військо своє зупини

    Ворог, що не знаєш пощади і жалю
    І брехня твоя, мов пекуче жало
    Ти спустися зі своїх висот
    Ми витягуєм з спин кинджали
    Ми зуміли, довели, показали
    Наша нація зовсім не другий сорт

    Ворог, що руйнуєш все й топчеш ногами
    Ми прийдемо з батьками, дідами
    Ми тебе подолаєм - відважно і грізно
    Бо на захист грудьми ми станем
    І з сердець наших враз повстане
    Ненависна тобі - дзвінка українська пісня
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3761

    21 бер. 2022
    Зоя
    Ми з України
    Ми ті, хто тримає стрій,
    Ми стримуєм натиск війни,
    Без страху йдемо у бій
    Під ангельськими крильми.

    Бо ми з України,
    Опалені кров'ю війни,
    Ми вже не загинем,
    Ми до перемоги живі.

    Ми б'ємо з усіх гармат,
    Ми насмерть стоїм у вогні,
    Голіруч спиняєм танк
    І шлемо привіт русні.

    Бо ми з України,
    Опалені кров'ю війни,
    Ми вже не загинем,
    Ми до перемоги живі.

    Ми вміло зламаєм сайт,
    За нас піднявся весь світ.
    Біжи від нас, окупант,
    Бо ми на своїй землі.

    Бо ми з України,
    Опалені кров'ю війни,
    Ми вже не загинем,
    Ми до перемоги живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3762

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Обійми
    О біль розлуки
    Чи випаде мені шанс ще
    Побачити їх всіх знову
    Рідних людей, яких зву домом
    Бо з ними так добре все
    Мрію я про ті обійми
    Під час яких зникають усі біди
    Про ті прогулянки із ними
    Згадую про те все щохвилини
    Про ті часи до всього
    Скільки ще можна витерпіти того
    Тих самотніх та тривожних ночей
    Що навіть не можливо зімкнути вже очей
    Коли вдається все ж поспати
    Бачу сни я кольорові
    В яких ми разом і щасливі
    Як же я чекаю тієї миті
    Коли ті прекрасні сни
    Реальністю зможуть стати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3763

    21 бер. 2022
    Лілія
    «Справжня війна»
    Страшні слова, коли вони мовчать,
    Коли ти замість дій і правди чуєш:
    «Войной не надо это называть,
    Россия никого не атакует.

    На митинги не нужно выходить,
    Мы все проводим в рамках мира
    И от нацистов мы хотим освободить
    Народ наш братский - Украину!»

    «Освободіть?» Тож слухайте сюди,
    «Брати-освободітєлі» прокляті,
    Загинете на нашій землі ви.
    І саме тут ви будете розп’яті.

    Ви підриваєте будинки, дитсадки,
    Аеропорти, школи, нашу «Мрію»
    Ви зруйнували нам міста, мости
    Але ніколи ви не знищите надію.

    Ви думали, що ми сховались, боїмось?
    Чи думали, чекаєм із квітками?
    Ми незалежними були і залишаємось.
    Запам’ятовуйте, русня, бо це буде віками!

    Ми зброю не складем, ви не чекайте
    А це «учєніє», РФ, не забувай
    Ми радимо «по-хорошему» - тікайте.
    Й на землю нашу більше не ступай.

    Весь світ розуміє, що агресор - Росія
    Ви знаєте це і без цього вірша.
    Сьогодні це знає і Польща з Німеччиною,
    І Франція з Чехією, і Латвія з США.

    Нашим хлопцям й дівчатам рівних немає
    Всім, хто душу й тіло покласти готов
    Окрім них, у нас ще є секретная зброя
    Нею кожного битимемо, хто проллє кров.

    А ця зброя - віра, правда й надія
    Тому, ворог, рахуй свої втрати
    Але ми не втомились казать лиходіям
    «Русский корабль, иди-ка ты нахуй!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3764

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Народе мій, у чім твоя провина,
    Що край батьків димить і кровоточить ?
    Лягають в землю свіжі домовини,
    А нелюд знов пекельне вістря точить ...

    Бодай би вік не знать такого "брата",
    Під чоботом якого лиш руїни !
    Та, як би не звивався  біснуватий,
    Не знищиш ти славетну Україну  !

    Старий і юний обуває берці,
    Не хліб готують браття, а свинець.
    Тобі за Україну вирвуть серце,
    Прийде, таки, дияволу кінець.

    Тож, бійся гніву мирного народу,
    Що стільки літ гартується в борні.
    За рідний дім, за волю, за свободу
    Знесе він двоголів'я сатані.

    Кремлівський фюрер, ти за все спокутуєш!
    Прокляте й сІм'я за твої провини.
    Чекає тебе бункер із отрутою
    За смерть синів і дочок України!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3765

    21 бер. 2022
    Лілія
    «Лист з майбутнього»
    Ми відновили Київ, Харків, Суми
    Відбудували і Чернігів, і Херсон
    На вулицях не чути більше шуму
    Здається, це був просто страшний сон

    Народжені в метро, пішли до школи
    Будинки стали краще, ніж тоді
    Сьогодні свято в нас - день перемоги
    Ми вистояли в тій страшній війні

    І знову у містах пташки співають
    І видно посмішки, дитячий сміх луна
    Ракети вже над нами не літають
    Нарешті і до нас весна прийшла

    Цікаво вам, що із росієй стало?
    Її ще з двадцять другого нема
    Померло те, що все в ній диктувало
    Як у казках - загинула вся тьма

    А Україна й далі процвітає!
    Така красива, вільна й молода
    Тепер з Європи всі до нас літають
    І квіти проросли, де згинула орда

    І мирне небо вже до нас вернулось
    І не рахуєм більше скільки втрат
    І пам’ятають всі, хоч скільки днів минуло
    Не візьме нашу волю автомат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3766

    21 бер. 2022
    ArNeLika
    Мам, тат ...
    Мені здається - спинився час..
    Він розділився на "до" та "після"..
    І не повернем ми все назад..
    І не запалим ми стільки свічок..

    О п'ятій ранку прийшла війна..
    - Мам, тат! А що оно там вибухає?
    Палає що? Що дим в небеса підійма?!
    Мам, тат! Побігли хутчіш до підвалу!

    - Мам, тат! Нам довго іще тут сидіть?
    Замерзла я.. Та і хочеться спати..
    Мам, тат.. А до нас воно не прилетить?
    А точно вціліють квартири та хати?

    - Мам, тат! Знову бахкає там, нагорі.
    Давай десь поїдем, втечем якнайдалі..
    - Мам, тат! А чому ми в чужому селі?
    Тут є де сховатись? Якісь є підвали?

    - Мам, тат! А в небі то що?
    Якісь літаки до нас надто близько..
    -  Мам, тат! Дуже хочу я торт.
    Та рідко привозять до нас щось із міста..

    - Мам, тат! А танки до нас не прийдуть?
    Чи все ж придуть страшні ті потвори?
    - Мам, тат! Як страшно лишатись тут!
    Коли наші землі залишить ворог?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3767

    21 бер. 2022
    віктор петренко
    Настане час
    Настане час, прийде пора
    Росія путінська скона.
    І той москаль, що у Кремлі
    Ще низько вклониться мені.
    Моїм братам, моїй сестрі,
    Рідненькій матінці землі.
    І вояку, який поляг
    За незалежний синьо-жовтий стяг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3768

    21 бер. 2022
    Олександр
    Город
    Люблю тебя мой милый город
    Ведь полон красотою неземной
    Уехать мне, сейчас был повод
    Вернусь когда будет покой
    Разбомбили тебя твари
    Снарядами поливая  дома
    Они себе не представляли
    Как сильно мы любим тебя
    Мы встали вместе воедино
    Все, кто жил на той земле
    Получит каждая скотина
    За боль, причинившую тебе

    Пройдут года, тебя отстроим
    Будет тоже тяжело
    Ты главное держись мой город
    Отстроим каждое окно
    И будет снова в парках гул
    Детишки будут бегать всюду
    Ведь ради этого живём
    И будем жить
    Знай, без тебя - меня не будет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3769

    21 бер. 2022
    Альона Лозан
    24.02
    Ще вчора я засинала у ліжку,
    У своєму ліжку, у себе вдома.
    Ще вчора я у тиші читала книжку,
    Дивилася серіал, доки не здолала втома.

    Ще вчора я була поряд з батьками,
    У рідному місті, в якому зросла.
    Ще вчора гуляла його вуличками,
    До бабусі й дідуся було зайшла.

    П'ята ранку.
    Широко розплющені очі.
    "Мамо, ви теж чули?".
    Киває, серце тріпоче.

    Ще раз. Сирена.
    Летять літаки.
    Вже сумка складена,
    Машина у дворі.

    "Бомблять аеродром".
    Небо у вогні.
    Номер за номером,
    "Невже насправді?".

    "Як там Харків?"
    "Все погано, ховаюсь в метро".
    "В Озерному загиблі,
    ще не знаємо хто".

    "Я їду в Житомир,
    більш немає куди".
    "Ні, на щастя вчора приїхала,
    Вже сьогодні Київ у вогні".

    Молоде військо безстрашно воює,
    Черги добровольців у військкомат.
    Патріотизм в душах наших вирує,
    "Ненько, не бійся, все у наших руках".

    Третій день вже країна палає,
    Ворог не спить, вночі наступає.
    В серці жевріє вогонь надії,
    Бути майбутньому України!

    Віримо в себе,
    Підтримаймо наших,
    Ми - українці,
    Нас не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3770

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Вальс
    Ми вистоїмо попри усе
    Адже Україна сильна й незалежна
    І народ у ній єдиний
    Незламний духом й вільний
    Ще буде день, коли закінчиться війна
    Це буде наша перемога
    Кожного із нас
    Країну нашу відбудуємо
    Все враже ми зруйнуємо
    Ще будемо ми танцювати вальс
    Під мирним небом
    Не боячись почути звук сирени
    І все буде добре для кожного із нас
    Ми вистоїмо цей бій
    Й покажемо країні ворожій тій
    Що ми сила - нерушима, єдина
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3771

    21 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    На тій Межі Стоятиму
    На тій межі стоятиму, де завше
    і день, і ніч. Де м’якуш сірих хмар
    дощем прокис у неба чаші.
    Де поле з хліба пущено під пар.

    Над лісом зграй пташиний. Сівер лютий.
    Падлючі зайди. Чи й не дивина.
    Як Бог за нами, нам живими бути.
    Як Бог оставив вас?

    Війна.
    Війна.

    Ударив сівер у крило шуліки.
    Дзвін загудів. Сплощилася луна
    і стала краю. Сонях в полі дикім
    сам – сирота.

    Війна.
    Війна.
    Війна.

    У неба чаші тісно, в хмарі темно.
    Тріщить шатро порожнього млина.
    Вдаряє сівер. Де-не-інде зерна
    вже проросли. Що з того нам?

    Війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3772

    21 бер. 2022
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Простеньке "Ну як ти?" - зізнання в любові.
    "Надіюся, тихо там де ти є".
    Ненавиджу руську паршиву мерзоту
    Що нам жить спокійно ніяк не дає.

    "Бамбім толька бази" - кричать на все горло,
    А бомби в будівлях, де люди жили.
    Ховаються діти в підвалах та льохах
    Чого ж нам спокою ніяк не дасте?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3773

    21 бер. 2022
    Еліна Л
    Весна
    Заграва ріже очі.
    В гніздах сколотих будинків,
    В лодонях потрощених мостів, складених «човником»,
    Колишеться вітерець. Багряне, майже мертве,
    Замолене місто.

    Безсоромно викриті руїни життів під димною поволокою.

    Білосніжні кісточки мрій хрускають під голими п‘ятами сиріт, що біжать до обсмаленого обрію.

    Слова миттєво висихають від погляду дзеркальних зіниць, що досягнули овиду всесвіту.
    Ці сухарі шкребуть аорту, безглуздо висипаються — як посвідчення нікчемності живих перед величною вічністю.
    Кожна секунда коштує більше, ніж мільйони алмазів.
    Чоло до чола складають тіла холодних людей.

    Почалась весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3774

    21 бер. 2022
    Маланій Анастасія
    Я - митець двадцять першого століття
    я - митець двадцять першого століття.
    я - борець найгарячішої лінії фронту.
    я фарбую незаймане біле весняне квіття
    у колір сонця, що сідає за лінію горизонту.

    я - творець новітнього мистецтва,
    творю прекрасне, коли його нема.
    надаю усім світлого блаженства,
    коли навколо панує нестерпна тьма.

    моя сцена - закривавлена бойова арена.
    я творю, навіть коли шумить страшна війна.
    музику натхнення створює гучна сирена,
    й звуки пострілів для нищення майна.

    народжується мистецька штука,
    де панує лиш колір стиглих вишень,
    де гураганом вирує людська розпука,
    що стає мотивом моїх чудних пісень.

    я малюю світ у всіх відтінках червоного
    де в кожному куточку, стікає багряна кров:
    по розлюченій руїні, по щоці мерця сумного,
    по мені й пістолю, що після пострілу схолов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3775

    21 бер. 2022
    Тамара Пальонко
    Сівач
    Весна й війна - ще ті антагоністи.
    А прийде час і хтось спита про те,
    Що буде воїн, мати і дитина їсти,
    Якщо зернина в полі не зросте?
    Бо зранку корчиться земля у мінах,
    Бо знову збивсь трипільський календар.
    Потрібні руки, тиша, дощ, погожа днина,
    Щоб на Різдво були кутя, пиріг, узвар.
    Як дисонує пташки спів бадьорий
    З тривогою сирен гучною!
    Ждуть в гості плуга й борону простори -
    Не вірить лан, що зайнятий сівач війною...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3776

    21 бер. 2022
    Радушинська Оксана
    Тепер боги не рахують дати
    Тепер боги не рахують дати,
    Не знають, який день тижня.
    Відколи з неба почали вбивати -
    В богів там на небі тризна.
    Вони від бомб закривають подолом,
    Хапають ракети руками
    Колись боги нас лякали громом -
    Тепер під громами з нами.
    Боги наївні, як люди, їй богу,
    І плачуть, як ми, безпорадні.
    Коли по місту вмикають тривогу -
    Лишаються ждати в парадній.
    По вікнах - ударною хвилею. Дзенькіт.
    Малюнок дитячий на ліжку.
    Зіщулиться Всесвіт великий усенький
    В очах всиротілої кішки.
    Здавалося б, нащо, боги, вам цей клопіт?
    Сидіть собі десь на хмаринах.
    Але у підвалі, де цегла і попіл,
    Скривавлена плаче дитина.
    І знову завали. Вогонь. Рветься вена.
    Свідомість уже, як підранок.
    Сирена. Сирена. Сирена. Сирена.
    І поміж сиренами... ранок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3777

    21 бер. 2022
    Мотря
    Музичний супровід сирени
    Музичний супровід сирени.
    Багряна кров на бойовій арені.
    Диявол пробрався на святі терени.
    Синій і жовтий на радіоантені.

    Залізний голос: «повітряна тривога».
    Вщент розбита градами дорога.
    Найкращий друг - сира підлога.
    Хоми невірні моляться до бога.

    Ось такі реалії новітнього часу:
    усі змушені згрібати мертву масу,
    аби звільнити засмічену трасу
    тими, що хотіли створити вищу расу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3778

    21 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Нам не нужна ваша помощь такая
    Из-за ваших действий погибает моя страна родная
    Вы бомбите города и жизни забираете
    Смерть мирных людей вы помощью называете?
    Мы хотели спокойно встретить весну
    Радоваться беззаботности и её теплу
    Вместо этого, шороха каждого боимся
    И при звуке сирен в подвалы мчимся
    Мы хотим спокойствия и тишины
    Видеть спокойные, мирные сны
    Забыть, что такое выстрелы и страх
    Не просыпаться каждое утро в слезах
    У нас болит сердце за нашу страну
    Услышьте же вы нас наконец-то, ПРОШУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3779

    21 бер. 2022
    Софія
    не чекати смерті
    а чого нам чекати смерті
    хай вона чекає на нас
    і дивиться на обличчя роздерті
    і пишається. повторюю ще раз

    де б ми не стояли — вистоїмо
    нас народили найсильніші світу цього
    ми зігріті надією чистою
    та знаємо до чого йдемо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3780

    21 бер. 2022
    Радушинська Оксана
    І був день перший. І прийшла біда
    І був день перший. І прийшла біда,
    Яка не сонце, а війну вродила.
    І сунула зі сходу не орда,
    А хижа тьма, що нищила міста,
    Не чула Бога, з ним не говорила.

    І був день перший. Піднялись у бій.
    І день отой, забувши своє ймення,
    Коловоротом болю і надій
    Вже не минався. Та тримався стрій.
    Й писав народ мій світу своє вчення.

    І був день сніжний. І зашкалив біль.
    Коли ураз лишились ми без шкіри.
    З вогню й бетону смерчова купіль
    Омила очі. І ракети тінь
    Межу проклала віри і зневіри.

    І був день судний. І прийшли ми всі,
    Ступаючи босоніж по руїні.
    Живі і вбиті - Божі посланці.
    Й відклали зброю, наче мудреці -
    Бо треба сіяти. Весна в моїй країні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3781

    21 бер. 2022
    Мотря
    Без назви
    о, недолугий воріженьку мій,
    безстрашний ти двоголовий змій,
    коли встаєш у правдивий бій -
    сміливість дає страшнючий збій.

    той змій чимдуж у бій кривавий лине,
    сподіваючись, що на шляху все згине,
    а зрештою од страху навіки спочине.
    друже, збагни для себе лиш одне-єдине:

    раби завжди зостануться рабами.
    курка буде ховатись меж ровами,
    завжди. навіть якщо над плечами
    дві голови, проте мізків два грами.

    народ, що не знав значення волі,
    ніколи її й не пізнає, навіть поволі.
    не зрозуміє, що таке пташка в полі,
    відвертається від власної ж долі.

    сім кіл пекла будуть для вас пекучі,
    бо настане суд, де буде ревти ревучий,
    де правдою зашелестять лани могучі,
    де заговорять вічні гори і Дніпро, і кручі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3782

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    народе мій, замучений віками
    загарбниками ще не скорений ні разу
    тримайся буде ще й у нашій хаті свято
    не зважаючи на всі образи

    не зважаючи на смертельний біль
    на вогні палаючі, на ракети
    кожен з нас вийде з бою живим
    не зламані будуть наші скелети

    не поляжемо і тебе не покинемо
    ніколи, ні за що
    ми душею до самого бога полинемо
    й виборемо усе чого

    усе чого хочеться
    на що заслуговуємо
    ми слухатимемо щоночі
    лише солов’їв мову

    ми ходитимемо в театри
    обіцяю ми й увесь народ
    знов віднайде все, що втратив
    ми зможемо жити, а не виживати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3783

    21 бер. 2022
    Галина Федорівна Крилова 0
    Чорний четвер.
    У чорний кривавий четвер,
    новий відлік часу настав,
    проти вільного народу
    війну диктатор розпочав.
    Горить палає і здригається
    столиця нашої країни,
    болить душа і серце крається
    у всього світу, у кожної людини.
    З півдня, півночі, Карпат
    зібрались вірнії сини
    свою країну боронить,
    від злої рашистської орди.
    України вояків не здолати,
    дух козацтва у них в крові,
    ні сантиметра землі не віддати,
    якщо потрібно тілом лягти.
    Герої, патріоти наші,
    повсюди зупиняють супостата.
    За діяння ворогів не людські,
    наздожене розплата.
    Катам суд страшний мусить настати,
    за кров дитячу покарати,
    і за розрушені будинки, школи, церкви,
    звіра клятого в пекло гнати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3784

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    підеш спати і готуєшся до гіршого:
    у тебе віднімуть усе
    ти чекаєш смерті вибухів тиші
    і думаєш про те яке все пусте
    насправді ж яке цінне

    хорониш надії й жартуєш
    у вже рідних гарне гумору почуття
    й чекаєш поки краще наступить
    лише в нього віриш і в краще життя
    о так у життя повноцінне

    а колись ніхто й не думав про тління

    зараз же молимося і кажемо
    сильні ми господи сильні
    у нас доля така навіть поляжемо

    кажуть душу положимо але станемо вільні
    розповідають правду ми трохи божевільні
    а ви не вірили? але ми вас хрестили
    шановні ми й відспіваємо будьте спокійні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3785

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    знаєш якось нецікаво
    як воно — помирати
    цікаво коли за "добрі справи"
    винних посадять за ґрати

    коли всі небайдужі насправді
    на вулиці вийдуть нарешті
    не бійтеся гіркої правди
    щоб не ридати за залишками решти

    решти всіх хто не склав зброю
    хто зайшов до моєї країни
    ми не здамося без бою
    ми народилися й будемо вільні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3786

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    якщо хтось з моїх рідних помре
    ви всі будете винні
    і він і вона і ти
    усі хто сиділи без дії

    усі хто не змогли вийти
    усі хто боявся занадто
    тупості й безчестя діти
    ті хто бояться правди

    не можна всього боятися
    особливо свободи
    невже ви не хочете хоча б дізнатися
    що з вами всіма буде

    що з нами буде?
    коли центральні площі вибухають
    а добрі ненависні люди
    нічого навіть не знають

    і кажуть вас звільнити треба
    бо ви ж в полоні
    навіть шмату неба
    не бачите в неволі

    але ж звільнити треба вас
    від дурості цієї кров’ю революцій
    настав той самий час
    коли вирішують все люди

    чи буде жити дід старий
    десь в україні та в сибіру
    і що убити сотні мрій
    чи лиш одну велику мрію

    вирішуйте бо ви відповідальні
    за кожну смерть за все наше життя
    прокиньтеся всі ці жахи реальні
    тож дійте поки чуєте серцебиття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3787

    21 бер. 2022
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Я би мала буть поряд із ними
    І плечем до плеча стояти.
    Бо мені так душа звеліла
    Наплювати б що каже мати.
    А мене не пускають навіть
    Пацанам відвезти припасів
    'Сиди дома, не рипайся, тихo.
    Ми самі порозвозим запаси"
    Їм плювать що в моїй середині
    Вогонь бою нестримно палає.
    Для батьків бо ми завжди ще діти
    Хай і рочків зо двадцять маєм
    Хай несила сидіти вдома
    У безпеці,  теплі і спокої
    Коли місто дощем ракетним
    Укриває паршива мерзота
    Я би мала стоять з хлопаками
    В броніку і з автоматом
    Боронити мою Україну
    Хай би вдома і плакала мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3788

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    я не дозволю нікому
    забирати у мене
    ні метра землі рідного дому
    нікого навіть себе

    я хотіла б сказати беріть усе
    але не чіпайте щось важливе
    але справа в чім слова це пусте
    а я хочу бути справедлива

    тож нагадую хто прийшов з мечем
    від нього і загине
    йдіть якщо не хочете проблем
    бо тут все до останньої краплі цінне

    а за цінне ми палитимемо серця
    власне я й увесь мій народ
    йдіть швидше від мого лиця
    я не хочу щоб проливалася кров
    у мене весна перше березня
    у нас плани на майбутнє
    але кожен застрелиться
    хто заважатиме присутнім

    на цьому святі життя на нашому святі
    ви ніколи не заберете найважливіше
    я бажаю вам розуму а в присвяті
    хочу подякувати тим хто хоче тиші
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3789

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    хто сказав що ти маєш право
    вершити долі інших
    вирішуй власні справи
    і не лізь будь скромніше

    на нашу землю ні ногою
    а інакше залишишся без неї
    армія повертайся живою
    тож не йди сюди бійся потєрі

    бійся й залишайся на мирному боці
    бо ми знаємо що таке війна
    тепер кров на кожному кроці
    а все через ваші темні діла
    01/03/2022

    щире спасибі за кожен подих
    за кожне слово і за довіру
    я відчуваю що скоро
    вам сильніше ніж дехто богу повірю

    і матиму рацію
    ви ті кому треба вірити
    за будь-якої спецоперації
    з будь-якими зусиллями

    я знаю що ви найкращі
    і я кожен день за це вдячна
    ми зможемо ми ж не пропащі
    перемога за нами правда наша

    віра наша надія наша і творчість
    ваші голоси
    ваші погляди ваші очі
    разом ми

    разом ми сила і слава (україні)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3790

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    чи існує щось краще за музику
    твого голосу на світанку
    коли знаєш що все добре хоч ризику
    посміхаєшся спозаранку

    чи існує щось краще за твою посмішку
    я її бачу уві сні залиту кров’ю
    ворогів наших це наших рук справа наше поприще
    так сонце вітати і новий день з любов’ю

    бо заради землі нашої живемо
    бо ти знаєш як воно є
    чи існують взагалі проблеми
    коли існує все що твоє?

    якби тебе не було війна б уже вбила
    все життя в моїй голові
    що мені та країна
    коли я не знаю де ти

    я б сказала таке але ні за що
    я сама за тебе кого завгодно вб’ю
    але поки ніхто не натрапив зненацька
    я і тебе і землю просто люблю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3791

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    мені страшно
    і не соромно за свій страх
    я боюся правда
    що згасне світло в очах
    у ваших очах
    дорогоцінних
    я не зналася на ваших речах
    і не була незамінна
    але ви для мене були
    і залишаєтеся
    я хочу щоб ви жили
    і бачити як ви посміхаєтеся
    будь ласка скажіть
    що все буде добре
    хоч на мить
    дайте надію мої хоробрі
    мої найкращі
    сонячні
    не до ворожої пащі
    вам шлях а до віконечка
    у якому знов мир
    а я поруч бо
    ви саме ви
    те що завжди справді важливого було
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3792

    21 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    Бог став з нами поряд
    А що, як відсирів порох?
    Лишитись без дому, тобто
    узнати цей світ сиротою.
    Ворог
    лютує.

    Хлоп ти?

    Допоки живому ятритиме рану
    сіль правди, карбуйте крок
    на марші звитяги. За спротив оркану
    поламано нас.

    Пророк?

    Лишусь сам на сам у біді. Не герой я.
    Держись сили Слова в останній війні.
    Блідий у простріленому однострої
    Бог став з нами поряд.

    Роса на стерні.

    Половою ворог. Ми тягнемось неба.
    З зерна встає колос. Усі, як один.
    Усе буде воля, бо Богу так треба.
    Він дасть нам прощення.

    А ворогу  – тлін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3793

    21 бер. 2022
    Софія
    вона
    І
    цієї весни вона мала бути в києві
    дивитися старовинні собори
    ми мусили радіти що знов стрілися
    а не віддавати всі гроші військовим

    за власним бажанням звісно
    але ми повинні були обійматися
    а не дивитися на чужинців грізно
    як це могло статися

    вона повинна була радіти віршам
    а не відчувати як німіють пальці
    від холоду у власній квартирі не в тиші
    а серед свисту снарядів від вигнанців

    яких навіть не поважають в своїй країні
    вона повинна була лежати знов на плечі
    знов тримати за руку посміхатися вільно
    а не ховатися вдень і вночі

    господи ти бачиш яке свавілля
    ти чуєш я знаю що чуєш
    усе божевільне а ми боже вільні
    ми героїчні люди

    бо вона з розтрощеною квартирою
    посміхається каже відбудуємо
    кутається в прапор і своєю силою
    вражає і я знаю ми ще відсвяткуємо

    нашу перемогу і зустрінемося
    вона повинна була відчувати щастя
    і вона буде ми ще обіймемося
    ми усі бо ми заслуговуємо на краще

    ІІ
    для неї весна була священною
    подією яку не можна проґавити
    очікуваною мрією та здійсненою
    веселою яку можна згадувати

    повною сміху повною зустрічей
    театри музеї кіно київ друзі
    можливо повною успіхів
    можливо трошки в напрузі

    вона повинна була думати
    як поїхати до німеччини на навчання
    чи обрати україну може чекати
    але не їхати туди зрання

    і лишатися там у добрих людей
    вона не мусила не мати вибору
    у вагоні стояти терпіти дітей
    перекладати сумувати без винятку

    їй не судилося все покинути
    і на чужину бігти
    туди полинути
    почуватися як чужі діти

    у чужій хатині
    але вона не втрачає віру
    і я пишаюся і плекаю надію
    що все буде добре ми сильні

    господи ти бачиш яке свавілля
    ти чуєш я знаю що чуєш
    усе божевільне а ми боже вільні
    ми героїчні люди

    ІІІ
    як весна розквітає так мала і вона
    вона не повинна була покидати будинок
    якщо б не скажена війна
    що забирала можливість бути людиною

    їй не треба було думати про спілкування
    з тими людьми які нібито хороші
    чи як пережити бомбардування
    хвилюватися про котів чи витрачені гроші

    максимум як прокинутися як дібратися
    в яку кав'ярню піти
    який театр чи музей обрати
    ким бути далі в житті

    вона мала купувати й вдягати костюми
    чорне як вугілля пальто
    той галстук з собачками — подарунок
    а не бігти й не знати хто

    прийде додому чи може побоїться
    не знати чи вистоїть оборона
    вона повинна була бачити обличчя
    і посмішки своїх друзів й знайомих

    господи ти бачиш яке свавілля
    ти чуєш я знаю що чуєш
    усе божевільне а ми боже вільні
    ми героїчні люди

    і ось вона така що треба пишатися
    разом з нею переживати навіть жахи
    і до останнього посміхатися
    бо така наша правда

    ІV
    її весна це розквіт сил це надія
    тож вона не повинна була тікати
    вона ні в чому не винна
    і мені дуже хочеться знати

    хто вирішив що це гарна думка
    що вона не зможе простягти
    більше мені свою руку
    і на моє плече лягти

    на власному ліжку засинати
    бути у своїй кімнаті
    вона не повинна була страждати
    і жити ніби чекає страти

    я б хотіла бути поруч
    чесно якщо б я лиш могла
    вона не повинна була бачити чудовиськ
    про яких небагато розповідала я

    і які зараз топчуть її двір
    їй не треба було хвилюватись
    про власний рідний дім
    вона повинна була жити а не виживати

    господи ти бачиш яке свавілля
    ти чуєш я знаю що чуєш
    усе божевільне а ми боже вільні
    ми героїчні люди

    і вона витримає я вірю і обіймаю
    обгортаю голосом
    хай навіть лише віртуально
    але вона діставатиме неба хмарочосом

    V
    вона не хотіла щоб колись
    переживав хоч ще хтось подібне
    щоб хтось ще моливсь
    і так вірив у батьківщину вільну

    вона повинна була писати
    знов і знов про посмішки прогулянки
    її весну посадили за ґрати
    черговий час під кулями

    вона так хотіла миру
    всіх своїх обов'язково
    до києва
    і стримати про збірку слово

    жартувати і бути щасливою
    ось чого було треба
    а не думати чи володіють силою
    янголи з неба

    вона не повинна була згадувати
    минулі часи за нейменням нового
    і радіти тому що вціліли і співчувати
    їй як будь-кому не судилися ріки крові

    але вона пише вона сподівається
    вона не здається навіть не робить вигляд
    і так сильно старається
    бо хоче бути як приклад

    господи ти бачиш яке свавілля
    ти чуєш я знаю що чуєш
    усе божевільне а ми боже вільні
    ми героїчні люди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3794

    21 бер. 2022
    Ігор
    Шанс
    Ти нині маєш шанс - таких вже більш не буде,
    дізнатись, хто ти є - чи не кусок лайна?
    За нього заплатили вже остиглі люди,
    бо це - війна, війна, війна, війна!

    На півтонах, в яких було комфортно -
    уже - без шансу якось пропетлять!
    і хто ти є - бува не син тих орків
    що зараз землю нашу так гноблять?

    В банальній чи в крутій ти упаковці-
    ці дні зірвуть облуду
     - шансів нуль!
    Не Бог - тебе засудять люди.
    І погляд їх, смертельніший від куль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3796

    21 бер. 2022
    Роман Миронов
    Без назви
    Я біль цей в собі несу,
    Як хтось несе карабін.
    Нас береже ЗСУ –
    І буде багато змін.

    Нас оминає НАТО,
    В будинки влучають ракети.
    Не знаю, що буде завтра,
    В якому ми будемо плетиві.

    І вступимо ми в ЄС,
    Стріляють удень автомати.
    Надіюсь, не бахне АЕС,
    Розіб'ємо ми окупанта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3797

    21 бер. 2022
    Роман Миронов
    Без назви
    Кров наздогнала мене,
    В неї я кинув якір.
    «Все це колись мине», –
    Сказав мій союзник Яків.

    Байдуже лине біль,
    Листя горить повільно.
    «Якщо я повірю тобі,
    То видамся божевільним».

    Краще я збережу
    Дорогу, що між світами.
    Боже, убий війну!
    Хай би вона сконала!

    Дорога у кров – сумна,
    Пам'ять реве нестерпно.
    Боже, спаси життя!
    Боже, закінч це пекло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3799

    21 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    Вивчай війну
    Вивчай війну, щоб бути в мирі
    з усім околу світом. Де
    тебе зустріне ворог, звіром
    пажерним там і пропаде.

    Не сподівайся, що за тебе
    хтось інший стане. Подивись,
    яке високе нині небо.
    А що ж не видно в ньому птиць?

    Ти жалем серце не висушуй.
    Тулися радості. Утім,
    вивчай війну. Згубив враг душу.
    Злостивий скарбу захотів.

    Химерить зайда. Ворог клятий
    топтати буде дім наш? Ми
    за правду станемо стояти,
    за світло проти його тьми.

    Війна то пекло. Але Боже
    нам Слово в поміч. Тримай стрій.
    За Україну. Нам поможе
    армада світла виграть бій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3800

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Треба жити
    І навіть під час жахіття треба жити
    Потрібно вчитися любити
    Бачити хороше у дрібницях
    І прекрасне у простих речах
    Навіть у буденних днях
    Вміти посміхатись і радіти
    Навіть коли біль нема де подіти
    Потрібно, щоб не зійти із глузду
    В цьому світі сповненому жахіть
    Навіть якщо боїшся виглядати безглуздо
    Треба ловити кожну мить
    Рахувати на небі зорі
    Зустрічати , яким би він не був світанок
    Мріяти після всього на відпочинок
    З потрібною людиною на морі
    Бо буде ще найкращий ранок
    В якому не буде місця горю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3801

    21 бер. 2022
    Андрій Дзюба
    Багнет
    Ні ненависть, ні лють  –
    багнет холодний. З суші
    нас не збороти. Будь
    і будеш.

    Скніють душі.

    Ні відчаю, ні сліз –
    герць ярий. Небом пада
    шуліка. Шелест, свист,
    удар.

    Дяк курить ладан.

    Підніме хвилю борт.
    Не вперше нам водою
    врага стрічати. Лот
    дна не дістав.

    Гарт бою.

    Ні ненависть, ні лють  –
    багнет холодний. Чесно
    з Твоєї сили, в путь
    звитяги взявши, скресну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3802

    21 бер. 2022
    Наталія Запорожець ( Одна Бандерівка)
    Україна героїчно стоїть
    Ось бачиш, путін, нас не вбити,
    Не стерти із лиця землі!
    Наших героїв не спинити
    Отим потворам, що в кремлі.
    А ти у бункері сховався?!
    Замкнувсь на тисячі замків?!
    І так єхидно усміхався
    До тих недолюдків - панків.
    Ти думав, що усе так просто?
    Прийшов - "укропів" переміг!...
    Та ти "герой не того зросту",
    Щоб наш народ здолати зміг...
    Для нас своя земля - святиня!
    Сюди чужим попхатись зась!
    Знай: українка - не рабиня!
    А кожен українець - князь!
    Ніколи свого не даруєм,
    І не відходим ні на крок!
    В боях свою снагу гартуєм...
    Це , сатано,  тобі урок! ..
    Ось бачиш, путін, ми повстали,
    Щоб вибити потвор твоїх!...
    Своїх позицій ми не здали,
    Бо зрадить Україну - гріх!
    З надією на перемогу Одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3803

    21 бер. 2022
    Марина Скаженник
    Нам жовті квіти взяли звичку дарувать міста
    Нам жовті квіти взяли звичку дарувать міста.
    Хоча…
    Колись, з раннім дитинством, як прощались –
    Кульбабки ми зривали навесні,
    А перед школою у серпні повертались
    Із соняхом, що ріс в бабусі у селі,
    Проходив час… Стежинка чорнобривцями встелялась,
    Якою до батьківського порогу шли,
    В очікуванні парубка бажання з вуст дівча зривалось:
    «Аби нарцис не вгледіти ані в руці, ані в душі…»

    Нам жовті квіти взяли звичку дарувать міста.
    Хоча…
    Так, все ж пророкує колір квітів цей розлуку.
    Прощання, тугу, гіркоту важких моральних втрат.
    Не знаю, хто вивчав флористики таку науку,
    Але ж, як бачите, знайшлися справдження цитат.
    Враз, ранком сивим лютики, лілеї, айстри тягнуть руку:
    «Прокинься. Сховай паспорт. Вcе? На старт!».
    -Куди? – Не став питань, не чуєш звуку?
    -Чому? – Війна. Це вже тобі не жарт.

    Нам жовті квіти взяли звичку дарувать міста.
    Хоча…
    Дурня. То лиш тюльпани жовті – вісники розлуки.
    І то, у ворога. Іч, любить як кліше.
    Мільйони подаруємо їх…в окуляри, в уха
    (байдуже ж чим ховатися від правди їм іще)…
    Ще прошу, нагадати – в губи не забути,
    Щоб більш не слухав світ зомбованих речей,
    Ворожий хай кордон жовто-тюльпанним буде,
    Хай зникне все, пов’язане із ним з людських очей.

    Нам жовті квіти взяли звичку дарувать міста.
    Дурня…
    Як хлопець з ЗСУ вгледить нарцис під танком –
    Тоді справжнісінька прийде до нас весна!
    Засієм чорнобривцями Вкраїну соняшним світанком,
    Бо батьківський поріг – Вона уся!
    Не встеляться поля соняшниковіїм відтінком?!
    То й добре, значить, й згадка зникне ця.
    Задують дітки білу вже кульбабку між барвінком –
    Загадуючи миру без війни, як тато обіцяв..!

    Ми візьмем звичку дарувати лиш для Неї квіти!
    Для України…Всім Її містам!
    Ми повернемося додому, знову будем жити!
    ВОНА ЗАВЖДИ БУДЕ ЖИВА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3804

    21 бер. 2022
    Наталія Запорожець (Одна Бандерівка)
    Мамо, я закохалась
    Мамо, я закохалась!
    Справді, моя дитино?
    Сьогодні йому  зізналась,
    А він посміхнувсь, як дитина..
    Мамо, він в небо злітає
    І робить такі піруети!...
    Кажуть, що навіть не знає,
    Що пишуть про нього поети...
    Вірять усі, що то Привид:
    У хмарах живе і літає!
    Мамо, Він б'є і не хибить,
    Просто в мішень попадає...
    Знаєш: він дуже відважний
    І не боїться нікого...
    Часом , бува, легковажний;
    Я молюся Богу за нього!
    Ти його бачила, доню?
    Ні, але лЮблю безмежно!
    Я йому серце в долоню
    Складу й відішлю обережно...
    Як же Він знати те бУде,
    Що то любовне послання?
    Скажуть йому оте люди
    Завтра із самого рання!
    Мамо, я закохалась!
    Нехай Він усього не знає.
    Я  йому вранці зізналась,
    Хоча Він висОко літає...

    З любов'ю одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3805

    21 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Україна повстає
    Повстаньмо, браття, на землі,
    Покажемо, хто тут на волі!
    На світі ми вже не одні,
    Ми доведемо нашій долі!

    Борітеся – поборете, ви – сила,
    Ви – неодмінна мужність.
    Розправимо широкі крила,
    Бо потрібна нам потужність.

    Вороги поляжуть головою,
    Залишаться лиш син і мати.
    І будемо, Україно, ми з тобою
    Кайдани, кордони ламати.

    Україна – велична, всесильна,
    Породження незламних козаків.
    І, безумовно, як небо, вільна,
    Навіть у часи лихих віків.

    Українці – нескорені і нездоланні,
    Воїни гідності, честі та правди.
    Зараз ми – у цілісності, єднанні,
    Як нація, дамо собі у скруті ради.

    І на оновлених рідних просторах
    Ми відбудуєм ще кращу державу.
    Серед рівнин, річок, у горах
    Здобудемо світову добру славу.

    Я пишаюсь своїми братами,
    Україною як матір’ю ніжною.
    Я б’юся не лише словами,
    А мудрістю, чесністю книжною.

    Не вмирає душа наша, а лине
    Свою могутність віддавати.
    У простір квітучий, у море єдине,
    Щоб тебе від куль оберігати.

    Я вірю і знаю: ми зможемо все,
    І кара ворогів чекає без тями.
    Дух український вперед нас несе,
    Наповнюється чистими серцями.

    Омиєм водою цілющою життя
    Солдатів, що боронять світлий край.
    Ми впевнено крокуєм в майбуття,
    Тому ти, українцю, надії не втрачай!

    Буде так, як Шевченко казав нам,
    Порадами не нехтуйте його.
    А те, що залишилось синам,
    Збереже сонце й вічне тепло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3806

    21 бер. 2022
    Наталія Запорожець (Одна Бандерівка)
    Я припадаю, Боже, на коліна...
    Я припадаю, Боже, на коліна
    І прошу: припини оцю війну!
    Врятуй же нашу вільну Україну,
    Матусю рідну - в світі цім одну!
    Прости гріхи нам і провини наші,
    Настав на шлях довіри і добра...
    Не дай до дна всім випить тої чаші,
    Яку нам ворог з трунком обира...
    Накрий нас, Боже, свої омофором,
    Щоб не лякали кулі й Іскандер;
    Хай Ангели й Архангели всі хором
    Помоляться за нас усіх - "бандер"!
    Пошли прозріння ворогам проклятим:
    За що ж вони маленьких діток б'ють?
    Чому руйнують школи наші й хАти
    І кров невинну християнську п'ють?
    Спаси нас, Боже, від отої зграї,
    Що суне й суне, бачиш, звідусіль!
    Вона Вкраїну рідну лезом крає,
    Несе розруху, смерть, нестерпний біль...
    Я припадаю, Боже, на коліна,
    Молюся щиро за людей усіх;
    Бо вірю: мир настане неодмінно;
    А сльози перетворяться на сміх!
    З вірою в серці Одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3807

    21 бер. 2022
    Олена
    2022
    Четверта десять, ти прокидаєшся від вибухів.
    Грибочок видно із сільських дахів.
    Ти розумієш, там сплять твої рідні,
    Живуть без тебе декілька вже днів .
    Переживання накривають душу.
    Заповнює усі щілини страх.
    Спокій колись таким  був непорушним.
    Та зараз лише лють в серцях.
    Ти прокидаєшся і дякуєш щоденно,
    За змогу прокидатись взагалі.
    І крик сирени став уже буденним.
    Інакше вже минають наші дні.
    І ночі ми проводимо в підвалах.
    Не так ми уявляли ранки навесні.
    А вдень шукаємо людей в завалах.
    Це такі дарунки від "старших" братів.
    Біжанці живуть в шкільних спортзалах.
    Але все більше українські чуємо пісні.
    Про перемогу ми говорим на вокзалах,
    І сходять славнозвісні соняхи з землі.
    Над Батьківщиною знов сонце засіяло.
    Жінки народжують малечу в укритті.
    Навіть війна нас досі не зламала.
    Ми знаємо, за що покладено стільки життів.
    Цей народ ніхто не переможе,
    Як гопників, які забрали БТР.
    Можливо, зовні ми і чимось схожі,
    Та бачать всі відмінності тепер:
    Ми — загартовані роками боротьби.
    Це край козацький, родіна бендер.
    Вони— блазні, маленькіє люді та кати.
    Нас створював сам Бог, їх— Люцифер.
    Ми— янголи, вони— нацистськії чортяки.
    Хоча, нацисти краще них були.
    Та щоби їх позагриза собаки,
    Як захотілося вкраїнської землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3808

    21 бер. 2022
    Наталія Запорожець (Одна Бандерівка)
    Горить Ірпінь...
    Горить Ірпінь... Завали скрізь й руїни;
    Купка людей сховались під мостом -
    Це біль та відчай для всієї України
    Від нелюда з рогами і хвостом.
    Тут туляться дорослі і малеча,
    Шукають захисту й читають молитви...
    Трима синочка батько там на плечах,
    І просять всі: "Ракето, не лети!"...
    Зомліла жінка й впала на коліна,
    Її підняли й дали пить води...
    - Ще трішечки, ще трішечки терпіння,
    І нас врятують хлопці від біди!
    Сивий дідусь заплакав і промовив:
    "Таке страхіття відгуло давно...
    Я всю війну Європою обходив,
    Раніше пекло бачив лиш в кіно.
    Дітей вбивають нелюди прокляті,
    Ракети кидають на школи і садки.
    Клятий москаль іде на свого брата...
    У вирвах всі дороги і стежки..."
    Дитя маленьке обіймає маму
    І жалісно в очиці загляда:
    - А нам закриють там, у небі, браму,
    Щоб не лилися кулі, як вода?
    - Закриють, доню, потерпи ще трішки;
    Усе мине й настане всюди мир.
    В нас на обличчях з'являться усмІшки,
    І ми повернемося до своїх квартир!
    - Солдати їдуть, людоньки, солдати!..
    Наше спасіння й порятунок душ.
    - Ще трохи, люди, треба зачекати,
    А потім бігти звідси всім чимдуж!
    Хлопчина молодий бере на руки
    Мале дівча - замурзане й в сльозах...
    Воно так тулиться до нього від розлуки,
    І лялечку затискує в руках.
    - Я не боялась, чесно, не боялась!..
    (І пальчики стискає в кулачок).
    А потім із солдатом обійнялась
    Й вдягла на плечики маленький рюкзачок.
    Вони ішли удвох серед завалів -
    Мале дівча і молодий солдат...
    Ішли упевнено під гул сирен - сигналів,
    Тих вибухів, що сипав супостат!
    З вірою у серці Одна Бандерівка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3809

    21 бер. 2022
    Сніжана
    І буде мир
    І буде мир...
    І вишні зацвітуть
    У рідному моєму краї.
    Лелеки добру звістку принесуть:
    "Кінець війні, ми ворога здолали!".

    І на світанку вмиється Земля
    Ранковою холодною росою.
    І буде чути пісню солов'я,
    А не ревіння літаків над головою.

    Підніме очі закривавлений Ірпінь,
    Йому плече підставить сива Буча.
    А Бородянка і Гостомель-побратим
    Порушать тишу стогоном болючим.

    Демидів враз прокинеться від сну,
    Від болю ран ворожих окупантів.
    На повні груди крикне: "Я живу!!! Я витримав оцих потвор-мутантів".

    Козаровичі, пошматовані вогнем,
    Потоптані, знесилені і босі.
    Тавровані ординським тим мечем
    Піднімуть хвилю в морі стоголоссям.

    І Димер, Катюжанка, і Синяк
    Сплюндровані поганською рукою ката
    Без сліз, бо їх давно уже нема
    З колін устануть, бо прийшла розплата.

    Почує це Іванків - сивий дід.
    Вони його живого розпинали,
    Він навіть не стогнав, він гордо переніс.
    Його тортури дикі не зламали.

    Чоло насупить древній наш Лютіж
    Поранений, обстріляний, побитий.
    Тримав він оборону, як справжній захисник,
    Сміливістю своїх людей прикритий.

    А Вишгород, наш славний волонтер!
    І день, і ніч збирає поміч всім нужденним.
    Ви очі бачили, отих святих людей,
    У них вогонь добра горить священний.

    Засяє сонцем Вишгородський край.
    Підніметься з руїн моя країна,
    Бо мужності такої світ не знав.
    По силі духу ти одна така єдина.

    Повернемось до мирного життя,
    Запахнуть чорнобривці й рута-м'ята.
    І мама заспіває "Котика-котка",
    І принесе "від зайчика" гостинця тато.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3810

    21 бер. 2022
    Лариса Вiйтева
    Мачухам Росii
    У Бородянцi у хатину мами
    Влетiв росiйський визвольний привiт...
    Вона сховалась серед поля в яму
    До ранку, в березнi, їй 90 лiт...
    Ти нас прийшла, Росiє, визволяти?
    Задуренi! Ви очi продерiть!
    Примусьте свого звiра не брехати!
    Вся Україна в вибухах, горить!

    Глухие! Бессловесные! Слепые!
    Сынов благословили убивать,
    На смерть послали, МАЧУХИ РОССИИ!!!
    Ведь так бы не смогла родная мать...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3811

    21 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Що з тобою стало?
    Що з тобою стало,
    Матінко рідна?
    Що з тобою стало,
    Ненько Україно?

    Ці простори безмежні, плодючі поля -
    Все підірвав ворожий снаряд.
    Розірвав українські серця,
    Кидаючи в мирних жителів усе підряд.

    Твої губи палають вогнем,
    Почорніли зіниці в очах.
    Тільки я вірю: ми відженем,
    І наше лихо залишиться в снах.

    Так відважно боронять усі,
    Йдуть у наступ самими руками.
    І дорослі люди, й сини
    Допомагають, бо Всесвіт - із нами!

    Наша арміє єдина, ви - кремезні козаки,
    Бережете, від болю захищаєте нас.
    Слава буде вам, ми певні, навіки,
    А правду покаже лише стрімкий час.

    Я дякую за вашу стійкість,
    За віру і зброю у душах
    За мужність і міцність,
    Ніхто нас вже не здужить!

    Ми - вільний народ,
    Пронизаний боротьбою.
    Україно, вставай від негод,
    Уся планета зараз з тобою!

    Незламні назавжди,
    Українці переможуть!
    А вони, хвости сховавши,
    Нічого вдіяти не зможуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3812

    21 бер. 2022
    Наталія Запорожець (Одна Бандерівка)
    Мамо наша, Україно
    Добрий ранок, Україно!
    Другий день уже весна...
    Нема квітів, лиш руїни,
    Бо іде у нас війна!
    Сунуть танки, їдуть гради;
    Села і міста в огні...
    Вже розбиті автостради -
    Та ми не здамося! Ні!!!
    Вже навчились розрізняти
    Гул ракет й крилаток звук...
    Але тим нас не злякати!
    Вам не зійде це із рук!
    Посміхаються зміїної
    І Росія, й Білорусь...
    Підіймайся, Україно!
    Я за тебе теж борюсь...
    Ти стоїш, згорнувши крила,
    Як лелека під дощем...
    Своїх діточок накрила
    Омофором, як плащем!
    Наша Мати - Берегине,
    Україно, ти - як сталь!
    Безневинний люд твій гине,
    Бо прийшов до нас москаль!
    Встань, матусю, підіймися,
    Крилоньки свої розправ!
    За народ свій помолися,
    Щоб скоріше мир настав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3813

    21 бер. 2022
    Аліна
    кораблі
    мене залишили на березі чужому,
    дивитись в далечінь, як тонуть кораблі.
    і, кажуть, зорі запалають трохи згодом,
    тільки про це нікому не кажи.
    там за горою-слід твій,
    а в землі-коріння,
    яке тебе від всього захистить.
    скоро закінчиться розлом цей ДО і ПІСЛЯ
    якщо не в нас, то десь у них.

    а нам лиш підійматись сходами до сонця
    на ті мости, де ми колись були.
    де не підривали нам дорогу,
    де кораблі лише вперед пливли
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3814

    21 бер. 2022
    Анастасія Шипович
    Жорстока війна
    Війна настала так швидко і жорстоко ,
    І кожен з нас ,всі сльози вже пролив.
    Ми молим Бога ,щоб він був із нами
    Бо тільки Він нас зможе  захистить.
    Ніхто із нас і думати не міг
    Що Путін впустить в напад своє  військо
    Всі думали - пусті погрози ,але ні
    У чоловіка дійсно якийсь приступ.
    Настав той час ,коли ми об'єднались ,
    Коли змогли , без слів всім помогти
    Настав той час , коли всі розуміють
    Без допомоги далі не пройти
    Настав той час ,коли всі люди рівні ,
    Коли нема багатий - бідний чи простий.
    Ми разом всі повинні гуртуватись
    Бо тільки разом дійдем до мети!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3815

    21 бер. 2022
    Олександра Хопта
    За день до війни
    Коли знаєш, що все може щезнути,
    розсипатись пилом в драконячій щелепі,
    стає дуже чітко, яскраво, оглушливо радісно.
    Це як раптом улюблена пісня по радіо,
    це як ніби з небес надіслали команду:
    “Жити всім!” І дерева, синиці, комашки -
    все кричить: глянь - я є! Я живу!
    Кольори соковиті, сонце тягне траву
    із землі; кожна хвилина як розкіш.
    Обійми всіх своїх - теплих, хороших,
    справжніх; слухай, як б’ється серце.
    Сьогодні ми маємо все це;
    густе концентроване щастя.
    Золоті ліхтарі, вечірній Хрещатик,
    діти сміються, цілуються парочки,
    десь у метро вночі цвіте папороть,
    тихо везе чудеса важкий зоряний віз.
    Всі такі безтурботні, до біса живі,
    і ти також живий - не забудь дихати,
    дихати,
    дихати,
    кожен ковток - як над квітами дикими,
    свіжий, як після носіння маски.
    І нічого не станеться - гулятимуть мами
    з візочками, і продаватимуть вату солодку;
    ранки будуть погідні, прозорі, холодні;
    небо буде безхмарне і безракетне.
    Головне - пам’ятай, що ти причетний
    до життя; що хвилини цінні;
    бережи себе - щирим, чутливим, цілим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3816

    21 бер. 2022
    Аліна
    Без назви
    ночами й ранками стріляють..й ми не ті
    і пишем "як ти?" на війні, рахуєм дні
    твоє-незламне
    моє-в мені
    і ми постійно на межі
    думки в окопі, вистріл в ціль,
    гордість і вдячність звідусіль
    тримаючись лиш за одне-є в нас усе,
    бо нашого нема ніде
    і наше небо, і поля, моря
    тепер не пісня солов'я, війна
    страшна, бридка і голосна.
    хотіли березень і ліхтарі
    і ми одні, на зло усім
    і ми одні...а всі на зло
    і наче мого й не було.
    мені б волошки у руці
    і ввечері наші пісні
    без плям і крові, без жалю
    і на вустах лише...люблю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3817

    21 бер. 2022
    Анастасія Ахмедова
    Без назви
    Тим часом ми вдома
    Бо без тата нікуда
    Страх, паніка, хронічна втома
    Тримайтеся, мої люди

    Ми засинаємо та не спимо
    Щоразу страшно заплющити очі
    Усьому світу не всеодно
    Та хочеться тихої, спокійної ночі

    Ми встоїмо, нас вже не лякає ворог
    Об'єднаялася вся країна
    Ще є в порохівницях порох
    Обіцяю, все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3818

    21 бер. 2022
    Світлана
    Шел третий день войны...
    Шёл третий день войны ,
    Мы землю отстояли .
    Зачем сюда пришли?
    Не ждали вас ,не ждали.
    За 2 часа всего хотели королями зайти в нашу страну,
    Их встретили боями.
    Восстал весь наш народ,
    Планета вся восстала ,
    Тут Путин не пройдёт,
    Он не найдёт причала .
    Корабль его сказал :
    " Оружие на землю ",
    Боец его послал :"Иди на х...",
    Простите мне за скверну,
    Но слов других они,
    Увы, не заслужили .
    "Идите на х...  вы",
    Без вас мы мирно жили .
    Вы здесь совсем никто,
    Вы просто удобрение,
    А Путин ваш хуйло
    И нет ему прощенья,
    И проклянут его все страны и народы ,
    Чтоб сдохнуло оно мы просим у природы .
    Ягоджинская С.В.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3819

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Міста мрій
    Після завершення цього всього
    Ще треба стільки виконати планів
    Так багато втілити забутих мрій
    Навчитись жити після того
    Й не відкладати все на потім
    Жити тут і зараз, а не колись
    З друзями частіше бачитись
    Знаю все буде ще краще згодом
    Сходимо на каву на Хрещатик
    І буде в нас новий початок
    З'їздимо в тунель кохання
    Щоб зробити в почуттях зізнання
    Прогуляємося по рідному Львову
    Будемо щасливі знову
    Не будемо згадувати горе
    А краще поїдемо в Херсон на море
    Поїдемо в гості в Рівне
    Адже, тут усюди рідне
    Заскочимо ще до родичів в Житомир
    І буде панувати лише спокій та мир
    Після рушимо в новий красивий Харків
    Де створимо свій власний твір
    Потім помилуємося надзвичайністю гір
    Від Карпат і до Криму
    Відвідаємо Суми та Маріуполь
    Все об'їздимо, всюди будем
    Адже, це наші землі й країна
    Неповторна єдина Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3820

    21 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Переплелися ми з тобою
    Немає меж, щоб описати,
    Наскільки я тебе люблю.
    Ніщо не може нас здолати,
    Я замість тебе догорю.

    Віддай мені серце без болю,
    Омий його від ран щосили.
    І вічними станемо з тобою,
    Бо сліди людяності відновили.

    Я прагну спокою найдужче,
    Ти – уособлення моєї тиші.
    Вночі я плачу так кричущо,
    Що підкрадаюся все ближче.

    Заколишу, мов синочка,
    Пригорну долонею до себе.
    Поблизу немає ні листочка,
    Але я поруч, біля тебе.

    Поцілунок ніжний твій
    Залишу на губах надовго.
    А про інше і не мрій:
    На вулиці й досі вогко.

    Кулі літають, б’ють через край,
    А ми сидимо у сховищі весь час.
    Кажуть: «Ти, українцю, страждай»,
    Але як настане мир поміж нас?

    Невже для сили потрібна «велич»,
    Кров людей і всі гріхи світу..?
    Показуєте натомість  вашу неміч,
    Не висмокчете з України моноліту!

    Мати з сином, я з коханим –
    Всі подужаємо ваші підлі кроки.
    Нам не страшні ніякі рани,
    Доки знаємо життя уроки!

    Геть від мене, ви, подалі,
    Залиште моє кохання!
    Згинуть наземні печалі,
    Ми почуємо ваші страждання!

    А тобі, мій притулок,
    Мій чоловік, опора,
    Незрівнянний порятунок,
    Не кажу ані слова.

    Бо жодною мовою не зможеш
    Передати найпалкіші почуття.
    Без сумніву, ти з нами переможеш,
    Україно, доле моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3821

    21 бер. 2022
    Вікторія Яковчук
    Настане час
    Наказ вбивати лунає там, у Кремлі,
    На виконання тим, хто має вітер в голові.
    Знайте: настане час і дощ омиє наші землі,
    Проте ваші руки залишаться в крові.

    Настане час - ми відбудуємо міста,
    І стихне біль, що душу рве ночами.
    А ваша доля - нести провин хреста,
    Зачинені від світу сімома замками.

    Настане час - тут линутиме дитячий сміх,
    І сусід з сусідом перекинуться жартом.
    Москву ж накриє криваво-червоний сніг
    І стане питання: чи було воно того варто?

    Чи вартий страх перед наказом
    Аби до рук узяти зброю
    І вбивати, жалкуючи щоразу,
    Мирних, що не здавалися без бою?

    Настане час. Весна розквітне маком.
    Сіятимемо жито. Заговоримо на мові.
    Ми лататимемо країну стібочок за стібком,
    Доки ваша відчищатиметься від крові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3822

    21 бер. 2022
    Бугай Наталія Володимирівна
    Сердце холодить війни чорна стужа…
    Стогне Земля, обливається кров‘ю,
    Горе і розпач я чую повсюди.
    Ви перестали дружити з любов‘ю,
    Грішного світу грішнії люди.

    Я віддаю вам житття і хлібину
    Казку Природи у Божих долонях.
    Бог дарував вам і дім, і родину,
    Тільки сердця ваші в чорнім полоні.

    Земле-Матусю, скажи мені, Нене!
    Чом ворогів так багато у мене?
    Я його довго любила, як «брата»,
    Перетворився на підлого ката.

    Перегорнулася часу сторінка,
    Сердце холодить війна чорна стужа.
    Ти – росіянин, я – українка,
    Що нам ділити з тобою, «мій друже»?

    Очі у мене — блакитні, як небо,
    Руса коса — наче стигле колосся
    Я дослухалася часто до тебе,
    Сердце зігріти твоє не вдалося.

    Тільки у тебе воно із граніту,
    Густо обвите гіллячям тернини.
    Що тобі мало прийдешнього світу?
    Світла не бачишь погожої днини?

    Чом же вбиваєш мене, росіяне?
    Хочешь відрізати косу русяву?
    Землю ти нищиш, щоб зникли краяни,
    Це не додасть тобі честі і слави.

    Очі твої — наче мутна водиця,
    Грузнуть у землю криваві патинки.
    Завоювати ти хочешь зірниці,
    Хліба забрати останню скоринку?

    Землю-Матусю тривожиш щоднини,
    Світ безневинний у Божих долонях.
    Сиве волосся на скронях дитини.
    Не відбирали у тебе корону.

    Перегорнулась століття сторінка,
    Сердце холодить війни чорна стужа
    Ти – росіянин, я – українка,
    Чом же війну ти ведешь осоружну?

    Танками нищити землю доволі,
    Хай же замовкнуть ракети й гармати!
    Миру дитятко в небесні юдолі,
    Хоче Матуся Земля колихати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3824

    21 бер. 2022
    Дар'я
    Без назви
    Мені пощастило. Вкотре.
    Мені пощастило. Знову.
    І знову мені добре.
    І хоч я не маю дому,

    Все ще живі мої рідні,
    І досі є у них їжа,
    І досі їм досить тепло,
    І досі якась надія

    Живе, не зважає на морок.
    І ось - я у безпеці,
    І хтось на мене чекає,
    І ось я пишу Неньці

    Листи, й на них наліплю я
    Марку країв далеких.
    І ось дивлюсь я на небо,
    І ось у небі лелеки.

    Вони не тут мають бути.
    І я не тут бути маю.
    Та знов мені пощастило ,
    І з ними я відлітаю.

    І знов мені поталанить,
    І я надрукую книгу
    Із віршами про Вкраїну,
    Загублену батьківщину.

    А ще я продам листівки
    Із церквами мого міста.
    І хтось мене пожаліє,
    А когось розчулить зміст їх.

    А комусь не поталанить,
    А хтось в підвалі лишиться,
    А когось бомба дістане,
    А хтось, можливо, загине.

    А хтось ... Та я не дізнаюсь.
    Не знаю, де мої сльози.
    Бо я просто дитина.
    Бо я не знаю, як можна

    Таке пережити, справді.
    І смерті я ще не знаю,
    Бо ми там були лише тиждень,
    Як тиждень хтось був у Мілані.

    Бо я не знаю, як може
    Таке взагалі бути.
    Бо я й досі не вірю.
    Бо я мрію забути.

    Бо я скоро забуду,
    Залишаться тільки вірші.
    Бо скоро це все скінчиться
    Чи стане іще гірше.

    Бо я не знаю, що буде.
    Бо я й справді дитина.
    Бо я продовжую жити.
    Бо я ще хочу та мрію.

    А комусь не поталанить,
    Як дівчинці шестирічній.
    У всіх нас різні дороги.
    Герої ж-таки вічні.

    І хтось з нас буде на небі,
    І, може, й мене візьмуть.
    Бо знов мені поталанить,
    Бо порівну Бог не ділить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3825

    21 бер. 2022
    Миколай
    Народжені вільними
    Серце палає, кров надгаряча,
    Та розум холодний, як крига Дніпра,
    Ніколи, нізащо тебе я не втрачу,
    Ненько, матуся, країно моя!

    Ворог не знає, що сталося з нами,
    За всі ті сторічча під гнітом катів,
    Ми інші вже, вільні та злющі добряче,
    Ми встоїмо, бо рідний свій дім бороним!

    Не знає ще й всесвіт, що то за нація,
    Єдина, незламна, свята, миро-творча...
    Народжені вільними, діди мали рацію,
    Героям всім слава, всім дітям Творця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3826

    21 бер. 2022
    Дар'я
    Без назви
    Буде війна,
    Будуть битви і смерть, будуть трупи.
    До Бога й до людей
    Потягнуться руки.
    Ще багато-багато років
    Пам'ятатимуть тебе,
    Тебе й твоїх людей.
    Хто ти, хто ти є?
    Хто ці люди твої?
    Нащо прийшли ви?

    Вбивати.

    У що ще віриш ти?
    Може, так має бути -
    Молитись
    Про наближення кінця.
    Гірше не буде,
    Все скінчиться отак.
    Знову блокада,
    В легенях аміак.
    В останню путь,
    Земле проклята.
    Всі ми програли,
    Всі, а перший - ти.
    Це ж треба було
    Брату знищити брата.
    Це мало бути так.
    З нами назавжди
    Зникне, зникне війна -
    Так буде краще,
    Спроба була дана.

    Всі ми програли,
    Всі, а перший - ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3828

    21 бер. 2022
    Світлана
    Когда закончится война?
    Когда закончится война?
    Сирены воют звуки,
    Куда бежать, куда? Уже трясутся руки.
    Но мэр сказал – отбой
    Двух гадов повязали,
    Идите все домой,
    Не быть нам всем в печали.
    Враги уже бегут, теряя телефоны,
    И скоро перемрут, взрывается колона.
    Коктейли им уже горючие создали,
    Они совсем не то, наверное, ожидали.
    И завтра их дадим, и разукрасим рожи,
    Коктейлем угостим, а мало – и пирожным,
    Скажите всем своим, что тут для них пирушка,
    Хотели погулять, а тут – прицелом пушка...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3829

    21 бер. 2022
    Миколай
    То наша місія, браття
    Знайте, браття українці,
    Ми лікуємо світ весь!
    Бо цілюща сила в серці
    Лиш у вільних духом є!

    Кров хірургу не в новину,
    Біль - то ознака життя,
    Ампутуємо пухлину,
    Світ зцілити на віка.

    Ворог не лише на полі брані,
    Кожен борить щось своє,
    Переможемо в єднанні,
    Цілий - зціленим стає!

    Без ненавісті до діла
    Правого, без каяття,
    Зробимо з любов'ю, милі,
    Нашу місію, браття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3830

    21 бер. 2022
    Дарія
    *Мамі*
    Не плачте, мамо,
    Я снігом постелюсь в холодну зиму, під порогом рідним
    Не крайте серце, рідна, я молю
    Я голосом тужливим в рідний край прилину
    Я місяцем вам ліжко просвічу
    Я знаю, серце ваше, як той камінь
    Триматиме ту біль уже завжди
    Та я матусю, білим птахом стану,
    Й ту біль усю крилечком розплещу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3831

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Білі маки
    Білі підсніжники, чом ви не маки?
    Чом не червоні? Земля ж у крові!!!
    Виють сирени, лютують гармати
    Стогнуть поранені, тужать живі

    Це Україна – мати сердешна
    Богові душу за мир віддає
    Чим завинили? Тим що ми вільні!
    Тим що міркуємо! Тим що ми є...

    Що нам Америка?! Що нам Європа?!
    Хочемо жити, ростити дітей...
    Небо блакитне, пшениця і жито
    Скільки ж загинуло мирних людей!

    Світ, озернися !!! Люд, схаменися!!!
    Стримуєм звіра  своїми грудьми
    Той хто боїться подати нам руку
    Завтра відчує, що звідали ми

    Білі підсніжники, чом ви не маки?
    Світлі, тендітні, як душі дітей
    Тих що не скажуть вкраїнською: "мати"
    Як же багато безглуздих смертей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3833

    21 бер. 2022
    Аліса Баліка
    Без назви
    Наши дети играют в войну
    И сильней обнимают нас ночью.
    Их вопрос: «Мама, а нас не убьют?»
    Оставляет в душе многоточия.

    В их глазах затаился страх,
    В душах их поселилась тревога.
    Они видят руины и крах,
    Уходя из родного порога.

    Мы хотели  их воспитать
    И растить под спокойным небом,
    А ты смог у них это отнять.
    Мы тебе не простим все это!

    Ты пришёл с пулеметом в наш дом,
    Чтоб отнять наше право на волю,
    Не подумав совсем о том,
    Что один, Путин, в поле – не воин.

    Ты повёл на убой свой народ -
    Сыновей, и мужей, и братьев,
    Их завёл в наши степи и вот:
    Не дождутся супруга сестра и матерь.

    На тебе кровь невинных людей -
    Ты стрелял по садам и больницам.
    Но наш дом оказался сильней!
    Карма все возвращает сторицей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3834

    21 бер. 2022
    Даша
    Без назви
    П‘ята ранку….
    Земля трясеться, ракети з неба
    Сипляться мов дощ
    І літаки летять, і танки їздять,
    Від градів рушаться міста.
    Дитина втратила батьків,
    А мати в путь останню сина проводжає.
    15 днів нестерпних мук,
    Ми не простимо ніколи!
    Ти відповісиш за все!
    За кожного героя,
    За кожну жінку та дитину.
    Навіщо ти прийшов?
    Тебе хтось кликав взагалі?
    Ти спокій наш забрав назавжди,
    Не питаючи згоди,
    На землю мою вселився.
    Ти дітей від батьків відділив!
    Ти в мить змінив життя мільйонів, Залишивши їх без дому.
    Цінності життя змінились в мить.
    Не хочеться вже тих багатств,
    Крутих машин та величезних замків.
    Зрозумів хто справжній друг,
    Кого всім серцем любиш!
    Ми всі звичайно різні,
    Але не розумію я одне,
    Як можна зрадити країну
    В якій ти народився й зріс.
    Втікти з країни, легше всього!
    Сидіти в теплому будинку, та ще жалітись, Бо щось не те.
    В той час, коли військові наші,
    Ризикуючи життям своїм,
    Оберігають нас,
    Боронячи країну.
    Ночами темними не сплять,
    Рятуючи життя мільйонам,
    Щоб нам на рідній землі спокійно було
    А ви при першій же можливості
    Речі в валізу і за кордон.

    Можливо це все сон?
    Та ні, нажаль не сон,
    Така вже наша доля
    Ми встоїмо! Ми зможемо! Ми переможем!
    Кінець РФ - наш новий початок!
    Ми відвоюємо, покажемо усім,
    Що націю вже нашу не зламати
    Ми люди різні,
    Але ти нас об‘єднав,тепер ми всі єдині,
    Тепер нас не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3835

    21 бер. 2022
    Світлана
    Я устала от звуков сирен...
    Я устала от звуков сирен,
    Не хочу я больше бояться.
    И обстрелы домов, городов
    Мне во снах моих ночью снятся.
    Наши воины ЗСУ
    Вам поклон и защита от Бога ,
    Дайте Путина – даром убью,
    Миллион я отдам на дороги.
    Пусть в аду ему,также без сна, в огнедышащей лаве вариться:
    "Нравится, не нравится, варись, моя красавица".
    Пусть осиновый кол, что
    Вобьют поразит его в самое сердце, а иголку Кощея пускай разломают зелёные берцы,
    И откроется новая жизнь ,
    Заколочены старые дверцы.
    Не воскреснуть тебе ,
    Не простить, не забыть,
    А пожизненно в лаве остаться!

    3.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3836

    21 бер. 2022
    Таня Панчишин
    Привид Києва
    Що це за привид донечка питає?
    Який у небі нашому літає?

    Це він, такий страшний і дуже лютий?
    Якого так бояться усі діти?
    Який в страшному сні, може приснитись?
    Або у казці нашій, десь зустрітись?

    Ні донечко, це Ангел наш у небі,
    Який наш мир і спокій береже,
    Літає він високо, десь у хмарах,
    І ворогів, геть усіх жене!

    Поки всі дітки солодко дрімають,
    Наш захисник, у небі повсякчас,
    Літаючи, наш сон оберігає,
    Щоб ніхто не потривожив, в цей казковий час!

    Щоб сни були яскраві й кольорові,
    А дітки всі – щасливі і в добрі,
    Нехай на мить, хоч навіть на секунду,
    Перенеслись в щасливі й безтурботні дні!

    Цей Ангел, всі молитви наші чує,
    Які ми промовляємо весь час,
    І хоч ми привидом його прозвали,
    Лиш Бог, показує йому потрібний шлях!

    Тому, його боятися не варто,
    Бо це всіх нас небесний захисник,
    Який у небі, є завжди на варті,
    Це наш Герой від нині і навік!

    #авторЯ
    #привидкиєва #пропривидакиєва
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3838

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Ой, важке сьогодні небо,
    в нас над головою
    Збираймося, українці,
    як один, до бою

    Один прутик лиш лоскоче
    Ми, як сніп. Ми сила!
    Вимітаймо сміття з хати
    Нам не треба пилу

    За своїх жінок, за землю
    Хлопці грудьми стали
    Куди лізете, убогі?!
    Ми гостей не звали

    Чи то, може, ви ідете
    нас порятувати?
    А від того, недолугі,
    палите нам хати

    Шануйтеся ж, вороженьки!!!
    Ви нас розгнівали
    Ще не знаєш ти, москале,
    козацької сили.

    Кожен шмат землі своєї
    вигризем зубами
    Любим волю, маєм крила
    Не будем рабами

    Українці роботящі ...
    Нам пора орати
    Розвеснилось, сонце вийшло
    Йди до дому, брате.

    Не топчи, безбожник темний,
    ні людей, ні квіти
    Наше діло – діло праве,
    у крові омите

    Сила роду – дух народу
    оживе однині
    Слава Богу, слава війську!
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3839

    21 бер. 2022
    Світлана Соболєва
    Дитяча мрія
    Мамусю, ти чому так сильно плачеш?
    Давай я витру слізоньки твої?!
    Тихесенько пограємось, я ж бачу,
    Як зараз небезпечно на нашій землі!

    Дивись, я вже навчився засинати
    Під звуки обстрілів та вибухів гучних.
    Нас захищають наші дядечки солдати,
    Мені не страшно вже й без іграшок своїх.

    Ти знаєш, Мамо, я маленьку маю мрію…
    Ні, не нових конструкторів набір.
    Я хочу, як раніше, у неділю
    З тобою й татом ласувать морозиво «Пломбір».

    Я мрію, що поїду до бабусі,
    Втікатиму від півня та гусей.
    А дідо, все кричатиме «Не вкусить!»
    Та ввечері стрічатиме гостей.

    Люблю як приїжджає тітка Жанна.
    У неї такий класний рудий пес.
    Я навіть полюблю бабусі кашу манну,
    І буду їсти супчик геть увесь.

    Мамусю, чому сліз твоїх стає все більше?
    Ми ж у підвалі, й з нами кіт наш - Мурчик спить.
    Я чую, що стріляють усе гірше,
    Але ж наш тато всіх нас захистить!?

    Він обіцяв, навчить мене кататись
    На велику, що в гаражі стоїть.
    А ще казав, підемо разом у ставку купатись,
    І обіцяв для мене раків наловить.

    Мамусю, правда скоро стане добре?
    Ти перестанеш плакати всю ніч.
    У мене хоч маленьке серце, але вже хоробре,
    І я піду у школу цьогоріч.

    Ну, пам‘ятаєш та, що в місті нашому найбільша?
    Там, де майданчик для футболу є.
    І в парку поряд саме найгарніше,
    Коли усе весною зацвіте.

    А коли виросту - я стану офіцером,
    Як тато мій, і дядечко Тарас.
    І буду самим гарним кавалером
    А ти гордитимешся мною, і не раз!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3840

    21 бер. 2022
    Миколай
    Намір надзвичайний
    Лунають вибухи повз мене,
    Дім ходить ходуном всю ніч,
    Я ж посміхаюсь, бо я певен,
    Що радість - ліпший захистник.

    Я не хвилююсь, не боюся.
    Не маю наміру біжать
    Я у безпеці, не ховаюсь
    Все це мине, я остаюсь.

    Та дивлюся Творця очами
    На все, що коїться в ці дні,
    І бачу намір надзвичайний -
    Весь світ зцілити від пітьми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3841

    21 бер. 2022
    Світлана
    Ми з України
    Добрий день ми з України ,
    Пригостимо паляницею з смачною полуницею,
    Відправим вас додому укрзалізницею .
    Передамо гостинців для ваших пехотинців, нехай несуть до бункера для ліліпута Путіна ,
    Нехай з тій паляниці отримає по пиці ,
    Хай здохне в ізоляції,
    І не ганбить  всю націю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3842

    21 бер. 2022
    Єгор
    Гинуть сини України.
    Гинуть сини України.
    На рідній, батьківській землі,
    Бо ворог, що йшов з полонини
    «Захист» приніс у чолі.

    Створивши всім біль і страждання,
    Розлютив в народі лиш гнів.
    Ворога жде покарання.
    Ворог, чого ти хотів?

    Швидкої здачі країни?
    Ти сам до порога прийшов.
    Боже, храни Україну.
    Ворог - звідси пішов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3843

    21 бер. 2022
    Миколай
    Людство єднається
    Людство єднається, світ вже без кордонів,
    "Правоє" діло нарешті знайшлось,
    Ми не забудемо ціну свободи,
    Єдиних та вільних життя почалось!

    Ненависть, відчай, страхи та тривога -
    Найпоганіші друзі на хвилях війни.
    Спокій, невтома, незламна свобода -
    Ось що опорою стане в ці дні.

    Турбуясь за себе - і миті не встоєш,
    Хитатися будеш весь час, день і ніч,
    Проте станеш ти найміцнішим героєм,
    Як прояв турботи для інших даєш.

    Ти нездоланний, непереможний,
    Як затишний дім у душі віднайдеш,
    Створимо разом світ мирний та вільний,
    Збудуємо всесвіт із мрій, в решті решт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3844

    21 бер. 2022
    Таня
    Жінки України
    •
    Жінки України, це міць і броня
    Для своїх дітей, і для свого народу
    В усіх нас є сила, і воля міцна
    Незламні ми навіть сьогодні

    Під обстріли танків, і зриви ракет
    Життя, ми у світ цей приносим
    В нелюдських умовах, й підвалах сирих
    Наш скарб на руках ми колишем

    А інші лікують, рятують життя
    Тваринкам поїсти приносять
    І навіть бабуся, зі свого вікна
    Закрутками, дрони розносить

    А тітка в хатинці, на краю села
    Отруту у чай підсипає
    Щоб більше ніяка, москальська нога
    На землю до нас не ступала

    Одні волонтерять, весь день і всю ніч
    Допомагають усім чим можуть
    І їжу готують і в’яжуть сітки
    Й все необхідне, для хлопців знаходять

    А ще ми у своїх, тендітних руках
    Міцні автомати тримаєм
    І ворогу відсіч, дамо тільки так
    Нехай лиш до нас завітають

    Під танки і кулі йдемо без страху
    Щоб землю свою боронити
    Бо вільні ми всі, українські жінки
    Й не треба нас тут «визволяти»

    Хтось змушений їхати з дому свого
    Щоб діток в безпеку забрати
    Але ми й там, без діла не сидимо
    На мітингах правду доносим

    І вдома ведем, інформаційну війну
    Щоб бачили в цілому світі
    Які в нас жахливі ведуться бої
    І звірства, над невинними дітьми

    Зараз кожна корисна, хто б де не був
    У якому куточку планети
    Між нами є спільна, й єдина мета
    Країну свою захистити

    Жінки не слабкі, як в народі ведеться
    Бо у всіх нас, космічна є сила
    Ми створені щоб дарувати життя
    Та з ворогами ми могутні й безжальні

    Тому краще, не зліть український жінок
    Бо немає в нас рабства в природі
    Ми на своїй землі і у своїх краях
    І цього не змінити нікому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3845

    21 бер. 2022
    Таня
    Ми ніколи вже не будемо такими як колись
    •
    Ми ніколи вже не будемо, такими як колись
    Бо ця війна усіх нас, сильно поміняла
    І кожен новий день, це наче цілий рік
    Які в обличчі кожного, тепер читаєм

    Усі проблеми, що були в житті
    Розвіялись, як вітер в чистім полі
    З усім могли ми справитись самі
    Без страху, смутку і страшного болю

    Коли війна, постукала у двері
    Все матеріальне, стерлося з лиця
    Нехочеться, вже сумочки нової
    Адже нема нічо ціннішого - життя

    Всі цінності, так різко помінялись
    І звичний світ, вже не такий як був
    Ми можемо сховатись де завгодно
    А мрієм лиш про теплий, рідний дім

    Побачити всіх друзів і знайомих
    Пройтись по звичних вулицях й місцях
    Посидіти на лавочці у парку
    І голосно сміятись, просто так

    Тепер ми дуже чітко розумієм
    Що є важливим, в нашому житті
    Це не машини, золото і яхти
    А тиха ніч у рідному селі

    Коли у світі мир, і всі здорові
    А шум лише, від радощів дітей
    Коли спокійно спиться у обіймах
    Коханих, й таких рідних нам людей

    Ми вже ніколи скаржитись не будем
    На корки в місті, й черги в магазин
    Бо це чарівний час, щоб просто жити
    Нажаль не вміли ми цього цінити

    Ми навіть за маршрутками скучаєм
    Які скриплять, а ми ледь стоїмо
    Десь там біля дверей, з сумками
    І тихо собі їдем хто куди

    Тепер ми вже не будем поспішати
    І пити вранці каву навмання
    Цей час ми будем сильно цінувати
    Як і кожнісіньку мить нашого життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3846

    21 бер. 2022
    Таня
    Тривожний ранок
    •
    Я ніколи не забуду, цей тривожний ранок
    Коли всім оголосили, що війна між нами
    Серце в мить затріпотіло, паніка і розпач
    Мозок просто не сприймає цю огидну дійсність

    Треба діяти негайно, швидко щось робити
    А я втупилась в новини і не можу ворушитись
    Діти збоку все питають, з страхом у очах
    Що таке війна і чого вона прийшла

    Я не можу пояснити, просто щось сказати
    Бо сама не розумію, як це могло статись
    Десь там вже бої ведуться, все палає і тріщить
    Наче кадри з старих фільмів, ожили й в наш світ «прийшли»

    Скільки всього ми прожили, на сторінках у книжках
    Але досі не навчились, що війна суцільний жах
    Безліч болю за плечима, смутку й каяття
    І ось знов одна людина чинить кровопролиття

    Всі ми рівні в цьому світі, маєм право на життя
    Нема кращих, нема гірших і царів над усіма
    Цей страшний урок свободи, буде завжди у думках
    А історію що пишем, закарбуєм у серцях

    Донесемо дітям правду, про події всіх цих днів
    І якою ми ціною, зберегли наш мир земний
    Щоб вони завжди шанували, героїв нашої землі
    А в «русский мир» до цих сусідів, затерли з світу всі стежки!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3847

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Рідна земля
    Неможливо більше спати
    Й навіть очей зімкнути
    Бо не знати яких тепер новин можна чекати
    Жахіття, які творяться навколо
    Надіємось закінчаться вже скоро
    Не можливо більше чути
    Як ворог міста рідні обступає
    Але ми сильні й не здамося ніколи
    Він як пацюк по ночам наступає
    Паніка й страх в повітрі застигли
    Люди не знають куди бігти
    Хтось закордон виїжджає
    Кращого майбутнього там шукає
    У когось в серці надія завмирає
    Хтось покірно своєї долі чекає
    Але не можна так тікати
    Свою рідну землю покидати
    Ворог ще сповна буде знати
    Як на нашу Україну-неньку нападати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3848

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Прокинулась, моя мила?
    Не спиш вже, моя маленька?
    Ти личко від сліз вмила?
    Тримайся, моя ненько!
    Ти, мабуть і ніч не спала?
    Бліда і трохи не вмита.
    Все сина свого виглядала,
    Ба, снігом від сліз вкрита.
    Ти більше не плач, мамо,
    За тебе жінки відплачуть.
    За тебе сини встануть
    І сльози твої не пробачать.
    Багато "мамусь" довкола,
    А ти в нас одна єдина.
    Не визнаю інших ніколи!
    Ти мати моя -Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3849

    21 бер. 2022
    Миколай
    Мы - есть!
    Над обломками империй,
    Что с любовью одолеем,
    Семя новых дней поссем,
    Чтоб в сердцах наших созрели,
    За границами сомнений,
    За пределами потери,
    Лишь с надеждою и верой,
    Что в душе своей воспели.
    Мы едино и всецело,
    Скажем искренне и смело:
    Мы - есть!
    Мы - здесь!
    Мир - в нас!
    И нас - не счесть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3850

    21 бер. 2022
    Таня
    Що за день? Котра година?
    •
    Що за день? Котра година?
    Все з’єдналось воєдино
    Вже не чую я й не бачу
    Лиш серденько тихо плаче

    Від новин, від цього шуму
    Від повітряних тривог
    Від сидіння у підвалі
    І страху, що буде далі

    Ця війна то пекло в світі
    Нема гіршої біди
    Щохвилини гинуть люди
    Від агресора руки

    Мріяв правити він світом
    Та не справдився цей план
    Нас хотів він роз’єднати
    А натомість об’єднав

    Весь народ пліч-о-пліч став
    Відсіч ворогові дав
    Так ми любимо свободу
    Не зламати нас нікому

    Світ в захопленні скандує
    І не віриться йому
    Як маленька Україна
    Рве «імперію» таку

    Всі про нас заговорили
    Ми на шпальтах всіх новин
    Українці, ми є сила
    Діти славних козаків

    І коли хтось запитає
    Хто ти, звідки, де живеш
    Скажем гордо з України
    Місця надлюдської сили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3851

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Жили ми вільно, жили ми тихо,
    А ви принесли нам чорне лихо!
    Жили ми чесно, жили щасливо,
    А ви принесли нам чорні зливи:
    Це наші сльози, це ваші кулі!
    Але на них ви наб'єте гулі!
    Так, так! На них вам зламають ноги,
    Щоб не топтали чужі пороги!
    Ідіть додому, ви, сучі діти!
    Невже вам сили нема де діти?
    Залиште в спокої чисте небо,
    Бо нам нічого від вас не треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3852

    21 бер. 2022
    Таня
    24.02.22…
    •
    І біль, і страх, і сум, і відчай
    Несприйняття і все болить
    Мою країну нагло нищать
    І кажуть нам терпіть, терпіть
    •
    А ми вже вдосталь натерпілись
    Вже хватить, це наша межа
    Ми любим нашу Україну
    Стояти будем до кінця
    •
    За нашу землю, нашу волю
    За майбуття наших дітей
    І принесем їм кращу долю
    Без москалів й таких «друзей»
    •
    Ми вам ніколи не пробачим
    Ані «хорошим» ані злим
    Цю підлу, зрадницьку атаку
    Й пролиту кров наших людей
    •
    А битву цю ми переможем
    Так як робили сотню раз
    Вернем собі нашу свободу
    І будем жити довгий час
    •
    Народ ми дружній і сміливий
    От ви і біситесь весь час
    Бо ми всі разом, ми ЄДИНІ
    А ви як гниди в головах!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3853

    21 бер. 2022
    Карина
    Русь-Україна
    Тримтячими руками читаю я новини,
    Не сплю вже двоє діб, бо у війні країна.
    Бо у одного діда голівонька зломалась.
    Бо нова «опєрация» у нього починалась.

    Чому ж тобі, падлюко, в Росії не сидиться?
    Та може у Криму ти зможеш утопиться?
    Дасть Бог, у шахтах на тебе впаде скеля.
    А може ти отруїшся після ковточка хмеля?

    Тримай свої ти руки подалі з України,
    Бо відрубаєм сміло за смерті у країні.
    Нехай тебе скорше закриють у підвалі,
    Щоб ти відчув тей біль, коли твої «стрєлялі»

    Як тобі там спиться, коли історії не знаєш?
    Коли чужу ти землю «рускай» називаєш!
    Коли кричиш усюди, що Русь твоя країна,
    А ми за нас горою, бо Русь це Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3854

    21 бер. 2022
    Ольга
    Україна
    Тримайся, Україно, ми з тобою!
    Хоч не очікували ми війни,
    І хоч не наше то, та ми візьмемо зброю
    Усі твої дівчата і сини!

    Тримайся, бо з тобою наша сила
    Не буде тут гнилої мурашви
    За тебе розірвемо, ненько мила,
    А ти для нас, ріднесенька, живи

    Все буде Україна!- гучно крикнем
    І знову в бій за тебе до кінця!
    Ніколи до рашистів ми не звикнем
    Не віддамо їм навіть камінця

    Тримайся! Бог нам сам допомагає
    І молиться за тебе цілий світ
    А ворогів життя ще покарає
    Бо ця війна, то чорний пустоцвіт
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3855

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Чому мені, мамо, не спиться вночі?
    Чому смуток серце долає?
    Новини із пекла, самої печі....
    Моя Україна палає...
    Весна роздуває у небі хмарки
    І пташка так любо співає
    А нам цю весну принесуть літаки,
    Моя Україна палає...
    Життя моє тут, кожен день, кожна мить!
    Чи в єдності сили немає?
    Народе прокинься, країні болить!
    Моя Україна палає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3856

    21 бер. 2022
    Юлія Вдовіна
    Без назви
    Я в’яжу тобі стрічкою ночі,
    Лине серце в долоні впасти.
    Знаєш, в темряви твої очі
    І волосся – струмки хвилясті.

    На Межі я з тобою поряд.
    Там. Де тиша усіх лякає.
    Там, де мрії, сполохані боєм,
    В зовсім юних синів вмирають.

    На гарячій землі серед степу
    З-поміж зерна сухої пшениці
    Лине серце моє до тебе,
    Лине вітром з полів Станиці.

    День війни додає кілька років,
    Чоловічий суворий погляд,
    В мене ж думки - суцільний неспокій,
    Між дзвінками чекати доти.

    Я в’яжу тобі стрічкою ночі
    З запашним ароматом вишень.
    Подзвони! Я почути хочу
    Рідний голос в бажаній тиші.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3857

    21 бер. 2022
    Таня
    Ніколи
    •
    Вам ніколи не відмитись
    Від людської крові
    Яку проливаєте в Україні
    І невинні гинуть

    Чините такі гріхи
    Щей радієте з того
    Вам очей не підвести
    Бо це вічний сором

    Ще ненависті такої
    Ми не відчували
    Як москальські чорти
    Немовлят вбивали

    Як рука піднялась
    Зло таке чинити
    Чи ви всі бездітні там
    І нездатні любити

    Це була крайня межа
    Звірства людського
    І цього ми вам
    Не пробачимо ніколи

    З материнським молоком
    Ця ненависть проллється
    І крізь цілі покоління
    Вона пронесеться

    Наші діти будуть знати
    Про все, що ви зробили
    І як їхні батьки
    Землю й життя боронили

    Тепер будуть в нас Бандери
    Страшні й ненаситні
    Які москальню ненавидять
    Все як ви хотіли

    Але через свої дії
    Ви перестарались
    І тепер це не лише захід
    А й вся Україна

    І ненависті цієї
    Бійтесь більше зброї
    Бо нема вам виправдання
    Й не буде ніколи

    І на землю нашу
    Більше не ступайте
    Бо тут окрім смерті
    Нічого не чекайте

    Ми за всіх будемо мститись
    За кожне життя і рослинку
    Над яким ви так знущались
    І занапастили

    Ми своє відродим
    Й з часом відбудуєм
    А вам чорти прокляті
    Лиш в пеклі сконати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3858

    21 бер. 2022
    Приказка Юлія
    Треба мати своє
    Ми стали за крок до загибелі,
    Коли увірвалась війна.
    Чи то ще зима? Чи була в нас весна?
    Бо день, як один без кінця.
    Скалічені болем серця.
    Десь чую вже плаче мама,
    Бо з сином зв'язку нема.
    Десь тато не прийде, одна сирота.
    Випалені міста, горе пустота.
    Така в когось місія під назвою "свята".
    Називати чорне білим
    Так любить паства царя.
    Хочеться бути "великими"
    Загарбницька руйнівна мета.
    Коли ж ви стали такими безликими
    Глибока від вас віє пустота
    Від нелюбові в грудині діра,
    Затягує вільне, живе, кропітке
    Не заповниться нашим,  треба мати своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3859

    21 бер. 2022
    Віктор Марковець
    Листи
    ***
    Твої листи обпалені війною
    Не йдуть мені, і сумно.
                                 Аж за край.
    Суворий час у вічності сувої
    Запише твоє пекло і мій рай.

    Куди прийшли ми і куди підемо?
    Де рай у пеклі? Господи святий,
    Хто волю дав тій схибленій гієні?
    І скільки нам тягар такий нести?

    ...ти - лист мій недописаний, мій мир!
    Дозволь і я спокоєм твоїм стану.
    Настане час і всі листи, повір,
    Обпалить не війна!
                                        А я.
                                               Вустами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3860

    21 бер. 2022
    Таня
    Загарбники землі моєї
    •
    Загарбники землі моєї
    Усі тепер змішайтесь з нею
    Будете їй добривом служити
    Хоч щось корисне зможете зробити

    А за навчання, що у нас ви влаштували
    Ми вам усім дипломи вже роздали
    Знання на все життя запам’ятайте
    І всім майбутнім поколінням передайте

    Ми не брати і ними нам не стати
    І хватить стільки мріяти й бажати
    Нас роз’єднати, знищити, здолати
    Бо це реальністю ніколи вже не стати

    В нас вільна й незалежна Україна
    А ми у ній єдиний весь народ
    Ми любим нашу землю і культуру
    І кожен в нас тут щирий патріот

    Тому в цю сторону навіть не дивіться
    І обминайте всі шляхи як слід
    Бо лиш почуєм сморід московита
    То вмить Бандера смузі полетить

    А ті «студенти» що у нас навчались
    Врослись вже в наші землі і степи
    Це прикладом для всіх наступних стане
    Що немає в вас тут шансів москалі

    Вам нашу націю ніколи не здолати
    Бо надто вже ми мужні і міцні
    Ми вмієм свою правду захищати
    І всі ми українці, сильно вольові

    Тому москалики теперішні й майбутні
    Ви вчіть історію про нашу цю війну
    І більше в нашу землю не ступайте
    А ні, то проростете ви усі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3861

    21 бер. 2022
    Ольга Юрченко-Басюк
    Війна
    Дванадцятий день цього жаху,
    Прокинувся розум, зник страх.
    І вже із усього розмаху
    Рвемо ворогів на очах.

    Лютує душа  України,
    Від болю з надривом кричить,
    Бо в чому провина дитини?
    За що вічним сном вона спить?

    Без жалю, оскаливши пику,
    Сказився старий психопат,
    Йому не пробачать довіку
    Смертей українських дитят.

    Тримайся, ти встоїш, країно,
    Не впасти тобі у бою,
    Не стати тобі на коліна,
    Не втратити волю свою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3862

    21 бер. 2022
    Юлія Вдовіна
    Імперія впаде
    Імперія впаде.
    Здригнеться і згорить в безодні.
    Вінки лаврові із голів царів падуть.
    А ворони кружлятимуть над полем
    Тих шакалів, що ведуть на суд.

    Імпрерія впаде. ЗАКРИЙТЕ НЕБО!
    Хотілося б авжеж сьогодні,
    Щоб дим із міст моїх пішов навік,
    Щоб ластівки скоріш вернулися додому.
    І полохливий рев сирени зник.

    Імперія здригнулась
    І німа. Під тиском правди мовити не стала.
    Жалю шукала, виправдань жадала
    Та, з рештою, зазнавши відсічі, програла
    У цій жорстокій, нелюдській війні.

    Імперії не стало.
    І ми забудемо як "сеє" звалось.
    Проте навіки викарбуємо ім'я
    Усіх героїв, наша Ненька-Мати,
    Що за свободу віддали життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3863

    21 бер. 2022
    Таня
    109 маленьких життів
    •
    Який цей світ казковий, яскравий, чарівний
    Всі весело кружляють, в обіймах у батьків
    Дитячий сміх лунає і радісно усім
    Та враз все сіре стало і щось дуже гучно впало

    Скрізь метушня, і крик і сльози
    А я лежу десь у кутку
    Під цеглою, в пилюці, на підлозі
    Й страшенний біль, пронизує усе

    Я чую як матуся, шукає вже мене
    А тато швидко цегли, розкидує усі
    А я лежу і плачу, і хочу лиш одне
    До мами пригорнутись й нехай весь біль мине

    І ось мене підняли, на ручки узяли
    І вмить ми всі помчали, хоча не знаю я куди
    У маминих обіймах так солодко мені
    Як жаль, що це востаннє до неї притулюсь

    Залишилось лиш тіло, холодне і бліде
    А я тепер на небо до ангелів лечу
    Не плач моя рідненька, йди тата обійми
    І спробуйте якось жити, щоправда вже самі

    Я вас вже не обійму, не виросту й не посміхнусь
    Бо злі, маленькі люди, роз’єднали нас навік
    І тут таких багато, малесеньких дітей
    В яких життя забрали й назавжди поховали

    Прийшов на нашу землю, великий «русский мир»
    І бомбами своїми, забрав 109 маленьких життів
    Тепер ми будем з неба, усіх вас спокій берегти
    А ви завжди пам’ятайте, як я сильно вас люблю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3864

    21 бер. 2022
    Зоя
    Русні
    Хто ви? Якого роду?
    Чого прийшли до мого народу?
    Які чорти вам рай обіцяють?
    Рабів до раю не пускають.
    Звідки? З якого взводу?
    Чого без броду полізли в воду?
    У цій землі вас і поховають.
    Рабів до раю не пускають.
    Нащо? По що прийшли ви?
    Вдобряти наші ліси і ниви?
    Вас всіх до одного перестріляють.
    Рабів до раю не пускають.
    Що вам, вчорашнім лежням?
    І ви ще хочете нових звершень?
    Тут вісім років війну стрічають.
    Рабів до раю не пускають.
    Досить. Як хочте жити,
    Як зовсім прагнете не зогнити, -
    Біжіть, втікайте, зрікайтесь правил.
    Рабів до раю не пускають.
    Знову. Запам'ятайте.
    І в кожну хату своїм передайте,
    Нехай хоч плачуть, а хоч ридають:
    Рабів до раю не пускають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3865

    21 бер. 2022
    Приказка Юлія
    Світи...
    Світи...
    Іде туман... Світи
    Болить душа... Світи
    Як полум’я, де я і ти... Світи
    Ти вільна... Немає страху... Світи
    Вночі... Сигнал... Біжи
    Вдень... Повернись.... Живи
    Хочеш любові....Ось вона бери
    Поклади в серце.... Світи
    Підійми руки вверх... Віднайди
    Надію...Сонце... Світи.
    Боже, все поверни
    Не може так бути
    Не хочу війни....
    Відпусти... Я хочу світити.
    Іди. Там буде ранок. Тільки Світи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3866

    21 бер. 2022
    Kateryna
    Після
    Відстань розмиває всі в тобі деталі
    Час вбиває спогади й «вічні» почуття
    Я не знаю справді що чекає далі
    Що варте уваги що летить в сміття

    Змінюються пори тихо і беззвучно
    Розступає сніг на землі моїй
    20 днів пройшло..намагалась штучно
    Посміхнутись ніби не згасало мрій

    Рахувала числа, ставила дедлайни
    Повернутись в дім, де жила колись
    Смуток вже засів у серцях окрайни
    Ендорфіни десь.. зникли і вляглись

    Каменем лежить, не порушить з місця
    Проростає глибоко, непомітно жде
    Все що було до і що буде після
    Розповість насправді - хто ми, доведе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3867

    21 бер. 2022
    Ольга Юрченко-Басюк
    Без назви
    В житті ще не знала я лютого гніву,
    Не знала, що можу так сильно тужить.
    Кричати і плакати аж до надриву,
    У Бога про мир і про спокій просить.

    Як може жорстокість усіх поєднати?
    І братський народ лютим ворогом стать?
    Вже голос пропав, але буду кричати,
    Вам нашу країну не вдасться зламать!

    Слова в голлві «Будь проклятий» лунають,
    Я стала смілива і вже не боюсь,
    Це дивно, та я тобі смерті бажаю,
    Над твою труною я ще посміюсь.

    Дитячий смертей світ тобі не пробачить,
    В пекельному пеклі ти будеш горіть.
    Незламні бійці України і значить
    Стаємо міцнішими ми кожну мить!

    Я стала жорстокою, бійся паскудо,
    Така не одна я, таких цілий світ!
    Біжи у свій бункер, біжи у нікуди,
    Лягай у труну під зернистий граніт
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3868

    21 бер. 2022
    Таня
    Москалі
    •
    Колись мені бабуся говорила
    Не вірити ніколи москалям
    Гнилі ці люди і зрадливі
    Кати людські без совісті й моралі

    Тепер сама я чітко розумію
    Що ви за люди, що ви за народ
    І скільки поколінь вже помінялось
    Всередині такими ви й зостались

    Коли вірші Шевченкові читаю
    Через століття і усі роки
    Страшну картину з жахом споглядаю
    Що москалі такіж як і були

    Ненависні, захланні, ненаситні
    Завжди усього мало, хоч чуже
    Все треба відібрати або вкрасти
    Сусіда вбити лиш би все собі

    Немаєте ви права жити в світі
    Як ви такі чорти на цій землі
    Лиш смерть несете скрізь куди ідете
    Ненависть у думках і пустоту в серцях

    Не вмієте ви мирно існувати
    І так було споконвіків, завжди
    Не вмієте ви ближнього любити
    І цінувати час на цій землі

    І справа не у владі, що керує
    А у народі, кожному із вас
    Які у мирних жителів стріляють
    І у роддоми бомби запускають

    Від влади пропаганда і накази
    Від вас вже віра в це, і дії всі страшні
    Які виконуєте без вагань, безжально
    Щей вихваляєтесь усім, як ви зробили це

    Ви мали шанс повстати і кричати
    Щоб зупинити це жахіття, цю війну
    Та вам всім краще йти вбивати
    Ніж свою честь і правду відстояти

    Вас навіть нацією важко називати
    Бо там її нема й ніколи не було
    Хоч вас мільйони, дуже всіх багато
    А на ділі ви як стадо баранів

    Без права голосу, без слова
    Без власної думки і без почуттів
    Куди ваш цар поглянув
    Тиди ви дружньо всі й пошкандибали

    Сказав він замовчати і скрізь тиша
    А говорити треба лиш його слова
    Якщо щось не підходить чи непослух
    То зразу в автозак й на тому вся біда

    Москаль завжди хотів щоб ми рабами були
    Щоб підкорялись і робили те, що він сказав
    Але вам нашу волю не зламати
    Ми вільними завжди були й цього в нас не відняти

    І якби це все смішно не звучало
    Але за всі роки це ви рабами стали
    У себе вдома й на своїй землі
    Ви в чорному рабстві, кляті москалі

    Таке життя самі собі обрали
    Тож насолоджуйтесь тепер усім своїм
    Для всього світу ви тепер ізгої
    «Нація» брехливих боягузів й слабаків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3869

    21 бер. 2022
    Mila
    Сьогодні Я складаю весну з пазлів.
    Сьогодні Я складаю весну з пазлів.
    У мене є сюжет і є мета,
    але складається весна не та,
    що в нашій Україні.

    Під грім гармат не пишуться пісні,
    тому словам сказала
    -ні.
    Пейзаж складаю Я без слів вже кілька днів.

    Береза вже сережки одягла,
    Торік вона нам дарувала сік,
    але торік.
    Так, то був сік.
    Цей рік той сік закам'янів, як наша кров.
    Бо знов по небу металеві птахи пролетіли.
    Не сіли, слава Богу, що їх збили.

    Весна моя сьогодні не весна, бо в нас війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3870

    21 бер. 2022
       ©  Irchik
    Без назви
    Нехай знайдеться той спецназівець хоробрий,
         що зможе влучити у ціль...
    Тоді й скінчиться ця війна проклята...
         І зможемо спокійно жити всі...
    Й додому повернуться наші ЗСУ,
         Усі живі, хоча і виснажені досить.
    Тоді б з полегшенням зітхнули б ми,-
         Нарешті перемога, ми змогли....
    Україна стала б вільна... Слава Богу !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3871

    21 бер. 2022
    Казьмірчук Анастасія
    Різні
    - Как мне жить без инстаграма?
    - Як мені тепер без мами?
    - Даже в Маке не покушать
    - Дім покинути я  мушу..
    - Че то банкомат лагает
    - Ми без їжі помираєм..
    - Не смогу купить айфон?
    - Я забув, що таке сон..
    - Это всё несправедливо!
    - Мати не зустріне сина..
    - Мы ни в чём не виноваты!
    - Нашу волю не зламати!
    - Ну а что мы сделать можем?
    - Танки голоруч тормозим!
    - Где вы были 8 лет?
    - Геть з землі моєї, геть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3872

    21 бер. 2022
    Таня
    Весна
    •
    Чекала я весни і квітів
    Із неба всіх птахів і журавлів
    Я мріяла радіти й любити
    Та на світанку ворог наступив

    Я хотіла багато гуляти
    Щоб у небі співали пташки
    І щоб діти завжди посміхались
    А ти бомби скидаєш свої

    Не ожила земля як належить
    Бо ти рвеш її день за днем
    Вже немає красивих світанків
    Бо у серці лиш сум і біль

    Смерть дітей наших й зламані долі
    Не забудем, не стремо з життя
    І за кожну краплинку крові
    Ми відплатим тобі сповна

    Але скільки ти б не намагався
    Нашу душу ніколи не вб’єш
    Ми все зможем, ми сильні, ми вільні
    Сльози витрем й піднімемось знов

    Знову землю ми хлібом засієм
    І зустрінем чудову весну
    Будем в квітах і сонці купатись
    Й нові плани складати в житті

    І засяє земля наша ненька
    Рідна мова зайде в кожен дім
    І ми знову всі будем любити, радіти
    Так як до цього ще ніхто не зумів

    Зацвітуть усі наші дерева й сади
    Й солов’ї ніжно нам заспівають
    Україна жива, перемогу здобула
    А герої в рідний дім повернулись

    Ця безглузда війна, що її ти затіяв
    І забрав стільки мирних, невинних життів
    Ми ніколи тобі не забудем,  не пробачим
    Москаль це суцільна ганьба навік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3873

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Раша-курултай
    На волосині світ висить,
    важкий, просякнутий бідою;
    ледь-ледь хитається… за мить
    зірветься, в морок полетить
    відсіченою головою –
    єдиний неповторний світ,
    крихка блакитно-біла куля…
    Пишіть, придурки, заповіт,
    хоч спадкоємцям вийде дуля,
    симпатики своїх вождів,
    ганебний вміст пухлин кремлівських!
    По кому подзвін, тужний спів?
    По вас, що нагло розляглися
    на території такій,
    якої б ста народам стало,
    мов на печі Омелько. Злий
    він од себе самого, мало
    йому всього, всього, всього…
    Він прагне, лускаючи сімки,
    конфліктів, бійки – що з цього
    невдовзі вийде – мізки з плівки,
    де голос фюрера звучить,
    собі не в силах уяснити.
    На волосині світ висить.
    На лавці курултай сидить,
    пліткує, як нас краще вбити…

    21.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3874

    21 бер. 2022
    Яна Солдатова
    Ми ніколи не будемо сестрами
    Ми ніколи не будемо "сестрами",
    І братами ніколи не будемо.
    Зруйнували шляхами нечесними...
    Ви усе, що так щиро ми любимо!

    Так підступно вночі увірвалися:
    В наші сни, в наші мрії... ракетами.
    Скільки наших дітей налякалося...
    Після вибуху - дим силуетами.

    Ми ніколи не будемо "рідними",
    Навіть друзями більше не станемо.
    Ви навіки нам стали огидними,
    Зневажаємо вас до нестями ми!

    В нас - міста та домівки зруйновано,
    Ми назАвжди з близькИми прощаємось,
    А у вас - інстаграм заблоковано,
    Сльози в вас, - що підписки втрачаєте.

    Літні люди лишилися старості,
    Без дитинства дітей ви лишаєте...
    Від безсилля то все чи від заздрості...
    В житлові ви квартали стріляєте...

    Ви від чогось усіх нас "рятуєте",
    Та ніхто вас не кликав, загарбників.
    Справжню правду ви досі не чуєте,
    Показала війна, хто є зрадником.

    Наша воля незламна, нескорена,
    Увесь світ буде нами пишатися.
    Відбудуємо все дуже скоро ми!
    Вам же... Довго ще - озиратися...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3875

    21 бер. 2022
    Олександр Гунько
    ГЕРОЯМ
    О друже Кулемет, що в цьому світі воля?
    Тісний життя окоп чи бронік на душі?
    Нам пращурів слова усі жахи знеболять,
    І всі шляхи земні не матимуть межі.

    Шануймося, поки ще можемо завдати
    Всім ворогам своїм смертельної ганьби.
    Нас вічність розкладе на поклики і дати,
    Нас пам’ять приведе до полум’я доби.

    Над прірвами ночей чи над Савур-горою
    Звитяги дух летить – життя єдиний шанс.
    Пророків тут нема. Але вже є герої,
    Тому ніхто й повік не подолає нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3876

    21 бер. 2022
    Марія Маш
    Без назви
    Якщо завтра війна, то візьми із собою,
    Я навчуся нести за тобою зброю,
    Я зможу тобі набої подати,
    Ти знаєш для мене найгірше - чекати.

    Якщо завтра війна, то будемо разом,
    Страх відступає, коли тебе обіймаю,
    Тривога відходить і ховається за містом,
    Там, де ми двоє - воля сильніша.

    Якщо завтра війна, не лишай самою,
    Я не брат, але теж піду до бою,
    Ніч ще над нами, та сонце вже сходить,
    Наш дім, наші діти - там де ми з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3877

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Не пробачимо
    Немає прощення для тих
    Хто кров невинну проливає
    На чолі в них абсолютний псих
    Що мільйони доль ламає
    І робить пекло на землі
    Плакати й кричати хочеться мені
    За душі героїв, що тіла їх гинуть
    Оберігаючи нашу рідну Україну
    Нам цього ніколи не забуть
    Ми ще покажемо їм всю нашу силу
    Їм ніколи не заволодіти
    Нашим домом , нашою землею
    Тільки їх трупи будуть гнити
    Тих хто сміє таке чинити
    Ми сильна нація, народ
    І з давніх віків
    Даємо гідний їм відпір
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3878

    21 бер. 2022
    Казьмірчук Анастасія
    ***
    Жорстокість ваша проклята навіки!
    Невинність нашу чують небеса
    Дітей заплющені повіки..
    Безжальністю розірвані серця..
    Цього ніколи не пробачим!
    Забруднені, пропащі  душі
    Вам кісточки летять у пащі
    Сліпі собачки, загнані у буди
    Затягуйте ошийник якнайдужче
    Господар вас погладить проти шерсті
    За «гавкіт» -  в клітку неминуче.
    За «лай» - розплачуватись смертю..
    Ваших щенят зустрінуть джавеліни
    Наших солдат - славетна перемога!
    Кривавими ростуть між нами стіни
    Назавжди різна в нас дорога………
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3879

    21 бер. 2022
    Марія Маш
    Без назви
    Не буди в мені жінку
    Хай краще спить
    Не буди в мені звіра
    Бо не змовчить

    Не знімай з мого серця
    Товсту броню
    Не подавай камертоном
    Тональність нову

    Я не зможу летіти
    Крил вже нема
    Я не зможу співати
    Вітер голос відняв

    Я не маю що дати
    Із моїх садів
    На деревах лишився
    Лише чорнослив
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3880

    21 бер. 2022
    Казьмірчук Анастасія
    Без назви
    Вишиванка, борщ, Кобзар
    Писанка, рушник, узвар
    Соняшник, Бандера, мак
    Сало, гривня, Січ, гопак
    Арсенальна, Крим, Дніпро
    Тризуб, Піп-Іван, Франко
    Синевир, Донбас, Затока
    Дідух, капусняк, Бакота
    Гімн, Хрещатик, паляниця
    «Мрія», Чорновіл, пшениця
    Орлик, Хортиця, Довженко
    Енеїда, Буг, Костенко
    Банош, соловей, калина
    Тут мій дім, моя родина
    Від Луганська і до Львова
    Один прапор, одне слово!
    «Малоросія»..«хохли»..
    Та це ви не доросли!
    Ми велика Україна!
    Незалежна та єдина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3881

    21 бер. 2022
    Казьмірчук Анастасія
    Рідний край
    Україна рідний край
    Джавеліни, байрактар
    Любо стежкою іти
    Рештки москаля знайти..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3882

    21 бер. 2022
    Людмила Иващенко
    Печать не спить
    Я не вмію бинтувати рани,
    Не навчило мене життя.
    Там лишаться глибокі шрами,
    Та немає назад вороття.

    І волосся сивіє на скронях.
    Бо печаль кожен день скрипить.
    Під дахами життя хоронять,
    Поки тихо життя те спить.

    Почорнілі блакитні очі,
    А недавно вони горіли.
    І нависли безсонні ночі,
    Ноги й руки аж поніміли.

    А у грудях шкребеться нишком,
    Із останніх лишившихсь сил
    Серце, що миготіло блиском,
    Серце, що було як сапфір.

    І поморщились білі руки,
    Наче вмить постаріло все.
    І щоденні незвані муки.
    За які нам гріхи все це.

    І молитву колись не знану,
    До небес, до богів, туди
    Де хранять і дають охрану,
    По небесній отій трубі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3883

    21 бер. 2022
    Інга Рубцова
    Українська колискова
    О-ой люлі-люлі,
    Розлетілись гулі.
    Твоїх діток, Україно,
    Косять «братні» кулі.
    БеТееРів чути скрип.
    Може, Бог не чує, спить?
    Смерть жирує у країні
    І товстіє кожну мить.

    Хто міг думати-гадати:
    Брат прийшов вбивати брата…
    Не засне від горя мати,
    Син довіку буде спати.

    Ой люлечки-люлі…

    Танки і гармати…
    Залп! ? Немає хати…
    Дим… Руїни… Мертва тиша…
    Нікому волати.
    О-ой люлі-люлі,
    Не кує зозуля.
    Посивіли навіть миші
    Від вогню та гулу.

    Годі думати-гадати…
    Схаменися, хижий брате!
    Там у небі Божа Мати
    Діточок вкладає спати…

    Ой люлечки-люлі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3884

    21 бер. 2022
    Нік Голдін
    Сегодня Мир.
    Сегодня пока что мир,
    Ну а завтра уже война.
    В нас будут стрелять?
    Мы коснемся дна?
    Где найти пистолет?
    Брат, что делать?
    Бежать?
    Если Бог поместил нас сюда,
    значит - нужно стоять?

    Завтра война,
    Ну а сегодня пока что мир,
    Насладится сполна,
    Небо, дом,
    тишина.
    Сказать брату : ну как ты?
    Обнять.
    Выпить кофе и просто,
    под солнцем гулять,
    Закружить в суете,
    За тортом в Сильпо забежать,
    Ведь сегодня пока что
    мир!
    Ну а завтра уже
    война.

    Завтра мир!
    А сегодня - еще война.
    Если Бог поместил нас сюда, значит будем стоять!
    С пистолетом, молитвой или просто кричать!
    До тех пор, пока враг,
    сам не спустится
    в ад.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3885

    21 бер. 2022
    Наталія Швець
    Без назви
    Я не розумію, як можна бути такими жорстокими,
    як можна до цілі йти кривавими кроками,
    я не усвідомлю ніяк, що керує людьми,
    які убивають бездумно, не гребуючи й дітьми.

    Я не розумію, чому дозволяють тирану
    наносити Україні все нові рани,
    не можу збагнути для чого губити душі,
    як можна дивитись у очі оті байдужі.

    Я не розумію і розуміти не хочу,
    тих, через кого плачуть люди щоночі,
    я не зрозумію ніколи бездушних тиранів,
    достойних по-справжньому тільки кайданів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3886

    21 бер. 2022
    Сашко Матіюк
    Двадцять чотири нуль два двадцять два
    24 лютого, ранок,
    нова фаза московського вторгнення.
    Восьмирічна зима ще більш замела,
    снігом із крови і попелу.

    Той ранок усім дав завдання.
    Яке? Обирай сам:
    зброю тримати, словом долати, дітей рятувати,
    усе є нормою - таке вже буття.

    Буття, яке змінює нас, я це бачу.
    І йдемо ми вірним шляхом напролом.
    Нищимо ворога, як нищили завжди,
    допишемо в книзі державній великий пролог.

    І нікого ми не забудемо:
    ні поплічників ворога, ні самої орди.
    Ні тих, що вбивали людей на Майдані,
    безжалісно били кийками, скоти!

    Помстимося за цвіт української нації,
    який московити зуміли зірвати.
    Стус, Курбас, Івасюк, Хвильовий,
    за них ми досі не отримали репарацій.

    А кому не до вподоби - шкандибай до Москви.
    Тієї, що століттями стоїть на болоті,
    і все прагне забрати решту цвіту собі.
    Та не віддамо, тварюці, бо «хочет».

    І настане день, коли всі фази завершаться.
    «Байрактарів» замінять голуби.
    Україна видихне: «Я - вільна»,
    і не проллється жодної сльози!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3887

    21 бер. 2022
    Марина
    Коли ми переможемо
    Коли ми переможемо, я обійму літак.
    Я поцілую Джавелін і стисну Байрактар.

    Коли ми переможемо, як стане сил мені,
    Я відбудую вулиці, що бачу уві сні.

    Коли ми переможемо… А це і буде так!
    Я плюну на могили тих, хто тут вмирав за так.

    Складу я колискову для тих, хто спить в землі.
    Під синьо-жовтим прапором, що не згорить в огні.

    Поїдем в Чорнобаївку, відвідаєм Херсон,
    Майбутнім ворогам там ми зчаклуємо прокльон.

    Хай скільки не конатиме росія в майбутті,
    Вона на віки втратила свою спесиву хіть.

    Вєлікая імпєрія там, де її дон дон.
    Згниє разом з царями, вождями і лайном.

    А ми… Ми переможемо, за всіх відомстимо.
    Хоча, йдуть в небо праведні, а рускіє - на дно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3888

    21 бер. 2022
    Максим
    Спів сирен
    Я дивлюсь на неймовірно гарні зорі
    І слухаю спів сирен
    Краще лижав би я на морі
    І дивився як розцвітає клен

    Я бачу зарево червоне
    Та зірки, які падають з неба
    Це сонце сходить як на долоні?
    Чи мені бажання загадувати треба?

    Чи може зарево червоне
    То відблиск козацької крові?
    А зірки які падають з неба
    То літаки яких підбила ракета

    Сирени співають мені щогодини
    Вже не дивують мене їх пісні
    Там на фоні цвіте калина
    На березі золотї Десни

    Лунають постріли в далечині
    Від вибухів прокидаюсь щоранку
    Від Донецьку до Галичини
    Не закриваю очей до самого ранку

    Їду по рідній нашій землі
    Яку хочуть забрати у нас
    Там стоять воїни наші всі
    Російською головою подають пас

    Захищають наш сон, сім’ї, тепло
    Боронять землю до останнього вдиху
    Не віддадуть жодне стебло
    Топлять народу нашого кригу

    Сиджу в підвалі вже тиждень чи два
    Давно з рахунку збився вже я
    Поруч молиться мати моя
    Молиться за кожне живе ще хлоп‘я

    Гляну на зорі, на ті що падають з неба
    Як їх багато! Які вони чудні…
    І співає поруч для мене сирена
    Прохає залишатися у сні

    А я стою і далі дивлюсь
    Так хочу, щоб закінчились ці дні
    За рідну душу там далеко хвилююсь
    «Рускій карабль, нахуй іді»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3889

    21 бер. 2022
    Микола Сухорибко
    ВСЗ ( Вчора, сьогодні, завтра)
    Вчора ходили по вулиці,
    разом творили Майдан,
    Сьогодні до Бога десь туляться:
    «Отче, який в Тебе план?»
    Завтра, під Волновахою буде розбитий «наш брат»,
    кате, вже пекло дивується, чуючи гуркіт гармат!

    Вчора в Тернополі, Зборові
    відкрились штаби «регіонів»
    Сьогодні на наші голови
    суміш куль та прокльонів.
    Завтра по телевізору виступлять знов президенти,
    життя у прірву котиться, а в них свої аргументи.

    Вчора йому на згадку
    купили яхту й літак
    Сьогодні - у Путіна «хатка»
    становище - «мультижебрак».
    Завтра сконає в Ростові або у широкім Сибірі,
    напишуть підручники нові: «він Крим обіцяв Росії».

    Вчора по всіх каналах
    їхні бандити й менти,
    Сьогодні -  всі ці «актори», в котре,
    кордон перейшли.
    Завтра в Чечні референдум,
    приєднано буде Кубань,
    поїде «Гумвой» український в Іркутськ, Читу, Астрахань.

    Вчора – тирана скидали,
    в Харкові Ленін – «помер»,
    Сьогодні – орду спиняєм,
    що вилізла з власних печер.
    Завтра – зрівняє трактор
    з землею стіни Кремля,
    туристам казатимуть скромно: «Там жив колись Сатана».

    Вчора, Сьогодні , Завтра – забудемо «дикого брата»,
     що десь там, по той бік грат,
    поставимо всі автомата,
    І скажем тепер лиш:
    «Людина Людині – Брат»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3890

    21 бер. 2022
    Уляна Пастух
    За що горить моя країна?
    За те, що мати виховала сина,
    який доскону любить свій народ, свою країну і родину.
    За те, що не шанує москаля,
    Не славить русский мір і рускиє слова.
    За те, що прапор і  рідная земля - це найцінніше, що було у сина.

    За вибір ...
    За вибір між добром і злом,
    Між Богом та осатаннілим,
    Між демократією і терором,
    Між чесним словом і теплом, радянської скотини.

    За право дихати свобідно,
    Досліджувати мирний світ
    Та не вклонятися кремлівському ядру.
    За вічну вірність українському герою,
    За розуміння,  честь і боротьбу.

    Борись, моя країно!
    Тримай свої міцні стовпи!
    Розкрий свої пташинні крила!
    І вже ніколи не кляни!

    Хоч як тебе і не боліло,
    І як би рана не пекла,
    Тримайся гідно, найчесніша земле!
    Вже близько розквіт твій, мила моя.

    Кляне лиш злий та ненависний,
    А ти шляхетна і велична,
    Зроби, один лиш висновок, благаю:
    Ніколи не спустися до рівня москаля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3891

    21 бер. 2022
    Анастасія Захарова
    Без назви
    -Летять кчки. Чуєш клекіт?
    -То страшний снаряда дзенькіт.
    -Лопотіння: крильця б'ються.
    -В місті ріки крові ллються.
    -Кача весну зустрічає.
    -Мати сина проводжає.
    -Не журися, серце моє:
    Я вернусь живим із бою.
    В нас козацький дух у крові,
    Не зламати його болем.
    Нам не жить під москалями,
    Ми не будем кріпаками!
    -Дорогою же ціною…
    Скільки Україні болю?
    Гинуть українські діти,
    Міста вогнем оповиті.
    -В нас дорожчого немає
    За свободу в нашім краї.
    Заплатити маєм ціну
    Ми за волю України.
    -Як не вернеш? Як без тебе?
    -Ти за мною не журися.
    Краще Богу помолися.
    У найгірші миті смутку
    Я згадаю рідний погляд.
    З найпалкішого вогню
    Я до тебе поверну.
    Україні славу й волю
    Я на плечах принесу.
    Мир прийде із сходом сонця.
    Україні буде доля.
    Летять качки. Спів пташиний.
    Дніпра тихі мирні хвилі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3892

    21 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Мы не спим четвёртые сутки, сжимаясь от страха в клубок
    А повсюду несутся, вы суки как и главный ваш ложный дедок!

    Но я знаю есть мирные люди, кто молчит и боится сказать, ведь на утро есть шанс не проснуться или в тюрьмах за волю скончать.

    «Нет войне» это мизерно, люди, 2 часа это крик в никуда, вы не бойтесь вопить  за свободу, ибо будете гнить там всегда!

    Мы смогли получить все свободы и никто не боялся волать, мы разрушили дно чтоб построить, украинскую всем благодать!

    Так не рушьте сейчас наши семьи, не пишите что стыдно у вас, а скорее сражайтесь за правду и навечно снесите ту власть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3893

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Нас не здолати
    Ми сильна нація
    Нас так легко не здолати
    Зможемо ми ворогу гідно протистояти
    Україна була і буде наша
    В єдності наша непереможна сила
    А не братський , а вражий
    Ще довго буде нашу перемогу пам'ятати
    Він вирішив дуже підло цю війну грати
    Немає прощення тому
    Навіть у пеклі місць їм не буде
    За те як безжалісно вони
    Дитячі лікарні та садки
    Бездушно так бомбили
    Але у нас сильні Збройні Сили України
    І народ наш відчайдушний
    Що жадає перемоги усе дужче!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3894

    21 бер. 2022
    Іванна Васильків
    Ми господарі своєї землі
    Із правіків господарюєм на своїй землі!
    Богом дарованій, родючій і прекрасній
    З колиски ще навчилися любити її,
    І боронити від усякої напасті.

    Земля наша багата! Відома світу!
    А ми завжди пишалися народом-трударем.
    На жаль, були ласим шматком для тих злочинців,
    Які не раз ішли на нас з мечем.

    Та наші мужні предки всяку нечисть проганяли,
    Бо гніту не терпіли, свободою жили!
    Із ворогом зловісним в бій вступали,-
    Обороняли Землю-Матір від біди.

    Через століття йшли ми до свободи
    Відважно захищали рідний Дім.
    Перебороли смуту, страх, незгоди,
    Однак не озлобилися,- бажаємо добра усім!

    Тисячоліття третє наступило
    І знову „брат”- сусід почав війну.
    Невже забув? Або не хоче знати
    Яких поразок завдавали ми йому?

    Ми, українці, милосердні та терплячі
    І добродушні, щедрі, допоможемо усім.
    Та коли недруги дошкулять вже добряче,-
    Терпець ввірветься. Гідну відсіч дамо їм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3895

    21 бер. 2022
    Валерія Панич
    Мій чоловік!
    Ми просто спали, переживши втому,
    І дивний шум нас вмить збудив!
    Прийшла війна, до мого дому,
    Потрібно встати, ВІН нас не пощадив!
    .
    «Прийшла війна…Війна!! Ти чуєш?!»,
    -До мене мама каже з телефону.
    А я не вірю, бо ще не проснулась,
    На ту хвилину я не вірила нікому!
    .
    На жаль, це так.. війна прийшла,
    І вже нічого тут не зміниш!
    Нам доля вже нещастя принесла,
    І вікна просто так вже не відчиниш!
    .
    Зібравши речі, сина, чоловіка,
    З очей полились перші сльози!
    Прийшла до нас в країну СУКА,
    І всі, в секунди вже були в дорозі!
    .
    До мене пишуть родичі з росії,
    А я сиджу вже в сховищі розбита!
    Спідкали мене приступи стихії,
    День і ніч нажаль не розрізнити!
    .
    Дивитись правильні новини,
    Пораду дала мені тітка!
    А в нас тут носять домовини,
    Й намальована на криші мітка!
    .
    Мій чоловік, Мій ЗАХИСНИК!
    Ти спокій мій й моя тривога!
    Ти завжди кращий, ти мій рятівник!
    Ти обіцяв, що скоро буде ПЕРЕМОГА!
    .
    Ще стільки сліз не лилося з моїх очей,
    Я так боюсь.., залишитись без нього!
    Скільки було проплаканих ночей,
    Я ДУЖЕ ХОЧУ БАЧИТИ ЙОГО ЖИВОГО!
    .
    Я тут сиджу в квартирі з сином,
    А він охороняє з автоматом!
    Я заховалася за його спину,
    А він у мить став ЗСУ солдатом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3896

    21 бер. 2022
    Ларіса Паламарчук
    війна
    війна
    не знаєш коли
    де і звідки
    прилетить подарунок
    сидиш у мокрому погребі
    руни мальовані з плесені
    кицька злякано дивиться
    собака ховає морду
    світ людський родом
    кривиться
    один одному
    переказує свої походеньки
    фотається на фоні
    інші носять бетонки
    картонна фортеця
    валиться
    українською
    хто ти
    ***
    сирена волає різного
    допомоги чи попередження
    ламай кригу беззилля
    ти жінка
    нє жєнщіна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3897

    21 бер. 2022
    Ярослава
    ми сходимо на каву?
    давай після перемоги ми сходимо на каву?
    будемо говорити лише про фантомне майбутнє,
    можеш забрати все моє минуле, як заставу,
    і не віддавати навіть, якщо будемо за розпутті.

    давай після перемоги поговоримо віч-на-віч,
    згадаємо про всі болі голосним мовчанням,
    про всіх, з ким до останнього та й пліч-о-пліч
    і не будемо закінчувати розмови більше питанням.

    давай не будемо чекати "Усе добре", ніби подих останній,
    не будемо засинати, коли навколо так гучно гримить,
    лиш трохи більше спробуємо жити в бажанні,
    щоб після цієї нашої миті була ще одна мить.

    як не хочеш наврочити раптом, то я запрошу,
    мені не так вже й багато лишилось втрачати.
    тільки відповідай не так довго, коли я пишу,
    бо так тяжко і немічно щоразу чекати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3898

    21 бер. 2022
    Назарій Очеретович
    Я напишу тобі
    Я напишу тобі цілий світ
    повір,
    вранці побачиш на холодному склі
    привіт,
    бо все забувається, тільки бачу сни,
    де ти не зі мною, а з ним.

    Холодна постіль,
    в повітрі постріл,
    збираю речі –
    все для втечі.
    Щоб було легше –
    тримай за плечі.

    Невідомо де ти.
    Та знаю, хто такі зети,
    що живуть в клозетах.
    Щури каналізацій, труб.
    Головне мені чути
    щоранку шелест губ.

    Головне мені знати:
    пам`ятати дати,
    подавати вату,
    телефонувати тату,
    що також переживає,
    що десь проживає,
    може навіть виживає,
    щось з горя вживає.

    Головне триматись за руки,
    головне забивати на муки,
    жити далі,
    мов в карнавалі.
    Знаю, що все б віддали,
    аби нас не діставали
    і ніколи і нізащо не забували.

    Я сиджу в темноті укриття,
    вкриваюсь теплом пінопласту.
    Я знаю, що на все життя,
    за кожну людину, за кожне дитя
    закарбую свою образу.
    Занотую свою відразу,
    все і одразу, в кожну фразу.

    Я напишу тобі цілий світ
    повір,
    перемога ввірветься увись
    до зір,
    усім ворогам на позір.
    Просто повір! Повір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3899

    21 бер. 2022
    Наталія
    Розкіш
    Яка то розкіш- тиха ніч!
    М'яка подушка, тепле ліжко,
    В сон провалитись хоч на трішки,-
    Яка то розкіш- тиха ніч.
    Яка то розкіш- тихий день!
    Коли не чуть сирен невпинних,
    Як не сортуєш кровоспинне,
    Яке то щастя- тихий день.
    Яка то розкіш- просто стать,
    Піднявши очі в синє небо,
    Коли ховатися не треба.
    Яка це розкіш, благодать
    Це просто щастя: "ми живі"
    почуть нарешті в телефоні,
    Сховать ридання у долоні.
    І дякувати, що живі.
    Яка то розкіш-...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3900

    21 бер. 2022
    Ларіса Паламарчук
    мої сльози залишились
    мої сльози залишились
    під домами розбитими
    крига кресне
    квітами на полях
    сніг рожевий під зорями
    на прозорі тумани
    розкидає анафему
    в переляк
    на розбитих окраїнах
    мовчазні перехожії
    розглядають уламки
    від вчорашніх надій
    мої друзі розкидані
    по вітрах і планетах
    мої друзі застигли
    під завалами снів
    само слово ракета
    перетворено в
    ненависть
    замовчала планета
    в синьо–жовтій журбі

    прокидайся,
    Дажбоже,
    розправляй свої крила
    закривай від навали
    всіх онуків своїх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3901

    21 бер. 2022
    Маргарита
    Без назви
    И нету страшней заключенья,
    И нету страшней приговора,
    Чем рабство ума населенья,
    Чем сдаться без воли и спора.

    Чем жить в рукодельной темнице,
    Что соткана из пропаганды.
    Где, чтобы водою напиться,
    Приходится вырезать гланды.

    Где сломаны ориентиры,
    Где честь заложили в ломбарды.
    Где ты, даже с голубем мира
    Получишь инфаркт миокарда.

    Где с совестью нет компромисса,
    Ее вырезай без остатка!
    Смотри, как твой "брат" Zагорится.
    Смотри.
    Со своей "с краю хатки".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3902

    21 бер. 2022
    Юрiй
    Час вiйни в Украiне для Россii (спогади)
    Росiя час міняємо на гроші,
    А він тікає як пісок,
    Все це для вiйни,розрух,щоб бути терорiстом в  свiтi
    Проймає вітром ix мозок до кісток…

    Вони  час марнують так легко,
    Несуться спогади  что уних так херово .
    Настінний календар  древне-старенький,
    Здається iм сегодня був новим…

    Вони час втрачають  на заздрiсть до iнших краiн … Так прикро
    В ньому ж все iх життя, –
    Тепло батьків, усмішка сина,
    Стежок барвистих непобачать зовсiм…

    Поховальна музика глибока,
    І світанкова чаща…
    Так прикро, що міняють роки
    На те що пропоганду гнать в пустоту…забудьте Вы про грошi росiяни,гонiть свого царя Путiна в пекло !А не витрачайте час своiх вiйскових в Украiне бо там вони помруть !Цiнуйте час вiн вам розуму додасть якщо ви його пустите на свое життя !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3903

    21 бер. 2022
    Віталій
    Без назви
    Сумують по салу, плачуть від ран,
    Нас мирних, по світу розкидав цей стан,
    Для всіх це єдине - нас разом багато,
    Багате на всіх - це не подолати!
    Не зтерти із пам'яті майже ніколи:
    Дитячий садок той, та кроки до школи,
    На даху, підвівший, сірник відвологий,
    Як дівчину вперше привів до порога.
    Не зтерти із пам'яті чорні руїни,
    І те, як ломали незламну країну,
    Із попилу Фенікс колись підіймався,
    Тому мій народ вогню не піддався.
    Я бачу як вітер хитає колосся,
    А жовтая смуга - прикраса волоссю,
    Я чую як сокіл питає до Бога,
    У синєму небі: "Чия перемога?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3904

    21 бер. 2022
    Ярослава
    Без назви
    заходилася Україна дихати агресивно війною,
    бо вирішили чомусь два "братніх народи",
    що не полишать її красу ніяк у спокої,
    визволяти прийшли від бандерівців, облуди й уроди.

    колонами танки женуть у цілях навчання,
    по мирних стріляють, бо "ми же нє зналі"
    влаштовують опісля лісами блукання,
    але марно - там вже чекає Гадяцьке сафарі.

    мов щури, лізуть в кожну на кордоні щілину,
    бомблять у селах магазини ці руські івани,
    та лиш посрати в посадку відійдуть на хвилину,
    а в них уже танки покрали місцеві цигани.

    приїхали в Бучу - шукають бандеровских мразєй,
    героїчно напали на пам'ятник танку,
    відстрілювались довго, продукти паразитичних інвазій,
    а потім повзли на колінах з приходом світанку.

    хотіли на Ніжин, а приїхали в Гадяч,
    колоною рушили до дерев'яного мосту,
    тут не треба бути великим пророком,
    самі допомагають вершити нам помсту.

    у кожному селі з них добре кепкують,
    то соляру зіллють, то БТР міняють на цигарки,
    "паляницею" потім морально гвалтують,
    бо не скажеш то слово, будуть з тебе шкварки.

    очікували, що зустрінуть радо, буде і хліб, і сіль,
    та полетіли на них градом багато бандерівських смузі.
    мали отримати гроші та щастя, а пізнали лиш біль,
    виблискуючи обгорілою сракою десь там у лузі.

    налякані, голодні, злі воюють, як останні дебіли,
    бо що чекати взагалі від цих москалів?
    їх забрали із дикого степу, у форму оділи,
    а мають тепер лиш зборище рагулів.

    москалям українці добряче насипають,
    Привид Києва бомбить літаки та дівочі серця,
    як тільки орки кордон нашої неньки переступають,
    це стає для них початком кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3905

    21 бер. 2022
    Назарій Очеретович
    Кричить вона, наче жертва маніяка
    Кричить вона, наче жертва маніяка,
    під ногами її невдоволена мряка,
    в душі розлука та злісні стислі слова,
    а від численних убивць болить голова.

    Крокує п`яна та грізно навмисно
    їсть в кафетеріях, бо в ресторанах тісно.
    Тихо хитає головою, чуючи хрускіт –
    хтось ламає її пальці та ноги на друзки.

    Вона давно вже немає друзів, крім тих
    хто виходить на майдани, палить листи,
    хто крокує уперто до своєї мети,
    навіть якщо зі світу потрібно буде піти,

    хто береже її спокій, коли вона спить,
    хто лишає міста, щоб її прокормить,
    хто знову і знову летить аж до неба
    і Богу говорить: цього нам більше не треба.

    Вона знає сама, що це все не так просто,
    вона плаче, коли бачить кров на росах,
    коли на косах її проступає біль та жахи,
    розуміє, що народила сама хижаків.

    Коли все почалося вона почала блідніти,
    коли в житті її з`явились лишень бандити,
    тримала їх на руках, посміхалась тихо,
    і навіть не відчувала, що прийде лихо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3906

    21 бер. 2022
    Ларіса
    ***
    каждым звуком сирен
    пространство
    скукоживается
    в горошину
    синева ответов
    покрывается
    серым инеем
    вопросительных знаков
    трасса на Киев
    минируется сложными
    предложениями
    запятыми выносится
    облако из
    нерожденных
    снежинок
    плач
    в ночи бьет
    крылья сверхзвукового
    ставят отметины на
    теле
    ежегодные баталии
    сводятся к высчитыванию
    прибыли
    за очищение
    честность ищет укрытия
    для открытия правды
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3907

    21 бер. 2022
    Каміла
    Забула швидко я слова
    Забула швидко я слова своєї прабабусі
    Що війна це великий біль в душі
    Тепер я зрозуміла цей страшенний сенс
    І перестала спати у ночі.

    Біжіть в підвал батьки кричать
    А діти тихо плачуть
    Чекають всі відбій тривоги
    Від холоду вже оніміли ноги

    З надією йдем до перемоги
    І віримо у сили ЗСУ
    І проживем усе життя без суму
    Заплатимо за це любу ціну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3908

    21 бер. 2022
    Столярова Вікторія
    Без назви
    Тут боролось безсмертя зі смертю.
    Тут за Волю рікой текла кров.
    Закрутило зло всіх круговертю.
    Але бій вигравала любов.

    Вигравала любов і надія.
    Туга слІзьми додолу лилась.
    Та на кожне зло -  є протидія.
    І надія й любов не здалась.

    Не здалась, хоч її оточили.
    Руйнували щомиті її.
    Але ще не придумали сили.
    Де б раби вигравали бої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3909

    21 бер. 2022
    Липовий Антон
    …
    Є ті хто досі ще не зрозумів
    Є ті хто скаже: «В першу чергу я, а потім Україна»
    Знайти хто істину ще досі не зумів
    Що ти ніхто, якщо помре твоя країна

    Та ми живі!, навіть не думаєм ми помирати
    З вірою в серці все переживем
    А нашу віру, щоб ви знали, не зламати
    Як треба голіруч ворожі глотки розірвем

    Шкода в москві цього не зрозуміти
    Воля напевне там і не жила
    На увесь світ почали ви смердіти
    Впродовж історії, росія тільки біль несла

    Що ж, вистачить!, достатньо від вас болі!
    Ви гниль свою тримаєте при собі
    Зробимо так що лишитись ви босі й голі
    За те що натворили на землі

    За тих дітей, яких в руїнах поховали
    За кожну бомбу пам’ятати ми будем
    Кожне життя, що в України ви забрали
    Ми в десять раз ще більше заберем

    За нами правда і за нами воля
    Ввесь світ за нас і Бог також із нами
    Хай соняшник росте посеред поля
    Хай путін вийде із кремля вперед ногами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3910

    21 бер. 2022
    Сімонов Тимур
    "Ваєнная Апєрация 2022 або як джавеліни та байрактари русню в полі ганяли"
    Було діло в Україні.
    Року двадцять другого.
    П'ята ранку. Прокинулись
    Всі од перепугу.

    Бомба влетіла під Київ
    В военну частину,
    До нас звістка долетіла
    Про апєрацию мирну.

    Путя, хворий чоловічок,
    Б'є по наших землях
    І ще й бреше, сволоцюга:
    "Наши на ученьях"

    Танка стибрили цигани,
    Дрона збили банкой,
    Гопки вкрали БТРа,
    Баба корме манкой...

    Білорус був трохи скраю
    Потім обісрався,
    Лукаш-Бульбаш до придурків
    Скоріш приєднався.

    Орки на землі лежать
    Голова в береті,
    Заснуть тварі вічним сном
    В чорному пакеті.

    Санкцій море у Росії,
    Вже почали нити.
    Долар рублів по сто тридцять,
    Інстаграм закритий.

    Уже чули, шо в Києві
    Привид наш завівся?
    Місить отих окупантів
    Щоб кожен вдавився!

    Шось уже тих росіян
    На брехню поперло...
    На могилах їм напишем:
    "Жили, були, вмерли"

    Усе буде Україна
    Руси хай палають!
    Наші їх із джавелінів
    Як курей ганяють!

    З нами сила! З нами воля!
    І міць запорозька!
    Бійся, Путін, мужиків
    Із Новомосковська!

    Кохайтеся чорнобриві,
    Та не з москалями...
    Москалів шліть прямим рейсом
    Разом з кораблями.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3911

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Українському солдату
    Український солдате, повертайся живим!
    Я благаю, як мати, бо й у мене є син.
    Ти тримайся, рідненький, у кривавім бою.
    Захищаючи вірно Батьківщину свою.

    Я благатиму Бога на колінах в сльозах,
    Щоб беріг тебе всюди, на дорогах й стежках.
    Щоби куля ворожа розвернулась назад,
    І живим повернувся український солдат.

    Я в Небесної Неньки у молитвах молю,
    Щоб тебе обійняла, і прикрила в бою.
    Боже, Отче, візьми їх під небесний покров!
    І не дай їм пролити молоду їхню кров!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3912

    21 бер. 2022
    Антоніна Царук
    А нам робити те, що Бог велів
    А нам робити те, що Бог велів:
    любити землю, де зарита пуповина,
    любити так, щоб виплавити гнів
     до нелюдів, що сунуть на Вкраїну.
    Любити так, як Привид над столицею,
    як формулу коктейлю для ''братів'',
    як немовлят, охрещених десницею
    мрійливих зодчих у диму мостів.
    Любити так, як відповідь Зміїного,
    як ніжний цвіт в пекельну люту ніч.
    Свята любове, дихай Україною!
    Ми переможемо останню нашу січ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3913

    21 бер. 2022
    Фіялка Світлана
    Небо
    Небу боляче, небу лячно,
    Дуже темно й самотньо йому.
    Десь під ним був дитячий майданчик,
    Але де - я уже не збагну...
    Під цим небом лежать драмтеатри
    І пів тисячі  згорблених шкіл.
    Небо дуже втомилось плакати,
    Небо теж  втратило дім...
    Під ним обіймалися пари,
    Під ним крутились колеса,
    Під ним дітям розповідали
    Про Ахілла і Геркулеса...
    Це небо ходило у гості
    На народини і новосілля
    І тонуло в щасливій млості
    Від пахощів квітів весільних...
    Воно не було шибеницею,
    Хоча й розпоряджалося долями.
    А тепер його зробили вбивцею
    Зі снарядами кілотонними...
    ****
    Цьому небу бувало  холодно,
    Бувало сумно і мрячно.
    Але йому ще ніколи-ніколи
    Не було аж настільки лячно...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3914

    21 бер. 2022
    Бернадетта
    Залишаюсь в Україні
    Ці гори мої, се я туй ґазд,
    Тут не дам я барвінок топтати,
    Пред героями спиниться танків орда
    І асфальт полетить в супостата.

    Я в себе удома в оберегах беріз
    Не допущу ні страху, ні краху,
    Побачу як сонях з ворожих кишень проріс
    І скажу: русскій мір - іді нахуй.

    Я запалю свічу, я нагострю сокир
    Поки Бог прикриє небо руками.
    Брехня - це не правда, війна - це не мир.
    І правда навіки за нами.

    27.02.2022. І ні, це не 1984.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3915

    21 бер. 2022
    Ксанка Кравченко
    Обійми
    Обійми, я в тобі розчинюся,
    Щоб теплом лікувати весну,
    Ніжно-ніжно отак посміхнуся,
    І до ранку уже не засну.
    Разом будемо рахувати
    Жовті зірочки на стіні,
    Бо нестерпно до ранку чекати
    В березневі пекельні дні.
    Обійми попри кілометри
    І мільйони забутих слів,
    Хай зігріють нас теплі светри,
    Мрій світанки та лінії брів.
    Не важлива ця клята відстань,
    Сивочола холодна ніч,
    Бо в тобі моя тепла пристань,
    Бо з тобою ми пліч-о-пліч.
    На мобільному - без сигналу,
    Світло вимкнули по хатах,
    Я тебе обіймаю зухвало
    У мої заблукалих світах.
    Ми зустрінемось точно знаю,
    Проговоримо цілу ніч,
    Я почую твоє "кохаю"
    Не у слухавці - віч-на-віч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3916

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Моя Україно.
    Стій міцно, розстріляна ворогом мати!
    Ні на мить не схиляй голови у вінку.
    Рясно всіяна тілом чужого солдата,
    Ти свого відпустила на прокляту війну.

    Ти вистоїш, вірю, прошу про це Бога!
    Щоночі благаю Його в молитвах.
    Ми діти твої, і крім тебе нікого
    Не хочемо славити в наших піснях.

    Тримайся, матусю, ще трохи лишилось,
    Вже ворог отруєний власним вогнем.
    І грізная хмара над ним опустилась,
    Гіркі його сльози проллються дощем.

    Я знаю, що завтра розвидниться небо,
    І більше ніколи не буде війни!
    Живими повернуться знову до тебе,
    Усі твої вірнії доньки й сини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3917

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    На вічну пам'ять...
    Якби знала смерть, кого забирала-
    Тікала б вона  і ховалась сама.
    Але смерть не знала, не знала, не знала.
    За душу кого вона міцно трима.

    Вхопилась, хотіла убити, убити..
    Та проти свободи і зброї нема.
    І ти будеш жити і жити, і жити...
    Хай слава про тебе навіки  луна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3918

    21 бер. 2022
    Валентина
    Журавка
    Летів журавель, повертався додому,
    Неділю летів, не зважав він на втому.
    У рідне село, де лісок недалечко,
    До краю квітучого несло сердечко.
    Де миле подвір'я і купочка діток,
    Де тішить око різних сто квІток.
    Росте на полі озима пшениця,
    В печі печеться смачна паляниця.
    Летів журавель, махав він крильми,
    Не знав, що домівка вкрита слізьми.
    Не знав, що в повітрі снаряди літають,
    Домівку бомблять і жАлю не знають.
    Спустивсь на подвір'я, де хата стояла,
    Та там лише будка й собака лежала.
    Знівечене все і квітник, і садок.
    Дзвінкого півня не чуть голосок.
    Задумавсь журавко. Що сталось не знає.
    За що розбомбили усе у цім краї?
    Невже юрба діток, що бігала тут,
    Родина, що віддавала свій труд
    Щось там зробили такеє страшне?
    За що спокутують горе таке.?
    Може за те, що любили свій край?
    І усім серцем свій небокрай?
    Крила розправив І полетів,
    Журавко вже знав, що накаже катів.
    Піднявся високо, побачив літак,
    Бомби кидає униз той хижак.
    Не думавши, кинувсь до нього наш птах,
    У гвинт залетів, відкидаючи страх.
    "У небі над краєм не будуть бомбити!
    Я не один, буде кожен летіти! "
    І бачили ключ журавлиний здаля,
    І орками збитими вкрилась земля.
    Ніхто і ніколи наш край не зламає,
    Бо кожен, хто любить, про нього подбає.
    Слава про того журавка ходила,
    Стальні серця вона розтопила.
    Ворог побачив, що смерть не мине,
    Швидко майнув в своє царство страшне.
    В пам'ять журавкам зробили криниці,
    Вони щоразу дають всім водиці.
    Джерельна і чиста у краї вона.
    Родюча і вільна наша земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3919

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Війна
    Син спитав у мене:
    - Мамо, що таке війна?
    І чому з очей у тебе котиться сльоза?
    Хто ті хлопці і дівчата, що у бій ідуть?
    Що військові у машинах великих везуть?
    - Ой, війна, це страшно, сину,
    Сльози, біль і смерть,
    Коли неньку Україну розгромили вщент.
    А ті хлопці і дівчата - український цвіт!
    Славні діти України, наш майбутній світ!
    А в машинах зброя, сину,
    Інвентар війни.
    З нею неньку захищають доньки і сини.
    Тільки в нас з тобою зараз інша зброя є,
    Котра воїнам безстрашним сили додає.
    Зброя ця - молитва щира, сильніша за все!
    Лиш вона нам мир і спокій в край наш принесе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3920

    21 бер. 2022
    Варвара
    ***

    Світ за вікном видається чужим –
    Небо, люди, високі будівлі.
    Дистанція з ним залишає ні з чим,
    Окрім розчарування та болі.

    Все, що було таким близьким,
    Раптом стало від нас відчужене.
    Донбас, і непізнаний мною Крим, –
    Це не щось, що так просто мине.

    Всю ту кров понесе на собі Росія
    За минуле, сьогоднішнє і майбутнє.
    Мир тепер – нездійснена мрія.
    Де ж те ваше плече ніби братнє?

    Ми не рідні з вами і не по крові,
    І не по прагненню до свободи.
    Нам не треба нічого крім волі,
    Ви ж не бачите своєї хвороби.

    Ампутованість душ – найгірше,
    Бо немає таких лікарів,
    Що змінили би вас на краще
    Хоч через сотні віків.

    Жага влади така ж як відсутність
    Здорового глузду й малої надії,
    Що «оте хворе» матиме честь
    Зізнатись бодай своїй нації.

    Гра ця програна наперед,
    Хоч би брали ви зайві карти.
    Вас зустріне не хліб і не мед.
    А хоробрі серця на варті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3921

    21 бер. 2022
    Сніжана Терентюк
    Закрити небо .
    Коли надія до останнього не покидає .І вірим ,що ми не одні ! Що не покинені з цим горем .З яким боротись мали б всі ! Закрити небо,це ж не важко .Невже цінніше за життя дітей які страждають тяжко .Віддаючи своє життя .Руками інших все рішити .І не нести ніяких жертв .В очах красиво все рішити .Щоб в них не бачити цей жах !Так легше дати малу зброю ,ніж власне військо ,літаки !Аби не бачити у себе -цієї страшної війни .  Лише добро врятує людство .І єдність у одне ціле .Коли окремо -гине людство .Коли ми разом -МИ УСЕ ! Дай Боже мирного неба над Україною ,щоб настав той день ,коли ми всі повернемося додому щасливими !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3922

    21 бер. 2022
    Олександра Пуляєва
    Бог волонтерить на вокзалі...
    Бог волонтерить на вокзалі,
    Бере каву в пункті харчування біженців.
    Він носить потерті літні сандалі,
    Бо майже все тепле віддав - і одяг, і ніжності.

    Бог ночує серед поспіху і страху,
    Оберігає від обстрілів евакуаційні потяги,
    Облаштовує безпеку, хоч і крихку,
    Видихає ще трохи тепла у підвальні протяги.

    Бог допомагає з ремонтом вишок,
    Щоб був зв’язок і контакт з близькими,
    Вночі старається підтримувати тишу,
    Сон у спокої, а не з вибухами страшними.

    Бог зі сльозами розбирає завали, а з них у чверті
    Нерозірвані снаряди, вбиті люди, руйнації без вороття,
    Але він знає: що на землі колись заснуло безсмертям -
    Те згодом прокинеться новим життям…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3923

    21 бер. 2022
    Ларіса Паламарчук
    Моїм тваринкам присвячується
    Під час виття літака під небом
    Вуха настрімкуїєш,
    Йдеш в укриття.
    Мене вважаєш своїм оберегом,
    Лапу даєш: "Отаке життя!"

    Дивишся, що почісую вушка
    Собачки– дівчинки старшої.
    Трохи ревнуєш, але то подружка,
    То ж ніякої дискримінації.

    Що тобі снилось під час тривоги?
    Сонце, біг через дике поле?
    Стомлені Люди чи їхні сльози?
    Світ – вічний, війна – тимчасова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3924

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Кулі не знали у кого стріляли
    А кулі не знали у кого стріляли.
    В польоті кричали:"Пробач!"
    Пробачте живі, ті, що мертвими стали.
    Свистіли так гучно: " Не плач..."

    А кулі не знали, кого убивали,
    Що світ чийсь навіки погас.
    Сльозами і кров'ю додолу стікали,
    Але був такий наказ.

    Пробачте живі, ті, що мертвими стали.
    За те, що ми цілились в вас.
    Ми - кулі, не знали у кого стріляли.
    Ридали й гули водночас...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3925

    21 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    Маріуполь
    МАРІУПОЛЬ
    Він діє неначе Антихрист -
    Руйнує і храми, і Мріії,
    І навіть надію на прихист
    Вбиває у місті Марії...
    Бомбить і розстрілює тупо
    Із тупістю орка-совдепа...
    Але ще стоїть Маріуполь,
    Що схожий вже став на Алеппо.
    Підтримують Нелюдя Zомбі,
    Що поруч із нами віками
    Жили у мошква-катакомбі,
    І нас називали "братами"...
    Послухайте, Каїни-браття -
    Терпіння скінчилось козацьке!
    Вже нарід роздмухав багаття -
    До пекла Антихриста й "Бацька"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3926

    21 бер. 2022
    Інна
    Голубка миру
    На вербі голубка воркувала -
    Мир на нашу землю закликала.
    Не тужи, голубко, тільки вір,
    Що прийде у Україну мир.

    Дід-Дніпро котити буде води
    В море Чорне - це ж закон природи!
    Вірте в щастя! Вірте у добро!
    Воно переможе смерть і зло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3927

    21 бер. 2022
    Галина
    Люблю Україну
    Люблю Україну й «курли» журавлине,
    Квітучі сади і поля, і місячні ночі
                               весняно – дівочі.
    Чи є де така ще земля?

    Вона, ніби мати, і щедра й багата:
    Всім хліб і до хліба дає.
    Вгорі – жайворонок –її охоронець,
    А в лузі зозуля кує.

    Люблю рідну мову і цвіт калиновий,
    Люблю, як дзвенять солов’ї,
    Зорю світанкову, сорочку-обнову,
    Що вишила мати мені.

    І хочу, щоб з нами народи єднались,
    І світле знайшли майбуття,
    Міцніла держава, гордилась синами,
    Щоб жить без війни все життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3928

    21 бер. 2022
    Ларіса Паламарчук
    Доня, моя доню,
    Доня, моя доню,
    Доля кидає різне.
    Я відчуваю тривогу,
    Ти не вдома.

    Наскрізний
    вітер
    жбурляє пісочні
    Краплі.
    Моя ти рідна!
    Намагаюсь не плакать.

    Невеликі відстані
    Під час мирного світу
    Перероблені звірами
    З чорним тату.

    Наші думки пов'язані.
    Не сумуй, я з тобою.
    Доню, моя доню,
    Дім рідний відстоїм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3929

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Як постаріли наші матері,
    За ці останні дні й безсонні ночі.
    Ні на хвилину не стулили очі.
    Молилися, зігнувшись до землі.

    Як виросли раптово наші діти!
    Ховаючись в підвалах, як від кари.
    Вже знають джавеліни, байрактари,
    Не вміючи ще множити й ділити.

    Якими стали сильними солдати!
    У них з'явились крила за спиною.
    Не скорені, хоч стомлені війною,
    Нас до загину будуть захищати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3930

    21 бер. 2022
    Катерина Гончаренко
    Кривдниця-війна
    Тут йде війна, тут вибухи гармат,
    Земля п'є кров багряну без упину.
    Тут гинуть тисячі наших солдат,
    І мама тихо сльози ллє за сином...

    Забрали її сина на війну,
    Не попередивши, не запитавши.
    Залишив маму вдома він одну.
    Пішов вночі, нічого не сказавши.

    Минали дні, спливали чорні ночі,
    Не повертав Василь у рідний дім.
    Лиш теплі зорі, виплакавши очі,
    Навік лишились в серці молодім.

    А за вікном все хиляться тумани,
    Немов матусі біла сивина.
    Печуть вогнем душі глибокі рани,
    Забрала сина кривдниця-війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3931

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Буття 4:8
    Нам ніколи не бути братами!
    Ви не Каїни - ми не Авелі.
    На один шлях ніколи не стати нам!
    Вам на нашій ніколи не буть землі!

    Шлях лукавих у землю навік впаде.
    Не простяться гріхи вам непрощені.
    Над блаженними благодать зійде.
    Потікають всі "гості" непрошені.

    І повстане на зло, наше все добро!
    І, звичайно, воно переможе все!
    Зареве, зашумить, загуде Дніпро.
    Славу Божу на весь світ, всім донесе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3932

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Молитва
    Запалю я свічку, стану на коліна.
    Відпущу тривоги і думки сумні,
    І почну молитись за мою Вкраїну,
    Щоби не палала більше у вогні.

    Господи, Ісусе, порятуй, благаю!
    Ворогам жорстоким розум просвіти.
    У молитві щиро руки я складаю:
    Всі гріхи нам Отче, я молю, прости.

    Хай не гинуть діти, і не плаче мати,
    І загиблі з миром йдуть у вічну путь.
    Ми героїв завжди будем пам'ятати.
    Їхній подвиг нам повіки незабуть.

    Запалю я свічку, стану на коліна.
    Господи помилуй, і благослови.
    Хай же стане вільна наша Україна!
    Хай задзвонять в дзвони всі наші церкви!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3933

    21 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    Мамо, я повернусь! Лист мамі.
    1-й куплет:
    ЗДРАСТУЙ, МАМО! ЦЕ НАША ЗЕМЛЯ
    І НАМ ЇЇ ТУТ БОРОНИТЬ, -
    МОЇ ПОБРАТИМИ І Я, -
    МИ МАЄМО ВАС ЗАХИСТИТЬ!
    РІДНА МАМО! У НАС ВСЕ ГАРАЗД,
    І ВСЕ БУДЕ ДОБРЕ, ПОВІР,
    БО ВІРИТЬ В ЦЕ КОЖНИЙ ІЗ НАС -
    МИ СКОРО ВІДНОВИМО МИР!

    Приспів:
    МАМО! Я ПОВЕРНУСЬ,
    ЯК ТІЛЬКИ СКІНЧИТЬСЯ ВІЙНА.
    МАМО! ЗА ТЕБЕ МОЛЮСЬ,
    БО ТИ В МЕНЕ, РІДНА, ОДНА.
    МАМО! Я ПОВЕРНУСЬ,
    ЯК ТІЛЬКИ НАСТАНЕ ВЕСНА...
    ЗА ВСІХ, ХТО ЧЕКАЄ, МОЛЮСЬ:
    НЕХАЙ ВЖЕ СКІНЧИТЬСЯ ВІЙНА!

    2-й куплет:
    МИ ПОВЕРНЕМОСЬ В НАШІ МІСТА,
    ДО МИЛИХ, КОХАНИХ - ДО ВАС,
    ХТО ВІРУ Й НАДІЮ В ЛИСТАХ,
    ВКЛАДАЄ З ЛЮБОВ'Ю ДО НАС!
    ПРОБАЧ МЕНІ, МАМО, ПРОБАЧ
    ЗА ПОЧЕРК В ЛИСТІ, МОВ ЧУЖИЙ.
    МИЛА МАМО! НЕ ТРЕБА, НЕ ПЛАЧ,
    БО Я ВІРЮ, ЩО БУДУ ЖИВИЙ!

    Приспів:
    МАМО! Я ПОВЕРНУСЬ,
    ЯК ТІЛЬКИ СКІНЧИТЬСЯ ВІЙНА!
    МАМО! ЗА ТЕБЕ МОЛЮСЬ,
    БО ТИ В МЕНЕ, РІДНА, ОДНА.
    МАМО! Я ПОВЕРНУСЬ,
    ЯК ТІЛЬКИ НАСТАНЕ ВЕСНА...
    ЗА ВСІХ, ХТО ЧЕКАЄ, МОЛЮСЬ:
    НЕХАЙ ВЖЕ СКІНЧИТЬСЯ ВІЙНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3934

    21 бер. 2022
    Галина
    Україні слава
    Колоситься в полі жито,
    Наливається.
    Хай міцніє Україна,
    Посміхається!

    Приспів:
    Земля - наша мати і щедра, й багата.
    Моя Україна, у світі одна ти.
    Квітуча садами, красива лугами.
    Хай радість і пісня завжди будуть з нами.	} (2 р.)

    На калині соловейко
    Заливається.
    Світла доля українців
    Не цурається.

    Приспів:
    Земля - наша мати і щедра, й багата.
    Моя Україна, у світі одна ти.
    Хай слава про тебе повсюди лунає.
    Народ волелюбний біди хай не знає.	} (2 р.)

    Мир і щастя кров’ю й потом
    Здобували ми,
    Щоб жили усі в достатку,
    Тільки без війни.

    Приспів:
    Земля - наша мати священна й багата.
    Моя Україна, у світі одна ти.
    Сини твої будуть тебе захищати.
    Моя Україна, у світі одна ти.	} (2 р.)
    Моя Україна, у світі однати.

    Слава, слава Україні!
    Всім героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3935

    21 бер. 2022
    Бугай Наталія Володимирівна
    СТОГНЕ ЗЕМЛЯ, ОБЛИВАЄТЬСЯ КРОВ‘Ю...
    Стогне Земля, обливається кров‘ю,
    Горе і розпач я чую повсюди.
    Ви перестали дружити з любов‘ю,
    Грішного світу грішнії люди.

    Я віддаю вам житття і хлібину
    Казку Природи у Божих долонях.
    Бог дарував вам і дім, і родину,
    Тільки сердця ваші в чорнім полоні.

    Земле-Матусю, скажи мені, Нене!
    Чом же росія напала на мене?
    Я його довго любила, як «брата»,
    Перетворився на підлого ката.

    Перегорнулася часу сторінка,
    Сердце холодить війна чорна стужа.
    Ти росіянин, я українка,
    Що нам ділити з тобою, «мій друже»?

    Очі у мене — блакитні, як небо,
    Руса коса — наче стигле колосся
    Я дослухалася часто до тебе,
    Сердце зігріти твоє не вдалося.

    Тільки у тебе воно із граніту,
    Густо обвите гіллячям тернини.
    Що тобі мало прийдешнього світу?
    Світла не бачишь погожої днини?

    Чом же вбиваєшь мене, росіяне?
    Хочешь відрізати косу русяву?
    Землю ти нищиш, щоб зникли краяни,
    Це не додасть тобі честі і слави.

    Очі твої — наче мутна водиця,
    Грузнуть у землю криваві патинки.
    Завоювати ти хочешь зірниці,
    Хліба забрати останню скоринку?

    Землю-Матусю тривожиш щоднини,
    Світ безневинний у Божих долонях.
    Сиве волосся на скронях дитини.
    Не відбирали у тебе корону.

    Перегорнулась століття сторінка,
    Сердце холодить війни чорна стужа
    Ти росіянин, я українка,
    Чом же війну ти ведешь осоружну?

    Танками нищити землю доволі,
    Хай же замовкнуть ракети й гармати!
    Миру Дитятко в небесні юдолі,
    Хоче Матуся Земля колихати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3937

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Ніколи й нікому нас не здолати!
    Бо найцінніше не зможуть забрати:
    Гідність, свободу та мужність героїв.
    Провчимо тих, хто цього не засвоїв!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3938

    21 бер. 2022
    Мгеладзе Євген
    Зупинись
    Зупинись на хвилину, постій!
    Не квапись подолати свій шлях,
    Окинь оком світ чужих мрій
    У якому живеш в попихах.

    Зупинись! Вже досить! Стривай!
    Розкіш вільного вітру відчуй!
    Задивись мрійним оком на гай,
    Стукіт серця у грудях почуй!

    Подивись на людей навкруги!
    В їхні очі на мить зазирни!
    В них побачиш все те,
    Чим живуть, про що мріють вони.

    На вустах холод, гірше зими.
    Рухи мов в звіра в безвиході тьми.
    Серце в кайданах закуте журби.
    В очах лише вогник - не треба війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3939

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Я більше не боюсь
    Я більше не боюсь! Ні вибухів, ні грому.
    І від сирен вже серце не щемить.
    Я Богу дякую, що можу бути вдома,
    І не втрачати рідних ні на мить.

    Щодня в молитві, аж до перемоги.
    Це й є мій пост у цій страшній війні.
    Молюсь за всіх і тихо прошу Бога,
    Щоб сили дав молитись ще мені.

    Я точно знаю: скоро мир настане,
    Ми дочекаємося бо  нас чує Бог!
    З колін своїх моя держава встане,
    І піде до великих перемог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3940

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Привіт, весна
    Привіт, весна, у нас війна!
    Іде уже день шостий.
    Пала вогонь, іде луна.
    І розпал жаху й злості.

    Привіт,весна, у нас війна!
    Без сонця вже день шостий.
    Скажи, а в чім дітей вина?
    Не вистачає злості...

    Привіт, весна, а в нас війна.
    Її ми не чекали.
    І дорога така ціна
    Свободи, що ми ждали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3941

    21 бер. 2022
    Марина Пустигіна
    Геть з моєї землі!
    Геть з моєї землі!
    Шлях вкажуть вам кораблі.
    Ви давно вже нам не брати,
    А підступні лихі вороги.
    Геть з моєї землі!
    Вас ніхто не кликав сюди.
    Проростете тепер навесні,
    Бо не йшли добровільно самі.
    Геть з моєї землі!
    А могли би садить сади,
    Могли бути дружина й дитя,
    А тепер ви лиш добрива.
    Геть з моєї землі!
    Бо немає в вас більше рідні,
    Ви стали утіленням зла -
     навіжених орків орда.
    Геть з моєї землі!
    Наші люди безмежно сильні:
    Хто сокиру узяв до рук,
    А хто має всесильний дух.
    Я молюся зранку й вночі,
    Щоби ви звідси пішли,
    Щоб не спала я з дитям
    В коридорі, вимолюючи нового дня.
    Геть з моєї землі!
    Ваші темні сили нам не страшні,
    Бо ви нам геть не рівня
    І вже не духовна рідня.
    Геть з моєї землі!
    Проти вас всі сили земні,
    А як треба - візьмуть мечі
    Руки дівчини чи жони.
    Геть з моєї землі!
    Ми ніколи не хотіли війни,
    А жити своїм життям,
    Що належить по праву нам.
    Геть з моєї землі!
    Дні імперії зла завершені,
    Дотліває історичний виток
    Я не буду брати квиток.
    Бо корінням вросла в свою землю:
    Дивовижну, багату, древню
    І пустила новий листок-
    Я не буду брати квиток.
    Якщо треба, то стану до бою,
    Захищати свою землю стіною,
    Стіною зі справ, підтримки,
    А як треба- і пострілом з гвинтівки.
    Геть з моєї землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3942

    21 бер. 2022
    Бернадетта Алфелдій
    Залишаюсь в Україні
    Ці гори мої, се я туй ґазд,
    Тут не дам я барвінок топтати,
    Пред героями спиниться танків орда
    І асфальт полетить в супостата.

    Я в себе удома в оберегах беріз
    Не допущу ні страху, ні краху,
    Побачу як сонях з ворожих кишень проріс
    І скажу: русскій мір - іді нахуй.

    Я запалю свічу, я нагострю сокир
    Поки Бог прикриє небо руками.
    Брехня - це не правда, війна - це не мир.
    І правда навіки за нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3943

    21 бер. 2022
    Валентина
    Діва
    Жила тендітна і прекрасна Діва.
    Весела, любляча й красива.
    Весною шати з цвіту одягала,
    Восени радо й плідно працювала,
    А літечком пісні вона співала,
    Зимою шубки теплі витягала.
    Та трапилась страшенная біда-
    Набігла скрізь загарбницька орда.
    Розп'яли Діву, коси виривають,
    І рідних діточок вони вбивають.
    У серце колють гострими штиками,
    Плюндрують, топчуть і ріжуть пластами.
    Вона ж незламна, горда і бажана,
    Міцніє дух її, хоч кровоточить рана.
    Міцно стоїть, хоча невпинно плаче,
    А навкруги орда все скаче й скаче.
    І чорна хмара небо затягнула,
    Проміння сонячне у ній замкнула.
    Та вирвалася із-під цвяхів Діва,
    Розтріпана та впевнена і сміла.
    І промінь теж пробився і пригрів,
    Висушив сльози ще й дорогу освітив.
    І рушила прекрасна на орду,
    Топтала їх, не стишила ходу.
    І лиш тоді вже косу розчісала,
    Коли усю навалу розкидала.
    Пора прийшла й у шати одягатись,
    Уквітчаній з птахами зустрічатись.
         04.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3944

    21 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    Вставай, Україно!
    1-й куплет
    Чорні хмари аж до небокрая
    Наче чорні ворони летять -
    Землю рідну хоче вовча зграя
    В нас з тобою, братику, віднять.
    Станемо стіною, побратими,
    Вовчій зграї нас не залякать -
    Ми в братерстві нашому єдині,
    Клятим москалям наc не здолать!
    Брідж:
    Хай пісня ця лине, міцна мов лавина,
    Вставай, Україно! Вставай, Україно!
    Приспів:
    Вставай, Україно! Країно, вставай!
    Навіки єдиний, мій батьківський край,
    Вставай, Україно! Дай, Боже, нам сили
    Здолати русню і розправити крила!
    2-й куплет:
    Якщо, брате, хочеш бути вільним,
    Треба боронити рідний край!
    Щоб землі Героїв бути гідним -
    Клаптика її не віддавай!
    Треба перемогу здобувати -
    Бити України ворогів!
    Миру в них не станемо благати -
    З козаків не буде батраків!
    Брідж:
    Хай пісня ця лине, міцна мов лавина,
    Вставай, Україно! Вставай, Україно!
    Приспів:
    Вставай, Україно! Країно, вставай!
    Навіки єдиний, мій батьківський край!
    Вставай, Ураїно! Дай, Боже, нам сили
    Здолати русню і розправити крила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3945

    21 бер. 2022
    Величенко Ольга
    Народжені на Вільній Землі
    Я народилась на Вільній Землі!
    На Вільній я буду вмирати!
    І жодні танкісти чи льотчики всі
    Не зможуть цього відібрати!

    Ми сильний Народ!
    Свобода в Нас є!
    І Віра, і Правда, і Слово!
    Боролись колись Наші діди
    Зовсім не випадково!

    Вони відстояли, зможемо й Ми!
    Наснаги Вам Хлопці і Бога,
    Бо тільки тоді поборемо Ми
    І в серці зникне тривога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3946

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Я мир вдихну на повні груди.
    Й душа, натягнута струна,
    Вже більш здригатися не буде.

    Коли зруйновані міста,
    Знову повстануть із руїни,
    Як новий пагон пророста,
    Воскресне наша Україна!

    Настане день, настане мить,
    І збудуться слова пророчі.
    Ми в неба мирного блакить
    Підіймемо щасливі очі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3947

    21 бер. 2022
    Анастасія Захарова
    До та після
    Вони прийшли о п'ятій ранку:
    Безжальні вершники війни.
    Кривава стала мить світанку.
    Години плавно течуть в дні…
    Тримайся, мила Україно.
    Тут кожен перший ветеран.
    Хоч є із Заходу підтримка,
    Та ти з росієй сам на сам.

    Зліта в небо Київський Янгол.
    Ціле в колону "Байрактар".
    По морю вітер наш гуляє-
    Горами хвилі підійма.
    Пливи, пливи, вороже судно
    Від України і на дно!
    Ми не дамо наш дух козацький
    Загнати в рабськеє ярмо!
    Бо в українців за плечима
    І Батьківщина, і сім'я.
    А в росіян одна причина:
    Жага до крові. І нудьга.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3948

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Зустрінемось? Пообіцяй!
    Що ми зустрінемось з тобой, пообіцяй!
    А я чекатиму, лічитиму хвилини.
    Мене не забувай і пам'ятай:
    Коли прийдеш, то я тебе зустріну.

    Ми будемо сміятися з тобой.
    Розкажемо історій не одну.
    У пісні ми зіллємося з юрбой.
    Стрічатимем з тобой свою весну.

    Що ми зустрінемось з тобою пам'ятай!
    Я обійму і забринить сльоза.
    Ти лиш одне мені пообіцяй:
    Зустрінемсь ми,коли  прийдеш назад.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3949

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Ворожі бомби прилетіли,
    Неначе пташки навесні.
    Ми жити мирно всі хотіли,
    Тепер же люди на війні.

    Недовго москалям гуляти
    По нашій матінці-землі.
    Туди підуть враги прокляті,
    Куди пішли їх кораблі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3950

    21 бер. 2022
    Валентина
    Надія
    Маленький мій, ти з'явишся на світ.
    Одного дня скажу тобі "привіт",
    В маленькі очки ніжно зазирну
    І міцненько до себе пригорну.
    А зараз ти тихесенько сиди,
    Зручнесеньке положення знайди.
    Так, мамі страшно бути тут самій,
    Та татко твій вже на передовій.
    Він захищає наш з тобою дім,
    Щоб було тихо й сонячно у нім.
    Щоб колискові я бабусині співала,
    Про рідний край тобі розповідала.
    А зараз посидім у сховку ми.
    Ще трішечки і вийдемо з пітьми.
    Побачим чисте небо у горі,
    Травичку, цвіт- весняні витвори.
    Ну а тепер калачиком згорнись
    І засинаючи, гарненько усміхнись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3951

    21 бер. 2022
    Світлана Скруха
    "А ти казав..."
    А ти казав: "Війни не буде -
    Не зможе ж вбити брата брат!.." -
    Підступний  Каїн в наші груди
    Наводить "Буратіна" й "Гради".

    А ти казав:" Весь світ  зупинить.
    Ти заспокойся і повір..."
    А звір  московський кров'ю пінить,
    Тож стережись,  бо звір є звір.

    В скаженій пащі  гинуть діти.
    Голгофа вічна матерів.
    Іуди, іроди й пилати,
    Готують муки нам  старі.

    Свободу ми здобудем кров'ю,
    За всіх сплативши данину.
    І дасть Господь нам Перемогу
    У цій війні - навік, одну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3952

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    З яноголом на плечі
    З янголом на плечі
    Знову пішли у бій
    І підняли мечі
    Заради наших мрій

    Заради наших літ
    Заради наших зим
    Стали як моноліт
    Херувим й Серафим

    Ворог прийшов в "февраль"
    Не знав, що лютий в нас
    Не знав, що ми як сталь
    Що в Україну зась

    З яноголом на плечі
    З Богом поперед нас
    Ми підняли мечі
    Щоб морок навіки згас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3953

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Молитвами люблю
    Я за тебе молитимусь завжди,і знай.
    Що хоробрість твоя урятує нас всіх.
    Я віддам тобі серцем, як скажеш :" Віддай!"
    Я піду за тобою хоч боса у сніг.

     Я за тебе молитимусь в горі й біді.
    Я тебе не покину, бо  ти не боявсь.
    Я тебе не залишу самого в журбі.
    Не залишу тебе в круговерті нещасть.

    І коли ти подивишся в неба блакить.
    І ,можливо ,колись ти згадаєш за нас.
    І защемить в душі.На секунду. На мить.
    Ти лиш знай: я молюсь, аби Бог тебе спас.

    Я за тебе молитимусь завжди, ти знай.
    Що хоробрість твоя урятує нас всіх.
    І коли повернешся в маленький наш край
    Буду плакать від щастя, що Бог оберіг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3954

    21 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    До зброї, мій брате!
    ДО ЗБРОЇ, МІЙ БРАТЕ!
    1-куплет:
    Нам є за що битись, життя віддавати -
    За Неньку-Вкраїну, за батька та мати,
    За доньку, онуків, за землю квітучу,
    За спів солов'їний, Дніпровськії кручі!
    Повстаньте, онуки козацького роду -
    За Волю та Гідність, за нашу свободу,
    Козацькому роду нема переводу!
    Садочок вишневий, гніздечко під дахом -
    За Неньку-Вкраїну б'ємося без страху,
    Нас не звернути з козацького шляху!
    Приспів:
    До зброї, мій брате!
    До зброї, родино!
    Врага-супостата
    Вбивай, Україно!
    2-й куплет:
    За Крим та Карпати, Донбас, Буковину,
    За кров побратимів, за рідну країну,
    Червону калину і край наш співочий,
    За чорнії ночі і очі дівочі -
    В ненависті серце козацьке клокоче!
    За Волю та Гідність, за нашу свободу,
    Козацькому роду нема переводу!
    Летять Байрактари та б'ють Джавеліни
    Орду ненависну по всій Україні -
    Ми непоборні, бо всі ми єдині!
    Приспів:
    До зброї, мій брате!
    До зброї, родино!
    Врага-супостата
    Вбивай, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3955

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Невідомому солдату
    Я не знаю як тебе звуть,
    Хто тебе називає сином,
    Та коли сирени ревуть,
    Саме ти підставляєш спину.

    Завдяки тобі ми спимо,
    Цілу ніч солодко до ранку,
    Не в підвалі, а вдома їмо.
    Сонце бачимо на світанку.

    Саме ти на сторожі снів,
    І дитячих мрій веселкових.
    Ні на хвильку ти не присів,
    Все стояв на посту військовім.

    Я вклоняюсь тобі до ніг,
    Мій герою, мужній солдате!
    Хай Господь, серед сотні доріг,
    По найлегших дає крокувати.

    Ти, рідненький, тільки живи!
    Бо без тебе, і нас не буде!
    Ми твій подвиг через роки
    Пам'ятатимемо й не забудем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3956

    21 бер. 2022
    Валентина
    Я скоро повернусь
    -Я йду, - сказав ти пошепки й пішов.
    До сина ти тихесенько зайшов.
    Глянув, як солоденько спить маля,
    І посміхається у сні рідненьке янголя.
    І теж всміхнувся, стер сльозину із щоки,
    Адже не плачуть, кажуть, справжні козаки.
    Мене поцілував і міцно пригорнув
    Й на вушко тищечком мені шепнув',
    - Я скоро повернусь, а ти не плач,
    Тому що сльози хоче бачити палач,
    Ми ж будемо міцними, як граніт,
    Для неньки України ж ми опліт.
    Ти гарненько синочка бережи,
    Батьків підтримуй, вогник стережи.
    Все буде добре, мила, не сумуй.
    Ми швидко. Все. Маленького цілуй.
    І за дверима стихли кроки милі.
    У мене сльози на очах застиглі.
    Ти ж тільки повернися, я благаю.
    Й молитви Богові щоденно посилаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3957

    21 бер. 2022
    Ксенія
    ***
    Вже стільки сказано слів
    Стільки криків від болю і сліз
    Пролито за дітей Землі.
    Вже кров просочилась в саме коріння,
    Тепер матерів голосіння
    Стає все гучніш і гучніш.
    Але пік цього пекла настане,
    Коли зболене криком мовчання
    Заполонить все навкруг.
    В цю святу Прощену неділю
    Я дозволю собі страшний гріх.
    Деяких я таки не прощу.
    Ніхто не простить й не забуде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3958

    21 бер. 2022
    Вікторія Столярова
    Любов врятує
    Моя любов тебе врятує.
    Але лиш вір, прошу повір.
    Коли тебе ніхто не чує,
    Коли на тебе піде звір.

    Моя любов тебе укриє.
    Від кулі вражої, брехні.
    Не бійся, що сирена виє!
    Прошу, довірся лиш мені.

    Блаженні плачучі, дитино.
    Бо втішаться вони навік.
    Я з вами тут, я не покину.
    На щастя, милі, вас прирік.

    І вірте в мене, щиро вірте.
    Не сійте паніку й тривог.
    Не дам вас ворогові стерти!
                      P.S. Ваш добрий, милосердний Бог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3959

    21 бер. 2022
    Анастасія Мироненко
    24.02.2022
    Хочется вылить всю боль, что накипела
    Столько страха и слез за последние дни.
    Сколько бед наша страна потерпела.
    От рук тех кто подавно лишился души.

    Эти руки давно были в крови,
    И уж сложно мне счесть сколько раз.
    Они держат тех кто слабее в неволи,
    Им вообще не понятен отказ!

    Только мы ведь давно не слабее,
    Ты наш враг - огорчил нас давно.
    И тем самым ты сделал сильнее
    Наш свободный  украинский народ.

    Мы не преклонны перед тобой,
    Мы будем стоять до конца!
    Ты подло зашел на Киев войной,
    Ведь так и не понял  - это наша земля!

    Твой геноцид жесток и уродлив,
    Бомбишь Мариуполь, Харьков, Херсон.
    Неужели не очень расчётлив,
    раз по мирным наносишь урон?

    Быть может и есть таков план?
    Прощенья за это вам не видать.
    Он избранный вами жестокий тиран!
    А нам теперь с ним воевать…

    Весь мир поддержал нашу мать - Украину,
    А вы все молчите от страха?
    Нож подло вонзили нам в спину
    По приказу больного монарха.

    Но знайте, мы победим!
    Мы излечимся от глубоких ран
    И все же ….вас никогда не простим!
    Вас одурманил глупый обман…

    Мы встанем на ноги, отстроим страну
    Посеем на наших полях любовь и добро
    Мы жесткий отпор дадим чужаку,
    Свободный народ не отдаст своего!

    Пс. Цей вірш написаний на російській як звернення жо їх народу… важливо щоб вони знали що ми відчуваємо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3960

    21 бер. 2022
    Антоніна Царук
    щоденник
    ***
    Мине і цей, молитви повний день.
    І зійде сонце. І дими розвіє.
    Вусаті марші усмішки пісень
    засіють – і обнімуть рідний Київ.

    На тім модернім на склянім мосту,
    де береги високі, як і тиша,
    ми знову стрінемось – життям клянусь!
    Ці зорі – свідки наші. І Всевишній.

    Секунда кожна наближа той день.
    Весняний. Мирний. Без відлунь баталій.
    Ти тільки вір. Бо вірою лишень
    озвуться дзвони з запахом конвалій.
    27.02.2022
    ***
    Ми повернемось, доню, під шати незламного дуба,
    в цю затишну кімнату, де сонячний зайчик і тінь.
    Обіцяю тобі: ми невдовзі повернемось, люба,
    як летять ластівки, щоб продовжити рід, у Ірпінь.
    Я тобі подарую високе фіалкове небо.
    І твої перші крочки цілуватиме рідна земля... –
    і здолала трем рук, й повела важіль рухом на себе,
    свій рятуючи скарб найдорожчий у світі – маля.
    28.02.2022

    ***
    Коли новий ранок
    встає із сирен за димами,
    а юнка, мов квітка,
    плете маскувальну сітку,
    коли бабця-церква
    скликає захриплими дзвонами
    красунь з немовлятами
    очима іконними,
    аби захистити від реву почвар
    з поранених хмар,
    мій прадід завзятий,
    що скрипку кохав,
    як дівку, коня і волю,
    скидає кожуха,
    виходить з могили,
    іде до смаглявої ватри
    і чуло – струною – чіпає:
    – Братове роми!
    Той стане героєм до ранку,
    хто викраде танка!
    Сяйнули очима,
    заграли бровою:
    – Ми, друже, з тобою!
    28.02.2022
    ***
    Не спить вона, прокинулась, Тарасе!
    Тісніші лави дорогих плечей.
    Горить бліцкриг уламками на трасі.
    Встає Надія із безсонь ночей.
    28.02.2022

    ***
    Я вірю тим, хто мовчки плуга пре,
    а не селфістам з довгими промовами.
    Я вірю болю, люті, а не пре-
    зидентським фіглям: «Все в нас під контролем».
    Я вірю мату із експресій свідків,
    скупій сльозі бувалого бійця.
    Я вірю тим, хто не вернеться звідти…
    й не вірю смутку ситого лиця.
    Я вірю чергам біля військкоматів
    і кожній краплі донорської крови,
    у стогін вірю молодої матері
    й у зморшку першу, що лягла між брови.
    Я вірю Духу нашого народу,
    який спиняє танки голіруч.
    У Перемогу вірю над забродами
    й пророче Слово з Седнівської кручі.
    А ще я вірю у любові силу,
    що множить спільну впевненість стократ.
    Я вірю в Українські Збройні Сили
    і в те, що орк – це Юдин кревний брат.
    2.03.2022

    ***
    Йде сьомий день війни.
    Повітряна тривога.
    Стовпом стоять дими.
    Зв’язку немає з Богом.

    У плач терпкий сирен
    й надривний гул артерій
    в’ївсь вірусний рефрен
    від кашлю артилерій.

    Постмодернізм. Кіно
    безумцеві на втіху:
    ракети  ллють вино,
    вогонь зжирає стріху.

    Тут на прицілі ти
    і Київська Софія,
    ген Січі золотий
    й найбільша в світі Мрія.

    Народження в метро.
    І мертві, вбиті вдруге.
    Запалений Дніпро
    фіксує акт наруги.

    Світ весь припав до шиб:
    – Геройські інфузорії! –
    вивчає підошви
    новітньої історії.

    Рахує капітал,
    видатки і потреби.
    Ракети б’ють в міста!
    Закрийте, люди, небо!

    Згоріло Щастя вщент.
    Майдан горить Свободи.
    Який вам доказ ще
    потрібен для угоди?

    …Весняний перший дощ,
    спасибі за підмогу,
    за мить в порталі прощ
    й дзвінок до Перемоги.
    2.03.2022

    ***
    Степанові Чобану, який загинув 3 березня 2022 року,
    відволікаючи на себе ворога над Кропивницьким.

    Щоб небо цвіло високе
    І щоб золотився лан,
    Злітає увись, мов сокіл,
    Звичайний собі Степан.

    Він обраний, мабуть, Небом.
    Безстрашних польотів фан,
    Пригорне дітей до себе –
    Й крилом захистить Степан.

    Хіба йому більше треба
    За щастя земного жбан?
    Він візьме вогонь на себе,
    Звичайний собі Степан.

    Щоб небо цвіло високе
    І місто не знало ран,
    Злютує любов у спокій
    І стане щитом Степан.
    4.03.2022

    ***
    Двір. Самотнє дівча.
    Ранець з Барбі на спині.
    Когось ніби стріча,
    та нікого не спинить.

    Знов сирени виття.
    А дівчаточко ходить…
    Йди мерщій в укриття,
    бо стріляють заброди!

    – Я не можу піти… –
              голос сів від застуди, –
    налякали коти
    мого друга Приблуду.

    – Потім знайдем, повір!
    – Ні! – змахнула сльозину. –
    Якщо я кину двір,
    він від бомби загине…
    5.03.2022

    ***
    Колись я складу довгий список бажань.
    Складу – і на завтра забуду,
    бо день обіцятиме сотні стрічань
    веселого рідного люду.

    Гуртом на толоку зійдемось тоді –
    і стіни відродимо Хати.
    Це буде, як скрутимо в’язи орді
    і кинемо орків за ґрати.

    І буде буяти весна запашна.
    І мир – без умов перемовин.
    Й піде за адресою на… сатана.
    Цвіт сальв сповістить Перемогу.

    А нині молюсь за єдине з бажань –
    щоб вигребти з рідної Хати
    до світлого свята великих стрічань
    цей сморід онуч супостата.
    5.03.2022

    ***
    Сьогодні я прийшла із Волновахи
    крізь коридори пекла і прощань.
    Уперше спала. Був зв'язок зі свахою.
    – Живі! – сказала. – Вивели внуча.

    На тім кінці, в далекому Сургуті,
    відомо свасі, що зірвали міст
    в Росію, що палає Маріуполь, –
    Бандера винен, націоналіст.

    Не хочу знову слухати істерику
    про «настамнєт» і «рускую вєсну»,
    прокльони-нафтопроводи в Гамерику,
    яка, бач, сваху позбавляє сну.

    Так, я в самому серці України.
    Живуть бідніше тут, стрічають – рідно.
    Несуть тепло у слові й одежині.
    Й мені, небідній, ця любов потрібна!

    Цей рубікон перейдено сьогодні.
    Мені відкрилась істина сумна:
    коли висиш над справжньою безоднею,
    не втрать коріння, бо тоді – війна…
    6.03.2022

    ***
    Він знав: іде рахунок на хвилини.
    Він мусив йти. Не можна зволікати,
    бо на кону – божественне в людині,
    бо краплені над світом виснуть карти.

    Коли безвихідь мотузок шукає,
    а мати – втішне слово немовляті,
    збиткується над святощами каїн
    і верещить, що укри винні кляті.

    Коли живі шукають допомоги
    у байрактара й зверненні до Бога,
    коли стають до лав захисників
    Іванків, Северинів, Васильків

    коші козацькі степових могил
    і характерники, що поглядом могли
    спинити тьму, їй туману наслати,
    коли в Розп’ятого тать почина стріляти,

    коли хлоп’я пошерхлими вустами
    шепоче: «Мені страшно, мамо…» –
    Він мусить йти. Не можна зволікати.
    Бо збожеволіють і син, і мати.

    Пов’язку накладе, перебинтує рани…
    небесний янгол… сніг… Він – з нами…
    6.03.2022

    ***
    Німує хлопчик, вивезений з Києва.
              Дитя німує…
    Він бачив небо… небо перекинуте!
    Сонце мінують!
    Нестерпна туга ув очах –
    і ні сльозини…
    Колись віддасть він пензлю жах
    і страх невинний.
    Це буде згодом, як душа
    ледь затепліє.
    А нині творимо пташа:
    – Лети у мрію! –
    і обіймаєм дуб оцей –
    набратись тверді.
    Доросле проліска лице
    у круговерті…
    7.03.2022

    ***
    Чимало друзів обізвалось нині –
    долоні можна гріти телефоном!
    Болить війна у гордій Україні
    випускникам колишнім за кордоном.

    Весняна злива милих пропозицій:
    – Куплю квитки. Житло Вам забронюю.
    Назвіть, будь ласка, хоч одну з позицій,
    чому Ви там, де за життям полюють?

    Ви ж не військова. Й тут робота – буде!
    Вкраїнську знати – не злічить охочих!
    …Мої колишні, в себе знані люди,
    мені про небезпеку щось торочать…

    Ну як їм пояснить ментальні речі:
    Свободу Степу не вкладеш в кишеню.
    Карпати горді не візьмеш на плечі,
    коли церкви й могили – як мішені…

    Слова підтримки... Поцілую кожне!
    І відкладу на мирний час гостину.
    Коли всім миром нечисть переможемо,
    всіх запрошу в оновлену Вкраїну.
    ----
    П.С.
    Я тут, бо нема аргументів,
    сильніших за волю і гнів.
    Бувають колишні студенти.
    Колишніх нема вчителів.
    8.03.2022

    ***
    Сходить Ярило велично.
    Світ оглядає звично.
    Та раптом жахається – й плаче,
    хоча все, здається, бачив:
    це поле, прикрите снігами,
    це місто, сповите димами,
    ці сосни… без одностроїв,
    ці душі мирних героїв,
    цю школу – стала руїною,
    гніздо зі сльозою чаїною,
    цей Рай, що стікає живицею
    і чорнобривцями…

    Схиляє чоло Ярило…
    Киянка вдаряє било –
    тривожно скликають дзвони
    сміливців тероборони:
    ¬– До помсти!
    За Поле, черлене снігами,
    за Місто, закуте димами,
    за Сосни без одностроїв,
    за Душі полеглих Героїв,
    за Шкіл і Лікарень руїни,
    за Дім, що… сльозою чаїною,
    за Рай наш, пропахлий живицею
    і Чорнобривцями…
    9.03.2022

    ***
    МИКОЛА З КОЛОМИЇ

    Хтозна, який він викохував план
    і виколисував донечку-мрію,
    той, не відомий до вчора ще пан,
    вуйко Микола із Коломиї.

    Я не беруся напевно сказать:
    хату купив би, авто, телевізор…
    Горда у мене за вуйка сльоза:
    кревні віддав – на тепловізори!

    Знаю: мозоль, що життя захистив,
    в’є мотузка біля вражої шиї.
    Щиро молюсь за фронти наші, тил
    й вуйка Миколу із Коломиї.
    9.03.2022

    ***
    Господи, мені, грішній, допоможи зрозуміти,
    як Ти щодня сприймаєш цинічну жорстокість світу?
    Що відчуваєш, Боже, як цілиться нелюд в лікарню?
    У тих, хто іще не народжений?..
    Кари нелюдам, кари!

    Як тобі, Боже, чується здригання дитятка в лоні?
    Як воно щулиться, тулиться вглиб серця, таке безборонне...
    Як Ти витримуєш погляд первістка породіллі
    нажахано-усвідомлений непрощеної неділі?

    Як Ти, Господи, можеш у миті такі мовчати?
    Я, Боже, давно не можу...
    Молю: покарай ката!
    10.03.2022

    ***
    Ця безпросвітна сліпота –
    за Сарамаго…
    недокраїни темнота
    в брехливій магмі,
    що довела здоровий глузд
    до божевілля,
    лайно і жовч – токсичний ґудз,
    трупне весілля…
    безумний регіт сатани
    з нори Алтаю,
    судоми третьої війни…

    Борг повертають.

    Кується помсти жало-меч,
    гнів землетрусів.
    Земля убивцю не прийме,
    скарає гнусом.
    Знайде кремлівського мерця
    Син Зелен-Клину
    і волю викона Творця –
    в гієнну скине.
    11.03.2022

    ***
    Своє ми сказали слово –
    за нами не заржавіє:
    заллємо тобі в горло
    олово куль, росіє!

    Тобі – захлинутись кров’ю
    і власним брехні потопом.
    Сталева Фортеця Азову
    бліцкриг твій посипле попелом.

    Тремти, мокшанське болото,
    від гніву мого Немовляти!
    Не знайдуть найглибші лоти
    останки твої пихаті.
    12.03.2022

    ***
    – Доброго ранку, мої дорогі!
    Як ваша ніч минула?
    – Приготували голодній орді
    коливо, смузі і дулю.

    – Пишуть, морози прийшли нічні.
    Хвилююсь за вас, чи ж тепло?
    – Значно тепліш, ніж рашистській броні,
    що пре то в ставок, то в пекло.

    – Пишуть, що вийшов злочинний наказ –
    дозвіл для мародерів…
    – Чудово! Розмитню пургену запас –
    вділю для такої холєри.

    – Гадаєте, буде коли посівна?
    І чи взагалі буде?
    – Як тільки внесе перегній війна –
    вийдуть у поле люди.

    – Мої дорогі, обіймаю, молюсь,
    щоб ви були мені крепкі!
    – Якщо ми змогли розвалити союз,
    то не осоромимо предків!
    13.03.2022

    ***
    В підручники з історії ввійде оця світлина,
    де погляд вольовий – душі ментальна суть.
    Коли загроза Третьої стоїть перед дверима,
    повінчані Майданом хрест світовий несуть.

    Прощальна мить без слів – скульптура із граніту.
    Який він молодий! Рамена знають хрест.
    Чекає серце фронт. Її ж турбота – діти.
    В бабусинім селі до фронту – сотня верст.

    Пригорне, мов кришталь, і пальцями тонкими
    запам’ята лице, мов без гнізда пташа.
    Він візьме на війну брів крила ластів’їні
    і всесвіти мовчань, коли в сльозах душа.

    Чутливий трем свічі єднає їх віднині.
    Та шелест молитов, що проти вражих куль.
    Надійно захистить дитинець України
    Майданний омофор на вічному містку…
    13–14.03.2022

    ***
    Ще вчора, ще вчора вона, модератор,
    активно скликала онлайн до дебатів,
    і тиснула тонко, і гнівалась раптом,
    і сипала попелом слів, як реактор.
    Її захищали класичні цитати:
    чого не був свідком – не смієш писати.
    Ухвалу зумливу снувала й сумну:
    позбавити прав віршувать про війну
    мене, бо не відаю смороду шанців
    й не перебувала у лавах обранців,
    що вічність чекають наказу «до бою!»,
    аби мирний Всесвіт закрити собою.

    Це вчора було. А сьогодні корила
    із владною люттю й рядном мокрим крила,
    яке маю право бодай натякати,
    що свічку московському патріархату
    в добу Незалежну в поклоні низенькім
    рука її ставила в лоні у Неньки.
    О, як розпікала, знайшовши причину,
    що буцім розколюю словом країну.
    Це злочин, – кричала, – за гроші з пожертви
    вважати вірянку причетну до смерти…
    Це фейк! – заявила і знов докорила: –
    Мій батюшка молиться за збройні сили.

    Те «мій» – достеменне підтвердження рації
    стосунку мімікрів до колаборації.
              Суддя звинувачує. Я інформую:
    вона не розкається. І не почує.
    Чи вдарить у спину вірянство це Боже,
    засівши в підвалі у церкві ворожій?..
    15.03.2022

    ***
    Озвалася пам'ять крови: коли залишали домівку,
    брали ключ із собою, на шию – до серця ближче,
    аби у ходінні світом, трагічних шукань стежками,
    нагадував про повернення до дому свого слова…

    Двері з ключем – у Вирії. Хвилею вибуховою
    кинуло вітер  у пройму, на скалок мільярди спиною.
    Він ковзав – а скельця зойкали, і цілував востаннє
    їхню прозорість ранок.
    Зграйка концертних суконь з розчахнутих оплесків шафи
    йому подалась назустріч. Ведмедика рваної рани торкнувсь:
    – Ой, як же болить безсоння!.. Єдиний, хто спав, – комин…
    Спинивсь на горішньому поверсі, здмухнув порох тиньку з Блютнера.
    А той – білосніжним айсбергом назустріч воєнному шторму…
    Дівоча вузька долоня з перстами нервово-чутливими
    відкинула забороло з його блідого чола
    і приспаних в ньому болів, любові, надії, світла –
    і він застогнав, контужений нотою найніжнішою.
    – Збирайсь! – до розбитого горщика. – Бо в квітки живе коріння.
    Тримайся, – шепнув ведмедику, – рану твою зашиють.
    Всміхайтесь, концертні сукні, ще будуть для вас софіти.
    Нам тільки б жила Вона, яка все єднає докупи.
    Слухайте пульс її, руки. Симфонію слухайте серця.
    Я знаю: ключ від нашого Дому і Духу її ТУТ.
    Назавжди. У кожній пораненій ноті…
    16.03.2022

    ***
                                           Валентині Мастеровій

    Вигулькують бруньки із бомбосховищ-лігов.
    Засліплюють сніги, знеболюючи зір.
    Чи стрінемось цьогоріч, мій княжгород Чернігове?
    Чи сад понад Десною загомонить до зір?

    Він зимно так мовчав, як воїн перед боєм.
    Збіговисько круків розгойдувало скло.
    Невже він, любий, знав цинічний розклад воєн?
    Невже осипав цвіт, щоб втримати село?

    Він, знаю, захистить беззахисну хатину
    з собакою й котом у гухканні пожеж.
    І під його гіллям допише Валентина
    стражденний свій роман про людяність без меж.

    Яка б не йшла орда, татар чи печенігів,
    а сокорух до сонця незмінний, як минуле.
    Імпресія деснянська живитиме Чернігів.
    І  Феніксом із попелу скресатиме Батурин.
    18.03.2022

    ***
    Посуд б’ється на щастя. А якщо розбиваються мрії?
    І чи варто докупи стуляти старі черепки?
    Не утримати їм ні вина, ні зерна повну міру.
    Та і що то за мрії – у жбані пухкі чолопки?
    ---
    Зруйновано дім пащеки невситимим жерлом,
    розтерзані чергою груди, захриплі плачем, –
    це теж чиясь мрія? Дракон потребує пожертви?
    Людськими стражданнями він не наситився ще?

    В благенькім окопі звичайний Іван-змієборець
    знайде черепок, що сумирно лежав сотні літ,
    й віддасть при нагоді музею шматочок історії,
    поверне нащадкові глиняний цілісний міт

    про єдність, народжену тут, в Богом даній країні,
    про волю, оспівану нині і прісно – повік,
    про вибір народу, підписаний кров’ю калини,
    і воду живу, що Тарасів доніс Заповіт.
    18.03.2022

    ***
    Поле двигтіло. Біс землетрусу рвав йому білі груди.
    Вирви стогнали. Кістковий хрускіт й гриби вогняні всюди:
    пів неба щупальцями обмацали їдучі ковзкі грибниці –
    повзе сатанинське плем’я мапою, виродки ірода і блудниці.

    В полі отому, де спори токсичні без ліку,
    вирва бездонна відчула в нутрі чоловіка.
    Не героя. І не месію. А дивака, що питання сіє.
    Грудку гарячу слухає вухом – й питає: – Як ся маєш?
    Горне її до рамена: – Тримайся за мене!
    Видибаємо, матінко, голубко моя рідна.
    Спочинь, моя нене, в затінку. Гляну, чи поміч потрібна
    ще комусь в цьому полі під сатанинськими спорами.
    Аж чує із вирви голос, немов забитий порохом.

    Скотився дивак у вирв’яний низ, гребе, зриваючи нігті.
    – Гей, хто живий тут, прошу, озвись! Ще мить потерпи… – за лікті
     поволі звільняє подих грудей, ґрунтом присипаних трошки,
    і тихо, як мати в колиску дитя кладе, дивак пригортає… горщик.
    Щербатий, надтріснутий, та живий, що бачив Мазепу й Богдана,
    чував, як в походах цвіли хоругви і як обирали гетьмана.
    З правічної глини, тонкий має слух і серце до правди гаряче.
    Хоч голос надтріснутий – лицарський дух. Такий, що ніколи не плаче!

    І виніс отой український дивак із поля в снігах черлених
    Землю поранену – вічності знак, що кличе тримати знамена
    Мови і Віри, Традицій святих Лицарства непереможного,
    і горщик із Пам’яттю – свідок ста лих, щоб застерегти від них кожного.
    19.03.2022

    ***
    Допоки діти будуть сурмами сповиті?
    Заки млоїтиме тривожний студень-жар?
    Ой, зимно так, що навіть Сонце в свиті.
    Ячить нутро передчуттям почвар.

    Бо чорна галич вкрила небо синє,
    Бо полози розповзались довкруж.
    Бо чує лоно: над майбутнім сина
    старезний ворон ржу збива калюж.
    23.02.2022

    ***
    І знов лисиці брешуть проти ночі,
    мишкуючи у позолоті скирт.
    Знов яструби впивають гострі очі
    в найменший тіні порух. Полиск видр
    чатує сторожко на здобич в тиші.
    Незримий підступ, як вино, розлився
    в повітрі й сонці, уколошканих димами,
    на цих полях, поранених ярами,
    понад порогами славетної ріки,
    яка реве і стогне крізь віки…
    І знову вікуватиме над валом
    не баба кам’яна, а погляд лані.
    Й тужитиме за тим, що бути мало б:
    що сміла Ольга – чи під силу Ярославні?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3961

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Ми знову в мирі заживемо!
    Висока буде це ціна,
    Але ми, браття, не впадемо!

    Ми не потерпемо ярма,
    І сили в собі віднайдемо!
    Не переможе світло тьма,
    Свободу нашу збережемо!

    За мир ми віддаєм сповна,
    І люто ворога женемо!
    Бо Україна в нас одна,
    Її разом ми вбережемо!

    Коли закінчиться війна,
    Ми знову рідних обіймемо!
    Героїв славних імена
    Ми теплим словом спом'янемо!

    А навкруги уже весна,
    Життя спокійне повернемо!
    Бо Україна не сама,
    Героя в кожном з нас знайдемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3962

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Пам'яті ненароджених
    Ненароджений сину, моєї вкраїни.
    Ти сплюндрований болем тяжкої війни.
    Ти ще не народився, та серденько лине
    Вже до неба за вчинені не тобою гріхи.

    Ти ще в лоні матусі чекав на світанок.
    Зупинилося серце твоє в одну мить.
    І як з болем і димом настав темний ранок,
    Ти полинув до неба, і більше тобі не болить.

    Не одягне вже в нову сорочечку мати,
    Колискову не буде співати до сну.
    І не буде вже батько тебе колисати,
    І бабуся тобі не закличе весну.

    Але ти там на небі отримаєш крила.
    І закриєш нам небо від ворожих вогнів.
    Ти пробач, що грудьми я тебе не закрила.
    І коли ти помер, цілий світ онімів.

    Я - твоя Україна, твоя я твоя знедолена мати.
    Скільки ще поховаю своїх безталаних дітей.
    Я тобі колискову повік буду тихо  співати.
    Я на честь твою сильних і мужніх народжу людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3963

    21 бер. 2022
    Марина
    Вірш
    З теплих променів ткане тепло,
    З ніжних пролісків встелену землю.
    Щоб життям напивалось стебло
    І лелеки кружляли у небі.

    Ось таку МИ чекали весну,
    Щоб з середини нас напувала.
    Солов’їну щоб тріль голосну
    Було чутно і серце б співало…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3964

    21 бер. 2022
    Валентина
    Ми вільні (пісня)
    Увесь народ піднявся на захист Батьківщини.
    Не хочем бачить ката і бути у ярмі.
    В нас вільна Україна, і ні за що на світі
    Не віддамо свободу, не будемо в пітьмі.
    Приспів:
    Ми нездоланні, чуєш,
    І можем пояснити:
    Якщо країна вільна,
    то будем жити й ми.

    Ми є народ єдиний, й за наші міста й села,
    За щебет пташок в лісі, за ріки і моря,
    За українське сонце, за мову солов'їну
    Накажемо нещадно, бо то наша земля.
    Приспів:
    Ми нездоланні, чуєш,
    і можем пояснити:
    Країна наша вільна,
    А з нею вільні й ми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3965

    21 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    Великдень прийде.
    "Великдень прийде Переможний
    З вишневим цвітом навесні,
    Коли впадуть дощі рясні,
    Впаде і супостат безбожний!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3966

    21 бер. 2022
    Валентина
    Я обіцяю
    Я скоро приїду, татусю, чекай.
    З матусею я повернуся у край,
    Бабуся тоді напече пиріжки.
    Читатимеш на ніч мені казочки.
    Ти не сумуй, і не плач, я вернусь,
    Я буду не довго. Приїду, всміхнусь.
    Про інші краї все тобі розповім.
    Про друзів, що будуть на місці новім.
    Мама казала, що ти на роботі,
    За Україну завжди у турботі,
    Що виженеш гадів, очистиш оселі.
    Щоб жили ми гарно і були веселі.
    То ж ти їх жени, я ж обіцяю,
    Плакати із цього дня припиняю.
    Я вже великий, український козак.
    Про маму дбати, не киснуть ніяк.
    То ж до побачення, татку, бувай.
    Потягом їдем в далекий ми край.
    Ти не сумуй, і не плач, я вернусь,
    Я буду не довго. Приїду, всміхнусь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3967

    21 бер. 2022
    Галина
    Я - захисник
    Моя земля-квітуча нива
    В піснях прославлений народ,
    А його сила незборима
    Здолає ворогів-заброд,

    Він волю й мир в бою здобуде
    Непереможний мій народ
    Я ж буду край свій захищати
    Я українець, патріот.

    Україна дала мені крила.
    До зірок тепер можу дістати.
    Hе одного Героя зростила,
    А Соколи вміють літати.

    Не кину зброї й свого взводу.
    Я-піхотинець. I пілот
    Теж син славетного народу
    I захисник, і патріот.

    Які в нас ночі - чарівниці,
    Весною зустрічі в саду.
    Я до батьківської криниці
    Iз Перемогою прийду.

    Приспів:
    Україна дала мені крила,
    До зірок тепер можу дістати.
    Hе одного Героя зростила,
    А Соколи вміють літати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3968

    21 бер. 2022
    Ксенія
    Забуті доми
    Плед вже з'їдений міллю,
    У кружці засохла кава.
    Павутина покрила все,
    Що може побачити час.
    Ти була там іще дитиною.
    Світ був тоді зрозумілий,
    А тепле молоко на столі
    Завжди чекало на нас.
    Зараз тут пил і сірість,
    Тоді були іграшки й стіл.
    Раніш ти назавжди був там,
    А нині - сумний пілігрим.
    Ти сюди повернешся завтра,
    А може навіть у снах
    Бачитимеш Їхні сльози,
    Так буває в забутих домах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3969

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Заколоситься жито, розквітне бузок і калина.
    Все воскресне з весною, відкриє життя нову путь.
    Де б тебе не закинула доля, згадай Україну.
    І в вечірній молитві своїй ти її не забудь.

    Не одного й не сотню посунуло далі по карті.
    Хтось в Європі, хтось зовсім покинув давно материк.
    Але ті, хто залишились, вірю вони того варті,
    Щоби Стрітенську свічку за них засвітити в свічник.

    Бо вони - це каркас, це основа вкраїнського роду.
    Що горою стоять, і не схилять повік голови.
    Це калиновий цвіт українського мого народу.
    Це найкращі відважні вкраїнські і доньки й сини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3970

    21 бер. 2022
    Анастасия Лысенко
    Хотят ли украинцы «русский мир»?
    Хотят ли украинцы «русский мир»?
    Давайте спросим. Где и у кого?
    Восток и Юг, на русском же эфир:
    Куда «спасать» пришли меня и сына моего.

    Одесса, Харьков, Николаев и Херсон,
    Бердянск и Мариуполь, Днепр, Кривой Рог.
    Последних 30 лет и с незапамятных времен
    Мы здесь ведем на русском диалог.

    «Бандеровцы у вас там, ведь полно их злых?»
    Да, всегда под гнетом был запад страны:
    Всю жизнь лишь за свободу боролись предки их.
    Но, как и мы, они всегда хотели мира, не войны.

    Еще одна тема - Великой Отечественной войны запрет.
    В «Бессмертный полк» - нельзя и на парад нельзя ходить?
    В войне той с 16 лет от фашистов землю защищал мой дед.
    Теперь цветы кладу я каждый год: никто не может запретить!

    В Одессе победе 45-го парк и обелиск посвятили,
    По городу мемориалы и огонь вечный горит
    «День Победы» споет мой сын: мы здесь ее учили
    С лентами или без них: кто знает - помнит, чтит.

    «У вас там биологическое оружие и НАТО»
    Вы нас бомбите вот уж двадцать пять дней
    Нашли уже или дальше «искать» надо?
    У вас все в голове: и альянс и стаи гусей.

    «Мама, кто напал? Фашисты? Что гремит?»
    «Да, сынок, и это … русские» — с горечью в глазах;
    «Моя сестра в блокаде» - уже папа говорит.
    Звучит сирена, все бегут в подвал с ужасом в слезах.

    Хотят ли украинцы «русский мир»?
    Разбомбленные Харьков, Мариуполь и Донбасс
    Из Сум, где вы устроили кровавый пир
    Ответ единый: Нет! Другой вопрос звучит сейчас:

    Простят ли украинцы вас?
    И как один народ мы говорим:
    Мы не забудем! Мы не простим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3971

    21 бер. 2022
    Галина
    Сини України
    Він пішов на війну,

    Хоч поліг у бою,

    Та не зрадив свою Україну.

    Захищав честь і совість, і землю свою,

    Пісню й мову таку солов’їну.

    Приспів:

    Тужливо над степом кричать журавлі:

    «Війни нам і смерті не треба!...»

    Сини України лежать у землі,

    Над ними схилилося небо.

    Його подвиги мужні –

    То зорі ясні.

    Про них знають дорослі і діти.

    Про героїв своїх ми складаєм пісні

    І вчимося по - справжньому жити.

    Любов і життя загубили вони,

    В них рани болючі на тілі.

    •	Верніть нам синочків зі Сходу, з війни! –

    Кричать матері посивілі

    Приспів:

    Тужливо над степом кричать журавлі:

    «Війни нам і смерті не треба!...»

    Сини України лежать у землі,

    Над ними схилилося небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3972

    21 бер. 2022
    Валентина
    Такий, як тато
    "Синочку, глянь як сонечко встає,
    Як ранок прохолоду роздає.
    Уже весна-красна прийшла,
    Бруньками по садах пішла.
    Ходи, маленький, поки тихо,
    Щось поїмо поки спить лихо.
    Візьмеш альбом і олівці.
    Я ж пошукаю пластівці.
    Ти ж пам'ятаєш ми купили,
    Як в магазин разом ходили.
    Ще як сирени не гули,
    Танки по місту не повзли.
    В той день ще книжечку шукали
    І казку ввечері читали,
    Як хлопчик змія переміг,
    Сестрі й братам він допоміг.
    Ходім швиденько, не барись. "
    Син до матусі прихиливсь.
    Й пішли до дому, поспішили.
    У парку довго походили.
    Звернули до своїх воріт.
    О, жах! Лишився тільки слід.
    Зустріли їх лише руїни,
    Кругом побиті меблі, стіни.
    І сльози полились рікою,
     І не спинити їх рукою.
    Тут раптом спомин увірвався,
    Крізь відчай, видно, він прорвався.
    Недавно стіл вони придбали,
    На ньому пазлики складали.
    І прокладали залізницю,
    І малювали кота й кицю.
    А з кухні пахло пиріжками,
    Що у коробочці рядками,
    І молочко парне духмяне,
    Таке солодке і жадане.
    Неначе сон. А все ж було!
    Все знищило прокляте зло.
    Матуся сльози витирає,
    А хлопчик кулачки зжимає.
    Він не пробачить паразитам,
    Не подарує сліз бандитам.
    Піде і купить автомат,
    Він захисник, бо він козак.
    Його так тато називав.
     Як на війну йшов, наказав
    Про маму дбати, берегти,
    Не плакати, допомогти.
    Він виконає обіцянку.
    Лиш зброю купить з-поза ранку
    І ворога не пошкодує,
    Стрілятиме. Хай не лютує,
    Не розбиває наші хати.
    Сміливий він, такий як тато.
    Стиснув міцніше кулачки.
    Геть сльози, думи, балачки.
    Сьогодні ж мамі все він скаже.
    А завтра піде й зло накаже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3973

    21 бер. 2022
    Єлизавета Рогова
    Широкие окна
    Широкими окнами смотрит на нас мир
    Взорванными рамами мы смотрим в ответ.
    Сколько ещё продержатся солдаты против них?
    У Франции выборы скоро - Макрон победит.

    Республиканцы крутят пальцем у виска
    И нам твердят: кишка тонка.
    Сирия направляет свои войска,
    А мы бежим все дальше от них,
    Спотыкаясь о Польшу, бросая своих.

    А что нам поддержка, если дом горит…
    Зачем нам одежка, если пусто внутри!?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3974

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Мої українці
    Ви сильні і горді, і вас не зламати.
    Ваш дух наче птаха злетить в висоту.
    Від східних країв по величні Карпати,
    Мої українці стоять на посту!

    Мої українці - це сила і воля,
    Це гордість і слава, серця у вогні.
    Я дякую Богу, що випала доля,
    Ось тут народитися з вами мені.

    Нескорені воїни, супергерої,
    Ви прикладом стали для наших дітей.
    Ви навіть без зброї стаєте до бою,
    Собою закривши невинних людей.

    Горджуся, пишаюся! Я - українка!
    Я тут народилась, це мОя земля!
    Це наша історії славна сторінка,
    Оспівана ніжно в піснях солов'я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3975

    21 бер. 2022
    Валентина
    2022
    Двадцять другий рік, початок.,
    Лютого другий десяток.
    Бомби рвуть мою країну,
    Щедру й вільну Україну.
    Зло прорвалося у дім,
    Сіє горе, смерть і дим.
    Всюди танки, кров і сльози.
    "Освободітєлі"- занози.
    Хто їх звав? Чому війна?
    Отримайте тепер сповна.
    Ми захищатимем країну,
    Багату й рідну Батьківщину
    Від морока і від орди,
    Щоби цвіли у нас сади,
    Щоб соловейки щебетали,
    А на полях врожай збирали.
    Був сміх дитячий у домівках,
    Лились сонети на сопілках.
    За наші гори і  ліси,
    Широкії поля, сади,
    За наш прекрасний, дивний край
    Ти вже пощади не прохай.
    Нема пробачення нікому,
    Хто робить зло нашому дому.
    Нищить міста, дітей вбиває,
    Той виправдання вже не має.
    На смерть стоїм ми за своє,
    Козак землі не віддає.
    А в нас могутні козаки,
    Тремтіть рашисти-вороги.
    В душі із Богом вони йдуть,
    А вам до пекла вкажуть путь.
    І перемога буде наша!
    Ваше ж життя - порожня чаша.
    Розквітне знову Україна.
    Буде усміхнена дитина.
    І сина мати радо обійме
    Народ свою країну підійме.
    Господні храми розмалюють,
    Водчину рідну відбудують.
    Звучатиме й у горах ,і в долині:
    Героям Слава! Слава Богу й Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3976

    21 бер. 2022
    Галина
    Не зраджу
    Сяють ясні зорі

    В темряві ночей.

    Не зраджу ніколи

    Коханих очей.

    В них усмішка сонця

    І весни розмай.

    Ти мене в віконце

    З АТО виглядай

    Звеселиться хата,

    Вся наша сім’я,

    Поцілує тата

    Донечка моя.

    Приспів:

    Не зраджу дружину

    І друзів своїх.

    Люблю Україну,

    Хто ні, тому гріх.

    Історичну долю

    Вибрали не ми…

    Друг мене від кулі

    Затулив грудьми.

    Мов варта почесна,

    Журавлів ключі…

    Мертві не воскреснуть,

    Скільки не кричи.

    Імена героїв

    Будуть жить в віках.

    Золотом вкарбуєм

    Їх на сторінках.

    Приспів:

    Не зраджу дружину

    І друзів своїх.

    Люблю Україну,

    Хто ні, тому гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3977

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Русскому солдату
    Россия - страна, полная чудес,
    Где каждого вклад имеет свой вес:

    В Питере рьяно дворник лёд красит,
    В Москве девушек ОМОН дубасит,
    В автозак даже сажают детей,
    Путин для людей - матерей родней!

    По всей России телик вещает:
    Нас в Украине Путин спасает.
    Только вопрос вашему мессие:
    "Почему все бегут не в Россию?"

    Вот вам ответ украинских людей:
    "Важна свобода для наших детей.
    Нам ваш "русский мир" нахер не нужен!
    Те, кто не понял, будет контужен".

    Словно мясо, вас, парни, к нам везут.
    После войны вас домой не вернут:
    Останки солдат землю удобряют,
    Двухсотых своих русские сжигают!

    Крематории выстроились в ряд.
    Такова цена за русский снаряд.
    Не придут матерям похоронки.
    И дальше стойте тихо в сторонке...

    Пока на войне вас всех не згноят.
    Либо боритесь, кто выжить хотят:
    Можете вместе тирана убрать!
    Россия, пора свободными стать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3978

    21 бер. 2022
    Інеса
    Війна
    Ой не хочу я тої «свободи»
    Що несе ця кривава війна
    Біль несе вона, кров, та турботи
    Наші душі ламає вона.

    Я свободна була та лишилась
    Я щаслива була та смішна
    Хай усмішка мене полишила
    Та не згине назавжди вона

    Вірю в правду та в силу Вкраїни
    У людей, ЗСУ, ПВО
    Не пробачимо тої провини
    Що приніс сюди путін хуйло

    Завтра мир буде в моїй країні
    Сльози радості вкриють її
    Майорітиме прапор надії
    Путін їхати буде в труні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3979

    21 бер. 2022
    Галина
    Вони гартувались на Сході
    Вони гартувались на Сході,

    За волю боролись вони,

    У них сивина не по моді

    І рани у них - від війни.

    Ой, там в Іловайській долині

    У мирну щасливу годину

    За неньку, за рідну родину

    Загинув боєць за Вкраїну.

    Горіла земля і стогнала

    Від вибухів вдень і вночі,

    А мати синів виглядала,

    Пекла їм смачні калачі.

    Вони ж до землі припадали,

    Просили у Бога: «Прости»,

    А доля лиха готувала

    Заплакані мертві хрести.

    І тужить зажурена мати

    За сином, що впав у бою.

    Поліг за молодшого брата,

    За гідність, за землю свою.

    Ой, там в Іловайській долині

    У мирну щасливу годину

    За неньку, за рідну родину

    Загинув боєць за Вкраїну.

    Його дожидає кохана

    Із немовлям на руках…

    Вкраїно моя нездоланна!

    Герої живуть у віках!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3980

    21 бер. 2022
    Валентина
    Малюнки
    В безпеці діти малювали,
    Своїм творінням дарували
    Любов і віру, і надію.
    Виклали тут завітну мрію.
    В одному- стяг наш угорі,
    Внизу плакат "Кінець війні! "
    В другім - весела дітвора
    В долоньки плескає "Ура! ".
    Салюти різні й слово " МИР",
    Тягне ворожий танк буксир.
    Сонечко ласкаво сміється
    І білий голуб дістається
    До хмар, високо, до небес,
    Приносить світу він чудес.
    Багато квітів й наш тризуб,
    Козак кремезний, його чуб.
    Маму і татка з автоматом,
    А поряд дівчинка із братом.
    В безпеці діти малювали,
    Своїм творіння дарували
    Любов і віру, і надію.
    В малюнках викладали мрію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3981

    21 бер. 2022
    Лия Костомарова
    Дай мне повод для встреч
    На траве моих ног проступают цветы – синяки.
    Любоваться таким можно только изрядно напившись.
    Как чека, сорван план пикника у ближайшей реки
    и заброшен войной в наше прошлое, всуе родившись.

    Дай мне повод для встречи! Прошу, умоляю: не жди
    тех времен, что – не дрогнув – наступят на грабли столетий.
    Дабы гриб ледяной красовался в Фейсбуке, вожди
    подготовили фон из немыслимых слов-междометий.

    Гомерическим эхом картинно направленный ствол
    расшивает корсет бытия, отрывая петельки.
    То не пуговиц грохот струится о мраморный пол:
    это жизней лишают, стреляя по мирным панелькам.

    Перемелят планету под вой материнских сирен...
    Этот стон, этот плач никому никогда не простится –
    до последнего вздоха, до крови осушенных вен.
    Дай мне повод для встреч! Перед тем, как навеки проститься.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3982

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Народе мій благословенний
    Ти зможеш все, ти переможеш!
    Твоє коріння, наче сталь!
    Ти серце піснею тривожиш,
    І проганяєш геть печаль.

    Ти сяєш світлом винятковим,
    В тобі всесилля джерело.
    Буяєш цвітом барвінковим,
    Летиш, мов ангела крило.

    Ти сила й міць, сталева криця,
    Тебе нічим не зупинить.
    В твоїх очах любов іскриться,
    А в серці - полум'я горить.

    Народе мій благословенний!
    Моя опора! Мій оплот!
    Ти  Господом Святим натхненний.
    Ти наймогутніший народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3983

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Україна - батьківщина моя,
    Рідна й затИшна оселя...
    В пам'яті лунає спів солов'я,
    Глянеш кругом - лиш пустеля...

    Там під дубами гойдались діти,
    На подвір'ї грали в квача...
    Тепер в підвалах мусять сидіти,
    В сльозах, від страхУ тремтяча...

    Пам'ятаю, була тут берізка -
    Бомба не лишила й сліда...
    Всі речі - це тривожна валізка.
    В бункер йде бабуся бліда...

    Скрізь проливаються ріки крові:
    І невинних, і ворогів...
    Для всіх настали часи сурові,
    Ніч палає люттю вогнів...

    "Ми - українці! Нас не здолати!" -
    У кожного в сердці луна.
    Ми переможем! Час для розплати -
    Жде ворога тільки труна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3984

    21 бер. 2022
    Валентина
    Павучки
    По всій Україні їх витвори знають,
    і з нетерпінням у цей час чекають.
    Тихо і вміло плетуть і плетуть.
    Сіточки їхні нехай бережуть.
    Невпинні і спритні ті «Павучки»,
    потрібні країні такі воячки.
    Ріжуть, складають, плетуть, ще й співають.
    Вдачу й любов у роботу вкладають.
    З старшими разом малі «павучата»,
    допомагають і їх рученята.
    По всій Україні їх витвори знають,
    і з нетерпінням у цей час чекають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3985

    21 бер. 2022
    Галина
    Верніть наші крила
    Людина без долі,

    Як пташка без волі,

    Як човен без вітру й весла,

    Пливе хаотично поволі

    Куди течія понесла.

    Талант –  то є крила.

    Вони, мов вітрила,

    Несуть тебе вдаль, у світи.

    Хоч як би біда не косила,

    А ти досягнеш висоти.

    Земля рідна, мила –

    То теж наші крила,

    Добробут, любов до схочу.

    Без крил навіть бджілка безсила,

    Без них я також не злечу.

    Синів ми зростили –

    Надійні то крила,

    Держави то совість і честь,

    Як захисту в горі просила,

    Лиш чула у відповідь: «Єсть!»

    Хрести на могилах –

    Поламані крила.

    На Сході – бої за селом.

    І мати, як чайка тужлива,

    Над морем з підбитим крилом.

    Верніть наші крила.

    Вони краса й сила,

    Надія і радість, і сміх.

    Війна ця героїв згубила.

    Хай мир запанує для всіх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3986

    21 бер. 2022
    Інеса
    Пологовий
    Я інколи хочу померти
    Щоб щасливо жили вони
    Щоб спогади ці могли стерти
    Не зватися дітьми війни

    Пологовий дім орки стерти
    Лікарню, що щастя несла
    Та доля тим оркам померти
    Бажаємо їм тільки зла

    Молитись навчились покорно
    За горе і смерть ворога
    Щоб матері їхні мінорно
    Ревіли під звук батога

    Невдовзі війна ця скінчиться
    Почнуться щасливі часи
    Та їм просто так не минеться
    Нещастя пізнають вони
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3987

    21 бер. 2022
    Лия Костомарова
    Тени людей-половинок
    Мясом кверху, костями на голый асфальт –
    наизнанку лежат пропаганды вассалы!
    Вы действительно верили: танки встречать
    выйдет люд с распростёртыми хлебом и салом?

    Принимали ль – серьёзно? – вы право на смерть
    как послание свыше, как Божью награду?
    Дабы выслужить чин Господин Изувер,
    вы стреляете в малых детишек из "Градов".

    Ваш помазанник Зла на престоле сопит,
    полагая, что Господа Бога наместник.
    Всякий раз, как его донимает гастрит,
    умирает солдат, мой почти что ровестник.

    С вами Бродский! Пелевин в конце-то концов!
    Неужели они вам сердца обагрили?..
    Чернозём наш и примет, и скроет отцов,
    но убитый младенец не спрячет в могиле

    почерневшую кость, обгоревшую плоть,
    искажённое страхом лицо без морщинок.
    Вместо душ у народов останется боль,
    вместо целого – тени людей-половинок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3988

    21 бер. 2022
    Анна Бевз
    Без назви
    Ночью мама на коленях стояла
    Слез уже не было, внутри только боль
    Эта война у неё сынишку забрала.
    Про себя повторяет: «Это ведь сон?»

    Был тихий вечер, она ему улыбалась.
    «Пойдём за хлебом, маленький герой»
    Пуля забрала его быстро, не сражаясь,
    Ее сердце унеся навеки с собой.

    Дедушка ехал по проспекту столицы,
    Переживая внутри почему-то.
    Навстречу танк, за рулем тупица
    Решил раздавить его машину собой.

    Дедушка выжил, хвала Небесам,
    Достали неравнодушные люди.
    Он ноги в машине своей потерял
    Навеки запомнив паскуду.

    Молодая семья засыпала спокойно
    Они ждут малыша - все готово к нему.
    Война началась ни свет, ни заря.
    И пришлось убегать непонятно к кому.

    Сидят в укрытии, слабая связь,
    Малыш вдруг даёт знать о себе.
    И темной ночью, никого не страшась,
    Решил на зло всем показаться на свет.

    Врач в больнице не спит, переживает
    Всю ночь кричит - «Операция срочно!»
    Звуки взрывов. Новые прибывают.
    Для этих детей мир слишком порочен.

    Солдат замёрз, вокруг ведь зима
    С этой войной они все позабыли.
    Его друга только что забрала война
    Разрешения у него не спросила.

    Слёзы на глазах, как воспримет сестра?
    Она потеряла старшего брата…
    Я скажу ей тихо, не смотря в глаза.
    Её слёзы заберут у меня силы.

    Сотни жизней, тысячи судеб
    Изменила навеки эта война.
    Давайте молиться за мир в Украине
    Пусть Бог подарит нам сил до конца.

    Мои украинцы, мой сильный народ!
    Нас потрепали, но мы не сдаёмся!
    Им не забрать нашу свободу!
    Мы вместе едины! Прорвёмся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3989

    21 бер. 2022
    Валентина
    Ми встоїмо
    Ми встоїмо, нехай ворог тремтить,
    і перемоги настане вже мить.
    Разом ми сила, це не балачки.
    Вийшли на поміч військам «Павучки».
    Ріжем і в`яжем, з любов`ю плетем,
    клаптик за клаптиком сітку зберем.
    Щоб для військових був оберіг,
    в полі і лузі, щоб їх зберіг.
    Є і маленькі у нас рученята,
    наші ріднесенькі «павучата».
    Віримо щиро ми всі в перемогу,
    і України щасливу дорогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3990

    21 бер. 2022
    Інеса
    Одеса
    Кохана, я страждаю на чужині без тебе
    Я всіх богів благаю звільнити твоє небо
    Щоб море твоє чорне покинули нахаби
    Російський щоб корабиль нарешті пішов нахуй

    Я в пам’яті програю твої двори маленькі
    Котів твоїх нахабних, але таких м‘якеньких
    І вчених дім бажаю побачити я знову
    Погодувати чайок на пляжі ланжерона

    На головній бруківці послухати бандуру
    Атланти щоб тримали твою архітектуру
    На книжці пити каву від кращого барісти
    В саду твоїм яскравім із друзями присісти

    Поїхати до мами, поцілувати рідну
    Отримати пораду до болі необхідну
    Та обирати з братом смачненького поїсти
    Щоб всі свої печалі змогли ми оповісти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3991

    21 бер. 2022
    Жугар Валерія
    Сьогоднішня Україна
    Ох, Україно мила моя, Батьківщина!
    темна ти якась сьогодні.
    З небес твоїх летять ракети,
    а люди купують за кордон білети.
    Жінки народжують в підвалах,
    а хлопці наші молоді,
    ідуть країну захищати, як воїни світу й добра!
    А діти наші гинуть!
    Та линуть в небеса!
    Тільки Бог нам допоможе,
    і Україна обов'язково переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3992

    21 бер. 2022
    Галина
    Народу слава
    Дай Бог народу сили і терпіння,

    Щоб підкорить вершину не одну.

    Нас не здолать, не вирвати з корінням.

    Ми потом засівали борозну.

    В боях кровавих землю захищали

    І Перемогу несли журавлі,

    А матері синочків зустрічали.

    Верталися додому трударі.

    Щоб розцвітала рідна Україна,

    Ми знову сієм, зводимо мости.

    В буремні дні не впали на коліна.

    Нам жити в щасті, в радості цвісти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3993

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Як хочеш плакати, поплач,
    Бо це не соромно, повір.
    Цей біль рубає, як палач...
    Бо ти ж людина, а не звір.

    Не бійся сліз, вони живі.
    Емоцій прояв - це прекрасно.
    Бо лютий біль в твоїй душі,
    Лише сльоза омиє рясно.

    Усі ми люди, це - життя.
    Можемо мріяти, любити,
    Боятись кровопролиття,
    І плакати, і далі жити.

    Як хочеш плакати - ридай!
    Кричи, волай, хай світ почує!
    Усі емоції віддай,
    Нехай у серці мир панує.

    Бо ти людина, ти живий!
    Ти проживаєш кожен подих.
    І кожен усміх щирий твій,
    Як сонце над Землею сходить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3994

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Доброго вечора, ми з України!
    Доброго вечора, ми з України -
    Вільний, незалежний, відважний народ!
    Москалі робили з міст й сел руїни -
    Тепер удобрюють собою горОд.

    Баба Надя та фермери, цигани,
    Хлопці з Тероборони і Збройних Сил -
    Разом б'ємо ми нелюдів поганих,
    Нлави, джавелінчики з них лишать пил.

    Привид Києва, байрактар у небі,
    З помідорами банка - уже летять,
    Спокій дарують діточкам і тобі,
    Від авіабомб, ракет нас захистять.

    Кляті загарбники йшли в Україну,
    "Рускій мір" в ракетах з собою несли.
    Вони руйнували нашу країну -
    Потім з них соняхи рясненько росли.

    Швиденько хотіли нас захопити,
    Форму для параду з собою взяли.
    Чимало змогли ми їх розгромити,
    Нечисть цю до аду в пакетах везли.

    Зустрівши опір, вони сатаніли -
    Почали вбивати цивільних людей.
    Свобода й воля однак уціліли.
    Ворога гасимо заради дітей.

    Б'ємося мужньо за цінності наші,
    Окупантів фаршируємо свинцем.
    Європі захист від нападу Раші -
    Україна є міжнародним взірцем.

    Ми переможем, уже це зробили!
    Путін та Шойгу підуть під трибунал.
    Їх амбіції народ і згубили:
    Росія впаде - таким буде фінал.

    Ми ж, українці, - козацького роду!
    Більше за все ми цінуємо волю,
    Ми захищаємо гідність й свободу,
    Самі собі обираємо долю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3995

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Ой летіли лелеченьки тай до України.
    Несли волю на крилоньках  тай поміж руїни.

    Обережно, журавлики, не обпаліть крила,
    Бо смерть чорна і палюча нам землю покрила.

    Прилітайте ріднесенькі, весноньку несіте,
    Та у Бога для Вкраїни доленьки просіте.

    Хай орда, від жаху чорна, від нас забереться.
    І над небом українським мир Божий проллється.

    Хай лани зазеленіють, і Дніпро засяє.
    Хай на нашій Україні радість процвітає.

    Ой літайте, журавлики, крила розправляйте.
    Та над людом українським небо закривайте.

    Щоб вогонь ворожий лютий нам смерті не сіяв.
    Щоби новий вільний вітер над нами повіяв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3996

    21 бер. 2022
    Галина
    Ринг слави
    Жили й трудились не для слави,

    З руїн країну підняли…

    Політ здійснив Юрій Гагарін,

    Космічну першість здобули

    На міжнародних поєдинках

    Наш чемпіон. Тож будь здоров!

    Кличка Віталія й Т.Г. Шевченка

    Іще ніхто не поборов

    Бокс – дисципліна. Це робота,

    Ривок спресованих зусиль

    І бій до крові, і до поту,

    Ковток води з останніх сил.

    Вже мускули, немов із сталі,

    Вся сила зібрана в кулак.

    Глядач гуде: «Давай, Віталій»!

    Удар… Мов скошений будяк,

    Суперник падає в нокдаун.

    Боксерам нашим аплодують,

    Кричить зворушено весь зал.

    Кличко В. і О.Усик торжествують

    Гордо стають на п’єдестал

    Такими славними синами

    Тепер гордиться увесь світ.

    Бокс – не вистава між боями,

    Це подвиг – до зірок політ

    Тож пам’ятають хай нащадки:

    Козацьку силу не здолать,

    І буде в нас усе впорядку,

    Коли такі орли не сплять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3997

    21 бер. 2022
    Валентина
    Ніколи
    Ворог вогнем накриває міста.
    В дім до нас лізе жах і біда.
    Мужній козацький, бандерівський край.
    Ти, окупант, не пройдеш у наш рай.
    Дружні й відважні тут люди живуть,
    агресору всякому відсіч дадуть.
    Знай, завойовник, труна вже чекає
    всякого нелюда, що тут блукає.
    Слава героям! Слава країні!
    Слава нашій молодій Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3998

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Тече життя нестримно,
    Немов струмок біжить.
    А на душі так зимно,
    І серденько болить.

    Болить за рідну неньку,
    Болить за Україну.
    Врятуємо рідненьку
    У цю лиху годину.

    Бо ми - одна родина,
    І єдність - наша зброя!
    Бо ціль у нас єдина,
    Жадана для героя!

    Бажаєм перемоги,
    Нам іншого не треба!
    Борімось до знемоги,
    І мирного всім неба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3999

    21 бер. 2022
    Марина Пустигіна
    21 березня
    Я вмію тримати зброю в руках
    І пекти смачні пироги,
    В'язати шкарпетки, садити город
    І навчати дітей- залюбки!
    Та змінився розмірений темп життя
    Від вибухів, близько шести.
    Рюкзак складений, одяг вдягнений,
    Із сиреною в укриття іти.
    Життя в коридорі, бо там дві стіни,
    Затемнення, вимкнене світло.
    Або за кордон, подалі від бомб
    І гризоти в серці не видно.
    Гризота, смуток, туга, журба
    Сидять після виїзду з дому,
    А на подвір'я ї пахуча весна,
    А серце болить від утоми.
    Хто сітки плете, хто варить борщі,
    Хто впевнено йде на роботу.
    Ми рухаємось до великої мети
    І зметемо усі перепони.
    Хтось повернеться, а хтось і ні-
    Пустить коріння в новому світі.
    А нам з тобою і далі іти,
    Садить розсаду і вирощувати квіти,
    Складати вірші, писати казки,
    Вимірювати кращу реальність,
    Або в туристичні походи іти,
    Вивчати історію, краєзнавство,
    Відвідати всі невідомі місця
    Нашої прекрасної України,
    Поїсти в Опішні смачного борща
    І з Оленкою поліпити із глини,
    Читати книги, ростити дітей,
    Відбудовувати нашу державу.
    Після темряви буде новий день
    І наша Перемога не за горами.
    Звивається в небо синьо- жовтий стяг,
    Омивається все довкола.
    Ми живемо у часи звитяг:
    Моральних, фізичних, духовних.
    Я знаю, що ми вистоїмо у цій війні,
    Не зламати вам українського духу.
    Бо стоїмо непохитно на своїй землі
    І не тягнемо до чужого руку.
    Москальський кораблем, ти знаєш куди іти,
    Тобі чітку вказали дорогу.
    Про нас ти можеш забути назавжди,
    Бо ми не переносимо твого духу .
    В нас будуть і далі цвісти сади,
    Народяться діти: прекрасні і вільні.
    Уроки історії та війни
    Нарешті будуть вивчені та засвоєні.
    Почався новий етап історичного життя,
    Розірвався кількасотрічний ланцюг.
    Ми оновилися, без укриття,
    І більше не схожі на книжкових волоцюг.
    Хоч зараз страшно і важко, утім,
    Ми сміливо йдемо до мети:
    Своє відстояти, чужого не брати,
    Свою державність спасти!
    І в нас все вийде, усе збудеться,
    Очиститься наша країна,
    Бо зі словами, які із серця:
    "Усе буде Україна",
    Із щирою молитвою, а не прокльонами,
    Не з темними матюками,
    Із допомогою із закордону-
    Перемога буде за нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4000

    21 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Хто ти сину? Із якого ти походиш роду?
    Я маленький українець! Син свого народу!
    Україна солов'їна - моя рідна мати!
    Це мої моря й озера, зелені Карпати!

    Це моя земля родюча, і цілющі ріки.
    Край свій рідний захищати я буду навіки.
    Українська мелодійна моя рідна мова.
    Як говориш, сонце сяє від кожного слова.

    А чого ти хочеш сину, про що серце мріє?
    І на кого покладаєш дитячі надії?
    Моя мрія - свята воля, і мир в Україні!
    Щоб не тьмарили ракети небо наше синє.

    А надію я на Бога завжди покладаю,
    Щоби послав мир і спокій для рідного краю.
    Нехай щиро посміхнуться українські люди,
    І ніколи вже війни на світі не буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4001

    21 бер. 2022
    Наталія Кіптенко
    Без назви
    Довкола вибухи лунають,
    Воєнні дії ще тривають,
    А ми продовжуємо жити
    І нашу волю боронити!

    Бо ми - незламні та сміливі,
    Бо ми - розумні та кмітливі,
    Ми - незалежні, трішки вперті,
    Для нас неволя - гірше смерті!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4002

    21 бер. 2022
    Богдана
    «братська могила»
    хто вона та дівчинка?
    її білі розтерзані й заялозані коси бурою кров'ю
    що всохла в чорнозем по самі кістки
    нагадують юність що так й не достигла того бажаного всім розквіту й краси
    ***
    хто вона та дівчинка?
    кинута на цементом вгрузлій по самий холод дорозі й гойдається сива весна
    що могла б повстати перед нею обличчям повного життя
    але ця дівчинка навічно тепер буде одна
    засипана землею у вирій холодного потойбіччя
    притиснута дерев'янищем мертвого вантажа
    серед чужих вона тепер похована
    ***
    хто вона та дівчинка?
    її знайшли закутану в пухом забитому одіялі
    в зеленому як сама трава
    а на ньому ромашки вибиті янголами які вимальовували не знаючи що в ньому колись знайдуть бездиханне ягня
    на якому метелики літають безкінця
    а в раю тепер цій дівчинці вони сплітають вінок мерця
    ***
    хто вона та дівчинка?
    що потерпіла від рук хижого й несущого зла
    щоб ви розуміли
    вони вбили її тому що вона нібито
    «бандеровка» й «неонацистка»
    її знайшли головою понуреною в глибочінь самого дна
    де замість миру й щастя їй ввижається тепер тільки буря гроза суцільна понура пітьма
    яку забрала ця безглузда й нищівна війна забрала її без дозволу самого бога
    ***
    хто вона та дівчинка?
    на тілі ранка з якої вже витекла вся всюдиряснюща кров
    на тілі її блідо-сіра як день коротенька кофтинка
    що дивиться в небо з якого падає град
    ні не той що білий як лід й випадає з хмар
    цей град випалює зсередини й залишає один кістяк
    ***
    там де було колись життя
    рясніє пожежа
    там де колись був мир
    цвинтар тепер проліг
    тільки дивіться під ноги
    бо потрапите до «братського народа»

    Маріуполь.2022 рік.Люта весна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4003

    21 бер. 2022
    Василь Клічак
    НАЦІЯ
    ВАСИЛЬ КЛІЧАК

    НАЦІЯ

    СЛОВО ПРОРОЧЕ
                        Є вітри, які створені для помсти й у люті своїй посилюють удари свої …
                                                        Сирах, 39-34

    Те дитя, що вродилось вночі у метро,
    очевидячки , мічене Богом.
    Вже мости заблоковано через Дніпро,
    поруйновано автодороги.
    Не підміна народу за мить відбулась.
    Він постав у новій іпостасі.
    Здивував він жертовністю, мужністю враз
    І довів, що не буде у страсі.
    Суне, лізе голодна московська орда.
    Її скошують хлопці безжально.
    І циганський барон в танк трофейний сіда
    і виводить на шлях магістральний.
    І тремтить, обсцикається в страсі чужак,
    від проклять утіка світ за очі.
    Не втече. Навздогін, ніби вістря ножа,
    дістає його слово пророче.

    1 березня 2022

    НАЦІЯ

    Нація, обпалена вогнем,
    хрещена у купелі із крові,
    з першим, другим, п’ятим, сьомим днем
    употужнюється гонорово.

    Знищення її жадає цар.
    Знищення її жадає мови.
    Знищить його скоро байрактар.
    Потім будуть звуки копитові.

    Цокатиме дзвінко у москві.
    Стануть там авто металобрухтом.
    Хрещена у купелі з крові,
    Нація впотужнюється духом.

    2 березня 2022

    «ДОСТОЯНЬЄ»

    Вибльовуймо ненависне матюччя.
    Заліплюймо ним вуха ворогів.
    За Харків, за Чернігів, Суми, Бучу
    трощімо  недобитих москалів.

    Позбудьмося облесності м’якої.
    Хай мова перетвориться на твердь.
    Були для них ми нібито ізгої.
    Такими вони стали відтепер.

    Женімо їх подалі з України
    енергією матюкливих слів.
    І хай москва матюччям їх зустріне
    і , в ньому захлинаючись, загине
    разом із «достояньєм» москалів.

    4 березня 2022

    ВЕЧЕРЯ

    Вся ескадрилья в сивій темноті
    вечеряти сіда після роботи.
    Усі мовчать. Говорять лише ті,
    Хто повернувся із польоту.

    А перед тим молитва «Отче наш».
    І чоловіча стримана напруга.
    Ніким тут не ведеться репортаж.
    Лишень пече вогнем відсутність друга.

    І визріває помста ув очах
    його в боях змужнілих побратимів.
    І миготить у колі тім свіча.
    І полум’я її усіх пектиме.

    То буде згодом. В сивій темноті
    вечеряють вони після роботи.
    Усі мовчать. Говорять лише ті,
    Хто повернувся із польоту…

     5 березня 2022

    ТВОРІННЯ БОЖЕ

    Великий мій народе
    Великої країни.
    Біда в твоїй господі.
    Міста твої в руїнах.
    Агресорів-кацапів
    ти косиш тисячами.
    І ссе зі злості лапу
    їх виродок ночами.
    Яке ж воно убоге,
    відверто примітивне.
    Ніхто би з нас за нього
    не дав би навіть гривні.
    І нам не шкода квітів
    для зустрічі їх «скрепів».
    По двійко, ще й обвитих
    жалобним чорним крепом.
    Ми повні сили й злості
    ту наволоч вбивати.
    Непрохані ті гості,
    як варвари, прокляті.
    Вони -- як антиподи
    усіх людей на світі.
    Великий мій народе,
    твердий, талановитий,
    Ти – є! Ніхто не зможе
    Тебе упокорити.
    Бо Ти -–творіння Боже,
    Його теплом повите.

        13 березня 2022

    НЕЩЕПЛЕНІ

    І – жодної росії.
    І – жодних росіян.
    Хай назви ці розсіє
    по всій землі туман.
    Кацапи-людожери.
    Убивці-москалі.
    Насправді – панікери
    і боягузи злі.
    Московське те вошивство
    за межі розповзлось.
    І каже, що фашистом
    є не воно, а хтось.
    Ненависне, прокляте,
    стріляє у дітей.
    Мерзенне, дикувате,
    вишукує трофей.
    Забудьмо їхню назву.
    Нема їх, росіян.
    Нещеплені від сказу,
    хай видохнуть від ран.
    Кацапи-людожери.
    Убивці-москалі.
    Назад їх – до печери
    в розтрощенім кремлі.

    16 березня 2022

    * * *
    Все меншає в дворах автомобілів.
    Все рідшають дитячі голоси.
    І ворог захлинувся, знахабнілий.
    Тікає світ за очі, у ліси.

    І ревище пораненого звіра
    стрясає ненависний людству кремль.
    Невідворотність примусу до миру
    його свідомість пропіка вогнем.

    18 березня 2022

    ЗА ГОРДИНЮ

    -- Пасбівалі наши самольоти, танкі, бетеери,
        арудія.
    --Кто ? Хахли ?

    Воно дивується відверто.
    Йому і досі невтямки,
    що не бояться зовсім смерті
    всі українські вояки.
    Що б’ють уміло і нещадно
    і на землі, і в небесах.
    І бачать – ворог безпорадний.
    Його скував могутній страх.
    Господь карає за гординю
    І за пихатість москаля.
    За поруйновану Вкраїну
    повстала вся її земля.
    Ще не було такої люті,
    щоб аж на тисячі ампер.
    Народ стоїть у всій могуті,
    навпроти нього людожер,
    який дивується відверто.
    Йому і досі невтямки,
    що не бояться зовсім смерті
    всі українські вояки.

                        19 березня 2022

                             * * *
    Проявлено ознаки боягузтва
    одним сумновідомим діячем.
    Вже не переконати йому людство
    в хоробрості ні танком, ні мечем.

    Чомусь його вважають божевільним.
    Він просто підлітковий боягуз.
    І думає, що доленька прихильна.
    Прихильна виставлять його на глуз.

    Біда, коли себе не бачать збоку.
    Біда, коли засліплює пиха.
    І наміри тоді вилазять боком
    і царського дірявлять лантуха !

    20 березня 2022

    ГЕНИ ОРДИНСЬКІ

    Пам’ять підсовує той фотознімок –
    цілиться німець у жінку вагітну.
    То у далекі часи лихолітні,
    що вже, здавалося, неприпустимі.

    Сталося.
                   У двадцять першім столітті.
    Ціляться орки в дітей українських.
    Знову націлені гени ординські
    сіяти розпач довкола й жахіття.

    Сталося знову.
                              Несуть на носилках
    жінку вагітну.
                               Будинок пологів
    Знищено вщент.
                              І, покинута Богом,
    жінка помре.
                         Й задихнеться дитинка.

    Винищить хочуть нас орки-сусіди.
    Та наштовхнулись на спротив без страху.
    Зустріч влаштовує їм костомаха –
    косить безжально чортівське поріддя.

                 21 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4004

    21 бер. 2022
    Наталія  Михайлова
    Комендантський вікенд
    Така тиша буває один раз в житті.
    Єдиний транспорт – Великий Віз,
    чіткий, як у дитячому атласі,
    серед тисяч таких же яскравих зір,
    що були лише на морі в дитинстві.
    Повітря чисте, мов у лісі. Отак би жити тут.
    Та навкруги усе кричить:
    Ірпінь. Буч`а. Гостомель.

    Авто удалині рокоче, мов турбіна,
    будинків вікна чорні та порожні.
    Людей нема. Буцім настав Той Світ.
    Страшний тунель без світла у кінці,
    Маленькі двері – а за ними:
    Тут є життя! Тут нібито пікнік,
    Шезлонги, пледи, термоси і шахи
    Собачки сплять, малі гуляють з бабусями,
    Серйозні та спокійні.
    Жінки пліткують, в диспуті мужчини.
    Тут можна жити. Тут не чутно тиші.
    До завтра. Бо тоді почує світ:
    Васильків. Харків. Бровари.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4005

    21 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    І знову неспокійна ніч,
    В душі бушують урагани,
    Ідем за руку пліч-о-пліч,
    Вбивать рашиського тирана,
    Кривава бійня, гинуть люди,
    Не спить Європа, бо війна,
    Тобі ніколи не забудуть,
    Героїв не забудем імена!
    Ми не пробачимо "мовчання",
    Коли сліпими всі були,
    Не чули нашого благання,
    Як з вікон линуть молитви!
    Боже, захисти солдата!
    Помилуй, мій святий народ -
    Який ні в чому не винуватий!
    Кривавий шлях твій до свобод!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4006

    21 бер. 2022
    Юля Марс
    Зомбі
    Безликі та безіменні
    Варвари нашого світу
    Люди для них мішені
    Правда привід для сміху

    Незрячі, осліплені зомбі
    В дітей забирають життя
    Безжалісно скидують бомби
    Це наша! Наша земля!

    Наш Маріуполь та Київ
    Ірпінь, Миколаїв, Херсон
    Кожний з росії винен
    - Рф перетнула кордон.

    Незрячі, осліплені зомбі
    Безвольний, дирявий народ.
    У нас ЗСУ герої
    У вас «легіон» потвор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4007

    21 бер. 2022
    Інна
    Геть, супостате!
    Геть, супостате, з рідної хати -
    Нас і татари не могли взяти!
    Йди геть за Волгу! Йди за Урал!
    Тут вбивць москальських ніхто не чекав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4008

    21 бер. 2022
    Валентина
    Додому хочу
    Додому хочу! В свій затишний дім,
    Щоб котик лапкою вмивавсь у нім.
    Я б готувала всім сніданки запашні
    І в шафи одяг розкладала дітлашні.
    Смачненьку каву вранці готувала
    І тихим сном вночі відпочивала.
    Щоб були дні робочі, потім вихідні.
    І радо поспішати на зустріч до рідні.
    Гуляти парком, бігати, а то і просто йти,
    І усміхатися. В свій дім я хочу увійти!
    Замок відкрити власними ключами,
    Відчути м'який коврик під ногами...
    Додому хочу! В свій затишний дім,
    Щоб котик лапкою вмивався в нім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4009

    21 бер. 2022
    Лунар'ян (Руслан)  Солоп
    Кайдани
    Хто твій брат - впізнаеш на війні. Забудьте слово честь і правда, немає їх в зруйнованій землі, немає тих хто встане біля тебе завтра. Але є ті, забувши слово его, що лізуть в пекло заради матері, сімї, що віддать своє життя и смеркнуть, щоб спали із країни кайдани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4010

    21 бер. 2022
    Анастасия Лысенко
    Врёшь, не возьмёшь!
    Живем в свободной мы стране
    Где можно выйти с «Нет войне»,
    Где «добрий ранок» и «привет»
    Живут «разом» уж столько лет.

    Где каждому свое и все для всех:
    Ты с юга — «просимо» в Карпаты,
    С гор - на море будет детский смех
    Волынь и Киев - везде всем рады.

    Где вот уже который год «безвиз» в ЕС
    И стар и млад в Европе были - кто хотел.
    Энергия от ветра, солнца, ГЭС, АЭС,
    И мусор мы сортировали — кто как умел.

    Где без отделений банк электронный;
    Открыть-закрыть ФОП даже онлайн можно;
    Права и паспорт в телефоне: все законно.
    Войти в айти: учись, трудись и все не сложно.

    Конечно, и проблемы ты найдешь:
    Соц. сфера, коммуналка, политика, дороги,
    Коррупцию “врешь, не возьмешь”
    Как бы усердно ты не обивал пороги.

    Проблемы и решения свои, как и границы
    Свободный выбор президента и страны
    Чужих не нужно, свои и “паляница” и “криница”
    Не забывай, что перед Богом все равны.

    Как думаешь, простит он тысячи смертей
    От Градов, Искандеров, СУ и пулемётов?
    Своей фашистской рукою убиваешь ты детей
    Слепо повинуясь приказу бригадира роты.

    Где двадцать четвертого набатом в 5 утра
    Думая, что это сон и мы проснемся скоро
    Нас разбудили взрывы, знаменуя, что пора:
    Война здесь и сейчас, не у экрана монитора.

    Где все и каждый вот уж месяц вам кричит
    Солдат, ты здесь зачем, ты уходи домой!
    И только тот из нас сейчас молчит
    Кого успели “Z” отправить в мир иной.

    Никто не сдастся, даже не мечтай
    В тех городах, что силой захватил
    Хлебнешь ты горя, будет через край
    Отправим далеко мы всех “освободил”.

    Теперь враги навсегда, фашист - это ты!
    Никто не будет забыт и ничто не забыто!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4011

    21 бер. 2022
    Валентина
    Мій дім
    Я хочу, кате, жити в свому домі,
    Ходити босоніж травою при утомі.
    Співати своїх пісень, веселитись,
    Своєю мовою любити і сваритись.
    Історію правдиву свою вчити,
    І з гордо піднятою головою жити.
    Йди геть і не руйнуй ти Батьківщину,
    Відважную козацькую країну.
    Ти раду, кате, дай своїй країні,
    Порад не треба вільній Україні.
    Не буде вашого нічого тут ніде,
    Лише до перемоги Україна йде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4012

    21 бер. 2022
    Ryo San
    День Народження
    І розпочався новий рік життя
    На зламі двох тектоніки епох:
    Як вирій увірвались в небуття
    Сталь, порох, піт і всюдисуща кров.

    І скрізь шумить, несеться звідусіль!
    "Боги" з "царицею" прикрили вмить.
    Спасибі нашій Армії за те,
    Що можем день народження зустріть!

    Бути з рідними чи на самоті,
    Чекати із юрбою у метрі
    Чи гратися із дітьми в укритті -
    Спасибі за ці радощі прості!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4013

    21 бер. 2022
    В'ячеслав
    Eastern Horde
    Swamp leader of the Eastern despotism,
    preacting sо-сalled «Soviet peace» and isolationism,
    wrote a historical pamphlet in the spirit of nationalism,
    pages of it were overwhelmed by totalitarianism.

    The «leader» had no empty words,
    He gathered hordes and herds,
    having equipment by grenades on their girds,
    there is a horde of thousands of cowards.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4014

    21 бер. 2022
    Андріяна
    Реквием по Раше
    Путин дал Рашистам в рот,
     И страна ему сосёт,
    Тетя Рая, Баба Зина,
    Федя, Саня, Коля, Ира,
    Дружно стали на колени
    Перед Путей без сомнений.
    И неважно Тёте Зине,
    Как живётся Украине,
    Их Володя - Молодец!
    Похититель всех сердец .
    И пока у нас Война
    На Руси фраза одна!
    «Всем Молчать» - тупые твари.
    Вы с колен ещё не встали .
    Как заставить их повстать ?
    Мы не можем их понять ?
    И не Путя в том вина ,
    Виновата вся страна !
    Ничего не скажет  Бот
    Потому что Занят Рот!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4015

    21 бер. 2022
    Вікторія Анищенко
    Не брати
    Мій ранок починається з війни.
    Твій ранок починається із кави…
    Ти п’єш, спокійно спиш вночі, їси.
    Я витираю сльози і бинтую свіжі рани.

    Ти з-за кордону підло крикнеш «брат!»
    Я не почую через гул і дзвін сирени…
    Над головами прилітає град,
    Тож не звертайся більше так до мене.

    Твої солдати розтирають в пил
    Мої міста, спустошують оселі…
    Мене пронизує голками біль,
    Зашторюємо вікна, закриваєм двері…

    Бо раптом в гості прийде кат?
    Здригаюся від щонайменших звуків.
    Померлих вже не верне ваш плакат…
    І як не зримувати тут «цинічні суки»?

    Це за межею мого сприйняття…
    Як можна так безжально нищити народи?
    Ніяке награно-фальшиве каяття
    Не виправдовує Іудину породу…

    Мій ранок починається з війни –
    Ти пий собі на самотині каву.
    Та знай, якщо залишимось живі,
    На тебе теж найде колись розправа…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4016

    21 бер. 2022
    Аліна М
    Війна
    Війна...
    Стріляють Харків ,Київ , Прип'ять
    Та ще багато інших міст...
    Спочатку били по об'єктам ,
    Тепер стріляють майже всіх...
    Не можу передати болю ,
    Який отримав наш народ...
    Багато сиріт залишилось,
    Батьків убив той клятий орк.
    Також загинуло багато
    Дітей ,які не встигли ще пожить.
    Відчути радість сьогодення ,
    Любов батьків та щастя мить.
    З приходом орків із росії ,
    Нам небезпечно жить в країні ,
    Але ми вистоїмо ,люди,
    Ми зможемо здолати їх ,
    Відвоювати наші землі
    Та вигнати ворожих бліх!
    І як би тяжко не було нам ,
    Здоляєм перешкоди всі !
    За Україну -ми горою,
    Бо Україна - це наш дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4017

    21 бер. 2022
    Юлія
    ***
    - Мені давно не страшно, знаєш? - Знаю...
    - Сам під прицілами і руки вже в чужій крові.
    русня іде і йде - немає краю
    Та ми приспим їх, мила, у глибокому рові.
    Живий і цілий - все що хочу чути.
    І з дня у день: "Ти їв/кімарив/спав?"
    Не уявляю навіть що ти бачив,  любий,
    Собою вміло від жаху мене сховав.
    Як скоро все мине? Коли кінець їм?
    Я розмалюю в райдугу нові споруди,
    Я наготую руки для палких обійм
    І перейму печаль твою собі на груди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4018

    21 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Україно, Матір Божа, Жінко
    Синє небо, золотаве жито-
    Непідвладне полотно вікам.
    Україно, скільки мені жити,
    Я тебе в неволю не віддам!
    Ні братам колишнім, ні чужинцям,
    Ні своїм, забрьоханим в олжі.
    Я скажу тобі, як жінка жінці,
    Ці, свої, ще гірші, ніж чужі.
    В справжніх, вірних-міць твоя і сила.
    В тих, хто на землі і в небесах.
    Це твій дух, душа і дужі крила
    В сьогоденні і нових віках.
    Ти здолаєш, здужаєш, зумієш
    З попелу зійти і розцвісти.
    Знаю, як про мир насущний мрієш,
    Щоб дитяті сонячно рости.
    Щоб купалась в щасті українка,
    Щоби сліз гірких, сумних не лить.
    Україно, Матір  Божа, Жінко,
    Все тебе тривожить, все болить.
    Три десятиліття незалежна,
    Хоч нелегко німб святий нести.
    Ти така, як є, одна, святешна,
    Над усі незміряні світи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4019

    21 бер. 2022
    Кароліна-Сільвія
    На варті нашої землі
    День п‘ятий, майже вже весна
    Я так пишаюся тобою, воїн
    Вже не так тремтить моя душа
    Я вірю, ще не довго

    Кричали всі за мир за порятунок наш
    Ракета в житловий?
    Снаряд в швидку?
    Ядер напоготові?
    Збирайте свої трупи й забирайтесь

    Ми стоїми на варті нашої землі,
    Так просто нас не візьме ворог
    По що прийшов сюди?
    По смерть?

    І як не здох ти, падла ще
    Коли весь світ на те вороже
    Нічого, це ще трохи
    Знай, ви вистоїмо й переможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4020

    21 бер. 2022
    Лунар'ян (Руслан) Солоп
    Виновен
    - это же ребенок, как его винить? Он не видел жизни, но пришел убить.
    - Этот жуткий хнык вызывает жалость, бункерная сволочь не скрывает жало. Вот дитя на стуле, он не знал где быть, куда их отпавят, что бы волком выть, но этому парню... так ему и быть, такова судьба - землю удобрить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4021

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Від чого вони нас рятували?
    Від чогО вони нас рятували?
    Чом бомбили країну мою?
    Мами діток від смерті ховали,
    Та здолали їх кулі в бою.

    Чом тепер просинатись не хочу.
    Бо не знаю, як прОйде мій день
    Якісь люди кінець цей пророчуть.
    А росєя знаходить мішень.

    А росія рятує від щастя,
    Від життя, від покою людей.
    Хтось із мертвим назавжди прощався
    Хтось тулив неживе до грудей

    Хтось спиною дитину вартує.
    Все одно – смерть приходить до двох.
    Моє серце страждає, лютує.
    Як я хочу, щоб путлер цей здох!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4022

    21 бер. 2022
    Світлана Скруха
    Ми не раби (вірш 2014 року)
    Ми не раби. Ми - Нація Героїв.
    Цей хресний шлях нам вже не оминуть.
    Вже скоро і березові й кленові
    Весняні соки кров'ю потечуть.
    І сколихнуть всі душі  збайдужілі,
    Й розбудять всіх з тяжкого, злого сну:
    "Ми ті, хто душу й тіло положили
    За нашу волю, щастя і весну."
    Ми не раби, ми всі - в  небесних сотнях -
    Сьогодні, вчора, завтра чи колись.
    Здолавши смерть, ми вирвались з безодні,
    За рідний край на бій ми піднялись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4023

    21 бер. 2022
    Дмитро
    Війна, 3 день, почуття
    Пташки співають, снаряди лунають, цю пісню не забути мені
    Три дні живеш наче у страшному сні

    Весно, пробуди почуття старі
    дай жагу жити у пітьмі
    Як відлуння пропаде, що залишиться в мені?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4024

    21 бер. 2022
    Марія Поліщук
    разговор с Богом
    война окажется предлогом
    для начала разговора с Богом
    в честной немой молитве,
    в этой неравной битве
    каждый станет пред судом.
    взрывы, сирены, разрушенный дом –
    что потом?
    что в итоге –
    имя в некрологе?
    прогулка в победном марше?
    Боже, скажи мне, что будет дальше?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4025

    21 бер. 2022
    Лілія Крамар-Микитенко
    Коли війна...
    Бомблять мою землю кремлівські раби
    Цей злочин кривавий не змиють вони,
    Історію пише незламний народ
    Й свободу виборює без нагород!

    Єднає нас воля і віра в житті,
    Що вільно ми дихаєм у майбутті.
    Ми сильні є духом і до перемоги
    Тримаємо стрій, скільки є змоги!

    Герої сучасності, вони з України
    Порядок у світі бережуть від руїни,
    Щоб фашистські, нікчемні кати
    Не досягнули своєї мети!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4026

    21 бер. 2022
    Анна Кібук
    Коли твоя країна поле бою
    Коли твоя країна поле бою
    Коли ворони крячуть - "утікай"
    Оглянь хто зараз поруч із тобою.
    І хто за тебе стане як горою.
    В образу нізащо не дасть!
    Згадай як пахне літом м'ята,
    І як сади уквітчані весною.
    І як ти бігала колись полями,
    Бажаючи зловити горизонт!
    Як небо з'єднане з колоссям
    Неначе жовто-синій стяг!
    І як птахи в гаю співають,
    Тривогу й сум неначе розганяють.
    Відкинь всю паніку і страх!
    Твій дух козацький ще живе!
    Вставай і захисти себе,
    І те що серцю дороге!
    Бо утікати кожен може!
    А хто ж тоді їх переможе?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4028

    21 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Невже такою ти була?
    Невже такою ти була?
    Невже не відчувала волі?
    Імперіє брехні і зла,
    Кого тримаєш на престолі?
    В твоїй землі-моя рідня.
    І на землі- рідні чимало.
    Та в час лихий немає й дня,
    Щоб я тебе не проклинала!
    Прощаю тих, хто в небесі.
    Живущих-сущих - не прощаю!
    Як в рот води набрали всі,
    Хоч би слівце про це сказали!
    Німують. Дивляться. Мовчать.
    Найбільше з мовчазної згоди
    Пекельна каїна печать
    На тілі і душі народу.
    Що ж, прощавайте, мовчуни.
    Сумирні, загнані ягнята,
    Плід нечестивий сатани -
    Тепер я вас не хочу знати!
    Імперіє брехні і зла.
    Довірила кермо заразі,
    І хибним шляхом попливла.
    Тебе заждалися в Гаазі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4029

    21 бер. 2022
    Софія Федина
    Лелеки
    Летіли лелеки до рідного дому,
    Не зразу впізнали закоханий край:
    "Чи то Україна?", - придивлялись крізь втому...
    Побачили пекло, а летіли у рай...

    Сповилась вогнем дорога Батьківщина:
    Ворожі гармати тріщать звідусіль...
    Господи, що означає слово "людина"?
    Навколо жахіття - руїни і дим...

    "А де той будинок з гніздом на вершечку?
    Де хлопчик із хати, що нас виглядав?
    Він завжди носив молочко у горшечку
    І, ніби, із казки всіх нас пригощав..."

    "Немає ні хати, ні гнізда, ні хлоп'яти...
    Немає подвір'я, лиш біль і туман...
    Рашисти прийшли нас від нас "визволяти",
    Принесли з собою біду і печаль...

    Лелеки, рідненькі, будьте уважні, -
    Небо відкрите, снарядом гримить!
    Літають по всюди ракети крилаті,
    А землю Вкраїнську нестямно болить...

    Летіть попід хмари, до Бога високо,
    Ще вище, аніж ваш привичний маршрут!
    І клекотом журним просіть допомоги -
    Хай Господь Всевишній припинить війну..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4030

    21 бер. 2022
    Лілія Черненко
    вірш, в котором вздлуж зверху и знизу єден же текст виражається
    господи
    уявляєш
    садок
    мій
    вишневий
    хочуть розіп’яти
    знову й без вагань
    цього разу
    вишні достигли
    цього разу
    вже хрущі
    не такі безпорадні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4031

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Болить душа ,що терпнуть руки,ноги
    Підходять сльози -вісники тривоги
    У ЗМІ новини зовсім не хороші
    Пролита кров ...А що ціна їй? Гроші!

    Де брат на брата,значить він не брат!
    Коли бере у руки зброю ,мов солдат
    Та може і солдат ,але скотина
    До чого тут   рідненька Україна!?

    Ми не йдемо на вас ,а ви йдете чогось
    Ще вчора тихо- сьогодні молимось
    За хлопців ,їх пролиту  кров
    А що ціна їй!? Гроші бляха знов....

    Чи варті гроші дійсно тої крові?
    Вона ж пролита по чиємусь слові!
    Один сидить і скубе за нитки
    Чи люди ви чи маріонетки?

    Чи в ваших матерів нема сердець
    Коли вчора живий - сьогодні мрець?
    Коли ридає мама,вдовою стає дружина
    Невже цей біль відчуває лише Україна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4032

    21 бер. 2022
    Галина
    Стріляй
    В руках із автоматом ти навпроти.
    Хіба нам є з тобою що ділити?
    Чи ж я пригноблюю, чиню супротив,
    Я тільки хочу дихати і жити.

    Мої поля сповиті чебрецем,
    Зминаєш ти ногою палача
    До України хто прийшов з мечем,
    Приречений померти від меча.

    В моїй душі страху не прорости
    І в грудях серце вільне і шалене.
    Нам біди поділити б і нести ,
    А ти стоїш і цілишся у мене.

    Тиран поклав тобі у руки зброю,
    Наказ віддав вперед іти.
    Скільки життів ти забереш з собою?!
    Здригнись, покайся, «ми ж брати».

    І десь в твоїй далекій стороні
    Така ж як в мене плаче мати.
    Чи ж для війни ми народились?
    Ні! Я, як і ти, не хочу помирати.

    Ніколи більш не будемо братами,
    Під вибухами плачуть наші діти.
    Свободи прірва, бездна межи нами.
    Хіба мене ти зможеш зрозуміти?!

    В руках із автоматом ти навпроти.
    Я ж рідний бороню свій край.
    Нас тисячі і нас не побороти!
    Тобі я в очі дивлюся, стріляй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4033

    21 бер. 2022
    Кібук Анна
    Не "Титанік"
    Тільки без паніки!
    Україна вам не "Титанік"
    Скоріше айсберг в океані
    Хто зве себе "величним і могутнім"
    Розіб'ється об лід міцний скрипучий!
    Бо правда завжди переможе
    Ну а хто бреше, ти знаш Боже!
    Наш дух могутній, вільний, сильний.
    Не скорений і нескоренний!
    Боролися століттями
    За нашу свободу!
    Нас не здолати
    Гнилому виродку із сходу!
    Я вірю разом сила ми,
    І наша армія міцна!
    Як воювали козаки,
    Як воювали наші предки.
    І нас настигла їхня доля.
    Ніхто й ніколи не скорив,
    І не поставив на коліна.
    Бо вільний дух не переможний!
    Тримайтеся герої в камуфляжах!
    Ми віримо у вашу силу й міць!
    Нехай бояться ті,
    Які не мають власної волі!
    Прийшли незванно на світанку,
    Підуть у пекло,  така їх доля!
    Я вірю їх там вже чекають!
    Навіки Слава Україні!
    І нашим Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4034

    21 бер. 2022
    Софія Федина
    Уквітчана
    Розквітнеш! Сплетеш волосся в косу!
    Підхопиш дзвінко пісню солов'я!
    І зникне ворог, як бур'ян в покосах -
    Усе минає і мине війна...

    Розквітнеш! Вдягнеш в неділю вишиванку,
    Хвалу Господню в небо вознесеш!
    Піднімеш Суми, Маріуполь, Харків!
    Донбас і Крим додому повернеш!

    Розквітнеш! Хай майорить блакитно-жовтий!
    Хай знає світ Твою величну міць!
    Настане ранок чистий, переможний,
    Потягне сонях голову в блакить!

    Розквітнеш! Зітреш з лиця ворожі танки!
    В столиці знову заспіваєш Гімн!
    Та так з душі, щоб бігали мурашки,
    Щоб аж здригнувся сам Єрусалим!

    Розквітнеш! Розквітнеш, Мила, обіцяєм!
    Ще зовсім трошки, Ненько дорога!
    І зникне ворог, як пітьма з світанку -
    Усе минає і мине війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4035

    21 бер. 2022
    Колесников Микита
    А може досить?
    А може досить?
    Щоденних мук в моєму краї.
    Цей сон як вітер, вже втомив.
    Під кожен гул, ще більше засинаю.
    Він рану на душі мені відкрив.
    Немов у пеклі я блукаю.
    Тут скрізь лиш гори русаків.
    І виходу мені немає,
    відчувши розпач далі йти.
    А може досить?
    Сльоз не вистачає.
    Товаришів не можу хоронить.
    Нема пробачення тій зграї,
    що лиш сидить там і мовчить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4036

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Забийте насмерть діда ката,
    Бо він забив на вас давно!
    Якщо ця наволоч триклята,
    Тримає люд свій за лайно!!!

    Забийте бляха цю скотину!
    І не кладіть йому зерна!
    Він вже одобрив Україну
    Тілами хлопчаків сповна !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4037

    21 бер. 2022
    Олександр Оніщук
    Скажи мені, солдат чужої зброї
    Дай відповідь мені, солдат-чужинець,
    Навіщо ти прийшов до мене в дім?
    Зі зброєю, підступно, як злочинець
    І знищуєш все чоботом своїм?

    Скажи мені, солдат чужої зброї,
    Навіщо ти до нас привів війну?
    Себе вважаєш ти героєм?
    То слухай, що тобі скажу:

    Твою Орду, проклятий бусурмане,
    Ніхто не кликав в гості тут, повір!
    Ти, усміхаючись, приніс для нас кайдани,
    А з ними свій,  так званий, «русский мир».

    Ти нас прийшов від когось там звільнити,
    Хоч вся твоя країна під ярмом?
    Тобі зручніше на колінах жити,
    На все життя залишитись рабом!

    Просякнута кривавим слідом
    Уся земля, де були москалі
    В країні, там де вічно пахло хлібом
    Весною де курличуть журавлі.

    В країні, де під мирним, синім небом
    У чесній праці жили ми віки,
    А як приходив ворог й було треба,
    До рук сокири брали і шаблі.

    Славетні хлопці гетьмана Богдана,
    Герої Крут, Тарасові вірші,
    Небесна сотня, гордий дух Майдану
    Це все у нашій крові і душі.

    Не соромно нам бути в їхнім колі,
    І час прийшов для наших перемог.
    Ми знаєм з нами правда, з нами воля,
    Ми знаєм з нами віра, з нами Бог!

    І душу й тіло, все, що нам так свято,
    За нашу рідну землю віддамо.
    І в нашім краї панувати
    Ніяким оркам не дамо.

    Так знай же, покидьок, закутий ланцюгами,
    Не буде спокою тобі на цій землі
    Вона горітиме у тебе під ногами,
    У кожнім місті, в кожному селі.

    Тут все з тобою буде воювати -
    Поля і ріки, гори і ліси.
    Ти будеш сотні раз вмирати,
    І над тобою не стоятимуть хрести!

    Ти так хотів землі моїй урвати,
    Так мріяв тут «парадами» пройти?
    Навік залишишся лежати
    Кістками у святій землі.

    Почуй мене, потворо росіянська,
    Ти будеш проклятий і рід твій назавжди.
    По всіх законах Божих, християнських,
    Пощади не чекай і не проси.

    І не чекай прощення, супостате,
    За все, що ти зробив – його нема.
    Росія більше нам не буде братом,
    Хоч, зрештою, ніколи й не була.

    За злочини твої прийде розплата,
    За жах, що ти зчинив на цій землі,
    Душа твоя у пеклі розіп’ята
    Без імені, без пам’яті, в імлі.

    За біль і сльози, горе і страждання,
    Тебе тут будуть рвати на шматки.
    За мрії втрачені і сподівання
    Не буде спокою тобі.

    За діточок, що янголами стали,
    Прийми їх душі, Господи, й спаси.
    Щоби в гнилій душі твоїй звучали
    До смерті самої їх голоси.

    Ти можеш все, мерзото, зруйнувати,
    Але не знищити тобі святе -
    Садок вишневий коло хати,
    Що в серці нашому цвіте.

    Ти можеш сплюндрувати все навколо
    Міста, лікарні і церкви,
    Проте тобі не знищити ніколи
    Собори української душі.

    Запам’ятай навік, солдат-чужинець,
    Завчи напам’ять й передай своїм,
    На цій землі господар – українець!
    Він захищатиме зі зброєю свій дім.

    Тобі солдат землі чужої,
    Ніколи не збагнути, ні!
    Що ми – народ! І наша зброя –
    Любов до рідної землі.

    Вона дає нам силу і наснагу,
    Пробуджує найкращі почуття,
    У боротьбі дає сміливість і відвагу
    За неї віддаємо ми життя.

    Тримайсь, країно, пташко сизокрила
    І далі піднімайся на крило.
    Не раз тебе уже біда косила,
    Але ти розквітала все одно.

    Волошки в полі, колоситься жито,
    Історію напишемо нову.
    І Україна далі буде жити
    Країна та, яку люблю.

    І в новім світі більш не буде болю,
    Лиш синє небо й поле золоте.
    Ти в моїм серці, ти зі мною
    Моя любов, життя моє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4038

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Усе що ви зробили - не відмити
    Не виправдати цей нестерпний біль
    Ніколи не забути,не простити
    Не буде вас чекати хліб і сіль

    Не має більше вам сюди дороги
    Її залила кров простих людей
    Не оббивайте ви наші  пороги
    Не убивайте мам та їх дітей

    Ми вороги із вами ,а не браття
    Проклятті будьте , гріх на вас поліг
    Його не виведе багаття
    Його не виб'є і батіг

    А раз прийшли , вас жде могила братська
    Бо ж ми Рідненьку  землю не здамо
    І так ,як ви напали із зненацька
    Усе своє зненацька й повернемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4039

    21 бер. 2022
    Степан Герилів
    ДОБІРКА ПОЕЗІЙ
    ПЕРЕДСЛОВО
       Протягом останніх трьох років на своїй сторінці у Facebooк я кожного світанкового ранку пропоную своїм друзям та прихильникам  своєрідний поетичний календарик, намагаючись у експромтних поезіях не тільки дати знати про себе, а й хоч якось налаштувати кожного на добрий початок нового дня. Втішають і мене, звичайно, їхні «пальчики-сердечка», десятки схвальних коментарів. Перед початком і у дні жорстокої боротьби із путінською ордою, звичайно, й муза моя не мовчала й не мовчить до сьогодні. Правда, оскільки в тимчасово окупованому московськими головорізами Бердянську вже почалися розгони мирних протестів, відслідковування й арешти місцевих активістів, довелось на деякий час прикрити сторінку, але поезії й далі народжуються… Пропоную Вам добірку й своїх поетичних ранкових експромтних одкровень, починаючи з перших тривожних днів.
    14. 02. 22:
    В ВАЛЯНКИ НЕ ВЗУТОГО
    ПОЛОВИНА ЛЮТОГО
    Нині вже залишиться
    В світлому минулому,
    Тому мені пишеться:
    Щоби не забули ми
    Пам`яті бібулами
    Ввібрати ті спогади,
    Що, на наші погляди,
    Цього вартуватимуть
    Й гідне місце матимуть
    У сердечних сховищах…
    …Я же нам бажатиму,
    Щоб з москви страховище
    Врешті вгамувалося
    Й до пекла забралося…
    ***
    15. 02. 22:
    ДАЙ НАМ, БОЖЕ, ЩАСТЯ ГІРКУ
    НА СТАРТІ ВІВТІРКА!
    А у щасті важну скрипку,
    Звісно, мир голосить,
    Тому Бога просим:
    - Хай не скаче більше дибки,
    Як чорт з табакерки,
    Той, що чубиться теперки
    Уже з цілим світом;
    Щоб перетерпіти,
    Мусим силу мати
    Та відсіч давати
    Всій отій сволоті,
    Що у нас під плотом
    Гарчить і лякає…
    …Та ми силу маєм,
    Відвагу й щомиті
    Годні боронити
    Землю від навали –
    Нас таких немало!..
    ***
    16. 02. 22:
    НАС ГОСПОДЬ НАГОРОДИВ
    МИРНИМ НЕБОМ СЕРЕДИ,
    На яке шлють чорні хмари
    Ті путінські яничари,
    Сіють зло, ненависть, чвари,
    Та кремлівські ті примари
    Дочекаються ще кари
    І від нас, й Господа Бога –
    Ця болотяна дорога
    Засмокче їх у багнюку,
    Не протягне ніхто руку,
    Щоб вибратись з верті-круті,
    Де втягнув їх бридкий путін…
    …Цим бандитам не збагнути –
    Нас не вдасться ні зігнути,
    Поневолити, замкнути
    В бридких путінських лещатах,
    Нас – ніколи не здолати!..
    ***
    17. 02. 22:
    ПРОКИНУВСЬ Я І ЖАГА –
    ОБІЙНЯТИ ЧЕТВЕРГА,
    Що нам мирно усміхнувся,
    Я в тривогах – не загнувся,
    А навпаки – відчув спрагу
    Подвоїти і відвагу,
    І стремління до зневаги
    Тих, хто нам бажає зла,
    Чия дикість заповзла
    В наші мирні діла й мрії…
    …Поруч з стягом майоріє
    В серцях наших любов дивна,
    Яка путіну противна,
    Бо возносить нас над світом –
    Не умінням все терпіти,
    А єднанням в боротьбі,
    За мир і свободу,
    Хай поки що у журбі –
    За велич народу!..
    ***
    18. 02. 22:
    УЖЕ ЦІЛКОМ ПРОБУДИВСЯ
    Й ДО П`ЯТНИЦІ ПРИТУЛИВСЯ,
    Щоби її попросити –
    Ранок й день оголосити
    Мирними й привітними,
    Гнали зло щоб мітлами –
    Не поганими, а світлими,
    Щоб ми з радістю стрічалися,
    На добро лиш витрачалися…
    …Ви вже чітко налаштовані
    На п`ятничні ніжні  повені?
    Сміливіше в день прямуймо –
    З лютим трішки ще зимуймо!..
    ***
    19. 02. 22:
    ВЧОРА ЗРАНКУ ВІТЕР ДИКИЙ
    ВПХАВ НАМ НОГО В ЧЕРЕВИКИ,
    А дощі – у чоботиська:
    Хоч вже весна ніби й близько,
    Але лютий право має
    Навіть й трішки засніжити,
    Проте нам не страшно жити
    Із примхами непогоди,
    Бо найгірше ми сприймаєм,
    Що в напрузі світ тримає
    Дикість вражої породи,
    Яку виплодив звір путін –
    Самі втопляться в отруті,
    Яку злобно нам колотять…
    …Нам в кремлівському болоті
    Ніколи вже не бути!..
    ***
    20. 02. 22:
    Я УЖЕ ПРИ ДІЛІ – ВРАНІШНЯ НЕДІЛЯ
    Так заполонила,
    Що пірнув в горнило
    Роздумів усяких:
    Складаю подяку
    Господу за світло,
    Щоб небо розквітло
    В промінчиках сонця –
    У кожній сторонці
    Хай воно безхмарно
    Добротою манить,
    Бо хочеться гарно
    Ранок зустрічати,
    А не щось кричати
    На кшталт: «Люде добрий
    Мирної планети,
    Обізвися, де ти?
    Станьмо всі хоробро
    Супроти гидоти,
    Що світом колотить,
    Невже ми не годні
    Влупити по морді?»…
    ***
    21. 02. 22:
    ХАЙ НЕ СТАНУТЬ ЛЮТИМИ
    ОСТАННІ ДНІ ЛЮТОГО!..
    Мовлю це не про погоду,
    А про лютість вражу
    Про всю путінську породу,
    Про оту заразу,
    Здичавіло що лютує,
    Репетує, що готує
    Нам воєнні дії,
    Хай тільки посміє…
    …Хто до нас прийде з війною,
    Перетворим в купи гною,
    Хто посміє до нас влізти –
    Почнуть хроби зразу їсти…
     ***
    22. 02. 22:
    ЗВЕСЕЛІМОСЯ ТРІШКИ МИ –
    ОСТАННІЙ ВІВТОРОК ЗИМИ
    Шле запрошення в своє лоно –
    Вже вишикувались в колони
    Секунди й хвилини нестримні –
    Нехай трішечки навіть зимні,
    Проте, слава Богу ще мирні;
    Та не дай, Боже, щоби сталось
    Те, що в кремлі намалювали
    В хворих головах ті дебіли,
    У яких киснуть в мізках цілі –
    Нас загарбати, заполонити…
    …А нам хочеться мирно жити,
    Тому будемо боронити
    Все, що наше і серцю миле –
    Дай нам, Боженько, в цьому сили!..
    ***
    23. 02. 22:
    А Я ВСТУПИВ УЖЕ В РЯДИ
    ШАНУВАЛЬНИКІВ СЕРЕДИ!
    Бо, як лиш розплющив очі,
    То второпав – вона хоче
    Мого з нею спілкування,
    Тому ось з самого рання
    Дуже прагну, щоби й ви
    На завершення зими
    Відчували не тривогу,
    А ставали на дорогу
    Молитовного єднання,
    Щоб жорстокі посилання
    Здичавілої орди
    Від московських безголових,
    Нас виводили з біди –
    Мужніх, сильних і здорових,
    В будь-який момент готових
    Стати щитом в боротьбі,
    Щоби путінській ганьбі
    Дорости до пекла врешт –
    Під диявольський арешт…
    ***
    24. 02. 22:
    ВСЕ ТЕПЛІШИМИ СТАЮТЬ СНИ –
    ХОЧА ЩЕ ДНІВ П`ЯТЬ ДО ВЕСНИ:
    Звісно, цілком зрозумілі
    Снів моїх нестримні цілі,
    Адже хочеться розкУття
    Від зими різних оков,
    Щоб навік стали забуті
    Й не тривожили нас знов
    Ті лютневі всі жахіття,
    Що кремлівське це лахміття,
    Дрантя, виродки усякі
    Нам для гніву й переляку,
    Для зашморгу на свободі
    Дають право їм сказати –
    Тим путінським психопатам,
    Усій зрадницькій породі:
    - Кара Божа буде з вами,
    Як здохнете під плотАми…
    ***
    У БЕРДЯНСЬКУ – НЕБО ПЛАЧЕ
    ІЩЕ ВІД УЧОРА,
    Бо біситься, дико скаче
    Московська потвора:
    Наважився безголовий
    На війну жорстоку,
    Але кожний з нас готовий
    На твердіші кроки;
    Не будЕм панікувати,
    Я ж – йду квіти поливати…
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    ***
    25. 02. 22:
    ДОЛЯ НАША НЕПРОСТА –
    РАНОК П`ЯТНИЦІ НАСТАВ,
    Щоб про себе сповістити:
    Дай нам, Боже, пережити
    Все, що творить звір з кремля,
    Бо здригається земля,
    Гинуть в нас захисники,
    Ми ж – стискаєм кулаки,
    Щоб відчути й в собі міць,
    Щоби з наших нині лиць
    Не сповзала злість й обрида
    До московської тварюки,
    Щоби з нашого вже виду
    Кожна «руская» падлюка
    Второпала, що вся «раша»
    Захляпана кров`ю нашою…
    ***
    26. 02. 22:
    ПРОКИНУЛАСЬ ВЖЕ СУБОТА –
    НА НАС СУНЕ ПСЯ СВОЛОТА,
    Та не тільки суне
    А й громить, трощить, вбиває,
    Так журливо скрипка грає,
    Аж лопають струни
    В серцях наших, бо вся дикість
    Московського звіра
    Вже породжує злі крики
    Й тих, хто ще не вірив,
    Що отаке може бути,
    Що навіжений псих путин
    Наважиться йти війною
    Зі своєї купи гною…
    …Ми ж хіба таке дозволим,
    Щоб родюче наше поле,
    Ріки, доли чи вершини
    Ці паршивці якимсь чином
    В нас порозкрадали?
    Смерті їм замало
    Буде, бо є у нас сила
    І Вкраїна мила!..
    ***
    27. 02. 22:
    У НЕДІЛІ – ОДНІ ЦІЛІ:
    Край так боронити,
    Щоби більше жити
    На цім світі не схотілось
    Всім кремлівським посіпакам,
    А ця бункерна макака
    Щоби врешті з голов сраков
    І зі злости, й з переляку
    Відправилась, де чекають
    З нетерпінням, де співають
    Кобзон з своїм хором,
    То ж вперед, потворо!..
    ***
    28. 02. 22:
    ВСЕ СИЛЬНІШІ СТАЄМ МИ
    І В ОСТАННІЙ ДЕНЬ ЗИМИ
    Є бажання всім сказати,
    Що тепло і в наші хати
    З Перемогою прийде,
    Будем пишно святкувати,
    Бо непотріб весь гряде
    В гавань нашого прокляття…
    …А нам – сили та завзяття,
    Щоб утішитись доволі,
    А наразі – під хвіст солі
    Сиплем ворогу добряче –
    Нехай дригає та скаче,
    Звідки вліз до нас раптово
    Чи втопиться в нашій крові…
    ***
    01. 03. 22:
    ЦЕ НЕ МОЯ ПАРАНОЯ – ВАС ВІТАЮЧИ З ВЕСНОЮ,
    Щиро зичити вам свята,
    Коли путінські пацята
    Не квікатимуть більш повсюдно,
    А ми сміло велелюдно
    Будем вЕсною втішатись
    В її шати поринати
    Без острахів та журби,
    Одне одному казати:
    «Мир відвоювали ми!»…
    ***
    02. 03. 22:
    ВІТАЮ ІЗ РАНКОМ, ЗАБУДЬМО СНИ,
    БО ВОНИ – УСЕ Ж ТРИВОЖНІ,
    Проте побажати можна
    Благословенної нам весни,
    Щоби зозульки накували
    Вкраїні рідній – сотні літ,
    Щоби вона на цілий світ
    Оголосила незабаром,
    Що від нестримного удару
    Незламних дочок і синів
    Прийшов кінець дикій війні…
    ***
    МАЙЖЕ НІЧКА БЕРДЯНСЬК ВКРИЛА,
    АЛЕ МИ НЕ СКЛАЛИ КРИЛА,
    СПОКІЙНЕНЬКО ЩОБ ЗАСНУТИ,
    БО СЕРДЕЦЬ НАШИХ ВІТРИЛА
    ТАКА ЗЛІСТЬ ЗАПОЛОНИЛА,
    ДО КРЕМЛЬОВСКОГО БАНКУРТА,
    ЩО, ЗБИРАЮЧИ ОТРУТУ
    ЗЛОСТІ Й НЕНАВИСТІ СВІТУ,
    ЗМОЖЕМ СПІЛЬНО ОТРУЇТИ…
    ***
    03. 03. 22:
    ВЖЕ ВТІЛЮЄ ПЛАНИ ЧЕТВЕРГОВИЙ РАНОК:
    Щоб нас трішки звеселити,
    Дав нам сигнал – мусим жити,
    Щоби землю боронити,
    Яку так паплюжить зграя
    Здичавілих руских псів,
    Що нагнати нам посмів
    З москви бункерний каліка,
    Але що б він там не квікав,
    Гряде наша й кара Божа –
    Ніщо їм вже не поможе…
    …Дужо й впевнено всі маймось,
    В битві в купочці тримаймось!..
    ***
    ВЕЧІРНЮ МОЛИТВУ ПРОШЕПТАВШИ,
    УСІ ТРИВОГИ В КУЛАК ЗІБРАВШИ,
    ЙОГО ПІД ГОЛОВУ ПІДКЛАВШИ,
    ЩОБИ ХОЧ ДРІБОЧКУ ЗАСНУТИ,
    ЖОРСТОКУ ДИКІСТЬ ПРИЗАБУТИ,
    БО РОЗУМ НЕ ДАЄ ЗБАНГУТИ –
    ЧОМУ ЦЕ З НАМИ МУСИТЬ БУТИ?..
    НАДОБРАНІЧ, ДОРОГЕНЬКІ!..
    ***
    04. 03. 22:
    НА ЖАЛЬ, НІХТО НЕ ЗУПИНИВ –
    ВЖЕ ДРУГА П`ЯТНИЦЯ ВІЙНИ…
    І з ранком ВАС вітаю
    Та, як і ВИ, сприймаю
    Народження нового дня
    (Його я вже прийняв)
    Десь – вмитого дощами,
    Подекуди й снігами
    Трішки припорошеного,
    Хоча й ніким не прошеного,
    Проте – не нарікаю,
    Бо пречудово знаю,
    Що сонце нас зігріє,
    А наша лють зміцніє,
    Перетворившись в таку силу,
    Що спопелить всю нечисть вражу,
    Тоді запрошу всіх ВАС мило
    І по сто грамів разом вмажем…
    ***
    НАС МОРАЛЬНО НАДЛОМИТИ
    ПРАГНУТЬ ВРАЖІ МОСКОВИТИ,
    АЛЕ ЇМ СКОРІШЕ ВИТИ –
    НАС Є КОМУ ЗАХИСТИТИ
    ТА І МИ НЕ ЛИКОМ ШИТІ:
    ВМІЄМ СЕБЕ ЗАХИЩАТИ,
    В ПИСКИ ЗАЙДАМ Й ЗАСПІВАТИ:
    - Ой на горі та женці жнуть,
    А попід горою,
    Яром-долиною
    Козаки йдуть.
    Гей, долиною,
    Гей, широкою,
    Козаки йдуть…
    ***
    ПАМ`ЯТАЄТЕ В ТИЧИНИ:
    «Замовкає річ… Вечір. Ніч»…
    Інша у нас є причина
    Скинути із пліч
    Навантажень певно тонни,
    Що й глибокий вечір сонний
    Не спроможний врешті вкласти
    Нас в теплесенькі постелі,
    Бо диявол зумів вкрасти
    Нам дні й ніченьки веселі…
    …Та підскачемо до стелі,
    Як позбудемся напасти!..
    ***
    05. 03. 22:
    ЯКЩО, ЗВІСНО, ВИ НЕ ПРОТИ,
    ЗВЕРТАЮСЯ ДО СУБОТИ:
    - Дорогесенька, рідненька,
    Будь сьогодні більш тепленька,
    Аніж п`ятниця учора,
    Як не вдасться – не гризота,
    Нам би вилізти з болота,
    Яке нам бридка потвора,
    Дебіл бункерний колотить
    Й чортівню усяку плодить;
    Принеси нам звістки файні,
    Хоч однісіньку, принаймні,
    Яка б гучно сповістила,
    Що ангелики на крилах
    Із веління нас і Бога
    Принесли нам Перемогу!..
    ***
    06. 03. 22:
    НЕХАЙ НЕДІЛЕНЬКА СВЯТАЯ
    НАС ТАКИМ ЩЕМОМ ОГОРТАЄ,
    Щоби, як тільки засвітає,
    Ми, сльози витерши з розпуки,
    Взялися подумки за руки
    І в многотисячній молитві
    Кожний відчув і власну битву
    За спокій, мир, за вічну славу
    Своєї рідної держави,
    Яку недоумок плюндрує,
    Яким уже давно керує
    Не глузд здоровий – з пекла нечисть,
    Що робить в мізках колотнечі,
    Що доведуть їх  всіх до втечі
    Не тільки з мирної землиці,
    А й з цього світу та й молиться
    За душі їх ніхто не стане –
    Навіть дурне чи цілком п`яне…
    ***
    ПРОСТИ МЕНІ, БОЖЕНЬКО, ЩО ТІШУСЯ
    ОТИМИ ЧУЖИМИ СМЕРТЯМИ,
    А КОЛИ ЩЕ ТОЙ ГАСПИД ПОВІСИТЬСЯ,
    ТО РАДІТИМУ ВЖЕ БЕЗ ТЯМИ!..
    ***
    ВЕЧІРНІ ЗІРОНЬКИ НА НЕБІ
    НАМ МЕРЕХТІННЯМ ЩОСЬ ШЕПОЧУТЬ,
    А НАМ БИ ГОЛОСНО ТАК ТРЕБА,
    ЩОБИ ВОНИ ПОСЕРЕД НОЧІ
    ВРАЗ ЗАВОЛАЛИ ПОНАД СВІТОМ
    ЩО ВЖЕ НЕ МУСИМО ТЕРПІТИ
    УСІХ ЗНУЩАНЬ, ЖАХІВ І КРОВІ,
    ЗІБРАВШИ СИЛИ В ВІДБУДОВІ…
    ***
    07. 03. 22:
    ПРОКИНУВШИСЬ, ПРИЙШОВ ДО ТЯМИ…
    Та мені раптом захотілось
    Вхопити якнайбільший камінь
    І спрямувати його сміло
    Лишень в оту з кремля мордяку,
    Щоби вже більше не патякав,
    Та й взагалі – щоби заквакав
    Десь у найглибшому болоті
    Разом із жабами бридкими,
    Бо тій вже скривленій сволоті
    Хіба ще на колючім дроті
    Щось з чортом з пекла белькотіти
    Із ненормальними такими,
    Як він, кістками торохтіти
    На тарадайці злого духа –
    За наші біди, за розрухи,
    За сльози наші, жахи, горе,
    Крові пролитої не ріки – море…
    ***
    08. 03. 22:
    НАЙПЕРША ХВИЛЕНЬКА РАНКОВА
    (ВДАЛОСЬ ЗГАДАТИ – ВІВТІРКОВА)
    В жорстокість здиблених емоцій
    Чи жахів – вже на кожнім кроці
    Враз хлюпнула ніжним струмочком –
    На свято це котили бочку –
    Його придумали совіти,
    Але від ніжності тремтіти
    Днесь не зашкодить дамам нашим,
    Мене не лайте – маю чашу
    Для дивних, славних половинок,
    Де впродовж року безупинно
    Хлюпочеться до вас пошана:
    В полоні ніжності дурману
    Щодень радію, що ви – є,
    Втішаючи життя моє!..
    ***
    09. 03. 22:
    В ОЦІМ РАНКОВІМ ПЕРШІМ СЛОВІ
    ВІДДАЮ ШАНУ ТАРАСОВІ:
    Його з вродинами вітаючи,
    Безцінний скарб в умах тримаючи,
    Який міцнить нас в боротьбі,
    Живить хорошим у журбі,
    Мусимо втямити нарешті,
    Що нігди у чужому мешті
    Не дочвалаємо до свого –
    Такого милого, святого,
    А тільки власні сили й руки,
    А інколи й жорстокі муки
    Нас возвеличать перед світом
    І не прийдеться нам тремтіти
    Перед непотребом усяким,
    Ховатись всюди з переляку,
    Бо ми – народ, а не макаки…
    ***
    ЩО НЕСЕ ТОЙ «РУСКІЙ МІР»,
    НЕ ПОТРАФАТЬ ЖОДЕН ЗВІР…
    ***
    10. 03. 22:
    НЕХАЙ ЦІ ВРАНІШНІ ХВИЛИНИ
    ЧЕТВЕРГОВОЇ ВЖЕ ДНИНИ
    Нас ощасливлять врешт вістями
    Більш обнадійливо – з столиці,
    Із ран якої кров сочиться
    Від зброї звірів, що без тями
    Вбивають, нищать і плюндрують,
    Якими лиш чорти керують…
    …Молімо Господа, благаймо,
    Від всіх нещасть не знемагаймо,
    А щит і меч міцніш тримаймо –
    Інакше нам ніяк не вдасться
    Вийти із дикої напАсті,
    Котра спіткала так жорстоко
    Й не треба бути вже пророком,
    Що вилізе війна їм боком…
    ***
    11. 03. 22:
    НАС, ГОСПОДИ, БОРОНИ,
    БО ЗНОВ П`ЯТНИЦЯ ВІЙНИ,
    А війни вже такої дикої,
    Що мозок не хоче вірити
    Й себе не мож перевірити
    Чи звикнутися із криками
    Вдів, матерів і скалічених
    Й суду нема, щоби свідчити
    Про злочини отих нЕлюдів,
    Звірства московської челяді…
    …Але вірою зігріваймося,
    Що розплата таки появиться,
    Під ноги зайдам не даймося,
    Невдовзі лайно відправиться
    У виходки «родімих матушек»
    (В німині «всєя дєрєвні батюшек»),
    Бо на вилах людського Осуду
    Розпочали його винОсити…
    ***
    12. 03. 22:
    ЙОЙ, НЕМИРНА ЗНОВ СУБОТА –
    НЕ ВСТУПАЄТЬСЯ СВОЛОТА,
    Ну, як нє, то до болота
    Ми самі вже допровадим –
    Щоби отим зайдам-гадам
    Навік там «вселитись»,
    А нам – мирно жити
    Господь допоможе,
    Бо уже готове «ложе»
    Коло лєніна в кремлі
    Бункерному кату,
    Бо бридота й у землі
    Буде воювати
    З хробаками та кротами,
    Ліпше будемо плювати
    У неживу пику
    Недочоловіка…
    …Це не фантазії і не сон –
    А природи святий закон!..
    ***
    13. 03. 22:
    І В НЕДІЛЕНЬКУ – БІДА:
    ДИКА ПУТІНСЬКА ОРДА
    Громить, нІвечить, шматує
    Нас й святу нашу землицю
    Та в серцях наших квітує:
    Захисники й захисниці
    (Хоч і втомлені в них лиця)
    Надають нам стільки сил
    І відваги, й розмах крил –
    До ангелів долучаємсь
    У стремліннях й молитвАх,
    Світлим рядном прикриваєм
    Щоби дух їх не зачах,
    Хоч чудово усі знаєм –
    Будуть битись до кінця,
    Поки вщент вже не сконає
    Геть уся мерзота ця,
    Котра племені не має,
    Честі, совісті й лиця…
    ***
    14. 03. 22:
    КРИЧАТЬ ДУША Й ТІЛО –
    ТРЕТІЙ ПОНЕДІЛОК
    У крові й стражданнях:
    Із самого рання
    На новини глипаю
    І безслівно схлипую,
    Бо серце – тривожиться,
    Але ж віра множиться
    Все з більшою силою,
    Що Господь помилує
    І змилосердИться,
    Ми й славна столиця –
    Витримаєм муки,
    Діждемся розлуки
    Вже навіки вічні
    Із путінським кланом,
    Що нам з-за паркану
    Кулаком вимахував
    Й розродився жахами,
    Дикістю всесвітньою…
    …Та ми – монолітними
    Рядами повстали,
    Бо мету святую мали –
    Знищувати й гнати
    Ворога із хати…
    ***
    15. 03. 22:
    РАНКОВЕ СЛОВЕЧКО ЛИНЕ
    ПРО БЕРЕЗНЯ ПОЛОВИНУ:
    Була кривава та жорстока
    Із холодами й сніговіями,
    Мов з фільмів жахів її кроки
    Були насичені подіями,
    Які не в силах усвідомити –
    Уже й нема чого сорОмити
    Отого дідька ненаситного,
    Що десь у бункері докОнує,
    Нечистих сил наказ виконує;
    Його єства кровопролитного
    Нема чого вже й проклинати,
    Бо він зумів в себе ввібрати
    Вже стільки з світу негативу,
    Що вже й не буде навіть дивом,
    Коли ось-ось зітхнем, як вчуєм,
    Що він з чортами вже ночує…
    ***
    16. 03. 22:
    ОЙ, НЕ НАША ЦЕ ВИНА,
    ЩО ТРИВАЄ ЩЕ ВІЙНА,
    Коли звірства диких псів
    На нас хижий звір посмів
    Підло так налаштувати,
    Щоби наші мирні хати
    Із землицею рівняти…
    …Відбудуєм – буде свято,
    А цим нелюдам конати
    І майбутнім поколінням,
    Бо всі звірства їх – нетлінні…
    ***
    17. 03. 22:
    ВРАНІШНЬО ТА ДЕННО,
    ЩО ВІЙНА МЕРЗЕННА
    Все-таки триває,
    Вам не вповідаю –
    Кожний і так знає,
    Що путін вбиває
    Разом нас узятих,
    Але промовчати
    Ми не маєм права,
    Бо в людях й державі
    Двадцять другий день, на жаль,
    Сльози, відчай і печаль,
    Вбивства, кров, важкі прокльони,
    Смертей дикі перегони
    З жахом так перемішались,
    А декому вже здавалось,
    Що немає сил терпіти,
    Але захисники-моноліти
    Дають усім зрозуміти:
    Депутінізація світу,
    А не лиш расєї дикої –
    До ПЕРЕМОГИ нас ВЕЛИКОЇ
    Приведе ось-ось, невдовзі,
    Крах расєї вже в дорозі…
    ***
    18. 03. 22:
    ТО РЕАЛЬНІСТЬ, А НЕ СНИ –
    ЧЕТВЕРТИЙ ТИЖДЕНЬ ВІЙНИ,
    А так хочеться весни –
    Мирної, тепленької,
    Щоб струмочки задзеленькали,
    Заспівали пташки вільно,
    А уся ця шваль дебільна,
    Що нам зашморги так тисла,
    Вже сама зі злоби скисла
    Разом з своїм людожером…
    …Ми відкриєм навстіж двері
    Для всіх друзів в боротьбі,
    Щоб звільнитися в собІ
    Від жахіть і безнадії,
    Але теплий вітер віє,
    Очищаючи дороги –
    Славний вітер ПЕРЕМОГИ!..
    ***
    19. 03. 22:
    ЗАЗОМБОВАНІ СУКИ
    (Згідно з опитуваннями, 71% росіян підтримують війну з Україною,
    відчувають такі емоції, як: гордість, радість, повага, довіра та надія…)
    Хіба в тверезій голові
    Чи при нормальному умі
    Таке змогло би народитись,
    Щоби ще й путиним гордитись?
    Либонь їх треба каструвати,
    Протизаплідні всім давати,
    Щоб більш не плОдились дебіли,
    Які недоумка обсіли,
    Облизують частини тіла,
    Про які й бридко говорити…
    …Може і буду так грішити –
    Не дай їм, Господи, прожити
    До старості чи бодай рік,
    Нехай чортам йдуть на поруки
    Ці зазомбовані всі суки
    Із путінським перегаром,
    Бідне пекло не позаздриш –
    За що йому така кара?..
    ***
    20. 03. 22:
    ОЙ, НЕДІЛЕНЬКО КРИВАВА,
    Й ДАЛІ КЕПСЬКА З ВІЙНОВ СПРАВА…
    Хто би міг подумати,
    Що так довго глумитись
    Будуть ті над нами,
    Хто під боком клявся,
    Роками братався
    Та з ланца зірвався
    В бункері чортисько,
    Та кончина його близько –
    В цьому сумніву немає
    Та ніколи й не булО,
    А кацапщина здихає,
    Як гниле, бридке кубло:
    1. «Тяжкий російський дух, нема чим дихати і не можна летіти» – А. Блок;
    2. "Московія – русь тайги, монгольська, дика звірина» – Олексій Толстой;
    3. "Не народ, а скотина, хам, дика орда, душогубів та лиходіїв» – Михайло Булгаков;
    4. "Найважливішою прикметою успіху російського народу є його садистська жорстокість – Максим Горький;
    5. «Російський є найбільший і найнахабніший брехун у всьому світі» – Іван Тургенєв;
    6. «Народ, який блукає Європою і шукає, що можна зруйнувати, знищити тільки заради розваги» – Федір Достоєвський.
    ***
    21. 03. 22:
    ЗАПРОШУЮ ВАС ДО СПІЛКИ,
    ЩОБ ПРОСИТИ В ПОНЕДІЛКА:
    - Стань добресеньким хоч ти –
    Зроби так, щоб ті чорти
    З путінської табакерки
    Пішли дідькам на цукерки
    Чи згинули з очей наших
    Усі виродки із раші…
    ***
    22. 03. 22:
    ОХ, ЯКБИ-ТО, ОХ, ЯКБИ-ТО –
    СТІЛЬКИ Ж КРОВІ ВЖЕ ПРОЛИТО…
    Вдивляюсь – і очам не вірю,
    Читаю ще раз: «путін – здох!»,
    Що в таборі тих хижих звірів
    Здійнявся вже переполох,
    А я радію – мов дитина
    І звеселяюсь не на жарт…
    …Прокинувсь, а тривожна днина
    Із ранку знову бере старт,
    Яку ще треба нам прожити
    І кілька сотень положити
    Проклятих, зовсім здичавілих,
    Які без розуму посміли
    Протистояти нашій міці,
    Піддавшись на наказ каліці…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4040

    21 бер. 2022
    Назар
    Без назви
    Все, що я любив,
    ти зробив руїною.
    Все, про що я мріяв,
    ти поховав глибоко в могилу…

    Місто, яке ми будували
    і заколисували в нього щастя,
    ти зробив руїною.

    Місто, де люди вірили в любов,
    де здалеку лунали дитячі голоси,
    ти перетворив на пекло, де лунають
    вибухи і крики загиблих душ.

    Все, що я так любив,
    ти зробив пустинею.
    Тепер я не чую запах ніжних квітів,
    криків птахів, які пролітали щоранку
    біля мого будинку.

    Тепер я не бачу посмішку мами,
    не бачу її зеленооких очей,
    які були наповнені любов’ю…

    Всіх, кого я любив,
    ти позбавив спокою, посмішки,
    погубив і забрав невинні душі.

    Вирвав і розтоптав
    серця матерів, жінок, дітей.
    Тепер кожен із них має
    страшенний відбиток в житті.

    Всіх, кого я знав, ти позбавив домівки.
    Всі під поривами страху покинули дім,
    залишили у ньому
    свої найкращі моменти в житті
    і з слізьми на очах
    поїхали шукати прихисток на чужині….

    Зупинись, не руйнуй життя,
    яке ще не почалось.
    Не грай у цю бридку гру на виживання.
    Не роби руїною усе, що я так люблю!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4041

    21 бер. 2022
    Назар
    Без назви
    Ти у мене незламна,
    Сильна та терпляча.
    Ти у мене така рідна,
    Ніжна та одна.
    Моя Україно!

    Ти мій подих, моє серцебиття,
    Моя зброя та мій бронежилет.
    Ти — моя Україна!

    І нехай зараз тебе катують москалі,
    Але я знаю, що Ти і Ми не здамося!

    Бо ти у мене вільна, суверенна,
    Незалежна, кохана країна.
    Ти моє сонце і вода,
    Моя ранкова кава, мій всесвіт.
    Ти — моя Україна!

    І нехай ти зараз ховаєш
    У землю наших братів,
    Але вони віддали життя
    За нашу свободу,
    За рідних, за спокій,
    За тебе, моя Україно!

    Ти зазнала багато біди,
    Тебе рвуть на шматки
    Брудні москалі і білоруси,
    Які не знають твоєї біди…

    Але ти у мене незламна,
    Сильна та терпляча,
    Через біль і вибухи ракет
    Ми положимо душу та тіло
    За твою і нашу свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4042

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Секунди за хвилини,година наче рік
    По всюди спалахи та чутно гради-
    Це все посіяв один хворий чоловік
    І Всесвіт наш  не може дати ради !

    Хто має владу,то й думає - титан
    І всі повинні вірно  присягнути
    Але на ділі він сліпий баран
    І через нього гинуть його ж люди!

    Його і наші -гинуть всі підряд,
    Але по різні ми сторонці !
    Москаль тут виживе навряд
    Бо згине сука,як роса на сонці!

    Бо наш не дасть йому проходу,
    Відіб'є кіборг все назад
    З півдня до півночі , з заходу до сходу
    Все стане мирно,буде лад!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4043

    21 бер. 2022
    Надія
    Молитва
    Господь, у Твоих ног лежу я,
    И милости для нас молю,
    Ты нас прости Тебя прошу я,
    И дай защиту нам свою.

    Не вспоминай нам злых деяний,
    И все грехи ты нам прости,
    Взгляни на наше Ты страданье,
    И от врага нас защити.

    Князь мира злобно разозлился,
    И брат на брата вышел в бой,
    Скажи чтоб он остановился,
    И наступил в нас мир покой.

    Недай чтоб он страну разрушил,
    И жизней наших отбирал,
    Или в плену чтоб он нас мучил,
    И от победы ликовал.

    Молю Тебя Отец Небесный,
    Нас от врага освободи,
    Не дай чтоб человечек смертный,
    Себя всевышним возомнил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4044

    21 бер. 2022
    Руслан
    В останній раз
    В останній раз і як ніколи знов,
    Тремтячою рукою я пишу слова,
    Про дім, про рідних, про любов,
    Та як кричить Вкраїна - Ще жива!

    Свист куль. Ракети вцілили дома.
    І руки проти волі тягнуться землі,
    Здається, що надії більш нема...
    Так ті слова поринули в імлі...

    Дома рівнялися з землею,
    А рідні помирали на руках.
    Та любов, що я вважав своєю,
    Розлетілась пепелищем на вітрах.

    Всередині так порожньо, ніяк,
    Лиш ненависть під серцем тліє,
    До всіх отих, спасаючих вояк,
    Що полишили Україну - мрії.

    В останній раз і як ніколи знов,
    Тремтячою рукою я пишу слова,
    Про дім, про рідних, про любов,
    Та як кричить Вкраїна - Ще жива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4045

    21 бер. 2022
    Софія Федина
    Слава Україні, Діду!
    У спадок дід лишив мені державу!
    А потім ще й рушницю залишив...
    Він добре знав, які часи для нас настануть,
    Про це він часто з слізьми говорив.

    Він сам прожив страшне дитинство -
    Він знав ціну за волю, мир і за життя:
    Горіли села, люди, храми для молитви
    І смертю всюди гримала війна...

    Мій діду, як багато справдилось від тоді,
    Як нищить Неньку нашу пекло-московит.
    В вогні палають житлові райони,
    Та наше Військо твердо на чолі стоїть!

    А ти казав: " москаль не спине коні,
    він прийде знов, дитино золота!
    Тримайтесь разом, будьте на сторожі,
    Вже має план диявольська орда..."

    І знаєш, діду, ми всі разом, як ніколи...
    Ми бережемо кожен клаптик на землі!
    А Військо наше  - Ангели во плоті -
    Тримають щит від кулі сатани...

    Ми разом всі з'єднались, мов у гнізда,
    В нас кожен став за дім і за сім'ю!
    Молитва спільна - розгина залізо,
    Весь світ з'єднався, як в одну броню!

    О як багато, діду, маю розказати...
    Який страшний сьогодні проживаєм час...
    Від тебе, діду, мужність йду черпати,
    Від Бога - сил й терпіння повсякчас...

    У нас в підвалах родяться малята...
    Ти уяви, який незламний ми Народ!
    Ти можеш з неба Ненькою пишатись,
    Дивитись гордо із Всевишнього висот!

    Тобі я дякую за найдорожчий спадок!
    І обіцяю твердо берегти з всіх сил!
    Твоїх повчань ніколи я не зраджу
    І залишаюсь вдома до переможних днів!

    Мій діду, Слава Україні!
    Тримай за нас увесь небесний полк!
    Вже скоро сонце зустрічатиме гостинно
    Незламний ворогом, нескорений Народ!

    Мій діду, Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4046

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Йшли землями України російські солдати
    Ми їх не паляницями стали стрічати
    Не хлібом,не сілю ,бо ті в нас стріляли
    Дитина чи жінка- дивитись не стали

    Вони гвалтувати наших жінок
    Їх зомбоящик казав,що все ок
    Мов  від нацистів прийшли захищати
    Казали , ми мирних не будем чіпати

    Брешуть й не кліпнуть москальські козляри
    А їх  люд рожеві не зняв окуляри
    Кажуть,що добре чинить  призедент - він гарант
    Але на ділі -ваш батько, ваш син -окупант

    На мирних людей напили скоти
    Прийшли усе нищити,а нам берегти!
    На атомну станцію й на ту напали
    Валіть звідси нахуй,бо вже за*бали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4047

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Хто ми ? Герої , кожен з нас-призедент
    Ми на свої землі ,ми у свої хаті
    Ми думкою вільні і духом завзяті
    Тож ворога нашого розіб'ємо вщент

    Боріться - поборемо! Ми всі як один
    Велика нація , хоробрий народ
    Коли ми єдині- нема перешкод
    Коли ми єдині не існує слабин !

    Ми волю здобуту не складем на тацю
    Ні ,не сподівайся! Ми великий люд
    Буде ще москалю над тобою суд
    Не візьмеш тут нічого ,і тим пач столицю

    Що ти переможеш -- тупа небелиця
    Ми вічно єдині ,бо в нас паляниця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4048

    21 бер. 2022
    Ніна Третяк
    ДЗВІНКА
    А вона не така, як усі – ця немислима жінка!
    У ручищах твоїх потонула тендітна рука.
    А ім’я її тенькнуло ранньою пташкою: Дзвінка!
    Боже, очі які – безкордонна, бездонна ріка!

    Пронести б її полем полтавським – легку, як пір’їнку,
    До біленької хати, де батько і мати живуть.
    У світлиці за стіл посадить, як повінчану жінку.
    Ії так нетутешньо і так веселково зовуть!

    Дзвінка! Дзвінка! Дзвеніло б на всі голоси і відтінки,
    І продовженням щастя Всевишній би благословив…
    Ти б із нею сходив закарпатські стежки і стежинки
    І до рідних, полтавських, горянки б любов прихилив.

    …Кожен пальчик вуста полум’яні несміло торкають.
    У великій згрубілій душі клекотять почуття!
    За таких, як вона, помираючи, знов воскресають.
    –Медсестричко, кохана, спасибі тобі за життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4049

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Ви не чуєте і не бачите -
    Заберіть дітей своїх додому.
    Бо коли ви за ними заплачете
    Їх вже скидають у брацьку яму

    То для них вона брацька,
    А для нас там гниє лютий ворог,
    Що напав на нас зненацька,
    Що набив в набої порох.

    Заберіть тих ,хто зостався
    І не пускайте живих з хати.
    Бо хто б до нас не припхався
    Нічого у нас не взяти !

    Заберіть тих ,хто загинув-
    Поки ваші їх не забрали .
    Бо українець їх не покинув,
    А  ваші своїх кремували

    Щоб мами ваших не знали,
    Як ганебно їх син загинув,
    Як на наших вони напали ,
    Як корабель їх, їх і кинув

    Поки ми тих дітей фотографували,
    Хто здавався- дзвонив додому,
    Щоб рідні ваші знали -
    Хто зостався на світі тому

    Заберіть дітей своїх додому,
    І не пускайте живих з хати !
    Бо ми не раді тут чужому
    Свою оселю будем захищати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4050

    21 бер. 2022
    Надія Пігош
    Подяка солдатам
    Подяка щира вам солдати,
    Що захищаєте ви нас,
    І ми всеж можемо поспати,
    В такий важкий воєнний час.

    За вас я щиро всіх молюся,
    Щоб Бог від пуль вас захищав.
    І щоб на рідній Україні,
    Вже поскоріше мир настав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4051

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Уклін ЗСУ
    Ну як ви просите прощати,
    Коли над сином плаче мати.
    Коли злягла мала дитина
    І вмилась кров'ю Україна

    Уже не гріх рубати сук,
    Що взяли автомат до рук!
    І вже не страшно помирати ,
    Коли нам є за що стояти !

    І хай за мною буде гріх
    Та не прощу я вас усіх!
    Бо ми нікого не чіпали
    Ми просто жити ,будували ..

    Свою величну Україну
    Що хочеш скласти у руїну
    Але нічого курво, зась!
    Бо ненька наша не здалась!

    Уже не раз ми піднімались
    І москалю ми не здавались !
    То ж знову станемо з колін-
    Вам ЗСУ за це уклін!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4052

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Чи то у голові гуде,
    Чи то сирена знов завила
    Нехай Бог лихо відведе!
    Про тишу Господа молила ...

    Чи в день ,чи в ніч,як чуєш дзвін-
    Холодним потом обдаєшся .
    І ти між двох тоненьких стін
    У відчаї своєму б'єшся

    Той відчай -він тебе болить.
    Та чуєш гул- біжи , ховайся!
    Цінуй прожиту кожну мить
    Ти виживи,а не здавайся!

    Бо все ,що пало на війні-
    Нам ще з тобою будувати.
    Хай будуть швидше мирні дні,
    Тоді вже можна і поспати .

    А поки чуєш звук сирен-
    Не здумай іх ігнорувати !
    Щоб в списку втрачених імен
    Ніхто тебе не став шукати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4053

    21 бер. 2022
    Тіна Маргітич
    Після війни
    боротися. змінювати.
    приймати рішення.
    перемогти. відстояти.
    і задихати:
    після війни обійми лише зміцнішають,
    віра — укріпиться,
    страх і тривоги — стихнуть.

    дзвонити до рідних. молитися. спати у ванній.
    бігти до сховища. дякувати, що не гірше.
    після війни я зізнаюсь тобі у коханні.
    поки ж — писатиму і зізнаватимусь віршами.

    нова реальність. пріоритети. значення.
    якщо це сон, то хай би більше не снився.
    після війни я запрошу тебе на побачення
    в Харків. у Рівне. у Мелітополь. й в столицю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4054

    21 бер. 2022
    Артем
    Война ракет и градов
    Они летят, неся разруху
    Без разбора убивая, и молодую и старуху.
    Эта война не против автоматов
    Это война ракет, бомб, и бесконечных градов.
    Русский мир, такой же как и сатанинский,
    В обёртках СМИ лицемерие и ложь рашистских.
    Тысячи судеб разрушенных, побитых,
    Сотни близких, потерянных, убитых.
    Сегодня Украина это щит
    Щит для Европы, и не только
    Закройте небо вам весь мир кричит, там наши люди гибнут, мучительной болью.
    Україно тобі сьогодні тяжко,
    Але ти сильна, в єдності міцна
    Ти подолаєш, як не було б важко
    Бо в твоєму сердці любов, і радість,
    А ні ненавість війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4055

    21 бер. 2022
    Степан Герилів
    ДОБІРКА ПОЕЗІЙ
    ПЕРЕДСЛОВО
       Протягом останніх трьох років на своїй сторінці у Facebooк я кожного світанкового ранку пропоную своїм друзям та прихильникам  своєрідний поетичний календарик, намагаючись у експромтних поезіях не тільки дати знати про себе, а й хоч якось налаштувати кожного на добрий початок нового дня. Втішають і мене, звичайно, їхні «пальчики-сердечка», десятки схвальних коментарів. Перед початком і у дні жорстокої боротьби із путінською ордою, звичайно, й муза моя не мовчала й не мовчить до сьогодні. Правда, оскільки в тимчасово окупованому московськими головорізами Бердянську вже почалися розгони мирних протестів, відслідковування й арешти місцевих активістів, довелось на деякий час прикрити сторінку, але поезії й далі народжуються… Пропоную Вам добірку й своїх поетичних ранкових експромтних одкровень, починаючи з перших тривожних днів.
    14. 02. 22:
    В ВАЛЯНКИ НЕ ВЗУТОГО
    ПОЛОВИНА ЛЮТОГО
    Нині вже залишиться
    В світлому минулому,
    Тому мені пишеться:
    Щоби не забули ми
    Пам`яті бібулами
    Ввібрати ті спогади,
    Що, на наші погляди,
    Цього вартуватимуть
    Й гідне місце матимуть
    У сердечних сховищах…
    …Я же нам бажатиму,
    Щоб з москви страховище
    Врешті вгамувалося
    Й до пекла забралося…
    ***
    15. 02. 22:
    ДАЙ НАМ, БОЖЕ, ЩАСТЯ ГІРКУ
    НА СТАРТІ ВІВТІРКА!
    А у щасті важну скрипку,
    Звісно, мир голосить,
    Тому Бога просим:
    - Хай не скаче більше дибки,
    Як чорт з табакерки,
    Той, що чубиться теперки
    Уже з цілим світом;
    Щоб перетерпіти,
    Мусим силу мати
    Та відсіч давати
    Всій отій сволоті,
    Що у нас під плотом
    Гарчить і лякає…
    …Та ми силу маєм,
    Відвагу й щомиті
    Годні боронити
    Землю від навали –
    Нас таких немало!..
    ***
    16. 02. 22:
    НАС ГОСПОДЬ НАГОРОДИВ
    МИРНИМ НЕБОМ СЕРЕДИ,
    На яке шлють чорні хмари
    Ті путінські яничари,
    Сіють зло, ненависть, чвари,
    Та кремлівські ті примари
    Дочекаються ще кари
    І від нас, й Господа Бога –
    Ця болотяна дорога
    Засмокче їх у багнюку,
    Не протягне ніхто руку,
    Щоб вибратись з верті-круті,
    Де втягнув їх бридкий путін…
    …Цим бандитам не збагнути –
    Нас не вдасться ні зігнути,
    Поневолити, замкнути
    В бридких путінських лещатах,
    Нас – ніколи не здолати!..
    ***
    17. 02. 22:
    ПРОКИНУВСЬ Я І ЖАГА –
    ОБІЙНЯТИ ЧЕТВЕРГА,
    Що нам мирно усміхнувся,
    Я в тривогах – не загнувся,
    А навпаки – відчув спрагу
    Подвоїти і відвагу,
    І стремління до зневаги
    Тих, хто нам бажає зла,
    Чия дикість заповзла
    В наші мирні діла й мрії…
    …Поруч з стягом майоріє
    В серцях наших любов дивна,
    Яка путіну противна,
    Бо возносить нас над світом –
    Не умінням все терпіти,
    А єднанням в боротьбі,
    За мир і свободу,
    Хай поки що у журбі –
    За велич народу!..
    ***
    18. 02. 22:
    УЖЕ ЦІЛКОМ ПРОБУДИВСЯ
    Й ДО П`ЯТНИЦІ ПРИТУЛИВСЯ,
    Щоби її попросити –
    Ранок й день оголосити
    Мирними й привітними,
    Гнали зло щоб мітлами –
    Не поганими, а світлими,
    Щоб ми з радістю стрічалися,
    На добро лиш витрачалися…
    …Ви вже чітко налаштовані
    На п`ятничні ніжні  повені?
    Сміливіше в день прямуймо –
    З лютим трішки ще зимуймо!..
    ***
    19. 02. 22:
    ВЧОРА ЗРАНКУ ВІТЕР ДИКИЙ
    ВПХАВ НАМ НОГО В ЧЕРЕВИКИ,
    А дощі – у чоботиська:
    Хоч вже весна ніби й близько,
    Але лютий право має
    Навіть й трішки засніжити,
    Проте нам не страшно жити
    Із примхами непогоди,
    Бо найгірше ми сприймаєм,
    Що в напрузі світ тримає
    Дикість вражої породи,
    Яку виплодив звір путін –
    Самі втопляться в отруті,
    Яку злобно нам колотять…
    …Нам в кремлівському болоті
    Ніколи вже не бути!..
    ***
    20. 02. 22:
    Я УЖЕ ПРИ ДІЛІ – ВРАНІШНЯ НЕДІЛЯ
    Так заполонила,
    Що пірнув в горнило
    Роздумів усяких:
    Складаю подяку
    Господу за світло,
    Щоб небо розквітло
    В промінчиках сонця –
    У кожній сторонці
    Хай воно безхмарно
    Добротою манить,
    Бо хочеться гарно
    Ранок зустрічати,
    А не щось кричати
    На кшталт: «Люде добрий
    Мирної планети,
    Обізвися, де ти?
    Станьмо всі хоробро
    Супроти гидоти,
    Що світом колотить,
    Невже ми не годні
    Влупити по морді?»…
    ***
    21. 02. 22:
    ХАЙ НЕ СТАНУТЬ ЛЮТИМИ
    ОСТАННІ ДНІ ЛЮТОГО!..
    Мовлю це не про погоду,
    А про лютість вражу
    Про всю путінську породу,
    Про оту заразу,
    Здичавіло що лютує,
    Репетує, що готує
    Нам воєнні дії,
    Хай тільки посміє…
    …Хто до нас прийде з війною,
    Перетворим в купи гною,
    Хто посміє до нас влізти –
    Почнуть хроби зразу їсти…
     ***
    22. 02. 22:
    ЗВЕСЕЛІМОСЯ ТРІШКИ МИ –
    ОСТАННІЙ ВІВТОРОК ЗИМИ
    Шле запрошення в своє лоно –
    Вже вишикувались в колони
    Секунди й хвилини нестримні –
    Нехай трішечки навіть зимні,
    Проте, слава Богу ще мирні;
    Та не дай, Боже, щоби сталось
    Те, що в кремлі намалювали
    В хворих головах ті дебіли,
    У яких киснуть в мізках цілі –
    Нас загарбати, заполонити…
    …А нам хочеться мирно жити,
    Тому будемо боронити
    Все, що наше і серцю миле –
    Дай нам, Боженько, в цьому сили!..
    ***
    23. 02. 22:
    А Я ВСТУПИВ УЖЕ В РЯДИ
    ШАНУВАЛЬНИКІВ СЕРЕДИ!
    Бо, як лиш розплющив очі,
    То второпав – вона хоче
    Мого з нею спілкування,
    Тому ось з самого рання
    Дуже прагну, щоби й ви
    На завершення зими
    Відчували не тривогу,
    А ставали на дорогу
    Молитовного єднання,
    Щоб жорстокі посилання
    Здичавілої орди
    Від московських безголових,
    Нас виводили з біди –
    Мужніх, сильних і здорових,
    В будь-який момент готових
    Стати щитом в боротьбі,
    Щоби путінській ганьбі
    Дорости до пекла врешт –
    Під диявольський арешт…
    ***
    24. 02. 22:
    ВСЕ ТЕПЛІШИМИ СТАЮТЬ СНИ –
    ХОЧА ЩЕ ДНІВ П`ЯТЬ ДО ВЕСНИ:
    Звісно, цілком зрозумілі
    Снів моїх нестримні цілі,
    Адже хочеться розкУття
    Від зими різних оков,
    Щоб навік стали забуті
    Й не тривожили нас знов
    Ті лютневі всі жахіття,
    Що кремлівське це лахміття,
    Дрантя, виродки усякі
    Нам для гніву й переляку,
    Для зашморгу на свободі
    Дають право їм сказати –
    Тим путінським психопатам,
    Усій зрадницькій породі:
    - Кара Божа буде з вами,
    Як здохнете під плотАми…
    ***
    У БЕРДЯНСЬКУ – НЕБО ПЛАЧЕ
    ІЩЕ ВІД УЧОРА,
    Бо біситься, дико скаче
    Московська потвора:
    Наважився безголовий
    На війну жорстоку,
    Але кожний з нас готовий
    На твердіші кроки;
    Не будЕм панікувати,
    Я ж – йду квіти поливати…
    СЛАВА УКРАЇНІ!
    ГЕРОЯМ СЛАВА!
    ***
    25. 02. 22:
    ДОЛЯ НАША НЕПРОСТА –
    РАНОК П`ЯТНИЦІ НАСТАВ,
    Щоб про себе сповістити:
    Дай нам, Боже, пережити
    Все, що творить звір з кремля,
    Бо здригається земля,
    Гинуть в нас захисники,
    Ми ж – стискаєм кулаки,
    Щоб відчути й в собі міць,
    Щоби з наших нині лиць
    Не сповзала злість й обрида
    До московської тварюки,
    Щоби з нашого вже виду
    Кожна «руская» падлюка
    Второпала, що вся «раша»
    Захляпана кров`ю нашою…
    ***
    26. 02. 22:
    ПРОКИНУЛАСЬ ВЖЕ СУБОТА –
    НА НАС СУНЕ ПСЯ СВОЛОТА,
    Та не тільки суне
    А й громить, трощить, вбиває,
    Так журливо скрипка грає,
    Аж лопають струни
    В серцях наших, бо вся дикість
    Московського звіра
    Вже породжує злі крики
    Й тих, хто ще не вірив,
    Що отаке може бути,
    Що навіжений псих путин
    Наважиться йти війною
    Зі своєї купи гною…
    …Ми ж хіба таке дозволим,
    Щоб родюче наше поле,
    Ріки, доли чи вершини
    Ці паршивці якимсь чином
    В нас порозкрадали?
    Смерті їм замало
    Буде, бо є у нас сила
    І Вкраїна мила!..
    ***
    27. 02. 22:
    У НЕДІЛІ – ОДНІ ЦІЛІ:
    Край так боронити,
    Щоби більше жити
    На цім світі не схотілось
    Всім кремлівським посіпакам,
    А ця бункерна макака
    Щоби врешті з голов сраков
    І зі злости, й з переляку
    Відправилась, де чекають
    З нетерпінням, де співають
    Кобзон з своїм хором,
    То ж вперед, потворо!..
    ***
    28. 02. 22:
    ВСЕ СИЛЬНІШІ СТАЄМ МИ
    І В ОСТАННІЙ ДЕНЬ ЗИМИ
    Є бажання всім сказати,
    Що тепло і в наші хати
    З Перемогою прийде,
    Будем пишно святкувати,
    Бо непотріб весь гряде
    В гавань нашого прокляття…
    …А нам – сили та завзяття,
    Щоб утішитись доволі,
    А наразі – під хвіст солі
    Сиплем ворогу добряче –
    Нехай дригає та скаче,
    Звідки вліз до нас раптово
    Чи втопиться в нашій крові…
    ***
    01. 03. 22:
    ЦЕ НЕ МОЯ ПАРАНОЯ – ВАС ВІТАЮЧИ З ВЕСНОЮ,
    Щиро зичити вам свята,
    Коли путінські пацята
    Не квікатимуть більш повсюдно,
    А ми сміло велелюдно
    Будем вЕсною втішатись
    В її шати поринати
    Без острахів та журби,
    Одне одному казати:
    «Мир відвоювали ми!»…
    ***
    02. 03. 22:
    ВІТАЮ ІЗ РАНКОМ, ЗАБУДЬМО СНИ,
    БО ВОНИ – УСЕ Ж ТРИВОЖНІ,
    Проте побажати можна
    Благословенної нам весни,
    Щоби зозульки накували
    Вкраїні рідній – сотні літ,
    Щоби вона на цілий світ
    Оголосила незабаром,
    Що від нестримного удару
    Незламних дочок і синів
    Прийшов кінець дикій війні…
    ***
    МАЙЖЕ НІЧКА БЕРДЯНСЬК ВКРИЛА,
    АЛЕ МИ НЕ СКЛАЛИ КРИЛА,
    СПОКІЙНЕНЬКО ЩОБ ЗАСНУТИ,
    БО СЕРДЕЦЬ НАШИХ ВІТРИЛА
    ТАКА ЗЛІСТЬ ЗАПОЛОНИЛА,
    ДО КРЕМЛЬОВСКОГО БАНКУРТА,
    ЩО, ЗБИРАЮЧИ ОТРУТУ
    ЗЛОСТІ Й НЕНАВИСТІ СВІТУ,
    ЗМОЖЕМ СПІЛЬНО ОТРУЇТИ…
    ***
    03. 03. 22:
    ВЖЕ ВТІЛЮЄ ПЛАНИ ЧЕТВЕРГОВИЙ РАНОК:
    Щоб нас трішки звеселити,
    Дав нам сигнал – мусим жити,
    Щоби землю боронити,
    Яку так паплюжить зграя
    Здичавілих руских псів,
    Що нагнати нам посмів
    З москви бункерний каліка,
    Але що б він там не квікав,
    Гряде наша й кара Божа –
    Ніщо їм вже не поможе…
    …Дужо й впевнено всі маймось,
    В битві в купочці тримаймось!..
    ***
    ВЕЧІРНЮ МОЛИТВУ ПРОШЕПТАВШИ,
    УСІ ТРИВОГИ В КУЛАК ЗІБРАВШИ,
    ЙОГО ПІД ГОЛОВУ ПІДКЛАВШИ,
    ЩОБИ ХОЧ ДРІБОЧКУ ЗАСНУТИ,
    ЖОРСТОКУ ДИКІСТЬ ПРИЗАБУТИ,
    БО РОЗУМ НЕ ДАЄ ЗБАНГУТИ –
    ЧОМУ ЦЕ З НАМИ МУСИТЬ БУТИ?..
    НАДОБРАНІЧ, ДОРОГЕНЬКІ!..
    ***
    04. 03. 22:
    НА ЖАЛЬ, НІХТО НЕ ЗУПИНИВ –
    ВЖЕ ДРУГА П`ЯТНИЦЯ ВІЙНИ…
    І з ранком ВАС вітаю
    Та, як і ВИ, сприймаю
    Народження нового дня
    (Його я вже прийняв)
    Десь – вмитого дощами,
    Подекуди й снігами
    Трішки припорошеного,
    Хоча й ніким не прошеного,
    Проте – не нарікаю,
    Бо пречудово знаю,
    Що сонце нас зігріє,
    А наша лють зміцніє,
    Перетворившись в таку силу,
    Що спопелить всю нечисть вражу,
    Тоді запрошу всіх ВАС мило
    І по сто грамів разом вмажем…
    ***
    НАС МОРАЛЬНО НАДЛОМИТИ
    ПРАГНУТЬ ВРАЖІ МОСКОВИТИ,
    АЛЕ ЇМ СКОРІШЕ ВИТИ –
    НАС Є КОМУ ЗАХИСТИТИ
    ТА І МИ НЕ ЛИКОМ ШИТІ:
    ВМІЄМ СЕБЕ ЗАХИЩАТИ,
    В ПИСКИ ЗАЙДАМ Й ЗАСПІВАТИ:
    - Ой на горі та женці жнуть,
    А попід горою,
    Яром-долиною
    Козаки йдуть.
    Гей, долиною,
    Гей, широкою,
    Козаки йдуть…
    ***
    ПАМ`ЯТАЄТЕ В ТИЧИНИ:
    «Замовкає річ… Вечір. Ніч»…
    Інша у нас є причина
    Скинути із пліч
    Навантажень певно тонни,
    Що й глибокий вечір сонний
    Не спроможний врешті вкласти
    Нас в теплесенькі постелі,
    Бо диявол зумів вкрасти
    Нам дні й ніченьки веселі…
    …Та підскачемо до стелі,
    Як позбудемся напасти!..
    ***
    05. 03. 22:
    ЯКЩО, ЗВІСНО, ВИ НЕ ПРОТИ,
    ЗВЕРТАЮСЯ ДО СУБОТИ:
    - Дорогесенька, рідненька,
    Будь сьогодні більш тепленька,
    Аніж п`ятниця учора,
    Як не вдасться – не гризота,
    Нам би вилізти з болота,
    Яке нам бридка потвора,
    Дебіл бункерний колотить
    Й чортівню усяку плодить;
    Принеси нам звістки файні,
    Хоч однісіньку, принаймні,
    Яка б гучно сповістила,
    Що ангелики на крилах
    Із веління нас і Бога
    Принесли нам Перемогу!..
    ***
    06. 03. 22:
    НЕХАЙ НЕДІЛЕНЬКА СВЯТАЯ
    НАС ТАКИМ ЩЕМОМ ОГОРТАЄ,
    Щоби, як тільки засвітає,
    Ми, сльози витерши з розпуки,
    Взялися подумки за руки
    І в многотисячній молитві
    Кожний відчув і власну битву
    За спокій, мир, за вічну славу
    Своєї рідної держави,
    Яку недоумок плюндрує,
    Яким уже давно керує
    Не глузд здоровий – з пекла нечисть,
    Що робить в мізках колотнечі,
    Що доведуть їх  всіх до втечі
    Не тільки з мирної землиці,
    А й з цього світу та й молиться
    За душі їх ніхто не стане –
    Навіть дурне чи цілком п`яне…
    ***
    ПРОСТИ МЕНІ, БОЖЕНЬКО, ЩО ТІШУСЯ
    ОТИМИ ЧУЖИМИ СМЕРТЯМИ,
    А КОЛИ ЩЕ ТОЙ ГАСПИД ПОВІСИТЬСЯ,
    ТО РАДІТИМУ ВЖЕ БЕЗ ТЯМИ!..
    ***
    ВЕЧІРНІ ЗІРОНЬКИ НА НЕБІ
    НАМ МЕРЕХТІННЯМ ЩОСЬ ШЕПОЧУТЬ,
    А НАМ БИ ГОЛОСНО ТАК ТРЕБА,
    ЩОБИ ВОНИ ПОСЕРЕД НОЧІ
    ВРАЗ ЗАВОЛАЛИ ПОНАД СВІТОМ
    ЩО ВЖЕ НЕ МУСИМО ТЕРПІТИ
    УСІХ ЗНУЩАНЬ, ЖАХІВ І КРОВІ,
    ЗІБРАВШИ СИЛИ В ВІДБУДОВІ…
    ***
    07. 03. 22:
    ПРОКИНУВШИСЬ, ПРИЙШОВ ДО ТЯМИ…
    Та мені раптом захотілось
    Вхопити якнайбільший камінь
    І спрямувати його сміло
    Лишень в оту з кремля мордяку,
    Щоби вже більше не патякав,
    Та й взагалі – щоби заквакав
    Десь у найглибшому болоті
    Разом із жабами бридкими,
    Бо тій вже скривленій сволоті
    Хіба ще на колючім дроті
    Щось з чортом з пекла белькотіти
    Із ненормальними такими,
    Як він, кістками торохтіти
    На тарадайці злого духа –
    За наші біди, за розрухи,
    За сльози наші, жахи, горе,
    Крові пролитої не ріки – море…
    ***
    08. 03. 22:
    НАЙПЕРША ХВИЛЕНЬКА РАНКОВА
    (ВДАЛОСЬ ЗГАДАТИ – ВІВТІРКОВА)
    В жорстокість здиблених емоцій
    Чи жахів – вже на кожнім кроці
    Враз хлюпнула ніжним струмочком –
    На свято це котили бочку –
    Його придумали совіти,
    Але від ніжності тремтіти
    Днесь не зашкодить дамам нашим,
    Мене не лайте – маю чашу
    Для дивних, славних половинок,
    Де впродовж року безупинно
    Хлюпочеться до вас пошана:
    В полоні ніжності дурману
    Щодень радію, що ви – є,
    Втішаючи життя моє!..
    ***
    09. 03. 22:
    В ОЦІМ РАНКОВІМ ПЕРШІМ СЛОВІ
    ВІДДАЮ ШАНУ ТАРАСОВІ:
    Його з вродинами вітаючи,
    Безцінний скарб в умах тримаючи,
    Який міцнить нас в боротьбі,
    Живить хорошим у журбі,
    Мусимо втямити нарешті,
    Що нігди у чужому мешті
    Не дочвалаємо до свого –
    Такого милого, святого,
    А тільки власні сили й руки,
    А інколи й жорстокі муки
    Нас возвеличать перед світом
    І не прийдеться нам тремтіти
    Перед непотребом усяким,
    Ховатись всюди з переляку,
    Бо ми – народ, а не макаки…
    ***
    ЩО НЕСЕ ТОЙ «РУСКІЙ МІР»,
    НЕ ПОТРАФАТЬ ЖОДЕН ЗВІР…
    ***
    10. 03. 22:
    НЕХАЙ ЦІ ВРАНІШНІ ХВИЛИНИ
    ЧЕТВЕРГОВОЇ ВЖЕ ДНИНИ
    Нас ощасливлять врешт вістями
    Більш обнадійливо – з столиці,
    Із ран якої кров сочиться
    Від зброї звірів, що без тями
    Вбивають, нищать і плюндрують,
    Якими лиш чорти керують…
    …Молімо Господа, благаймо,
    Від всіх нещасть не знемагаймо,
    А щит і меч міцніш тримаймо –
    Інакше нам ніяк не вдасться
    Вийти із дикої напАсті,
    Котра спіткала так жорстоко
    Й не треба бути вже пророком,
    Що вилізе війна їм боком…
    ***
    11. 03. 22:
    НАС, ГОСПОДИ, БОРОНИ,
    БО ЗНОВ П`ЯТНИЦЯ ВІЙНИ,
    А війни вже такої дикої,
    Що мозок не хоче вірити
    Й себе не мож перевірити
    Чи звикнутися із криками
    Вдів, матерів і скалічених
    Й суду нема, щоби свідчити
    Про злочини отих нЕлюдів,
    Звірства московської челяді…
    …Але вірою зігріваймося,
    Що розплата таки появиться,
    Під ноги зайдам не даймося,
    Невдовзі лайно відправиться
    У виходки «родімих матушек»
    (В німині «всєя дєрєвні батюшек»),
    Бо на вилах людського Осуду
    Розпочали його винОсити…
    ***
    12. 03. 22:
    ЙОЙ, НЕМИРНА ЗНОВ СУБОТА –
    НЕ ВСТУПАЄТЬСЯ СВОЛОТА,
    Ну, як нє, то до болота
    Ми самі вже допровадим –
    Щоби отим зайдам-гадам
    Навік там «вселитись»,
    А нам – мирно жити
    Господь допоможе,
    Бо уже готове «ложе»
    Коло лєніна в кремлі
    Бункерному кату,
    Бо бридота й у землі
    Буде воювати
    З хробаками та кротами,
    Ліпше будемо плювати
    У неживу пику
    Недочоловіка…
    …Це не фантазії і не сон –
    А природи святий закон!..
    ***
    13. 03. 22:
    І В НЕДІЛЕНЬКУ – БІДА:
    ДИКА ПУТІНСЬКА ОРДА
    Громить, нІвечить, шматує
    Нас й святу нашу землицю
    Та в серцях наших квітує:
    Захисники й захисниці
    (Хоч і втомлені в них лиця)
    Надають нам стільки сил
    І відваги, й розмах крил –
    До ангелів долучаємсь
    У стремліннях й молитвАх,
    Світлим рядном прикриваєм
    Щоби дух їх не зачах,
    Хоч чудово усі знаєм –
    Будуть битись до кінця,
    Поки вщент вже не сконає
    Геть уся мерзота ця,
    Котра племені не має,
    Честі, совісті й лиця…
    ***
    14. 03. 22:
    КРИЧАТЬ ДУША Й ТІЛО –
    ТРЕТІЙ ПОНЕДІЛОК
    У крові й стражданнях:
    Із самого рання
    На новини глипаю
    І безслівно схлипую,
    Бо серце – тривожиться,
    Але ж віра множиться
    Все з більшою силою,
    Що Господь помилує
    І змилосердИться,
    Ми й славна столиця –
    Витримаєм муки,
    Діждемся розлуки
    Вже навіки вічні
    Із путінським кланом,
    Що нам з-за паркану
    Кулаком вимахував
    Й розродився жахами,
    Дикістю всесвітньою…
    …Та ми – монолітними
    Рядами повстали,
    Бо мету святую мали –
    Знищувати й гнати
    Ворога із хати…
    ***
    15. 03. 22:
    РАНКОВЕ СЛОВЕЧКО ЛИНЕ
    ПРО БЕРЕЗНЯ ПОЛОВИНУ:
    Була кривава та жорстока
    Із холодами й сніговіями,
    Мов з фільмів жахів її кроки
    Були насичені подіями,
    Які не в силах усвідомити –
    Уже й нема чого сорОмити
    Отого дідька ненаситного,
    Що десь у бункері докОнує,
    Нечистих сил наказ виконує;
    Його єства кровопролитного
    Нема чого вже й проклинати,
    Бо він зумів в себе ввібрати
    Вже стільки з світу негативу,
    Що вже й не буде навіть дивом,
    Коли ось-ось зітхнем, як вчуєм,
    Що він з чортами вже ночує…
    ***
    16. 03. 22:
    ОЙ, НЕ НАША ЦЕ ВИНА,
    ЩО ТРИВАЄ ЩЕ ВІЙНА,
    Коли звірства диких псів
    На нас хижий звір посмів
    Підло так налаштувати,
    Щоби наші мирні хати
    Із землицею рівняти…
    …Відбудуєм – буде свято,
    А цим нелюдам конати
    І майбутнім поколінням,
    Бо всі звірства їх – нетлінні…
    ***
    17. 03. 22:
    ВРАНІШНЬО ТА ДЕННО,
    ЩО ВІЙНА МЕРЗЕННА
    Все-таки триває,
    Вам не вповідаю –
    Кожний і так знає,
    Що путін вбиває
    Разом нас узятих,
    Але промовчати
    Ми не маєм права,
    Бо в людях й державі
    Двадцять другий день, на жаль,
    Сльози, відчай і печаль,
    Вбивства, кров, важкі прокльони,
    Смертей дикі перегони
    З жахом так перемішались,
    А декому вже здавалось,
    Що немає сил терпіти,
    Але захисники-моноліти
    Дають усім зрозуміти:
    Депутінізація світу,
    А не лиш расєї дикої –
    До ПЕРЕМОГИ нас ВЕЛИКОЇ
    Приведе ось-ось, невдовзі,
    Крах расєї вже в дорозі…
    ***
    18. 03. 22:
    ТО РЕАЛЬНІСТЬ, А НЕ СНИ –
    ЧЕТВЕРТИЙ ТИЖДЕНЬ ВІЙНИ,
    А так хочеться весни –
    Мирної, тепленької,
    Щоб струмочки задзеленькали,
    Заспівали пташки вільно,
    А уся ця шваль дебільна,
    Що нам зашморги так тисла,
    Вже сама зі злоби скисла
    Разом з своїм людожером…
    …Ми відкриєм навстіж двері
    Для всіх друзів в боротьбі,
    Щоб звільнитися в собІ
    Від жахіть і безнадії,
    Але теплий вітер віє,
    Очищаючи дороги –
    Славний вітер ПЕРЕМОГИ!..
    ***
    19. 03. 22:
    ЗАЗОМБОВАНІ СУКИ
    (Згідно з опитуваннями, 71% росіян підтримують війну з Україною,
    відчувають такі емоції, як: гордість, радість, повага, довіра та надія…)
    Хіба в тверезій голові
    Чи при нормальному умі
    Таке змогло би народитись,
    Щоби ще й путиним гордитись?
    Либонь їх треба каструвати,
    Протизаплідні всім давати,
    Щоб більш не плОдились дебіли,
    Які недоумка обсіли,
    Облизують частини тіла,
    Про які й бридко говорити…
    …Може і буду так грішити –
    Не дай їм, Господи, прожити
    До старості чи бодай рік,
    Нехай чортам йдуть на поруки
    Ці зазомбовані всі суки
    Із путінським перегаром,
    Бідне пекло не позаздриш –
    За що йому така кара?..
    ***
    20. 03. 22:
    ОЙ, НЕДІЛЕНЬКО КРИВАВА,
    Й ДАЛІ КЕПСЬКА З ВІЙНОВ СПРАВА…
    Хто би міг подумати,
    Що так довго глумитись
    Будуть ті над нами,
    Хто під боком клявся,
    Роками братався
    Та з ланца зірвався
    В бункері чортисько,
    Та кончина його близько –
    В цьому сумніву немає
    Та ніколи й не булО,
    А кацапщина здихає,
    Як гниле, бридке кубло:
    1. «Тяжкий російський дух, нема чим дихати і не можна летіти» – А. Блок;
    2. "Московія – русь тайги, монгольська, дика звірина» – Олексій Толстой;
    3. "Не народ, а скотина, хам, дика орда, душогубів та лиходіїв» – Михайло Булгаков;
    4. "Найважливішою прикметою успіху російського народу є його садистська жорстокість – Максим Горький;
    5. «Російський є найбільший і найнахабніший брехун у всьому світі» – Іван Тургенєв;
    6. «Народ, який блукає Європою і шукає, що можна зруйнувати, знищити тільки заради розваги» – Федір Достоєвський.
    ***
    21. 03. 22:
    ЗАПРОШУЮ ВАС ДО СПІЛКИ,
    ЩОБ ПРОСИТИ В ПОНЕДІЛКА:
    - Стань добресеньким хоч ти –
    Зроби так, щоб ті чорти
    З путінської табакерки
    Пішли дідькам на цукерки
    Чи згинули з очей наших
    Усі виродки із раші…
    ***
    22. 03. 22:
    ОХ, ЯКБИ-ТО, ОХ, ЯКБИ-ТО –
    СТІЛЬКИ Ж КРОВІ ВЖЕ ПРОЛИТО…
    Вдивляюсь – і очам не вірю,
    Читаю ще раз: «путін – здох!»,
    Що в таборі тих хижих звірів
    Здійнявся вже переполох,
    А я радію – мов дитина
    І звеселяюсь не на жарт…
    …Прокинувсь, а тривожна днина
    Із ранку знову бере старт,
    Яку ще треба нам прожити
    І кілька сотень положити
    Проклятих, зовсім здичавілих,
    Які без розуму посміли
    Протистояти нашій міці,
    Піддавшись на наказ каліці…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4056

    21 бер. 2022
    Назар
    Без назви
    Все, що я любив,
    ти зробив руїною.
    Все, про що я мріяв,
    ти поховав глибоко в могилу…

    Місто, яке ми будували
    і заколисували в нього щастя,
    ти зробив руїною.

    Місто, де люди вірили в любов,
    де здалеку лунали дитячі голоси,
    ти перетворив на пекло, де лунають
    вибухи і крики загиблих душ.

    Все, що я так любив,
    ти зробив пустинею.
    Тепер я не чую запах ніжних квітів,
    криків птахів, які пролітали щоранку
    біля мого будинку.

    Тепер я не бачу посмішку мами,
    не бачу її зеленооких очей,
    які були наповнені любов’ю…

    Всіх, кого я любив,
    ти позбавив спокою, посмішки,
    погубив і забрав невинні душі.

    Вирвав і розтоптав
    серця матерів, жінок, дітей.
    Тепер кожен із них має
    страшенний відбиток в житті.

    Всіх, кого я знав, ти позбавив домівки.
    Всі під поривами страху покинули дім,
    залишили у ньому
    свої найкращі моменти в житті
    і з слізьми на очах
    поїхали шукати прихисток на чужині….

    Зупинись, не руйнуй життя,
    яке ще не почалось.
    Не грай у цю бридку гру на виживання.
    Не роби руїною усе, що я так люблю!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4057

    21 бер. 2022
    Тіна Маргітич
    Раптово
    (раптово) сусід «по-братськи» зайшов не в гості
    його зацікавило, що тут на цьому боці
    от тільки в сусіда — хвороба —
    синдром звірячого викиду злості
    у двадцять другому році.

    раптово метою став сон, так само, як пити чи їсти
    змінилися звички — отак раптом стали інші
    війна із собою зібрала набір простих істин:
    чужих — зневажати.
    своїх — полюбити сильніше.

    й раптово усе що важливо вмістилось в одну валізу
    усі хто важливий — втиснулись в широкі обійми
    іще одна істина: не нерви важливі залізні
    аби вигравати війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4058

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Нема свят
    Нема для нас вже зараз свят...
    Вони то є,та їх немає .
    Ми ждемо всі ,що ляже кат-
    Тоді вкраїна загуляє !
    Немає приводів таких ,
    Щоб ми забули,що заруба
    І солод радостей простих
    Зросте врази ,як вріже дуба
    Ворожий лідер,супостат ,
    Що десь у бункері сховався,
    Бо добре відчуває кат ,
    Що наш народ йому не здався!
    А поки ,ще триває бій,
    То нам ще рано святкувати .
    Та духом падати не смій,
    Бо треба хату захищати!
    Як тільки спинимо війну,
    Тоді зберемося юрбою.
    Ми будем раді тому дню
    І відсвяткуємо з тобою -
    День перемоги ,мирний час!
    І кожен день ,кожну хвилину
    Вже скоро це чекає нас
    Чекає нашу Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4059

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    Україна наша повниться
    наливається сльозами
    бережи матір нас Богородице
    наша віра будь із нами
    українська земля повниться
    кров’ю нашою нашим болем
    хай душа кожна в небі відродиться
    й  зробить ворога ще більш кволим
    українське небо повниться
    молитвами благаннями криком
    сонце місяць до Бога клоняться
    Бог являється з новим ликом
    українська природа повниться
    проривається б’ється цілується
    кожна пташка травинка молиться
    а ворог вмирає руйнується
    українська пісня повниться
    кожним стогоном нашим дитячим
    і невинністю сліз відродиться
    з найгучнішою в світі вдачею
    українська мова повниться
    невимовним болем і криком
    коли бачим як рідні відроджуються
    лише заходом сонця лиш вигуком
    українська душа повниться
    викорчовує з себе страх
    Україна в любові відродиться
    Україна у світлих зірках
    нас так добре можна побачити
    нас так легко від всіх відрізнити
    ми ніколи не зможем пробачити
    руки вкотре вже вам не омити
    Україна наша повниться
    наливається щастям й коханням
    і нове життя цвіте родиться
    вільне сильне без страху й вагання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4060

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Хай не рухне наша віра-
    Бо наш народ здолає звіра,
    Бо воля нашого народу
    Ніколи не віддасть свободу !

    І нас не вдасться залякати!
    Те,що є наше- не забрати !
    То ж ні на що не сподівайся
    І геть із неньки забирайся!

    Ми щиро вірим в перемогу !
    То ж вам підкажемо дорогу -
    Здавайся , йди-но відновляти ,
    Бо строїти - не руйнувати!

    Як бачиш віра не спадає
    І слава по Землі гуляє.
    Що наша Україна мати
    Готова лиш перемагати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4061

    21 бер. 2022
    Тіна Маргітич
    Різні
    не брати. не сестри. не «адна страна»,
    бо брат брата зустрічає радо.
    боляче, коли сусід — ходячий сатана
    разом із народом зомбі-стадом.

    не брати. не сестри. не «адін народ».
    різні ми. і вся різниця в тому,
    що сусіди чемно закривають рот,
    коли весь світ з нами вийшов з дому.

    не брати. не сестри. не були ніколи
    шкода. шкода землю. але з часом
    соняхами проросте все поле
    там, де полягло гарматне м‘ясо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4062

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Москаль
    Ну як так можна ,бляха муха?!
    Де йде москаль,там скрізь розруха!!!
    Нам треба мур і щит для неба ,
    Бо він усюди ,де не треба !

    Ну як так можна,бляха муха?
    Хоч де він є,там скрізь посуха !
    Куди б не сунувся москаль
    Там всюди відчай ,біль та жаль...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4063

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    ночі засипані смутком, надіями,
    горою планів, забутими мріями
    тими що з кожним днем сяють сильніше
    тими що генії пишуть у віршах
    воля, свобода кров’ю гартується
    з величчі славної спокій будується
    світ наш засяє травневим квітом
    холод чи спека – ми не з граніту
    ми з волі вітру, з пісні народу,
    з вогню божевілля, незламності зроду
    розстріляні кулями, словами, наказами
    живі і нескорені, квітнем оазами
    серед пустелі вражої крові
    сіємо соняхи світла й любові
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4064

    21 бер. 2022
    Нікіта Карпій
    По - українськи
    Кохати хочу по - українськи
    Так як вміємо тільки ми
    Це можливо завдяки відважному війську
    Що береже наші ночі, і на жаль, поки не спокійні сни.

    Любий березень! Люба весна!
    Вас підступно намагаються вкрасти
    Та на варті - сміливі й щирі серця
    І вони не знають як це - впасти.

    Сили темряви наступають
    Але світ їм промовив  - зась!
    Люблять історію? Хай на увазі мають
    Тирани ніколи не перемагають!

    І ми будемо кохати по - українськи
    І сміятися теж, по нашому
    Обіймемося браття і сестри міцно
    Ми тут рівні. Не треба ніякого "старшого".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4065

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Ну ж бо ,ЗСУ котики наші ,герої
    Задайте тим путлерам збучки такої,
    Щоб летіли з України до самого дому
    І щоб більше помагати не прийшли нікому!!

    Хай собі поможуть так,як помагають!!
    Видно ні душі,ні Бога,ні клепки не мають!
    Нам їм розуму, тим паче не дати -
    Давай будем того діда добре в шию гнати!

    Тож котися ти по полю ,аж до свого краю
    Вже на віки нема входу москалю до раю !
    Ви клеймо собі взяли ,самі клеймували .
    Ми самі на себе зроду б не напали!

    Україна ,то сім'я ,нація єдина !
    А у Путіна москалик забійна скотина ...
    Та не шкода вас ні краплі ,бо тут убивали
    Та що з вами говорити , роддом обстріляли

    То ж котіться ви по полю ,аж до свого краю
    Вже на вічність нема входу москалю до раю
    Нема на вас ні любові ,ні доброго слова ...
    Знайте-буде жити Україна ,українська мова!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4066

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    немає болю є якесь зітхання
    і сильна туга за пройдешніми роками
    бо якби кожен усвідомив все зарання
    то може б не стікали кров’ю наші рани
    то може б світ творив своє своїм зі свого
    а не чуже випльовував вустами
    і не почали б ми усе з малого
    бо в нас могутня велич створена дідами
    бо мова в нас своя є соловїна
    і розумі свій й душа своя найкраща
    шкода що в пам’яті у декого руїна
    шкода що розум в декого пропащий
    а ми живем і будем далі жити
    й за все свою до скону воювати
    і мову свою будемо любити
    і нею будем ворогів вбивати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4067

    21 бер. 2022
    Надія Гаран
    Всім Героям ЗСУ
    Бо ти захисник, ти герой України
    В твоїх очах гордість і страх
    Такий молодий , зовсім юний хлопчина
    А вже автомат тримаєш в руках

    І страх твій заключається не в смерті
    Боїшся ти за батьків та кохану
    Кордони між землею і небом стерті
    Встанеш з колін, загоїш свою рану

    Ти побачив на власні очі пекло,
    Ціну незалежності та свободи
    А хто сказав що буде легко,
    Вбивати орків з смаком насолоди?

    Ти мужньо долаєш війну прокляту
    Хоч вона така безжальна та жорстока
    І серце розривається за кожну втрату
    Ти не один, а вона пуста та одинока

    З тобою рідні, друзі, Батьківщина мати
    З тобою Бог і цього не змінити!
    Коли москаль захоче це забрати
    Не дай йому цього‘ зробити!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4068

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Скоро, зовсім скоро- знову буде тихо...
    Бога молю,щиро вірю ,що відступить лихо
    Та не буде більш сирен  про тривогу.
    Усім серцем своїм вірю в нашу перемогу!

    Дай Боже мужам нашим- сили та наснаги-
    Щоб голоді не були, та не знали спраги ,
    Щоб вони не мерзли та не слабували ,
    Щоб життя їх довге було,там не помирали !

    І не тільки мужам нашим ,а й всьому народу!
    Хто всім серцем своїм прагне втримати свободу !
    Обійми ,прийми до себе ,хто на вік спочинув,
    Але неньку-Україну в відчаї не кинув....

    Слава Україні! Всім героям слава!
    Тут на ворога чекає хіба що розправа !
    З нами Бог ,правда ,честь та воля
    То ж нам скоро українці посміхнеться доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4069

    21 бер. 2022
    Віра Балацька-Полинцева
    За нами в світ без вороття
    За нами в світ без вороття
    Добра і зла приходить міра.
    Потрібна мужність для життя,
    А для щасливого ще й віра.

    Несхибна віра – міць добра
    Вартує більше злої сили.
    Подужаєш, прийде пора,
    Які б нас біди не обсіли.

    Віками гнули. Це наш час
    Чужу жорстку здолати волю.
    За нами правда. Світ за нас.
    За ними рабство, фальш, сваволя.

    Щоб не поглинула мана,
    Нащадків щоб не мучив докір,
    У світу ціль тепер одна –
    Разом орді чинити опір.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4070

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Ми будемо злими один до одного,
    Бо хтось мирно спав,а хтось пав без шансу жодного...
    Хтось виїхав, хтось переїхав , хтось не мав змоги-
    У всіх зараз різні дороги.

    Не однакові дороги ,але мета єдина,
    Щоб не пала держава ,щоб жила Україна !
    І хоч біль образи наповнює груди-
    Давайте не кусатися як пси ,люди !

    Давайте плакати ,в собі не тримайте.
    Можете сваритись,але не вбивайте!
    Все ,що наболіле треба пережити
    І тоді вже можна сісти й говорити.

    Що в нас є і що з цим робити!?
    Як нам далі починати після війни жити ?!
    Як допомогти одне одному ,а не чвари гнати
    Це все буде,але поки -час перемагати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4071

    21 бер. 2022
    Оксана Львівна
    Русскім солдатам
    Молю,благаю,прошу,зупиніться!
    І в душі- очі діток подивіться.
    У них добро,бажання жити.
    Любити світ,радіти і творити!
    Як можна Ангелятко Боже вбити?
    Молю,благаю,прошу,зупиніться!
    Додому їдьте і живими поверніться...
    За те,що розтерзали Україну
    Платитимуть нащадки аж до згину.
    Молю,благаю,прошу,зупиніться!
    І в очі наших діток подивіться...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4072

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    я не вірю що рід мій пішов від Каїна
    і що небо над нами згорнеться сувоєм
    бо ми не плекали озлобу причаєну
    в чужий степ не лізли вбивчим конвоєм
    не жбурляли нікому ножі в спину
    не брехали щоб якось себе захистити
    ми творили правду плели павутину
    і Ісуса ховали щоб міг далі жити

    я не вірю що рід мій пішов від Іуди
    і від тих срібняків що множать печалі
    а у них я вбачаю московську облуду
    світ мізерності кволості й зради причалів
    світ що нищить людей і стирає все в попіл
    посилає катів щоб дітей вбивали
    множить ницість і сотні тупих утопій
    мріє щоб і як Авель ми вік зав’язали

    все ж я знаю що рід мій пішов від радості
    і від раю що Бог нам створив у квітах
    від коханого погляду і від коханості
    від батьків що продовжують себе в дітях
    від великого щастя й любові до світу
    але все ж не від Каїна й не від Іуди
    Бог створив нас із волі й вишневого цвіту
    мій рід завжди це мудрі і сильні люди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4073

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Доброго вечора
    Доброго вечора,ми з України!
    З міцної , великої ,теплої родини.
    Ми її діти, Україна-мати .
    Ну що сказати? Нас не подолати!

    Не журіться ,підніміть-но брови -
    Не дамо нікому  натягти окови !
    Не дамо нікому вкрасти нашу волю!
    І тим пач за нас  писати українську долю ...

    Не журіться та розправте груди .
    Україну не здолати -є,була і буде!
    Не загнати нас до домовини-
    Доброго вечора! Ми з України!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4074

    21 бер. 2022
    Юлія
    Столиця серця
    Моє місто ледь дихає,
    тихо жар догорає,
    На покинутих гойдалках
    вітер смуток гойдає.
    Дим стоїть біля парку,
    де ми разом стояли
    Де блукали щовечора
    й про життя розмовляли.
    Я тебе не покину,
    ти усе подолаєш!
    Ти у спогадах світишся,
    хоча зараз палаєш!
    Ти гориш під ракетами,
    вже потріскані стіни.
    Ти живеш у мені,
    Я тебе не покину!
    У собі збережу я
    пройшовши пів світу
    Теплі спогади
    останнього мирного літа
    Повернусь й віднайду
    боями втомлену вулицю.
    Жодна бомба не випалить
    мого серця столицю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4075

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    пам’ятай і не дай комусь знову забути
    від повтору страшного дітей вбережи
    щоби сад не бомбили диявольські брути
    яким не відбути ніколи спокути
    всі cили у спогади наші вложи
    пам’ятай і не дай комусь знову забути
    бережи наче то найцінніший твій спомин
    що ще предки творили велич його
    хай у серці залишиться дитячий стогін
    роздерта земля розбомблений комин
    відірвані руки в щілинах розломин
    убиті серця наших весен і зим
    страшних наче пекло гірких як полин
    ніколи не смій віддавати свого
    бережи наче то найцінніший твій спомин
    пам’ятай бо інакше повториться знову
    все від чого ронили ми сльози і сіяли лють
    пам’ятай нашу кожну поразку і перемогу
    найтихішу молитву і найщирішу розмову
    крик батьківський як постріли сина кують
    пам’ятай бо інакше повториться знову
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4076

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Ми спали тихим мирним сном,
    Але той сон у нас украли...
    І світ укрився темним злом,
    Якого ще і не видали.

    Хто б міг подумати-в часи,
    Коли понад усе життя-
    Прийдуть й нападуть люті пси
    Без жалю та без каяття?

    І будуть бити наш народ,
    Вбивати крихітних дітей
    Та закривати кляпом рот-
    Це все не зводячи очей ...

    Брати осадами міста-
    Люди без їжі без води!
    В катів лише одна мета ,
    Але до неї не дійти !

    Бо не зламати наший дух-
    Не вирвеш волю із сердець!
    Наш біль росте, він геть не вщух
    Навічно буде цей рубець...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4077

    21 бер. 2022
    Юлія
    Весна
    Весна буде холодною
    Поки зброя палає
    Весна буде із втратами
    Осінь буде з врожаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4078

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    Сонце заходить за обрій багряний
    Вітер тихо колише Країну мою
    Ненечко рідна я ще не сплю
    тихі подихи Ночі тривожні такі
    знов потвори гризуть нашу Землю і нас
    кожен день віддзеркалює минулий час
    Місяць кров’ю відблискує
    смерчі крадуть в нас наших дітей
    дай Земле силу яку мав Антей
    дай нам родючості повні серця
    дай Земле силу бо маєш сповна
    тої що вилила в тебе війна
    Сонце як я вже боїться йти спати
    й плаче дійшовши до видноколу
    подругу Нічку впускає спроквола
    плаче до Місяця Вітру гукає
    молиться Сонце Землю благає
    дати всю міць тим хто світ захищає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4079

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Винищувачі України
    Війна закінчиться завтра
    через правителя-динозавра..
    І будуть кричати від болю
    через нашу скрутну долю
    сердешні наші матері.
    А тішитись будуть
    мерзенні царі,
    які винищують нашу Вкраїну,
    алея ніколи я її не покину!
    Наші хлопці, ангели - охоронці,
    боронять наші душі
    на роки градусів..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4081

    21 бер. 2022
    Сєрж Гудман
    Українська весна
    1 березня - Всесвітній День Душі

    УКРАЇНСЬКА ВЕСНА

    Вони прийшли, щоб знищити Любов...
    Землі щоб Душу жорстко розтоптати...
    І Бога зрадили, збрехавши Людям знов...
    Пішли війною, щоби вбити Мати...

    Але не врахували орки те...
    Що в лютому не можна нападати...
    Бо зачепивши українців за Святе...
    Жорстка розплата може наздогнати...

    Бо Бог обрав для захисту Добра...
    Країну плодовиту й працьовиту...
    Де Воля переможна проросла...
    Що Світ від зла спроможна захистити...

    Де Дух козацький в кожній хаті є...
    І Сила Роду з Богом захищають...
    Де Свій з Своїм до Свого по Своє...
    З Турботою та Щастям завітають...

    Прийшли з Московії, щоб знищити Любов...
    Щоб вбити і спаплюжити країну...
    Але, весна настала, Бог й Любов...
    На захист стали й врятували Україну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4082

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    як ми будемо любитись коли переможемо
    і купатись в тій любові стільки скільки зможемо
    кожне серденько найменше буде пам’ятати
    як впаде пуста голівка з останнього ката
    ми засієм землю нашу барвами-квітками
    буде з нами цілий всесвіт буде Бог із нами
    розбуяє кожне місто і найменша хата
    й мова рідна солов’їна скрізь буде лунати
    від Ранньої Зорі нашої на прекраснім Сході
    і до Соломонова будуть всі у згоді
    від Грем’яча до Фороса буде мир і спокій
    усміхнеться Україна морем синьооким
    усміхнеться Україна горами лісами
    усміхнеться нашим полем сонцем небесами
    соняхами вкрита Ненька буде розквітати
    і в гостях у кожнім місті цілий світ вітати
    як ми будем всі любитись коли переможемо
    і купатись в тій любові стільки скільки зможемо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4083

    21 бер. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Мої коси посивіли ,
    Хоч я віком молода...
    Що ж ви в біса натворили?
    Нащо була ця війна???

    Мої очі стали морем-
    Не спиняється вода,
    Серце моє зжалось з болем ,
    Уповільнилась хода __

    Мозок в злості закипає
    Піт стікає по чолі...
    Та пояснення немає
    Нащо війни взагалі !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4084

    21 бер. 2022
    Наталія
    В моїй Україні сьогодні війна
    В моїй Україні сьогодні війна.
    Десь плаче тихенько дитина мала.
    Десь мати ридає за сином своїм,
    І свічка палає в кімнаті пустій.
                              ***

    В моїй Україні сьогодні війна.
    Росія вбиває тут наші міста,
    Росія не бачить наших тих сліз,
    Росія не чує тих стонів гучних.
                              ***
    В моїй Україні сьогодні війна.
    Під звуки сирен засинаєм щодня,
    І дякуєм Богу за прожитий день
    І кожну хвилину цінуєм тепер,
    Тепер ті проблеми, що мали колись
    Розвіялись пилом далеко у вись.
                              ***
    В моїй Україні сьогодні війна.
    Поламані долі та наші серця.
    Душа так болить за кожну людину,
    Душа так болить за  маленьку дитину.
    Хіба ж дитинка винна мала, що в Путіна зовсім мозку нема?
                              ***
    В моїй Україні сьогодні війна.
    І кожного ранку в нас думка одна,
    Ми відкриєм новини,
    І бачим статтю і сльози рікою відразу течуть.
    "Вставай Україно, закінчилась війна, перемога вже наша, побороли скота"
    Так-так, мій народе,  така новина
    Чекає вже нас найближчого дня.
    Поборем ми кожного того скота,
    Що нашу країну гатить здаля!
                              ***
    В моїй Україні сьогодні війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4085

    21 бер. 2022
    Юлія Оліяр
    Без назви
    я своєю молитвою небо закрию
    Бог почує тихенькі і сильні слова
    а на осінь Він нам подарує багаті й красиві жнива
    і пташиний спів в гаю й новесеньку  незламну Мрію
    нагородить нас щедрим і світлим майбутнім життям
    що в клубочку під серцем всміхнеться і тихо зрадіє
    кожен з нас у Тобі Україно відродитись  вкотре зуміє
    й вийде в люди із гордим волі й свободи ім’ям
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4086

    21 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Хіба думалось...
    ХІБА ДУМАЛОСЬ…
    Хіба думалось нам, хіба виділось в снах найстрашніших,
    Що воздасться синам, що війна їхніх душ не мине,
    Що лишиться під листям торішнім і позаторішнім
    Згіркла пісня, що смутком знімілим серця полосне?
    Невідспівана пісня. Незоране поле безхлібне.
    Невідлюблена жінка. Неблагословенне дитя.
    Щось минає у нас. Щось велике маліє і дрібне.
    Тільки не промина – обпікає вогонь небуття!
    І від краю до краю – що горя того, що одчаю –
    Як докупи збереш – захлинуться сльозами світи!
    Той питає того. А кого бідна мати спитає,
    Скільки битись об лід, зітліваючи від сумоти?
    Щось не так – знаєм ми, щось пороблено нам не з учора,
    Щось у нас у самих обірвалося і не зрослось…
    Та  чистішими, іншими вийдемо з горя, як з моря,
    І над полем підніметься золото справжнє колось.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4087

    21 бер. 2022
    Кіра Вермі
    ***
    той, кого уже ніхто не хоче знати,
    розказав своїм, що нас йде визволяти.
    але вимагаю я пізнання, що
    мирний люд не прагнув визволяння.
    ми — мирний люд, що будував щасливі плани,
    які одного ранку в нас забрали.
    не знаємо, що буде в нас через хвилину,
    не знаємо, чи буде днина.
    і сидячи у погрібах чи у підвалах,
    всі в плачу, в психологічних ранах.
    одні його, все ж вірять, що це визволяння,
    а іншим, вже прийшло пізнання.
    не вірили, не знали ми,
    що будуть ще часи війни.
    але ми сильні, все переживем,
    і нашу Україну збережем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4088

    21 бер. 2022
    Юлія

    Як прокинутись з цього кошмару?
    Як згадати роки безтурботності?
    Розривається серце на шрами,
    Ніби впали в пещеру, в безодню ми.
    Потопають очі від сліз,
    Заливаються душі болем.
    Як згадати той обеліск?
    Що горів про " ніколи знову"?
    А за нами стоять душі пращурів,
    І тихесенько нас обіймають,
    Задають всі питання: “на що ж це? “
    Не покинемо ж рідного краю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4089

    21 бер. 2022
    Дмитро М.
    Тим Хто.
    Тим хто тримає небо безмежно вдячний
    Тим хто тримає землю, тримає Волю
    Тим хто тримає розбитий пригород дачний
    Прапор тримає в руках, проти тих хто тримає зброю

    Тим хто тримає життя в хірургічній залі
    Хто в укритті тримає чиюсь долоню
    Тим хто в обличчя кричить - Вас сюда не звали!
    Хто розбирає завали будинків. Будинків та болю

    Тим хто годує, пакує, везе, зустрічає
    Тим хто несе, вдягає, здає свою кров
    Хто все віддав. Хто живі. Хто втрачає
    Всім хто плекає надію побачитись знов

    Тисячі вбитих за право обрати долю
    Жити спокійним життям на рідній землі
    Тисячі різних людей, що стали до строю
    Стримують нелюд, який дав два дні

    Тим хто тримає стрій безмежно вдячний
    Тим хто не здасть себе та своїх без бою
    Тим хто колись відбудує пригород дачний
    Ви - Україна!
    Завжди
    Залишайтесь
    Собою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4090

    21 бер. 2022
    Тіхановська Вікторія Дмитрівна
    Воїн
    Мій воїн - сильний і добрий,
    Повертайся будь ласка живий!
    Додому прийдеш дуже скоро,
    Чекатимуть діти малі.
    Хоробрий, чесний і мужній,
    Діти радіють в сім'ї!
    Бо тато нарешті приїхав,
    Живий і здоровий з війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4091

    21 бер. 2022
    Юлія

    Коли серце щемить за свободу,
    Коли душу так ріжуть слова.
    Я молитися буду з народом,
    Україна ж всесильна, жива!
    В нас в крові протікає мов річка,
    Цей запал боронити свій край!
    Наша мова п‘янка і велична,
    Не захопить ніхто рідний гай.
    Ми в важку лиш хвилину єднаймось,
    Але сила зростає сповна.
    Боротьба і війна, так судилось…
    В перемозі ми вип‘єм вина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4092

    21 бер. 2022
    Лілія Саленко
    Містам, де зараз "гаряче"
    Ваш біль - біль серця України.
    Ми з вами! Захід, центр і схід,
    Південь і північ - ми єдині
    І всім однаково болить.
    Тримайтесь! Навіть у облозі,
    Коли у місті диверсант,
    Коли підняли по тривозі,
    Коли по місту лупить град.
    Тримаймось! Віримо! Борімось!
    Один за всіх, всі як один.
    Уклінно Богу помолімось -
    І переможемо із Ним!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4093

    21 бер. 2022
    Анна Марущак
    Майбутнє
    Під нічний гул тривожної сирени,
    я розумію, як люблю тебе шалено.
    Я тихо обійму тебе,
    ти всесвіт мій, це все моє.

    Коли тебе я обіймаю,
    майбутнє наше уявляю.
    Панує мир, добробут і любов.
    І всюди ллється світло, а не кров.

    Травнева ніч така п'янка й духм'яна.
    А в Києві знову квітнуть каштани.
    Ми втрьох гуляємо і дивимось на небо,
    ховатись, божеволіти не треба.

    Зруйновані міста відновлять свої ритми,
    загояться всі рани, заросте душа.
    Народе України, пережив ти катаклізми,
    бо вільний птах ти, а не занедбане лоша.

    І буде вродить поле, колоситись жито,
    співати пісні вільний наш народ.
    І будемо ми славить Україну,
    від гір Карпат до синіх Дніпра вод!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4094

    21 бер. 2022
    Остап Слобода
    Не плач, бо сонце ще не встало
    Не плач, бо сонце ще не встало
    .
    Не плач, бо все ще не сказав
    .
    Не плач, ще думати зарано
    .
    Не плач, це тільки вибух пролунав
    .
    Не плач, поїдемо на море
    .
    Не плач, тримай ті сльози у собі
    .
    Не плач, це не потрібне горе
    .
    Не плач, я куплю котика тобі
    .
    Не плач, з тобою я завжди
    .
    Не плач, вона єдина на землі
    .
    Не плач, а краще доведи
    .
    Не плач, зі мною ти є у теплі
    .
    Не плач, життя не замовчало
    .
    Не плач, найкращий день настав
    .
    Не плач, бо сонце ще не встало
    .
    Не плач, бо все ще не сказав
    ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4095

    21 бер. 2022
    Люсі ПОЛЬ
    Болить душа за українського солдата
    Болить душа за українського солдата.
    Четвертий день війна веде смертельний бій.
    На кожного бійця чекає вдома мати.
    Безсонні, довгі ночі сповнені надій.

    Не забирайте молодість хоробрих хлопців.
    Ще жити хочеться і вірити в любов.
    Вони надія наша, справжні охоронці.
    За Батьківщину проливають власну кров.

    Війна нікого не залишила байдужим.
    Осиротілі діти йдуть у перший клас.
    І сотні солдатів у кривавій калюжі,
    Життя положили захищаючи нас.

    За обрієм туман лягає на гармати.
    Гарячі кулі розривають батальйон.
    І чути крики: я не хочу помирати,
    Але я мушу захищати свій кордон.

    Лютує ворог, знову серце калатає.
    Нестерпним болем стелиться наша земля.
    Біля вікна солдата мати виглядає,
    Дружина у сльозах колише немовля.

    У запеклих боях гине наша країна.
    Все навколо руйнується без вороття.
    Україна моя не впаде на коліна.
    Вірю я у майбутнє щасливе життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4096

    21 бер. 2022
    Григорій
    Миротворці
    Прийде весна, здолаєм супостата
    Тоді і Україна розцвіте
    Тоді маля зустріне з фронту тата
    І це все буде завтра, а про те

    Летять ракети, гинуть мирні люди
    А в цій війні лиш  Путін є щасливим
    Ніхто не знає, що із миром буде
    Народам треба об’єднатись — ще можливо

    Руйнується Вкраїна рідна мати
    І людство боже гине в мирний час
    Земнії люди, маєте ви знати
    Ми помираємо, але рятуєм вас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4097

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Реве та стогне
    Реве та стогне Вэ. Вэ. Путiн,
    А Шойгу йому пiдвива,
    З його солдат зробили студень,
    Догору лапи пiдiйма.

    Реве да стогне Днiпр широкий,
    Зеленський гучно промовля,
    Росiя- як козел безрогий,
    Тож проженемо до Кремля.

    Його заженем до Уралу,
    А потiм вiзьмем у полон,
    Вiдправим до лiсоповалу,
    Знешкодимо росiйський трон!

    Iще повісим Соловйова,
    Лаврова вовкам вiддамо,
    I на шматочки Кисельова,
    Скабеевой на лоб  тавро!

    I корабель росiйський  нахуй,
    Так хутко по морю поплив ,
    Бо звiдав в Україні страху,
    Росiї вже пора в архiв.

    Реве та стогне Вэ. Вэ. Путiн,
    Нiчого в нього вже нема,
    Гуде , як величезний трутень,
    Догору лапи пiдiйма.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4098

    21 бер. 2022
    Альона
    Спогади
    А що в твоєму розумінні « смерть»,
    І з чим у тебе в спогадах стоїть?
    Спитала внука у бабусі.
    А та з сльозами на очах,
    З печаллю в серці і вустах,
    Відповідає: « в перемозі»
    Та ні, бабусю, ти мене мабуть не зрозуміла.
    Та ні, онучко, усе я вірно роз’яснила …
    Запам’ятай ти раз і назавжди, що слово « перемога» йде в парі з словом « смерть»,
    Нема там радісного геть…

    Колись мала я у бабусі все питала,
    Що зустрінуся сама з цим,
    Тоді я ще не знала
    Всім серцем ненавидіть не вміла,
    Зате пізнала що таке і сила, й віра.

    Ціна із кожним днем росте….
    Хоч точно і до перемоги йде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4099

    21 бер. 2022
    ЗОЯ   МАРТЫНЯК
    Война...  Боль...
    Зоя Мартыняк
    Вой сирены... Сердце оборвалось...
    Вой сирены... Разорвало тишину.
    Всё бросай! Бери с собою малость
    и - в убежище, в подвал… Спасай родню!
    Будь ты проклята, фашистская россия!
    Будь ты проклято, фашистское зверьё!
    Угрожая Украине силой,
    Ты ворвалась в мирное жильё.

    ... Мимо окон проносились танки -
    Грохот, с непонятным знаком Z (зет).
    На полу, в подвале, беременная АЛЬКА…
    Время подошло рожать - врача здесь нет.
    "Помогиииите!" - девушка кричала.
    Бросились ей люди помогать…
    Но впервые женщина рожала -
    Не спасли, несостоявшуюся мать.

    Не было в подвале акушерки,
    Санитарки, гинеколога-врача -
    Только бабушки, стоявшие у дверки,
    Да малолЕтки, что-то лепеча…
    … Тишина в подвале. За окошком -
    Грохот стали - страшно посмотреть …
    На полу лежали МАТЬ и АНГЕЛ-КРОШКА.
    Рядом, скаля зубы, СУКА-СМЕРТЬ…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4100

    21 бер. 2022
    Оксана Львівна
    Як можна мовчати?
    Як можна мовчати?
    Коли діток вбивають...
    Коли стріляють,грабують,
    Нашу землю терзають.
    Що у вас замість серця?
    Каміння?Солома?
    Усі вас благають:
    Залишайтеся вдома!
    Україна - велична,
    Відважна,смілива,
    Споконвічно родюча,
    Багата,красива!
    А,ви,тут загарбники,
    Орки,злочинці.
    Вас називають:
    " Фашисти,ординці"
    Мовчать ваші мами,
    Сестри,дружини.
    Мовчать й не побачать
    Вас в домовині.
    Що в них замість серця?
    Каміння,солома?
    Чому не благають?
    Залишитись вдома?
    Ви,росіяни,німі,безхребетні.
    В кривавій країні.
    Де всі люди СМЕРТНІ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4101

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Соловей прокукует в полночь!
    Соловей куковать сел на тополь
    И кабан пробежал нагишом.
    Знаю я,  будет наш Севастополь,
    И останется Путин с шишом !!!

    Крымский мост-это байки и враки,
    Никакого моста вовсе нет.
    Нагло брешут кремлёвские хряки,
    Соловей прокукует в ответ!

    Соловей прокукует им в полночъ
    Соловей прокукует им днём,
    Чтобы знала кремлёвская сволочь,
    Скоро Крым и Донбасс заберём.

    Заберём, на х...й, Курск и Воронеж,
    Б...дъ, Кубанъ и Поволжъе даёшъ!!!
    Соловъя х...й на Миге догонишъ,
    Соловъя х...й ракетой собъёшъ !

    Соловей прокукует в станице,
    Где взовъётся украинский флаг!
    Соловей прокукует в столице
    Где поверженным ляжет наш враг!!!

    Соловей прокукует над миром,
    Разрешив человечеству жить,
    Будут римские Папы и клиры
    На украинском службу вершить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4102

    21 бер. 2022
    Альона
    Лютий 2022
    Страшний четверг
    Цей ранок не забуду я ніколи...
    Коли ти розумієш що війна.
    І вже не буде так як вчора.
    І вже не буде звичного життя.
    А потім зостаєшся ти без дому.
    Ракета. Вибух. І лише руїни
    Від твого звичного життя.
    І ти не хочеш щоб твоя дитина
    Так жила, плакала....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4103

    21 бер. 2022
    Вікторія Сидоренко
    След войны
    Стоим на улице и смотрим горизонт
    И где-то там опять погибли люди,
    А парни наши вновь идут на фронт,
    Чтобы спасти от смерти наши души.

    А утром бы пронусться и узнать,
    Что нет ведь ничего и люди живы,
    Но увы вокруг все говорят,
    Что сегодня утром были взрывы.

    Украина выстоит, ты верь.
    Услышим мы слова: - "они ушли",
    Но не забудем мы больших потерь,
    Что нам оставит этот след войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4104

    21 бер. 2022
    Люсі Поль
    Тримаймося браття!
    Такої війни ще не знала країна.
    Зруйновані села, міста України.
    Чого ви прийшли окупанти прокляті?
    Кацапи обідрані ви і пихаті.

    Ви нищите нашу культуру і мову,
    Вбиваєте наших людей знову й знову.
    Від кого ви нас захищати прийшли
    Немає прощення і вам бульбаші.

    Ви думали з хлібом будуть зустрічати.
    Що ваш руській мір тут почне царувати
    Не буде такого ніколи не буде
    Бо ми українці, а ви недолюди.

    Фашисти прокляті тікайте у рашу
    Це наша земля, зрозуміли, не ваша.
    В нас мирне життя, а не те що вам кажуть.
    І хто проти нас той отут і поляже.

    Сирени лунають усі в укриття
    Хто право вам дав забирати життя
    Не думала я що настане година
    Що буду я жити в підвалі із сином

    Закрийте, будь ласка, небо над нами.
    Кривава земля вже втомилась сльозами.
    Не хочу, щоб наші діти вмирали.
    А всі українці з країни тікали.

    Єднаймося браття бо ми того варті
    Росія напала і це вже не жарти
    Ми сильні, ми мужні, ми нація волі.
    Тримаймося разом щасливої долі.

    Ніколи загарбникам нас не згубити.
    Не знають вони що ми вмієм любити
    Любити країну вона найрідніша!
    Вона в нас єдина, одна, наймиліша!

    Молюся щоночі за наших військових.
    Вони завжди з нами і напоготові.
    Молюся за наших дітей і майбутнє.
    Бо наша держава вона всемогутня.

    Тримаймося браття! Їм нас не зламати!
    Не здатні вони нас завоювати
    Бо ми патріоти своєї країни!
    Хай квітне щаслива моя Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4105

    21 бер. 2022
    Дарина Шустик
    *Україна*
    Україна-мати!
    Прийшли проти тебе воювати
    Фейкові рятівники в лапках.
    Але в них одна дорога "НАХ.."
    Ви думали, ми два дні і все!
    Знайте, наше військо всіх Вас рознесе!!!
    Наш народ це сильна штука!
    Для загарбників - це справжня мука!
    Зупинити танк, підірвати міст собою,
    Ой, якщо треба то налупцюємо коцюбою!
    А можливо хочете паляниці, чаю з проносним?!
    Та без проблем, нагодуємо усім!
    Потім як заведено, ще з давніх-давен,
    Може чули про княгиню Ольгу, так от, в нас свій супермен,
    Наша тьотя Надя пропонує ексклюзив!
    Так званий очищуючий еліксир!
    Спочатку Вас добряче пронесе,
    А потім в спину й сраку попече!
    Ну а на підмогу прийде загін циган,
    Повірте, на них не діє жодна із доган!
    Вони у нас майстри своєї справи,
    Працюють швидко й без отрави!
    Не треба їм ні техніку, ні зброю нести.
    Під чисту здатні Вас обмести!!!
    В кожному селі, до речі є пункт здачі металолому,
    Низький уклін від мужиків за Вашу техніку до долу!!!
    Це далеко не все нащо здатний наший народ.
    Ми боронимо нашу землю, а не гидимо брудним словами рот!
    Наші серця, наші думки
    Тримаються купки!!!
    Наші хлопці, наші тати, сини , брати,
    сусіди, сестри, мами , куми, бубусі й дідусі.
    Наші собаки , папуги, черепешки , коти,
    Повірте, навіть таргани!
    Ми разом усі!!!
    Пліч о пліч, рука в руку!
    З молитвою на губах, зброєю на плечах,
    З великою вірою й надією в серцях!!!
    Це ми, українці, це наша земля
    Будемо боронити її до кінця!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4106

    21 бер. 2022
    Надія Жарська
    Привіт любий Боже, ми з України.
    Якби ви бачили ті прекрасні дороги,
    тих душ безсмертних що полетіли до Бога
    Здійнялись над криком війни
    Душі, що давно вже перемогли

    У нас на землі, тут свої закони,
    перемоги, поєдинки і перестороги

    Та душі тихенько летіли до Бога,
    бо для нього важлива кожна дорога.

    І душі тихенько минали руїни,
    привіт любий Боже, ми з України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4107

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Победа или Перемога!!!
    Война Россия-Украина

    В Аду сегодня именины,
    Пошли войной на Украину.
    Сам Сатана отдал приказ,
    И Путин подписал указ.

    Бомбили Харьков и Одессу,
    Как будто бы Адольф воскресе.
    И замер в изумленьи мир,
    Когда набросился вампир.

    Не спится Путину в Кремле,
    Навальный молится в тюрьме,
    Но не придумана вакцина
    Для прекращенья озверина.

    Лавров пока ещё в кроватке,
    А уж идут кровавы схватки,
    И по веленью чертей,
    Прольются слёзы матерей.

    И Батька в маршальском мундире,
    Ужасно закричал в эфире,
    Он у чертей на побегушках,
    И любит поиграть в войнушку

    Сегодня Киев, завтра Лондон,
    Сожрёт Европу анаконда.
    Готовят миру катастрофу,
    Ведут народы на Голгофу.

    Но Украина не сдаётся,
    Как лев с врагом отважно бьётся,
    Всё потому, что Бог за нас,
    И с нами батька наш Тарас.

    Идёт гибридная война,
    В Аду ликует Сатана,
    Но даже силы всех чертей,
    Не сломят Родины моей!

    И ще не вмерла Украина,
    И Лев восстанет против свина!
    Стоит у нашего порога
    Победа или Перемога!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4108

    21 бер. 2022
    Олександр Довбуш
    Прорив правди
    Україна – смерть Росії –
    Небо пише поміж хмар:
    Чорні люди не зуміють
    Відвернути свій кошмар.

    Автентична Русь в Європі,
    Центр – у Києві святий,
    Тут добро, любов і спокій –
    Світлий аж кричить сувій!

    Так, Росії не існує,
    Це – Московія стара,
    Ні, брехня не зачарує –
    Сяє Істини пора!

    Окупанти споконвіку –
    Додавали все землі,
    Злодіянням бракне ліку,
    У добрі суціль нулі.

    Тільки інше на планеті –
    Зло зникає стрімголов,
    Боже Світло вже на злеті,
    Милосердя, Мир, Любов!

    І приречена Росія –
    Що здобуто тільки злом,
    Піде в пекло без надії
    Древнім у дірках човном!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4109

    21 бер. 2022
    Ірина Андрієшин
    Віримо
    Все буде добре, повір, український герою,
    Ти ж відчуваєш, ми молимось вдень і вночі,
    Руки твої не бояться запеклого бою,
    Наші серця не лякають снарядні дощі.

    Є щось таке, чого навіть не можу сказати,
    І у тебе і в мене, і ще в українських піснях,
    Певне разом із цим нас на світ вже народжує мати,
    Дух свободи, що б'ється у грудях, як зранений птах.

    Знаю, що втомлений, мій президенте-герою,
    Тим, хто не вірив тобі, ти уже доказав!
    І не тільки тепер, а давно я пишаюсь тобою,
    В молитвАх тебе не один українець згадав.

    Боже, віримо ми, Україну закриєш від злого,
    Приходи в наші сім'ї, на фронт, у доми, в укриття.
    Бо з Тобою не будем боятись ніколи нікого,
    Щоб почати насправді достойне і гідне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4110

    21 бер. 2022
    Надія Жарська
    Коли виє сирена
    Жовто-блакитно навіть у темряві
    Квітково-надійно навіть в сніги
    Із світлом фліртує ненависна темрява
    і навіть не знає, що має піти

    Бездушна, черства і холодна війна
    Із кров'ю і потом міксує деталі
    Чи є десь та лють, що зупинить цей жах?
    І якими усі ми будемо далі?

    Чи є десь слова? Чи існують світи?
    Без плачу дітей і вою сирен?
    Із кров'ю і потом змішалась війна,
    пульсує у скронях і від артерій до вен.

    І є одне військо, на землі і у небі
    І є один Бог, від початку в кінець
    Тримаємо небо, відбиваєм атаки
    Переможемо разом, хай йому грець:)

    Бездушна, холодна, жорстока війна,
    пульсує в повітрі ненависна темрява
    Та прокинулась людяність і затяжна
    розлилась любов на землі і у небі

    Розсіється темрява, зійде нове сонце
    Відбудуємо світ і збудуєм новий
    Тільки прошу не плач і не бійся нічого
    Коли виє сирена і ти вслід завий
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4111

    21 бер. 2022
    Іванна Гусяк
    До Шевченка
    Глянь Тарасе, знов в руїнах,
    Наша Україна,
    Схоронили не одного,
    Вже героя - сина.

    Глянь Кобзарю, подивися,
    Знов москаль лютує.
    Кров'ю очі налилися,
    Та Бога не чує.

    Не чує, бо заклало,
    Йому серце й мізки.
    Отаке ж бо нерозумне,
    Виросло з колиски.

    Подивися з того світу,
    Наша Україна,
    Сльозами вмивається,
    Її діти гинуть.

    Правду ти казав, Тарасе - ,
    Москаль - не людина.
    Пошкодуєш вбоге, босе,
    Бісового сина.

    Та повернешся спиною,
    Як ножа устромить,
    Волочиться чужиною,
    В твою хату входить.

    Треба гнати того ката,
    Із землі своєї,
    (Бо не був ніколи братом),
    Прямо до расєї.

    Хай собі там борсається,
    В своєму болоті,
    І нехай не заважає,
    Людям в світі жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4112

    21 бер. 2022
    Світлана Скруха
    Україно
    Україно,  чого ж не співається,
    І не плачеться вже чого ж?..
    Ми на Господа покладаймося
    І на зброю святу  - також.

    Чи ще можеш любити ближнього,
    Що вбиває твоїх синів?
    Хлібом-сіллю на рушнику вишитім,
    Може, стрінеш "братів"- ворогів?

    Не спинила їх кров дітей твоїх -
    Не зупинять й благань слова.
    Україно, стоїш під дулами -
    Там - Америка, тут - москва.

    Ти їх - піснею, вишиванкою,
    Калиново-терновим вінком...
    А Європа, неначе фіранкою,
    Знов тобою прикриється й знов

    Промовчить, напоказ стурбується,
    Руку вбивці потисне знов
    І із вбивцею розцілується -
    Що Європі свята твоя кров?

    Сотні років Європа дивиться,
    (сотні років -  було так і є):
    Як  москва до серця твого тулиться
    Й, захлинаючись, кров твою п'є.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4113

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Дивлюсь я на небо
    Дивлюсь я на небо
    Та й думку гадаю.
    Чого ему треба,
    Чого тут лiтае?

    Дивлюсь я на небо
    Та й стiнгер виймаю,
    Гачок тиснуть треба,
    Лiтак я збиваю!

    Iще менi  Боже
    Послав Джавелiн
    Стою на сторожі,
    На межі країн

    Ось їде армата
    Натиснув гачок,
    Найкращая вата,
    Отримай боржок.

    Чому менi Боже,
    Фантома не дав,
    Я б бомбову ношу
    Скидав на шалав.

    Щоб ворог шалений
    Не пив iз Днiпра,
    Щоб вовк навiжений
    Сконав до утра.

    Даруй менi, Боже
    Велику гармату,
    Я з ней вiдморожу
    Усякого гада.

    Даруй менi, Боже
    Ти атомну зброю,
    Стою на сторожі,
    Слава Героям!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4114

    21 бер. 2022
    J.B.Alex
    Ми з України...
    Чи це здалося, чи насправді?
    Моя країна у вогні...
    Усе палає, десь стріляють,
    Чому вони прийшли сюди?

    Чи це приснилось, чи це правда?
    Ми чуєм в небі літаки.
    Сирени виють - сповіщають,
    Що скоро бути тут біді.

    Чи це привиділось, чи дійсно?
    Ми залишили рідний дім.
    Чи ми повернемось, чи зможем
    В майбутньому знов жити в нім?

    Моя душа і серце плаче:
    Моя країна у вогні...
    Та вона сильна і нездолана,
    І переможе в цій війні.

    Ми відбудуєм Україну,
    Дороги, села і міста.
    Та не повернемо людей,
    Які загинули дарма...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4115

    21 бер. 2022
    Надія Жарська
    весна прийде
    Немаю злості і сліз я теж не маю
    У них там пекло, у тих, що гідні раю
    Вони живі. Герої ж не вмирають.

    Весна прийде. Прийде, я точно знаю.

    Немаю злості, хоч душа ридає
    Я не суджу, Бог всім пробачає
    Вони живі. Герої ж не вмирають.

    Весна прийде. Прийде, вже розквітає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4116

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Мальбрук в поход собрался
    Мальбрук в поход собрался,
    Как главный сюзерен,
    Он на коня взобрался,
    И жаждал перемен.

    Мальбрук в поход поехал,
    И был  навеселе,
    Мечтал достичь успеха
    Он в этом феврале.

    К границе поскакали,
    Как вдруг на всём скаку,
    Штаны с него упали,
    Ку-ку, мерси боку!

    Пятнадцать генералов
    Искали те штаны,
    Пятнадцать адмиралов
    Для поисков нужны

    Напрасно их искали,
    Но не нашли совсем,
    Куда штаны пропали,
    То непонятно  всем.

    Так мало генералов
    Для поиска штанов
    Нехватка адмиралов,
    Штабов и округов.

    С него штаны упали
    При верховой езде.
    Войска напрасно ждали
    На нужной широте.

    Мальбрук в поход поехал,
    Но падают штаны,
    Немножко не доехал,
    В том нет его вины.

    Не может он войсками,
    Командовать без брук!
    Руководить полками,
    Верховный наш Мальбрук.

    Пятнадцать генералов
    Ведут войска домой
    Пятнадцать адмиралов
    Сплавляются рекой.

    Мальбрук в поход собрался,
    Остался без кальсон,
    Поход тогда сорвался,
    Вот горе, миль пардон!

    Пятнадцать генералов
    Медалью наградил
    Пятнадцать адмиралов
    На должность утвердил.

    Мальбрук в поход собрался,
    Назад он прискакал
    С врагами разобрался,
    Им ж...  показал !

    Пять маршалов готовят,
    План новый мастерски.
    Покрепче принайтовят,
    Упавшие портки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4117

    21 бер. 2022
    Вікторія
    2:31
    Два тридцять один лежу сам один
    Не можу закрити очі
    Два тридцять два тебе вже нема
    І вибух твій дах лоскоче
    Я тут збагнула, що більше не хочу
    Вкраїну побачить чужу
    Не хочу поїхати, там залишитись
    Споглядаючи на цю війну
    Я більше не мрію про Мадрид та Вену
    Про Париж, Нью-Йорк, Мілан
    Я хочу ось тут де я є залишитись
    Ворожою кров‘ю навік окропитись
    Щоб більше ніхто і ніколи і ніяк
    Не плакав від страшного гуркіту. Страх
    Померти пропав в той момент, коли я
    Почула надію, бо мрія це так,
    Наш літак, але мрія це також надія
    На нас, на ЗСУ, на кров козацьку.
    Два сорок два я вже не одна
    І більше нічого я не боюсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4118

    21 бер. 2022
    Руслана
    Без назви
    Я хочу весни і сонця,
    І сади щоб цвіли красиво!
    Щоб в мирному небі льотчик
    Всміхався до мене щасливо.
    Щоб знов засіялись ниви
    І всі би робили що вміли.
    Щоб всі хто залишаться жили
    За тих, хто вже відлетіли...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4119

    21 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Єднання кров'ю не доб'єшся,
    Страждання, паніка, журба...
    Луною світом пронесеться
    Одвічна наша боротьба.

    Ми - українці, ми є сила!
    Ми - шумне поле й тихий гай.
    Нас Ненька-Мати попросила:
    Борись й народ оберігай!

    Ми Тараса та Лесі діти.
    Ми символ єдності для всіх.
    Хотіли наш народ скорити?
    На душу ж взяли смертний гріх.

    Ми більш не станем на коліна,
    Не будемо ми більш мовчать.
    Чекає тут вас домовина,
    А вдома - ваша руська мать!

    Біжіть назад й не оглядайтесь.
    Ножа у спину ви не ждіть.
    Ви лиш своїх "братів" лякайтесь.
    Й з відкритими очима спіть.

    На вас чекає вічний сором
    За дні й хвилини бездіянь.
    Лягло кривавим тим узором
    Майбутнє ваших злих страждань!

    А ми почнемо знову жити!
    Життя поставимо на "Плей".
    Будем сміятися й тужити..
    За весь народ! За всіх людей!

    МИ - УКРАЇНЦІ, МИ Є СИЛА!
    Ми - слово "ВОЛЯ" на Гербі.
    Русня нас косами косила.
    А підписала смерть собі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4120

    21 бер. 2022
    Юлія
    війна весна
    а тоді листя прорветься,
    і з занімілих гілок скрикне весна,
    усі БТРи і блокпости, що оскверняли міста,
    від єдиного променя світла
    згорять до тла

    а тоді зацвітуть сакури
    і задощить аж до липня.
    доки вода не вимиє все
    до останнього шматка болота й запеченої крові
    на твоїх берцях

    а тоді, ніби ненароком,
    парочки біля під’їздів притуплять голоси,
    розхристані і без шапок спробують стерти
    тріщини на долонях
    і рівчаки

    а тоді листя прорветься,
    і з занімілих гілок скрикне весна:
    «чуєш, прокидайся!
    закінчилась війна».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4121

    21 бер. 2022
    Олександра
    Молитва
    Боже, збережи країну,
    Збережи наш дім!
    Нехай ворог Гине!
    Миру нам усім!

    Боже, збережи наш сон,
    Хай біда мине!
    Не лунає постріл ,
    Не іде війна!

    Боже, збережи дітей !
    Збережи батьків!
    Поверни додому всіх чоловіків!

    Ми країна сильна,
    Ми усі рідня!
    Слався Україно
    Ти у нас одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4122

    21 бер. 2022
    Вікторія Заброда
    Сповідь
    Вбивала, отче, і не раз,
    що говорити?
    То до неділеньки дожити,
    то до Різдва... Великдень... Спас....
    Не раз, не два, не полічити!
    Вбивала час.

    Календарі — товстенні карт колоди —
    нечесно грали, шахрували,
    ховали будні в рукави
    людської мрної природи.

    У днів шаленій круговерті чекали смерті понеділки,
    недпалки неділь хмільних.
    Я їх не помічала вперто.
    За світ без них
    хтось пив вино, а хтось горілку,
    я ж просто мріяла відверто,
    щоб ближче вже до вихідних.

    ...Так не одну "святу п'ятірку"
    змололи невблаганні жорна...
    Тепер розмахую руками,
    повітря грбаю сачками,
    повз мене щоб не пропливла
    хвилина жодна.
    Крапля жодна щоб повз клепсидру не стекла.
    І поки серце ще спроможне стугоніти
    на ложі з каменю і скла...

    "Вбивала, отче, і не раз!
    Що говорити?..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4123

    21 бер. 2022
    Дмитро Шупта
    Портали  та Переклад з В.Гафта
    ПОРТАЛИ
    Із ворога шквариться смалець
    В час грому наш кат нелюдим.
    Нам промені сонця прорвались
    Крізь грізні сирени і дим.

    Під аркою - взорені сходи:
    Заходьте, і Захід, і Схід,
    В прорубане  царство Свободи
    Уже розмуровано вхід.

    Щоб мирні світанки світали, -
    Нещастя їх не замете, -
    Ми вперто шукаєм портали
    У сонячне пекло
    У зоряне  сяйво святе.

    Вселенська розчахнута брама
    На котрій відсутнє табу.
    Виблискує нам голограма,
    На всю реактивну добу.

    Ні муру в ній.  ні перехреста,
    А ні холоднеч, ні спекот -
    Для чину ця брама розверзта,
    В якій широчіні розкот.

    В нас душі з вогнем ідеалів.
    Всевишній, нам шлях освяти!
    Пілонне проміння порталів -
    У наші реальні світи.

    *   *   *

    Московіє, із кам"яної ери
    Потрапила ти в ХХІ вік.
    Москалику!  Які твої манери?
    Бодай тобі чортячі вила в бік!

    *   *   *

    Враг плюндрує будинки й палати,
    Прах лишаючи скрізь поготів,
    Нам вручає він зброю розплати -
    Надпотужну ненависть і гнів.

    *   *   *
    Вас несуть зловісні рейки,
    Вам дають щораз під дих,
    Ваші скрізь брехливі фейки -
    Вам не здихатись від них.

    *   *   *

    Палій війни почав зі шкури лізти,
    Доводить, що йому війна - чужа.
    В Московії -  всі імперіалісти
    Від Путіна-катюги до бомжа.

                    *   *   *

                               Валентин  ГАФТ
                                    (1924 - 2020)

                               *   *   *
    Гнійник дозрів і бризне! Нумо гопки
    Ударимо над річкою злочинств.
    Під щепленням Останкінської голки
    Народ російський думать розучивсь.

    Таких покидьків не було при владі,
    Так на землі ніхто ще не брехав,
    Так пристрасті не збуджував у смраді,
    Щоб руський  українця убивав.

                           Переклад Дмтитра Шупти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4124

    21 бер. 2022
    Горщар Ярослав
    В Україні війна
    В Україні війна –
    Вся країна сумна.
    Прийшли вороги –
    Без батьків дітлахи.
    Війна забрала безліч життів,
    Але помстимося ми за наших братів.
    За братів, і сестер, і батьків.
    В Україні війна –
    Вся країна сумна.
    Навколо вороги –
    Сміливі хлопці їх перемогли.
    Прогнали ворогів аж на край Світу,
    Де вони й залишились довіку.
    Нещодавно в Україні була війна,
    Безліч життів – така перемоги ціна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4125

    21 бер. 2022
    Kaiser
    Батька наш Бандера, Українa-мати!
    Ворогiв зустрiти, маем ми гармати,
    Батька наш Бандера, Українa-мати!
    Е пiдводний човен в степах України,
    Хто пiде на неньку, знищимо в руїни!

    Батько Коломийський, поруч з ним Зеленський,
    Вони пiдiймають прапор западенський!
    Якщо суне з сходу путiнськая хмара,
    Українська сила пiдготуе кару.

    Ворогiв зустрiти, маем автомати,
    Батька наш Бандера, Україна-мати!
    Е у нас набої, е у нас гвинтiвки
    Ворогам намилимо холки та загрiвки.

    Е у нас Одеса, там е катакомби,
    Зроблять там евреї  атомную бомбу.
    Якщо Україна тую бомбу мае,
    То мою країну Путин не замае!

    Батько Порошенко, поруч Тiмошенко,
    З домовини встане сам Тарас Шевченко!
    Браття-українци, любi пани-брати,
    Батько наш Бандера, Україна мати!

    Коней запрягайте, потiм будем спати,
    Мусим вороженькiв вiдiгнать вiд хати,
    Маемо державу, мусим шанувати,
    Батько наш Бандера, Україна мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4126

    21 бер. 2022
    Інга
    Знаєш, мені сумно...
    Знаєш, мені сумно...
    Бо люди забувають імена,
    Забувають рідну землю та кричать від люті,

    А я сиджу біля вікна, що може тріснути від звуків.
    Мені не страшно вже, о ні...

    Мертвим все одно,
    Адже їх вії не піднімуться ніколи.
    Їх не турбує більш війна...

    Війна? Авжеж, це операція, яка вбиває нас.
    Це не війна - говорять вам вони,
    А потім в один час, ви бачите на цвинтарі дитину.

    Ні, не чужу. Не українську.
    Свою дитину ви ховаєте в землі,
    Навіщо ж ви її тоді родили?

    Невже вам, жінки, ніяк не відгукнеться в грудях?
    Невже вам все одно, що частина вашої душі,
    Тепер отам, в могилі?

    А чоловіки? Ви говорите, що все "окєй",
    І знову вбиваєте родини.
    Ви в них кидаєте гармати, заради жарту,

    Ви в них стріляєте, бо їм страшно.
    Ви руйнуєте не землю, не будівлі,
    А людину - дітей, жінок, чоловіків...

    Та все це заради чого?
    Наша країна всю свою історію терпіла біди,
    Вона перетерпіла все і вийшла самостійна.

    Ви нас рятуєте? Та ні.
    Ви таких, як ми, вивозите з землі,
    А потім у рабів зробили.

    Ви знаєте, що кожен українець козак по роду?
    Так от вони нічого не боялись, а рвали на шматки всіх хто чіпав їх дім.
    І ось тепер, за нашою спиною, стоять вони - українські козаки.

    Зі зброєю в руках та думками про свободу,
    Про сім'ї, що їх ждуть в кінці,
    А ви вмирайте, в себе на руїнах.

    На тій землі й в країні,
    Де немає місця жалю навіть дитині,
    Із-за якогось далекого лайна.

    Тут ви здавайтесь, помирайте - відбудуєте потім знов.
    Ви дивіться, сподівайтесь, а ми піднімемось з колін,
    І буде синьо-жовтий прапор на Нашій рідній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4127

    21 бер. 2022
    Наталья
    ПШЁЛ НА...
    Наверно, это кошмарный сон,
    Где жутко, страшно и больно...
    И каждый нерв будто обнажён.
    Всё чёрно, сЕро, как в штольне...
    Возможно ль верить, что это явь?!!
    Кровавы вечные сутки...
    О Боже! Изверга обезглавь -
    Нет равных в свете ублюдка!
    Мы не простим этих слёз.. смертей...
    Пришёл двуглавый к нам ворон.
    Но мы стоим всё тесней и злей:
    Хромай домой, злая свора!!!
    И правда в том, что мы победим,
    А, Пут, с позором исчезнешь.
    Поправ сообществом мировым,
    Себя навеки низвергнешь.
    Z(зэро), смешно, - это просто НОЛЬ!
    победой вам и не пахнет.
    Конец пришёл! Закрывай гастроль!
    Иначе - гнить вам на пашне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4128

    21 бер. 2022
    Вікторія Заброда
    They Once Will Shoot a Movie
    They once will shoot a movie,
    which lots of graphic artists
    will make extremely moving,
    the sound director grooving
    to crying angel harpists.
    The genr will be thriller,
    main caracter — the people,
    villain — a bloody killer,
    the theme — a cruel war.
    The film will cost a fortune,
    but will be little pleasure
    for those who'll have to watch it:
    The people in the theater
    will pray for power shortage
    to watch no second more.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4129

    21 бер. 2022
    Mila
    Чому весна скрізь пахне лиш гірким полином?
    Чому весна скрізь пахне лиш гірким полином?
    Чому у мріях ми лише в майбутнє линем?
    Весняні промені,  що світло з неба ллють, не можуть розтопити нашу лють.

    У ці години нелегкі ми хочем вижити і жити.
    І кущик, деревце, пташки - ще більше хочемо любити.

    Дивлюсь на гілочки верби і не наважуся зірвати.
    Мій погляд, думки тільки до небес.
    Благаю, Сонця, Вітру, Бога, - щоб мій  рідненький край воскрес.
    Пташиний спів я мрію чути в цій країні.
    Молюсь за мирне небо в Україні.
    Міла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4130

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Війна іде не перший рік
    Джойстик від ПС в руках ти змінив на зброю,
    Стрілялки стали справжніми в наш час,
    А я з сльозами на очах,
    спостерігаю рух гуманітарного конвою.

    Спитав, чи пам‘ятаю я, як було «до»
    Я відповіла: «Як було до до чого?»

    Війна іде не перший рік,
    І вже не 8-й, пам‘ятаєш?
    Нас нупинно сотні літ
    Цей рід винищить бажає.

    Та ж москалів не боємося,
    Ми всіх їх палим на кострі,
    І раптом мені так здалося,
    Пи*да прийде їм навесні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4131

    21 бер. 2022
    Наталія
    За день до війни
    Мене спитають: чи ти боїшся вмерти під час війни?

    А я скажу, боюся жити під владою лихого сатани,

    який безжалісно віками руйнує все, що ми будуємо.

    Життя немов у пеклі, де ми його смолу смакуємо.

    Демони найкращі його друзі, які живуть в Москві та Петербурзі.

    Вони йому і слуги, і раби,

    а він їх цар, будує їм гроби.

    А цьому сатані пекло за рай, він вбивство полюбляє.

    Жорстокий кат війну веде, її не припиняє.

    Він чорт рогатий із хвостом, людські життя зжирає.

    За це віддячимо йому, здається, він вже знає.

    Він біс отримає за все, ми землю збережемо.

    За неї підемо у бій , за неї ми помремо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4132

    21 бер. 2022
    Наталя
    Обращение
    Открой карту Украины,
    посмотри где Киев и где Донбас
    Вы снова скажите, что вас здесь нету,
    Что вам нужно кого-то спасать?
    Спасайте свои души….
    Мы дети Бандеры, и мы среди Вас
    С тобой в карауле стоит Яремчук,
    А в офисе рядом сидит Петрук,
    А лучший твой друг Сидоренко, Ищук…
    И что же нам делать в такой ситуации?
    Выходите люди на демонстрации!!!
    Ваш разум приспан масонскими сказками
    За теми кто отдал приказ воевать
    Уже никогда не заплачут их матери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4133

    21 бер. 2022
    Іра Прус
    Про сьомий рік
    Чуєш, братику, ми такі ж як ти,
    Ми з тобою зовсІм однакові,
    Ми в твої нереальні для нас світи
    Надсилаєм листівки макові.

    Чуєш, друже наш, у холодний час
    Ми за тебе запалим свічечку,
    Бо нам тепло тут, ми ж є вдома тут,
    Завдяки тобі ждемо літечко.

    Скоро в відпуск йдем, ну а ти коли?
    Ми махнемо цьогоріч в Грецію,
    Напахалися як старі воли,
    Трохи змінимо напрям течії.

    Наш товаришу, наш ріднесенький,
    Ми життям своїм геть закручені,
    І на сьомий рік геть забули вже,
    Як війною ти сильно змучений.

    Почерствішали.. Не помітили,
    Що й з війною реально зжитися,
    Коли вдома ми, а ти.. а ти там
    За майбутнє продовжуєш битися.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4134

    21 бер. 2022
    Маркіян Талько
    Без назви
    Ха!
    Тобі в мармизу народ мій посміється,
    Адже, що не роби, кате, — усрешся
    Роби, звичайно, що захочеш,
    Та нас ти все-таки не вхопиш.
    Бо зараз ми сильніш,
    Аніж будь-коли раніш.
    Раніш ми волю здобували
    І все ніяк її не мали,
    Та зараз ми її достали,
    І смачок волі скуштували,
    І вже ми тут повиростали —
    У своїй власній державі
    Та на своїй милій землі.
    Звісно, ти можеш збудувати
    Свою маріонеткову країну
    Та ми, як Чехія колись, — будем далі повставати
    І як не схочеш, смішний кате,
    Таки не віддамо свою Вкраїну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4135

    21 бер. 2022
    Максим Козуб
    Українське визволення
    і побачив я хату свою розбомбленну
    свою рідную білую хату
    вся у крові вона, розтрощена
    русский мир  як казали вони

    як ти можеш волати до миру
    якщо путін не жаліє людського життя
    як ти можеш ракети пускати
    коли в домі плаче почате життя

    треба дуру великого мати, щоби стати у фашистські криваві ряди.
    треба совісті зовсім не мати, щоб топити людей в братній крові і вбивати їніх дітей

    росіяни, вже не треба чекати, цілий світ розлютився на вас
    всі ці діти, жінки, що то плачуть.
    будуть з вилами гнатиє вас.

    зі словами солдат, иди нахуй, буде мирна бабуся іти.
    з останніх сил фашизм проженемо,  змусимо кожного відповісти.
    за всі ті скояні злочи, за всі ті безсонні ночі, коли мама сльозей не втирає, коли Харків, гримить наче грім.

    Проженемо кожну падлюку, захистимо землю свою, увійдемо як люди безстрашні, що фашиста прогнали голіруч.

    Десь то чути ту, пісню, так це є наший гімн. Він лунатиме сильно, я знаю, Україні життя, а не путинський хрін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4136

    21 бер. 2022
    Діана Анджейчик (ЗаВІРшована)
    Без назви
    Тгровий березень року —
    Пора, коли асфальт пробивають
    Так звані “Салтівські проліски”.
    Вибач, волошковоока,
    За кров заграв на тлі небокраю,
    Що місто майже навколішках.
    Всюди заквітчаний попіл —
    “Піони” теж на себе несхожі.
    Чому ми рідше говоримо?
    З вкритих корінням окопів,
    З твог тепла у родимці кожній
    Зринають спогади хворими.
    Серцю листів вже не досить,
    Нема паперу, зрадив дар мови —
    У сто життів мені болісно.
    Втратити доньку — не “досвід”,
    А вирва. Мир її не заповнить,
    І ми цілком не загоїмось.
    Взрілий березень року —
    Пора, коли всміхається доля
    В країні з військом нескорених.
    Знаєш, волошковоока,
    Щоб сяяв знову рідний твій погляд,
    Я землю вдбрив потворами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4137

    21 бер. 2022
    Дарина Бубнюк
    Без назви
    я повернулася додому
    взяла рюкзак, собаку, втому
    взяла своє крихке життя
    взяла свій біль, своє ниття

    взяла штани і ті два светри
    в яких ходжу вже всю війну
    в об’їзд, 6 сотень кілометрів
    і не забула взять вину

    я повернулася у місто
    яке тепер прифронтове
    за 30 кілометрів - свист
    і вибухи
    тепер тут все ніби нове

    менше людей, і трохи зміни
    у парку - барикади, міни
    та сонце світить, і весна
    люди живуть, нехай війна

    я повернулася додому
    це те єдине місце в світі
    яке у темні часи світить
    і мені добре, як нікому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4138

    21 бер. 2022
    Маркіян Талько
    Чим відрізняються вкраїнці та кацапи?
    Чим відрізняються вкраїнці та кацапи?
    Українець — він не ниє.
    Українець усе робе
    І проблеми він долає
    Й гори навіть перевертає
    А кацап…
    А кацап тілько робе що ниє
    За собою соплі підбирає
    Він заздрить і постійно плаче
    А робити — то ж він не схоче!
    Він не бачить у цім сенсу
    Й тілько всіх переконає
    Що трудитись — це дурниці
    А ліпше умостить сідниці
    Коби доля не насварила
    А тілько потім похвалила
    Та доля — щось вони не знають —
    Усяких ледарів не сильно полюбляє
    Та більших труднощів їм потім підкидає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4139

    21 бер. 2022
    Вікторія Заброда
    І сонце світитиме ясно...
    Згребла у кістляві долоні
    лихе та пропаще насіння,
    проплямкала щось невиразне,
    і, тіло землі розпоровши
    брудним та покрученим кігтем,
    у ямку засипала швидко.

    Недовго чекали на сходи —
    те зілля лихе оповило
    і луки, й під хатою мальви,
    дісталося й крон у підхмаррі:
    на сонце саме посягали,
    щоб так не світило яскраво.

    Прийшли косарі на світанку,
    за голову, бідні, схопились:
    позбутися треба бадилля,
    та сили чи ж вистачить тутка?
    Один не вагався нітрохи —
    коса у руках засвистіла,

    За нею — всі коси, як хором,
    і їх вже було не спинити:
    лягало бадилля під ноги,
    смердючі порубані стебла
    отрутою прискали всюди,
    та мало кого це лякало.

    Насіння лихе із бадилям
    посохло на сонці пекучім
    і пилом зробилося сірим,
    коріння недобре зогнило.
    Побачила відьма це діло
    і луснула тут же від злості.

    А жито та мальви весною
    з насіння ще виростуть знову,
    і порослю вкриє дерева,
    міцне-бо їх добре коріння.
    І сонце світитиме ясно
    над полем, і садом, і лісом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4140

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Будемо за неї люде!
    Стріляють звідусіль солдати.
    Летять ракети чутно так.
    Страшно лягати спати.
    Летить обстріляний літак.
    Але нумо браття пам'ятати.
    Україна ще жива.
    Будемо її ми шанувати.
    За неї стоїмо, вона ще буде щаслива.
    За неї вмирають воїни наші.
    За неї стоять юнаки.
    За неї вони упавші.
    За неї порвемо, ми не збираємося тікати!
    Отже, Україна ще жива.
    І мертвою ніколи не буде.
    Їй кінця нема.
    Будемо за неї люде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4141

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Ну що ж ви робите убивці?
    Ну що ж ви робите убивці?.
    Навіщо ж ви прийшли на нашу землю?
    Ну що ви робите? Ви -  кровопивці.
    Навіщо нищите Україну нашу неню!

    Ви прийшли народ "спасать".
    Від кого? - ось питання.
    Ви прийшли "асвабаждать".
    Але я бачу тільки людей страждання.

    Признайтеся, що ви - фашисти!.
    Напали на нашу неньку - Україну.
    Признайтеся, що вбивати прийшли, ви - терористи!.
    Що хочете мою Батьківщину перетворити на руїну.

    Вторглося підступно військо - російське.
    Але ми не здамося, не віддамо Україну свою.
    Ми переможемо, у нас військо козацьке.
    Бо за нашу свободу, поляжем в бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4142

    21 бер. 2022
    Міла
    Сьогодні Дніпр вже не реве, а виє
    Сьогодні Дніпр вже не реве, а виє,
    І вітер строго гімни завива, співає нам, що скоро в Україні закінчиться зима.
    Багато діб ми живемо майбутнім
    Сьогодні в наш жіночий день, ми просимо:

    - Святая Мати, ти завжди вміла захищати,
    Сьогодні нас всіх захисти.
    Молитви звернення до тебе,
    нам свята кращого не треба.
    Бажання наше знаєш Ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4143

    21 бер. 2022
    Ксенія Грицина
    Жінка.
    У твоїх жилах кипить революція,
    Замість рук в тебе луки і стріли,
    Ти руйнуєш жахливу конструкцію,
    В якій фарисейство кишіло.
    Твій погляд не пускається долу,
    Він спрямований чітко вперед.
    І летять іскри вгору,
    Коли бігти приходить черед.
    Хризантеми у вазі зів'яли,
    Не зів'яне цвіт твій в душі.
    Ти говориш поволі,
    Як у даль відлітають грачі.
    Мені завжди було дивно
    З твоїх тонких красивих рук.
    Навіть коли в дворі зимно,
    Не вронять вони запорук.
    В моїй голові - ангел
    З вогняним в руках мечем.
    Насправді ж ти - д'явола пагін,
    Що відбиває стріли плечем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4144

    21 бер. 2022
    Маркіян Талько
    Без назви
    Коли Семенові згадувалась Марфа —
    Його серце музикою стукать починало.
    Та музика звучала наче арфа,
    Якою янголя на небі грало.
    Коли Семен Марфусю споминав —
    Про все на світі миттю забував.
    І щоб зустріти Марфоньку бистріш,
    Семен усе робив поквапливіш.
    Він так Марфоньку свою любив.
    Вона смішна така була
    Та життєлюбна як маля!
    Ох.. душа її ніби сам Бог її створив.
    Вона думкою була такая зріла
    І світ довкола завжди розуміла,
    Та як Семен був поруч — така дитинна,
    Зв‘язок зі світом утрачала — така смішинна.
    І тут разком вони зустрілись,
    Як лебеді голівками понаклонились,
    І тут Семен їй таки освідчивсь —
    І Марфонька вся аж зашарілась.
    Чи то од шоку чи од щастя
    Вона на мить аж просльозилась;
    Вона підскочила й сказала:
    "Авжеж! Звичайно! Звісно!…"
    І так подалі всі синоніми згадала.
    Та на наступний день война прийшла зловісно.
    І Семен пішов країну захищать,
    А Марфа дала милому кулончик,
    Аби він міг її згадать.
    Сама ж пішла з тилу помагать
    Та миленькому спину прикривать.
    Розлуку принесла война.
    Але що Марфа, що Семен,
    Упевнені, віщо розлука зла
    Прийшла до їх лише на мить.
    А опісля тих страшних времен
    Вони знову разом будуть жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4145

    21 бер. 2022
    Вікторія Заброда
    Повільно спускалося зморене сонце
    Повільно спускалося зморене сонце
    палаючим зондом у горло землі.
    В пекельному горні, де лави по вінця,
    кували світанок новий ковалі.

    А вітер продовжував звичну рутину —
    напомацки впрягшись в небесне ярмо,
    крутив без кінця мегатонну машину,
    що сни нам підсвічує, поки спим.

    І тисячі тисяч маленьких ліхтариків
    в тисячі тисяч голів, що соплять,
    крізь ніздрі світились, як ввечері Харків
    чи грань непогашених в полі багать.

    Там світлі думки наших внутрішніх геніїв
    вкупі з етерами вищих ідей
    глибко, на рівні клітин, навіть генів,
    з нас тихо робили хороших людей.

    Повільно спускалося зморене сонце
    палаючим зондом у горло землі.
    В пекельному горні, де лави по вінця,
    кували світанок новий ковалі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4146

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Краще здайся, російський солдате!
    Російсько мамо, як тобі живеться?
    Як в тепленькій хаті?
    Як тобі по ночам тихим спиться?
    Як їси, обід "багатий"?

    Мамо, як тебе дурила наша власть,
    Коли казала, що ми їдемо людей "спасать".
    Як говорили, що їдемо "асвабаждать".
    Мамо, я хочу зброю скласть.

    Мамо, вбивця я.
    Стріляв по мирному народу.
    Мамо, кровопивця я.
    Вбивав дітей, які не винні ні в чому.

    Мамо, забери мене додому.
    Вкраїнська мама проклинає руських солдат зроду.
    За те, що ми вбивали населення просте, падали діти додолу!.
    Я - фашист, мене лікував простий, суровий, український врач, а я бомбив по його городу.

    Мамо, я хочу скласти зброю.
    Не хочу вбивати людей.
    Це не є якоюсь дитячою грою.
    Мамо, я не хочу вбивати дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4147

    21 бер. 2022
    Тюшнякова Олена
    Воля
    За нами воля
    За вами кривда
    Реве та стогне
    Моя Вітчизна.

    За нами правда
    За вами злочин
    Країна славна
    Свободи хоче!

    Незламна сила
    Незламний дух
    Не зломить крила
    Фашиський рух.

    Дух славних воїнів
    Дух бійців
    В молитвах славим
    Цих молодців!

    За нами правда
    За вами кривда
    Ми тебе звільнимо,
    Моя Вітчизно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4148

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Над дітьми тихесенько схилюся
    У думках, всім воїнам вклонюся!
    Тихо прочитаю "Отче Наш"
    Для загарбників проклятих, згасне час.
    Буде доля їх по колу всіх водити,
    Будуть люди гарні, всі щосили бити.
    Нажеруться ненажери крові!
    Буде в них всього доволі:
    Страху, сорому і сліз.
    Упаде страшний завіс.
    Всі розумні люди взнають
    Й короля навіки покарають.
    Не страшні пусті погрози!
    Як весною вдарять лютії морози
    Люди чуйні встануть, і підуть,
    Будуть всі щосили битись.
    Ну, а ті, хто "надивитись",
    В пеклі матимуть з ким поділитись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4149

    21 бер. 2022
    Олександр Сабадаш
    Стріляли
    Коли по нім стріляли – він заснув,
    Хоча не був ані на йоту п’яний.
    Хіба от лиш прокинувсь надто рано
    Чи й не лягав, відбувши караул.
    Під звуки стрілів сонно жартував:
    Мовляв, понад усе – погода в домі.
    Кедь знову град – як жить в такім обломі?!
    Тож "гради" він до фраса посилав.
    Коли влучали поруч – він сміявся,
    Гукав крізь сон комусь, щоб дав дорогу…
    І кулі, долітаючи потроху,
    Його смішили, як закляклі пальці
    на гачку.
    А кулі летіли-низали в разок новини і метри на єдну нитку,
    Летіли-шипіли й насвистували зонґ із Берга або зі Шнітке…
    Він дрімав, незворушний, мов Будда під час землетрусу, під стугін гори,
    І кулі знали: вже ніц не вернути і їм не вернутись до затишку кобури…
    А може буть, він уві сні співав:
    "All you need is love! Любові всім, хто хоче!"
    І сонце ворогам сліпило очі,
    Сирени голос співам підвивав,
    Луна котилась, перерісши в гул
    Повсюдний, прапор майорів на щоглі,
    Він скрикував крізь сон: "От шоби що, блін?!"
    Коли по нім стріляли – він заснув…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4150

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Рідно моя Україно!
    Рідно моя Україно!
    Ти живи, не здавайся, прошу.
    Рідна моя Батьківщино.
    Я ніколи тебе не залишу.

    Я не буду збирати екстрену валізу.
    Навіть , якщо збиратиму, все цінне не заберу.
    Можу покласти калину, гілочку верболозу.
    Але не зможу забрати з собою я Батьківщину.

    Свою рідну неньку - Україну.
    В Україні все моє.
    Все таке знайоме, аж до болю.
    В Україні все моє - твоє.
    І не хочу я  лишати Батьківщину

    В Україні ж і лани й Дніпро.
    Ці річки , поля , долини.
    В Україні наша людяність,добро.
    В Україні наші дорогі стежини.

    Україно ти живи, прошу!
    Буду я з тобою, до загину.
    Буду я любити свою - Україну.
    Не покину рідненьку Батьківщину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4151

    21 бер. 2022
    Ростислав
    Мовчання
    Замість листя на дереві полум'я яскраве,
    А в кроні його кістки гілками струнко встали.
    Немає ґгрунту - живить прах загиблих коріння.
    Зірок на небі нове покоління. Тільки-но засвітили.
    Шум вітрів у дерева могутнього стоганням заволав:
    "Аїдове царство - ваш новий Рай!"
    Цей біль, що на пісню перетворився,
    Про страх, що слову непідвладний.
    І ви, "брати", ще будете стояти біля сотень гиблих
    Запитайте у їх тіней: "Простите ли вы нам наше молчание?"
    Мовчання і стане відповіддю для вас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4152

    21 бер. 2022
    Маркіян Талько
    Що таке нарід?
    Цікаве слово це: "нарід".
    Воно як каже, що ми всі один рід.
    І це виходить, що всі навкруг:
    Моя кохана, ворог і найліпший друг,
    Якісь далекі родичі мені?
    І наші предки були в одній родні?
    А як з‘являлися народи?
    Були первовік собі люди,
    Що сім‘ї собі будували,
    Ті сім‘ї вже в роди переростали,
    А ті роди народами ставали?
    Та наче так…
    А як ні, то, все ж, однак,
    Похоже й справді ми всі один рід.
    В которім правила ми маєм,
    А всіх неслухів — караєм.
    І ми, як справжняя сім‘я,
    Одне одному допомагаєм
    І все ми робим на своє ім‘я,
    Адже не хочем,
    Щоб через нас страждала нашая родня
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4154

    21 бер. 2022
    Viktoria
    Без назви
    Вы плачете:закрыли Инстаграм,
    Рубль падает, Икеа уезжает
    Louis Vuitton,как мило,оставляют
    Но вобщем экономика по швам.
    Вы плачете...а мы не плачем..
    Нам некогда,у нас в стране беда.
    В бомбоубежищах детей своих мы прячем
    И стариков увозим кто куда.
    Не плачем мы,а вот душа рыдает,
    Кровь стынет в жилах,в сердце бьется ток,
    Когда из под завалов извлекают
    Ботинок детский... девичий платок...
    Что сделали мы вам?!
    За что бомбите?!
    Мы на своей земле и здесь нацистов нет!
    Свой "руський мир" построить вы хотите
    Посредством автоматов и ракет?!
    Солдат росийский убивает местных,
    В детей стреляет,"подвигов" не счесть.
    По мне уж если бой,то только честный.
    Так где же ваша доблесть? Где же честь?
    Вы плачете: не будет кока-колы.
    У нас в домах воды и света нет.
    Закрыты наши детсады и школы,
    И их бомбят. Но мы дадим ОТВЕТ!
    МЫ ПОБЕДИМ! И отойдут ненастья,
    Дома отстроим,зацветут поля.
    А ты народ слепой,когда-то братский,
    Иди ты ....
      курсом своего же корабля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4155

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Ми різні повір російський солдате
    Ми різні повір ,російський солдате.
    Ти вбиваєш , калічиш людей.
    Ти виконуєш наказ, та напевне не вмієш думати.
    Ти вбиваєш малих дітей.
    Які ніколи не бачили неба мирного.

    Ти  - вірвався в чужу країну.
    Так! Ту, що звуть - Україна
    Тобі не боляче стріляти в людей?.
    В ось цих невинних нівчому дітей.
    Героєм,  назвати ніяк не можу тебе.
    Герої життя віддали за інших людей,а ти плачеш в полоні тепер.
    Але ти живий , тебе не вбили.
    Тебе не покалічили ,за людей, яких ти ввів в могилу.
    Вибачся перед українським народом
    За свою шкоду.
    Але тебе не пробачать.
    Слухати , стануть наврядчи.
    Адже ти -  вбивця.
    А таких люди не пробачать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4156

    21 бер. 2022
    Євгеній Шупік
    Без назви
    Розривають сирени вечір.
    В дисонанс їм гримлять гармати.
    Я не думаю про утечу.
    Місто може вiки стояти.

    Та ворожка-ніч не вгадає,
    Кого ранок зустрiне плАчем.
    Певно бога в небi немає,
    Та всi моляться на удачу.

    Не одна сотня душ злетіла.
    Шикування поповнять жваво.
    От би дати тим душам крила,
    Аби небо нам закривали.

    У відлунні далеких розривів
    Чути дихання злої бОрнi.
    Мало нині вкранцвiв щасливих,
    Та багато ніким не скорених.

    На землі, де стоять атланти,
    Навiть без небесного блату,
    Не пройдуть вперед окупанти -
    Значить можна спокійно спати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4157

    21 бер. 2022
    Євгенія
    По той бік війни
    По той бік війни світить сонце і граються діти,
    і я ще годую мале голуб'ятко з руки...
    По той бік війни... Мак червоний іще не розквітнув.
    По той бік війни, знаєш, ми, ніби вчора були.
    Здригаються зорі, у небі нічнім тривога,
    відлунює поміж ребер: "Ти тільки живи!"
    Стежиною вчора бігло хлоп'я босоноге,
     а нині сміється нам янголя згори...
    Тривожиться небо, сивіють скроні у Бога,
    розорює зморшка старезне Його чоло...
    Пульсує твоє: "Бережи себе, в нас — тривога...
    А сонце прокинеться знову, що не було б."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4158

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Тікайте чужинці додому
    Вас тут с квітами ніхто не чекає.
    Ніхто не чекає з ласкою і любов'ю.
    Для вас Україна , як пекло виглядає.
    І Україна буде навіки живою.

    Тікайте російські солдати додому.
    Тікайте з нашої Батьківщини.
    А як не підеш, впадеш додолу.
    Краще тікай до своєї родини.

    Україна - жива.
    Цей народ здолати не під силу нікому.
    Україні рівних нема.
    А в росії напевне не навчили -  людському.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4159

    21 бер. 2022
    Ксенія Грицина
    ***
    Спочатку хотілось кричати,
    Рвати на собі сорочки.
    Тривога, паніка, страх,
    Дике тремтіння у тілі.
    Потім сум опустошив весь сад:
    Сад думок, поривань і мрій.
    Виснаження, біль, мороз,
    Галюцинації мирного тіла.
    Згодом в душу пробралися сумніви:
    Хто я тут? Що роблю? Хто винен?
    І злість роз'їдає мозок,
    Боляче впивається в нерви.
    Від втоми хочеться плакати,
    Але сліз давно вже нема.
    Болить все, все кричить, галасує
    За правду, за чесність землі.
    В ній кров ворожа змішається
    Із насінням в глибокій кишені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4160

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Мамо, скажи.
    -Мамо скажи, чому ми не вдома?
    -Чому ми в підвалі сидимо?
    У мами в очах дочка бачить втому.
    А мама у відповідь, - "Доню,мусимо".

    - Мусимо, щоб не вмерти.
    - від винищувачів чи ракет.
    Дочка ,заплакала від таких слів відвертих.
    А мама,-"Не плач, буде у нас ще свято,перемога, бенкет".

    - Мамо я хочу додому.
    - Доню не можемо, я теж, ти повір!.
    - Мамо ,ходімо до школи?
    - Доню не можемо, на вулиці війна - вночі і вдень.

    Як тяжко в цьому світі.
    В світі в якому -  війна.
    Не можу повірити, що в 21 столітті.
    На вулицях нікого нема, адже війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4161

    21 бер. 2022
    Єлизавета Щербатенко
    Війна
    О лютий вітре, друг Аїда!
    Навіщо бурі скликав ти?
    Невже всі світлі дні набридли,
    Невже схотілося пітьми?

    Зафарбував ти все у чорне,
    Забрав ти радість у людей.
    Ховаючи червоні тіні,
    Тікаєш в безвість від очей.

    О люди, кими стали ви?!
    Перетворилися на звірів!
    Не стало в світі доброти,
    Немає щирості й надії.

    І тільки зло керує вами,
    Жадібність, заздрість і пиха.
    Не зветесь ви тепер братами,
    Бо нитки людяності розірва.

    Війна... Навіює нам страх,
    Життя людей багато забирає.
    Перетворює наші мрії на прах,
    Серце й душу нам розбиває.

    Кров на руках ллється
    У тих, що піймала війна.
    У них розривається серце
    І горить нестерпно душа.

    Палає біль у їх очах,
    Розчарування і ненависть.
    І сльози стрімко капотять,
    Бо так багато настраждались...

    Вони кричать, щоб їх почули!
    Вони мовчать, бо нічого сказать.
    Їм хочеться, аби всі збагнули,
    Війна - це найстрашніше, що можна описать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4162

    21 бер. 2022
    Анастасія
    А тепер Україна це мішень
    24 лютого, найгірший день.
    Я зрозуміла наскільки я була щасливою.
    А тепер Україна це - мішень.
    І повсюду  стріляють, але вона буде гордою

    Не зламається , не поляже в бою.
    Не тікають з неї, наші патріоти.
    Вона незламна,хоч зараз і палає в вогню.
    Я бачу цих літаків польоти.

    Так,  я бачу війну.
    На власні очі,  я бачу,страждання.
    Я бачу оцю життя ціну.
    Я бачу справжнє злодіяння.

    Бачю, але Україна жива.
    Вона мертвою ніколи не буде.
    Її  солов'їна  мова -   жива.
    Цю Україну ніхто не забуде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4163

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Що коїться в цім світі? Війна в 21-ому столітті.
    Я чую постріли повсюду.
    Летять ракети звідусіль.
     Я чую "Захищати Україну буду".
    А в серці за братів-військових біль.

    Я  чую постріли з гармат.
    І не знаю куди бігти.
    Нас захищає юний наш  солдат.
    Він ворога мусить втопити .

    Я чую відусюди крик.
    Кричать від страху й болю.
    Я буду пам'тати цю дату ще не один вік.
    24 лютого, ці втрати, як народ за мир, за волю.

    Що коїться в цім світі?
    Війна в 21 столітті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4164

    21 бер. 2022
    Богдана Гайдук
    Без назви
    ламає, чіпає, ворушить і б'є.
    стискає, болить серденько моє.
    тривога, і страх, і сльози з очей.
    скільки ще має померти дітей?

    сирена і темінь, бомби і дах.
    летить наді мною (як добре!) наш літак.
    збиває ракети, рятує життя.
    ще раз, НАТО, скільки ще треба, щоб пішло з буття?

    ворог не спить, ворог іде.
    але ми до кінця бережемо своє.
    кров закипає і жили гудуть.
    не дай Боже пізнати цю лють.

    злість і печаль, єдність і розум.
    не зійдемо зі шляху, бо сильні є духом.
    терориста на добриво в землю відправим.
    нам є що втрачати – те, що любим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4165

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Поезія заснула...
    Поезія заснула...
    Повітряна тривога в місті Життя і МИРу —
    зовсім не поетична.
    Вервечка матерів із дітьми поблизу кордону довжиною у декілька діб,
    тисячі життєвих драм не заримувати у три строфи.
    Криваві верлібри щоночі шматують сни
    у чужому місті.
    Сльози — не панацея, вони вже висохли.
    Тиша відспівує мертвих із Маріуполя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4166

    21 бер. 2022
    Каміла
    А давай бути без планів?
    Давай підемо гуляти?
    Після того як кінчиться все
    Ми разом будем танцювати, співати
    Ну й говорити про все

    А давай поїдемо в Київ?
    Чи взагалі і туди, і сюди
    Візьмемо найкращі наряди,
    і підемо в оперний львівський

    А давай бути без планів?
    Просто їздити всюди
    Так як давно вже хотіли. Автостопом.
    Добрі люди є всюди, це ми вже зрозуміли

    Пишучи вірш цей у підвалі
    Розумієш весь обсяг того, що відбувається
    Й віриш тільки в одне. І воно уже збувається, інакше для чого, хаха, я пишу ось це?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4167

    21 бер. 2022
    Гарніцька Анастасія
    Без назви
    Реве та стогне сіре небо
    І залп сирен не замовка.
    І тягне свої руки ледве-ледве
    Якесь страшне
    І у дитячі коси русі
    Залізні гільзи замість руж впліта.

    – Я була там, де ночі світлі й гчні,
    І де солоний дощ оплакував вогонь!
    Там промінь злий, ворожий, лучить
    Холодний підземельний сон!

    Отак голубка прокричала,
    А світ здригнувся... й замовчав...

    І вилетіла в сіре небо сиза назустріч граду –
    І застогнали вщент похилі села й ризи.

    Добили ту голубку канонади...
    Поглянув вгору світ,
    А тих голубок чорноземних – міріади...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4168

    21 бер. 2022
    Mila
    Після грози із градом ми міцніші.
    Після грози із градом ми міцніші.
    Дванадцять діб, не час, а вічність це.
    Повзе метал, розстрілює із неба.
    Такого божевілля нам не треба.
    Ми любимо життя.
    Своїх дітей не вчили убивати.
    Кремлівський карлик все так спланував, що змушені себе ми захищати, у відповідь стріляти.

    Сьогодні сипле сніг і холод пробира.
    А найтепліші всі слова для наших оборонців, ахоронців.
    Сьогодні Ангелів для нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4169

    21 бер. 2022
    Валентин Дятко
    Питання ребром
    Ні вніч, ні вдень нема покою –
    Земля тремтить від вибухів ракет:
    Ви вирішили стратити набої
    Чи це такий братерський етикет?

    З обох сторін загиблих прибуває…
    Чи ви вважаєте, що тільки в нас?
    Але в Кремлі наказ триває
    Хохлів тримати у напруженні весь час.

    Одне одному глянути в обличчя,
    Чи взагалі досягнуто мети,
    А чи було відносин на сторіччя:
    Росія й Україна як брати?

    Коли кінець війні, ніхто не знає –
    Ніхто в погонах, ані без погон.
    От звідсіля питання й виникає:
    Навіщо цей воєнний полігон?

    Так от скажу: політика виною.
    Бо олігархам мало грошенят.
    От і звели вони поміж собою
    З обох боків колись братів-солдат.

    Але, як кажуть, все колись минає,
    Мине і це – з закінченням боїв.
    Колись і палка раз на рік стріляє,
    Коли поверне дулом в «хазяїв».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4170

    21 бер. 2022
    Тарас
    "Чи сон це ?"
    19 березня о 08:47  ·

    Чи ж сон-це? Чи це ж мара? На жаль.
    Не сон… людей вбивають – це війна!
    Дітей вбивають, Боже милий …
    Яка ж це дорога для нас ціна !

    Ціною власного життя… Ми !
    Захищаємо Тебе, рідна Земля.
    Найкращі дочки і сини… тілом ракети
    прийняли - пішли на небо- янголята.

    Залишившись у пам’яті – Героями війни.
    Московської війни – яку ми не пробачим.
    Московської війни – яка змінила світ.
    А ми, за обрієм - вже бачим !!!

    Як Україна розіб’є, “кацапський рід”
    Зупинить: танки, гради і ракети !
    Навіть без зброї - виграє війну!
    Бо з нами Бог – і Він – освітить
    Той день, коли ми переможемо орду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4171

    21 бер. 2022
    Стельмах Вікторія
    НЕЗЛАМНІ
    Поки сирени звучать
    І ворог все ближче та ближче,
    Я вже забула за страх,
    Лиш руки тремтять… Ще звикну!

    В думках лиш питання: - За що?
    Та відповіді не буде.
    Ми боремось вже давно
    За волю, за землю, майбутнє!

    За нами і правда, і сила!
    Не знищити те, що в крові!
    Століття нас гнали в могилу
    Та ми все ще живі!

    У нашій крові козацтво,
    Незламний дух та завіт:
    Не вмре українців воля,
    А слава піде на весь світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4172

    21 бер. 2022
    Паламарчук Анастасія
    Думки у підвалі
    Тиша підступна, спокій зникає
    Я лиш гортаю стрічку новин
    Чую сирени, знаю пора
    Але сподіваюсь, що це провсяк так
    Тривожна валіза? Вона завжди поруч
    Без неї я зараз не можу
    Пора, підвал там чекає
    Але я боюсь, страх проникає
    Пронизує мозок, намагається вбити
    Але моя віра сильніша
    Її зруйнувати не вдалось ще нікому
    Важко бачити мамині очі
    Сльози-це рідкість, але зараз- це звично
    Важко писати як ти? Живі?
    Страшно не отримати відповідь
    Живі, зі мною все добре!
    Видих, серце щимиться
    Але радість пронизує шкіру
    Можна попити м'ятного чаю
    Допомагає хоч трошки
    Але тривога, вона не зникає
    Завжди з тобою, завжди чекає
    Боляче чути про втрати
    Але не шкода того ворога, що в землю поляже
    Моя свідомість трохи бунтує
    Думки пролітають
    Але я не здаюся
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4173

    21 бер. 2022
    Олеся
    Две недели войны
    Две недели войны, две недели кошмара.
    Киев, Харьков, Херсон, Мариуполь – под градом.
    Украинский народ - мирный, добрый, сердечный.
    Поднимает свой флаг автомату навстречу.

    Стой же русский солдат. Где твоя человечность?
    Как же спит твоя мать? Иль ушла она в вечность?
    Где же память дедов?  Кто твой мозг покалечил?
    Ты забыл, что герой город Киев навечно?

    Принял бой,  не сломлен Николаев и Харьков.
    В Украине живет внук героя - солдата.
    Гибнут люди Земли и горят огнем хаты.
    Ты сейчас  на кого минометы  направил?

    Нашу маму Одессу ты будил не с цветами!
    Ты на маленький остров пошел кораблями!
    Кто твой Бог? Кто герой? Ты палач и убийца.
    Ты преступно пролил кровь детей украинцев.
    09.03.22г
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4174

    21 бер. 2022
    Паламарчук Анастасія
    Пообіцяй...
    Пообіцяй мені, що після війни
    Ми підем по каву десь на Подолі
    Обіймемось крепко, сядемо поруч
    Подивимось щиро у вічі знайомим
    Тим поглядом теплим, таким особливим
    До мурашок приємно нам буде поруч
    Говорити ж ми будемо лиш про майбутнє
    А спогади жаху залишим примарам, що завжди в минулому будуть чекати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4175

    21 бер. 2022
    Нонна
    Як Рускій мір прийшов на Україну
    Прийшов нас якось Хворий захищати.
    І зруйнував будинок наший.

    Вогонь націлив на дітей, батьків щоб жити нам всім стало краще.

    І стали біженцями ми, кроваві, голі на землі на батьківщині на Україні нашій.

    Ціною навіть Русского народа своего , він втілював в життя свої галюцинації бо мав.

    Не вистоїм він думав , впаде країна  і правити він нею планував .

    Одне він не прорахував  -  що в нас незламна Україна і люди в ній яких він не зламав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4176

    21 бер. 2022
    Наталя
    Герой
    Коли не відчуєш ти болю,
    Коли зустрінеш лиху долю.
    Помятай лиш про любов,
    За яку, пролив багряну кров.
    Про землю вільну і прекрасну,
    А не смерть, таку невчасну.
    Ти зараз там на небесах,
    Приходиш до рідних лише в снах.
    Посмішкою заспокоїш маму.
    І зникнеш з світанком так само.
    Янголом ставши крила розкриєш
    Від страждань і болю закриєш,
    Тих, хто за тобою ідуть.
    Тих, хто землю ще бережуть.
    Зустрівши, смерть, не боялись.
    Бо за правду, змагались.
    І ставши, Легіоном Небесним,
    Захисником, Батьківщини почесним
    Ви, героями, залишитесь навіки.
    І пісні про вас, будуть складати музики.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4177

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    Вони дивляться косо на мене із вікон,
    А за вікнами в них гральні кості й вино.
    Кажуть, розум приходить до мудрих із віком.
    А про дурних будуть знімати кіно.

    Про дурних вже зняли декілька стрічок,
    А оранжево-чорних вчепили на їхніх дідів.
    Поки в нас у церквах не стає за померлими свічок,
    Вони власноруч вибирають собі катів.

    На зламі світів, із шматками вибитих шибок,
    Я буду знати кожен ворожий рух.
    «Нє ізвіняюсь, я нє пращяю ашибак».
    Бог пробачить, мій антидруг.

    В дітей летять кулі із віспера - шістсот грам.
    Ваші «люди» стирають поняття моралі.
    «О нєт, із-за ніх нє работаєт інстаграм».
    Культ поклонів, культ гріха генералів.

    Не розуміють, яка в них біда, абоненти.
    Кожне слово із уст прокляте, гидотне.
    За таких-во клали життя дисиденти.
    «Какая разніца? Мнє так камфортна».

    Хто є хто - вже показує час.
    Наші «брати» навіки в святій крові.
    Чужинці завжди будуть серед нас.
    Вороги - ми самі собі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4178

    21 бер. 2022
    Футомська Богдана
    Надія
    Якщо настане все ж таки світанок,
    Й прокинемось з тобою ми живі,
    Я вийду зранечку на ґанок,
    Помолюсь нашій ненечці землі.

    Нехай війни не буде в нашім домі.
    Нехай ті постріли страшні
    Будуть всім діткам невідомі.
    Нехай не буде в світі метушні.

    Пройдусь дорогами пустими у селі
    І знову засміюся, як раніше.
    Хочу, щоб знову прилетіли журавлі
    І не забулось в світі все хороше.

    Не хочу я війни, я хочу тиші.
    Я хочу спати уночі.
    Так довго тягнуться ці тижні.
    Складіть, нарешті, ті мечі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4179

    21 бер. 2022
    Владислав
    VAOXZ[Z]
    Vійна почалася зненацька.
    Vорогом став народ "братський".
    Vторглися серед ночі
    V нашу Вкраїну співочу.

    Армія друга в світі,
    "Атборнєйших" московітів.
    А в душах ненависть погана.
    А в головах пропаганда.

    Обложили міста мирні - гади.
    Обстріляли зі Смерчів і Градів.
    Обрушили бомб страшну силу.
    Орди орків ціпних спустили.

    Xотіли "хохлів" ховати.
    Хвалились, взриваючи хати.
    Хихотіли над горем і плачем
    Хижі сини ведмежачі.

    [Z]упинили їх гнівом герої.
    [Z]апалав вже і ворог й їх зброя.
    [Z]ламали нелюдські плани.
    [Z]нищимо їх поганих.

    Zа кожну сльозу солону...
    Zа дім... За тих хто в полоні...
    Zа кожну убиту дитину...
    Zа кожну нову сиротину...

    Жодного не пробачим -
    Ваші морди свинособачі!
    Згуртуємо всі наші сили,
    Щоб сплясати на ваших могилах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4180

    21 бер. 2022
    Андріїшина Тетяна
    НАША ЗЕМЛЯ!!!
    Ви бачите, люди, чия це війна?
    Війна не народу, війна москаля...
    А хто його кликав, чи сам він прийшов?
    Як зрадник підступний братерством зійшов.
    Лунають сирени, стріля автомат,
    У крові блаженно вмива руки брат.
    Лукаво сміючись розстрілює він
    Жінок і дівчат - чужих матерів.
    На танки без страху народ повстає,
    А кат все лютує й війною іде.
    Хотів він, щоб люди просили його
    І з квітами в ноги кидали добро.
    Та гордий народ не піддався на це
    І сили з'єднавши міцнішим стає.
    З'являється сила й любов до життя,
    І навіть в метро народилось маля.
    За вила береться простий селянин,
    І навіть ромали - народ наш один.
    Весь світ з нами разом і нам допоможе,
    І окупантів разом переможем:
    Притулок дають, допомогу і все,
    Що так необхідно нам понад усе.
    А кат точить вила, лютує дарма -
    Скорочує вік він країні... хоча...
    Країна затьмарена вірить у все,
    А очі відкриє - прозріє уже.
    Багато домівок мов пустка стоять
    Та Україну ще досі бомблять.
    Тікають знайомі, рідні, батьки,
    Залишивши все, що нажили вони.
    Щемить моє серце за вмерлих солдат,
    Що душу безжально забрав братський кат.
    Нехай спочивають у мирі вони,
    А ми пам'ятатимем їх завжди.
    В історію ввійде цей кат назавжди,
    Як самий безжальний безумець війни.
    А наш український і вільний народ
    Не схилить голів, бо він є ПАТРІОТ.
    Хай знає весь світ, що ми вільна країна
    І будемо битись за батька і сина,
    Дружину і матір, маленьке дитя,
    Бо МИ - НЕ ЗДАЄМСЯ!!!
    ЦЕ НАША ЗЕМЛЯ!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4181

    21 бер. 2022
    Людмила
    Коли кулі замовкнуть
    Коли кулі замовкнуть, загаснуть останні ракети,
    Коли танки згорять, як палаючі наші серця,
    Я візьму твою руку, у очі погляну відверто,
    І лицем доторкнусь до блідого твого лиця.
    Ми отак будем мовчки сидіти до ранку,
    Пити каву, а потім співати пісні,
    По Хрещатику підем у білих, як сніг, вишиванках,
    І радітимем нашій жаданій весні.
    Влітку з‘їздимо в Крим, привеземо вино і мушлі,
    У Херсоні візьмемо смугастий, рум‘яний кавун,
    У Полтаві з‘їмо найсмачніші у світі галушки,
    Ну і звісно музеї відвідаєм Сум.
    Ну а поки чекаю та вірю, настане пора,
    Ти напишеш мені рано-вранці: «Привіт,
    Просинайся, сьогодні скінчилась війна,
    Я вже їду, чекай і печи пиріг».
    Коли кулі замовкнуть, і згаснуть останні ракети,
    Я скажу, що міцніше лиш стала любить,
    Коли стане чистіш наша кругла блакитна планета,
    Я скажу: лиш боротися - значить жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4182

    21 бер. 2022
    Олександра Чернець
    Ми різні
    Ми з тобою не рідної крові,
    В нас немає одного коріння.
    З нами правда у кожному слові,
    А у вас невмируще терпіння.
    Ви, не знаючи слова «свобода»,
    Підписались на вічне кріпацтво,
    А ми люди козацького роду,
    Незалежність - то наше багатство.
    Ви прийшли до моєї домівки
    Без запрошення та привітання.
    Тож друкуйте прощальні листівки
    Та приймайте своє покарання.
    Приготуйтесь одразу загинуть,
    Безсердечні, жорстокі тварини.
    Обіцяю, вас тепло зустрінуть
    Байрактари або джавеліни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4183

    21 бер. 2022
    Інна
    Моя молитва
    Я звертаюсь в молитві до Бога
    Захисти тих, хто зараз в бою
    Поверни їх живих до порога
    Де залишили весну свою...

    На колінах благаю у Бога
    І у розпачі слізно прошу
    Подаруй нам слова: "Перемога!!!"
    Відведи цю від нас сатану..

    Ти пробач, що у серці розбитім
    До судом ненавидим катів
    Ми жили у краю солов'їнім
    А вони зруйнували наш дім...

    Я звертаюсь в молитві до Бога
    Захисти Україну мою-
    Край свободи і вільного слова!!!
    Сили дай нашим хлопцям в бою!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4184

    21 бер. 2022
    Віталій
    Україна
    Наша доля не встелена квітами,
    Ми скрізь терен до волі торуєм свій шлях.
    Наші пращури були за край свій убитими
    Голодом, війнами, в концтаборах.

    Мову нашу зтирали із пам'яті,
    На "вєлікам магучєм" ліпили думки.
    Та серця, що свободою зайняті,
    Знов знімали кайдани з руки.

    Ми народу славного діти.
    Це наш дім, і це наша земля.
    Хіба може ще хтось володіти
    Нею, доки живий Ти і я?
    Ми за матір - за Україну
    Душу й тіло положим в бою.
    За найкращу у світі країну
    І за мову та віру святу.

    Більше ми не дозволимо будь-кому
    Панувати на нашій землі.
    Збережем її своїм онукам ми,
    Як діди її нам зберегли.
    Навчимо їх любити ріднесеньку.
    Її мови, традицій, пісень
    Ми чекаємо, віримо, робимо,
    Щоби разом зустріти цей день.

    20. 01.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4185

    21 бер. 2022
    Руслана
    Діти війни
    Наш любий онучок і тисячі діточок з України
    Змушені їхати в інші країни.
    Дякуємо, що допомагаєте
    Код нашої нації зберігаєте.
    А мільйони дітей залишилися вдома,
    Де дні і ночі іде війна віроломна.
    Бомби на майданчиках,
    А в пісочницях касети,
    У Львові всі школи для біженців
    Та медичні намети.
    Та є діти в заблокованому Маріуполі,
    Харкові, Ірпені та Бучі,
    Яких визволяють наші воїни могучі.
    Я би птахом стала, щоб долетіти,
    І на крила всіх тих діточок посадити,
    І забрати із підвалів і руїн сильних,
    І перенести їх через море синє,
    Щоб дали їм водички і нагодували,
    Щоб ніколи вони більше війни не знали!
    Хай розділиться на мільйони яскравих проміньчиків серце,
    Хай зійде над Україною в мирному небі сонце!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4186

    21 бер. 2022
    Юрій Мушкало
    Прекрасним жінкам України
    Наступили буремні години
    На порозі цієї весни…
    Ви – найкращі, Жінки України!  —
    Кажуть вам України сини.

    Може здатися це досить дивним,
    Вам, найкращим у світі жінкам:
    Добрим, милим, прекрасним, чарівним,
    Що бажаю я … МУЖНОСТІ вам.

    Ви – героїв наснага і сила!
    Наших всіх Перемог — джерело!
    Ворогів жде ганьба та могила.
    З вами, рідні, здолаємо зло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4187

    21 бер. 2022
    Людмила Юрчак
    ДЕНЬ ПОЕЗІЇ - 2022
    Над містом кружляє винищувач – на то вона і війна.
    Якщо я дійшла до вікна, то як не відкрити вікно?
    В інтернеті пишуть – прилетіли чайки, прийшла весна.
    Я маю це бачити. І винищувач заодно.

    А за вікном не синій - сірий пейзаж.
    Вечір раптово теплий, на всьому лежать порохи.
    І хтозна-чий винищувач пішов на новий віраж,
    А коли його рев пригас – стало чути співи птахів!

    Щось маленьке і трепетне – зяблик скоріш за все.
    Щось далеке, пронизливе, невидиме і живе.
    І мене накриває: кисень перекриває і плечі трясе...
    Ні, це не я реву - це літак над містом реве!

    Фото? Фото ще мирних часів, старе
    І безкровне немов породілля мертва на ношах.
    Тепер біля мене немає таких дерев.
    І фотографувати не можна: зяблик стоїть на сторожі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4188

    21 бер. 2022
    Олег
    Initium Novum
    Скажи мені – чи знала ти, що бігти доведеться,
    Коли стояли на даху, і все було так просто?
    Як перший промінь сонця крізь ті хмари не проб'ється –
    Крізь вій сирен почуєм із тобою пекла поступ?

    Пробач за все, що я тобі завдав, вчинив, накоїв:
    За гнів, що досі наче брат; за лють, що є сестрою.
    Людей вважав я більшість – недостойних – лише гноєм,
    Ненависть із дитинства родом поруч йшла зі мною.

    Не знав я – може, не хотів? Вони – такії ж люди.
    Не міг я втямити – чи я, чи то вони пропащі?
    Залишився один, лиш був зі мною місяць лютий –
    Тепер стікаю наодинці. Певно, це на краще.

    Якщо вмирать, то в самоті, поки гримтимуть грози.
    Твоєй журби не хочу я, а в їхню – не повірю.
    Я так хотів упитись кров'ю їх за твої сльози,
    Але не зміг. То й ти не плач за кров мою пролиту.

    Вже досить горя. Хоч би як хотілося ридати –
    Занадто болю та жалю. Згадай, як ми кричали!
    Вернемся ми іще не раз світанок зустрічати,
    Бо ми цей всесвіт із тобою навіть не лишали.

    Вже вкотре жде новий початок – перший і останній.
    Хоч як би нас життя любило, й це було навзаєм,
    Повір же, що між ними нескінченність варіантів,
    Народжених водночас - разом з тим, як помираєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4189

    21 бер. 2022
    Ольга Нефедова
    Ізоляція
    Світ ілюзій — світ ізоляції,
    якщо ті ілюзії є витвором хворої уяви вбивці-шизофреніка,
    за яким іде той, кому нав'язують упереджене бачення реальності
    і хто не знає, що існує полеміка,
    а вірить усьому, що б йому не намагалася влити у вуха влада,
    для якої брехня є інструментом її правління.

    Людей відрізняє від стада
    думати і проявляти людяність вміння,
    а не підтримувати мародерства та кровопролиття,
    сприймаючи їх як належне.

    Ізольоване існування — для паршивої отари хворого пастуха,
    а для народу — життя:
    щасливе, мирне та незалежне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4190

    21 бер. 2022
    Тарас
    " Солдате"
    Солдате !!!
    Молюся , вірю  і  не  сплю,                                                                                                                                                                                                           За тебе Господа  молю                                                                                                                                                                                                              Нехай  у  Твоєму  житті ,                                                                                                                                                                                                                                Моя  молитва - захистить.
                                                                                                                                                                                                        Коли  подзвоню - ти  "зіб'єш"                                                                                                                                                                                               Коли напишу - ти  мовчиш                                                                                                                                                                                                       А на  душі - так   просто "грець"                                                                                                                                                                                                   Молитва  мами   - захистить.
                                                                                                                                                                                                    О, Боже  милий  ти  мене  почуй                                                                                                                                                                                           Єством і  вдень ,і  біля  нього  ти  ночуй                                                                                                                                                                      Надійним щитом  -  будь  йому  завжди                                                                                                                                                                              Нехай моя молитва - захистить !!!
    Солдате ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4191

    21 бер. 2022
    Моргун Владислава
    Весно
    Весни ще немає...
    На дворі вже понад тиждень
    Як березень прийшов,
    Але зима все не відпускає нас.
    Невже весні страшно?
    Звісно ж...
    За вікном лютує весна,
    Ніби сніжна буря.
    За вікном вмирають солдати,
    Ніби соняшник тягнеться до сонця,
    Ніби маки проростають.
    А ті маки кров'ю политі...
    Сію сію поспіваю,
    Нехай ті маки ростуть,
    Нехай соняшник тягнеться й далі до сонця,
    То ж це добре.
    Отож, весна, чого тобі страшно?
    Ми тепер залишимось разом з тобою,
    Рідно ненько,
    Ми нікуди не втікаємо,
    Ми разом!

    Війна закінчиться 9 квітня,
    Новий День перемоги відсвяткуємо
    На місяць раніше.
    Невже ми пережили новітню історію?
    Ми пережили всесвітню історію,
    Ми разом
    Вже назавжди.

    Весна поховає отих позорних
    Клятів іродів проклятих,
    А літо принесе нам нове свято,
    Новий День Незалежності!

    А літом пролунають дзвоники
    Щасливих людей.
    А ранньою весною
    Ми ще переживемо
    Цю новітню історію України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4192

    21 бер. 2022
    Владислава Сап'ян
    Нам всім тепер не так багато треба
    Нам всім тепер не так багато треба.
    Подихати просто мирного неба.
    Пройтись в улюблених місцях.
    Вмикати світло по ночах.
    Сміятися й не відчувать вину,
    Бо ти в безпеці, бо не пішов на війну.
    Не боятися голоду й пустих полиць.
    Не бачити списки втрат й заплаканих дитячих лиць.
    Більше не чути залпів гармат
    Й спокійно спати по домах.
    Дочекатися живими всіх
    З північних, східних і морських фронтів.
    Не відрізняти по звуку гради.
    Вимкнути канали й новини.
    На кожне : "Ти як?" у відповідь чути: "Тихо".
    Мати сміливість говорити,
    Бо тепер "життя - одне" не цитата,
    а буття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4193

    21 бер. 2022
    Дарина Бубнюк
    Без назви
    боляче те, що ми не можемо бути разом
    важко, що нас розлучила ця клята війна
    а я так багато не зрозуміла відразу
    пробач мені, що була зла і трохи дурна

    я знаю, я часом причина твого болю
    і ми не можемо бути поруч у цій війні
    і зараз так треба надія і віра у кращу долю
    а я тебе мучу, пробач мені

    холодно й страшно жити так поруч зі смертю
    боляче чути, як лупить, вбиває, довбе
    але у цім божевіллі і круговерті
    я все одно чекаю найбільше  - тебе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4194

    21 бер. 2022
    Юлія
    «Нас на надо спасать»
    «Мы вас спасаем»
    Кричали «они»
    Сидя дома на своих диванах
    Это военная операция,
    Говорили «они»
    Когда украинцы тряслись в подвалах

    мы, наш мирный народ,
    под обстрелами оккупантов
    Темной  ночью не собрав чемоданы
    Убегали  не зная куда
    Прощаясь со своими домами

    На перронах вокзала..
    на границах страны..
    Плачущие женщины-
     со своими детьми
    Крепко обнимаясь  их с отцами

    «Нас не надо спасать»
    Просим у Бога мы тишин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4195

    21 бер. 2022
    Владислава Сап'ян
    Без назви
    цієї весни першими вилізуть соняхи.
    всі чужі кораблі знатимуть де їм піти.
    я хочу бачити тебе живим.
    на поштовій.
    о шостій.

    можеш спізнитися, тільки прийди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4196

    21 бер. 2022
    Світлана
    Надія
    Настане день, прокинуться від сну усі, хто спав у цім кошмарі,
    Так солодко будильник задзвенить.
    І вкотре без страху піднімем в небо очі -
    Снаряд ворожий більше не летить,
    Не ходить смерть коло колиски, де так солодко дитятко спить
    Його не будем ми будить, йому ще сили набиратись
    Бо світ цей легко погубить, ми встигли в сім переконатись
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4197

    21 бер. 2022
    Сергій Пустовіт
    Московіє-Московіє
    Московіє - Московіє,
    Зростилась ти на кровії.
    На кровії, на кровії,
    На нашій, браття, кровії...

    Куди не глянь - на кровії:
    В Батурині, і Львові, і
    В Полтаві, і під Крутами,
    І на Майдані в лютому.

    Московіє - Московіє,
    Тобі все мало кровії?
    Твої зірки у кровії!
    І мавзолей у кровії!

    Ти захленешся в кровії,
    Московіє - Московіє.
    У своїй чорній кровії,
    Не в нашій, браття, кровії!

    Сьорбнуть всі твої повії
    Твоєї чорній кровії,
    Тебе чекають повені,
    Погибельнії повені!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4198

    21 бер. 2022
    Юлія
    Почалася війна
    В четвер я прокинулась трохи раніше
    Аж бачу матуся моя у сльозах
    До себе мене пригорнула міцніше
    І страх я побачила в рідних очах
    -Що сталось, голубко? - у неї питаю
    До школи збиратись? Чом плачеш, скажи?
    Не треба мовчати, матусю, благаю!
    Мені дуже страшно, прошу не мовчи!
    - Ні, зіронько, тихше, не бійся .
    Сьогодні до школи ти вже не підеш,
    Вертайся у ліжечко тепле, погрійся.
    "Що сталось" -  ти потім, пізніше збагнеш.
    А далі новини матуся ввімкнула
    Сказав президент :   "Почалася війна"
    Я все зрозуміла, усе я збагнула...
    Хоч я ще дитина, хоч й зовсім мала...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4199

    21 бер. 2022
    Анастасія
    ***
    Додому веде моя стежка,
    Плекаю я тую мить.
    З-під даху стирчить гніздечко,
    Навпроти калина стоїть.

    Вертаюсь у ріднії стіни,
    Де кожен куток гомонить
    Про любу мою Україну,
    Про переможну мить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4200

    21 бер. 2022
    Наталья Андронова
    ХОТЯТ ЛИ РУССКИЕ ВОЙНЫ
    Хотят ли русские войны?
    Спросите вы у тишины.
    На Украину ты пошёл -
    Не набегал так и монгол.
    Спросите вы у матерей:
    Что есть такой войны грязней?!!
    Ответьте, братья сатаны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Террора русские войны?
    С соседом стали воевать?
    Посмели подло миру врать!
    Во имя ль славы тех солдат,
    Что под берёзами лежат,
    Всех тех, что падали в бою,
    На землю горькую свою?
    Ведь спросят вас о том сыны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Вандалы русские войны?
    Хотят ли русские войны,
    Поймёт народ любой страны!
    Над ширью пашен и полей
    Звучит: "Хохлов дави, убей!"
    Не стыдно ль за свою страну?
    Фашистски начали войну!
    Какой вы памяти верны?
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Нацисты русские войны?
    Вам не дадим повелевать,
    Страну родную убивать
    И, чтобы люди всей земли
    Спокойно ночью спать могли.
    Вас спросят всех, кто воевал,
    Как украинцев убивал?
    За что ответ держать должны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Фашисты русские войны?
    Да, мы умеем воевать:
    У нас в полях вам истлевать.
    СВОБОДУ, МИР своей земли,
    Мы СЛАВУ, ВОЛЮ обрели!
    А ваши деды и отцы,
    В былом - победы кузнецы,
    Ещё раз умереть должны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Той ЧЕСТИ русские войны?!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4201

    21 бер. 2022
    Юлія
    Люблю Україну
    Я так люблю свою Вкраїну-неньку
    Тут все мені маленькій до душі
    І первоцвіт так радує моє серденько
    І як співають вранці солов'ї
    Тут люди добрі, щирі та привітні
    І краєвиди неповторні тішать зір
    А стежечки що топчуть мої ніжки- самі рідні
    І пісня солов'їна лине звідусіль
    Мені бабуся одягає вишиванку
    І казочку читає як веде у сни
    І вчить любити росяні світанки
    Й культуру нашу знати й берегти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4202

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Повітряна тривога
    Життя прозорим склом тепер здається,
    Де жили ми, як у Христа за викот.
    Не знаючи за скільки продається
    Без перешкод у парк звичайний вихід.
    Як водиться матусю обіймали,
    Передбачали задуми примарні.
    Дітей до школи звично підганяли,
    Без поспіху патякати в кав’ярні.
    Покинуте до п’ятниці шиття,
    Спокійний вечір… Нічого не снилось.
    Привітний плин привітного життя…
    А тут – війна! Війна? Ви що - сказились!
    Молитви до всевидючого  Бога,
    І недоречно зіпсутий замок.
    Нервовий звук: повітряна тривога!
    І нереальне скупчення думок.
    І все пішло раптово шкереберть,
    Жорстока сутність оголила нерви.
    Рашист сказився, сіє біль і смерть.
    Цинічно чинить зло, хаос і мерву.
    Як чітко , мов рентгеном, оголились
    Душі сміливців і душа з душком.
    Як встали мужньо, на лиці змінились.
    А хтось зрадливо давиться смішком…
    Ми проженемо звіра бузувіра
    З наших земель за небокрай густу.
    Міниться все, а ти надійся й віруй
    У себе, Україну, ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4203

    21 бер. 2022
    Юлія
    Молюсь за Україну
    Складаю долоньки я чемно щоночі
    До Бога молитву звертаю свою
    Благаю , Всевишній поглянь в мої очі
    За неньку-Вкраїну вступись , я молю!
    Я хочу до школи, я хочу сміятись
    Із друзями бавитись десь у гаю
    О, Господи , Боже , як могло статись
    Що стільки нещастя у нашім краю?
    Моя Україна співуча, гарненька
    Тут квітнуть вешневі сади навесні
    Я все розумію, хоч ще і маленька
    Я дуже боюсь , дуже страшно мені!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4204

    21 бер. 2022
    Світлана
    Без назви
    Я вже скоро поїду до мами
    Як завжди, посидим на кухні і вип'ємо кави
    Ми будемо плакати і говорити
    Як важко було нам це все пережити.
    А з тобою - будемо довго гуляти Подолом,
    Восени пройдемося Львом, на Високому замку зупиним хвилину буття,
    Адже сонця не бачили ми з укриття
    Як кадри із фільму, як сон про війну
    Кожен із нас пережив на яву
    Тепер на пам'ятнику квіти
    Вогнем печалі будуть майоріти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4205

    21 бер. 2022
    Дмитро Гуменюк
    Прийшла війна до плота
    Ну що ж, я не писав давно.
    Не було часу - навчання, робота.
    Я думаю, у багатьох все так було,
    До того, як прийшла війна до плота.

    Прийшла ця наволоч і почала,
    Руйнації, насильства, вбивства...
    Життя, в людей невинних відняла!
    І думає, що їй все це менеться?!

    Дивлюсь крізь лють, на цих скотів!
    І бачу в них я, проклятих на віки!
    Чого ще хтіти, з цих рабів?
    Хіба, щоб вже закрились їхні віки...

    Нема прощення москалям!
    Тим хто мовчить, тим хто стріляє.
    Вони, бездумно роблять горе нам!
    І перед Богом, гріх їх не лякає...

    Біс з ними, доля в них така...
    Споконвіків, лиш "срати на порозі"!
    Весь світ, дає їм "ковпняка",
    А зупинитися "воно" не може.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4206

    21 бер. 2022
    Ольга Нефедова
    Злочин, який неможливо пробачити
    Злочин, який неможливо пробачити —
    Посягати на життя, що навіть світу не встигло побачити,
    Монстру в людській подобі,
    який прагне зробити мертвими живих і ненароджених,
    Поняття людяності не втлумачити:
    Заклик до совісті того, у кого її немає,
    Не має ні результату, ні значення,
    Втрачених людей не повернути нещирими словами взятого у полон убивці
    «мені шкода, але у виконанні наказів військового командування було моє призначення»,
    Не заслуговує бути взятим у полон людьми той,чиїй жорстокості немає пробачення,
    і що насправді в полоні відтоді, відколи починає вбивати,
    Найгірше рішення з усіх можливих — дияволу душу продати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4207

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Тепер ти знаєш
    Тепер ти знаєш, що таке – війна!
    Не з книг, не з кінофільмів, не від Бога.
    Яка трагічна, зболена  ціна,
    Коли прийде ВЕЛИКА ПЕРЕМОГА!
    А душу й досі розриває біль
    І сняться рідні оченята доці.
    Здається вчора грілася купіль,
    А тут підвал без світла у мороці.
    І раптом – вибух, крики, тепла кров…
    Чия і звідки? Поспіх в коридорі…
    Заціпило сусідку, стала мов
     Сама Оранта в рідному соборі.
    Розкиданий папір і олівці,
    У поспіху ми марні і банальні.
    Кров не твоя, у доці на щоці
    А крики поруч, Господи,  благальні!
    Машини розкидало по кварталу,
    Будинок поруч знуджений горить.
    Маленький клаптик  дикого металу,
    Хірург розводить руки і мовчить.
    Від крику в коридорі потемніло
    Тінь відійшла з хрестатого вікна…
    Оранта плакала, а мати посивіла…
    Тепер ти знаєш, що таке війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4208

    21 бер. 2022
    Іван
    Без назви
    Маленькі Янголи не прокинуться зранку,
    Маленькі Янголи не поцілують батьків,
    Маленькі Янголи не відчують обіймів,
    Через вас тварюк - москалів.
    .
    Маленькі янголи не зможуть малювати,
    Не вивчатимуть більше пісень,
    Не зможуть зірки в темну ніч рахувати,
    А очі не бачать сонячний день.
    .
    Маленькі, маленькі, маленькі!
    Хотіли радіти кожного дня,
    Дивитись мультфільми, їсти цукерку,
    Й чекати від мами з печі пирога.
    .
    Хотіли чекати на батька,
    Погратися з ним, почути казки,
    Хотіли в село до бабусі,
    Й прожити щасливі довгі роки.
    .
    От скажіть чому саме їх було вбито?
    Миленькі, гарненькі не відчули життя.
    Вони янголятка, які геть не винні.
    Та знищила їх клята Орда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4209

    21 бер. 2022
    Юлія
    Чужина
    Я уже не знаю какой день войны…
    Боль словно поселилась на глубине души
    Мы на чужине, не чувствуем  под ногами земли

    Не хочется есть , пить , жить
    То снова я пытаюсь это забыть
    Даже начала , если можно назвать  это так «творить»
    И так каждый день, без остановки

    Смотрю новости и читаю посты
    Ждем  звонка от любимых ,
    считаем мосты
    Гуляя по столице чужой страны ..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4210

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Байстрюки
    Байстрюки
    (сучасна народна пісня)
    Ясени, ясени…
    Ми любов свою й волю плекали.
    Ми бажали добра
    Хлібосольні завжди до гостей…
    П’ята ранку… На нас
    Московіти - рашисти напали,
    Щоб вбивати
                     в двадцять першім столітті
    Дітей!
                            Ясени, ясени…
                            Ваш «февраль» - це наш лютий прелютий!
                            Ми міцні, як ніколи!
                            Вмотивовані, патріотичні!
                           Не повезло з сусідом,
                            Пожиттю це іудівськи люди.
                           Ну, а ми українці, заповзяті,
                           В борні – фантастичні!
    Ясени, ясени…
    Тут колись спочивав сам Богун.
    Вас ломили вітри,
    Спопеляли пожежі і зради.
    Ясени, ясени…
    А кремлівський ушльопок -
    Сцикун,
    За Уралом сховався
    У таємному бункері падло!
                       Ясени, ясени…
                       Бачу я Іскандер край дороги,
                       Бачу танк, що горить.
                       А навколо - лежать  хробаки.
                       Окупанти, убивці -
                        Обламали, сучари, вам роги.
                       Де ростуть ясени –
                      Геть з моєї землі, байстрюки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4211

    21 бер. 2022
    Тетяна Писарська
    Я не знаю
    Я не знаю який сьогодні день.
    Тижня, яке число.
    Я рахую лише який день війни
    Поділивши на після і до...

    Бачу все наче скрізь товстенне скло,
    А навкруги - товща води
    Скрізь яку доноситься прямо до серця  страшенне відлуння війни.

    Час напруги як лакмус, як решето
    Залишає лише зерно -
    рідних, справжніх, великі коштовні серця і фільтрує плевел лайно.

    Темний час скінчиться.
    Вже інші ми зустрінемося після війни...
    - Як ти? Чим можу домогти?
    - Можеш. Міцніш обійми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4212

    21 бер. 2022
    Марина
    17 Миттєвостей весни
    17 діб пройшло…
    А наче тільки вчора
    Ми всі хотіли стрітити весну!
    Вона прийшла..
    Та не зелена - чорна
    Точніше
    Окривавлено-червона
    Із новим гаслом сили -
    «Я вірю в ЗСУ»!

    Я вірю людям,
    Але не завжди друзям(
    Я вірю в диво
    Тому молюсь весь час!
    Ми об’єднались разом
    І тепер наживо
    Ніякий сатана
    Не переможе нас!

    Ми об’єднались разом
    І всі 40 мільйонів
    В душі бажають тільки одного
    Життя! Під мирним небом долі
    А не страхіття, сліз
    Із купою прокльонів…
    А вся гидота, що бажає крові
    Відчує на собі в цей час
    Весь гнів і біль,
    Коли вбиває нас….

    Ми - українці!
    І наш народ незламний
    І кожен буде битись
    За своє:
    Свій дім, свій дух, свій рід,
    За землю, думку власну -
    Та разом з нами об’єднався світ!

    Ми вдячні кожному,
    Хто нам допомогає
    Ми допоможемо і вам
    В скрутні часи!
    Та сподіваюся, вони все ж
    Не настануть
    Бо українці знищать
    Кодло на Русні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4213

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Взяв би я бандуру
    Взяв би я бандуру
    Та й заграв, що знав.
    Але джевелін тут -
    Джевелістом став.
                    Супостата очі
                    Вилізуть з орбіт.
                    Буде йому дуля
                    Вперта на «обід».
    На «обіді» в пеклі
    Зійдеться русня.
    У борні запеклій
    Б’ємо їх щодня!
                       За дітей рідненьких,
                      За батька і матір.
                      Ви прийшли з війною –
                       А тепер ви – шмаття!
    «Фюрера» засцяного
    Поцілуйте в дупу.
    І маленьку бомбу
    Всуньте у залупу.
                       Гей, рашист, здавайся!
                       В тебе падло - шок.
                       Або сука кайся,
                        А не то – в мішок!
    Де Крим за горами,
    Де сонечко сяє.
    Гімном  України
    День новий стрічає!
                    Взяв би я бандуру
                    Та й заграв, що знав.
                    Через джевелин той
                     Джевелістом став!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4214

    21 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Візьми насіння собі в кишені,
    Нехай проросте на нашій землі.
    Ви не "асовободітєлі", а мішені,
    Вас смерть чекає у цій війні.

    Ми свою землю будем захищати,
    Вам не зрозумітм, бо вам не дано,
    Та нас "большой армієй" не залякати,
    Вас дно чекає, бо ви є дно...

    Ви зруйнували наші будинки,
    І розгромили наші міста,
    Але зіткнувшись у поєдинку,
    Ви плачете наче мале немовля...

    О, немовлята. Скільки їх вбили?
    Дітей, що не знали, що є життя.
    Вам ваша влада копає могили,
    Але вам і в пеклі вже місця нема.

    Чому? Що в пекло не впускають?
    Так. Уяви, а ти й не знав,
    Як твою душу покарають?
    Як за життя душі не мав...

    Включи свій мозок "асвабадітєль",
    Ти зараз тут, на нашій землі!
    На тебе чекають твої діти,
    Ти ж наших вбиваєш у цій війні!

    Ви думали ми такі, як і ви?
    Що боїмося слово сказати?
    Це ви є влади своєї раби,
    Ми ж за свободу готові вмирати.

    Ми вам говорили, вас попереджали,
    Зі зброєю прийдете, вам спасу нема,
    І не кажіть, що навіть не знали,
    Ще це не навчання, що це є війна...

    Ми нація вільних, яких не здолати,
    Ми ваш персональний horror і hell,
    Я гордо одне лиш вам хочу сказати:
    russian federation welcome to Ukraine!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4215

    21 бер. 2022
    Настасія
    Знову
    Ми будемо знову вночі танцювати
    І знову з тобою співати пісні.
    Ми будемо знову своїх цілувати
    І будемо тішитись теплій весні.

    Ми знову подивимось в чистеє небо,
    Зажмуримо очі, всміхнемось собі.
    І більше ні з ким розлучатись не треба,
    Шукати думками зникла потреба,
    Ми вдома…
    це все що потрібно мені і тобі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4216

    21 бер. 2022
    Ольга Нефедова
    Кінець
    Коли є той, хто посягає на життя людини,
    Повинен настати кінець одного,
    аби не настав кінець всього,
    Тиран має втрапити до домовини,
    А люди жити, не боячись тирана того,
    Та дивитись, як зростають у мирі їхні діти,
    І зустрічатися одне з одним
    у затишних кафе та власних
    не зруйнованих ворогом домах,
    А не воювати на фронті
    і в бомбосховищах сидіти
    Через посіяний силами темряви воєнний жах,
    Іродове ж поріддя здатне сіяти лише смерть і крах,
    Та сівачі страждають від своїх посівів самі,
    Люди після перемоги радіють світлу,
    а нелюди конають в пітьмі:
    Вічність у пекельних муках,
    як кара за те, що пробачити неможливо,
    Справжня сила не у ворожих танках,
    ракетах, буках,
    А в любові до людей і рідного краю,
    відстояти який важливо,
    Відправивши ворога туди,
    куди йому дорога,
    Перемагає у війні миролюбний народ
    з вірою в себе та в Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4217

    21 бер. 2022
    Єлизавета Яковенко
    “Ми втратили мир над своєю головою…»
    Ми втратили мир над своєю головою.
    Життя змінилося безслідно.
    Кожен день ведеться боротьбою,
    В який вторглися негідно.

    Ми бачим сльози, кров та дурість.
    Думаєм, що майбутнього не буде.
    Усюди безпробудна зла похмурість,
    І це ніхто ніколи ніколи не забуде.

    Наше життя не буде як раніше.
    Можливо, станемо скупіші.
    Очі вже зробилися темніше,
    А вся душа прагне тиші

    Усюди біль, сльози та страждання,
    Але сили в нас ще більше, як ніколи,
    А в серцях росте одне бажання -
    Сказати: «Ми їх нарешті побороли».

    Згадайте, як йшли з коханими за руки,
    Чекали зустрічі з найкращими людьми,
    Вивчали з жадністю свої науки
    І дихали повними грудьми .

    І з цього ми беремо зараз сили
    Пліч о пліч. Разом до мети.
    І щоб нам там не говорили
    Ми досягнемо цієї висоти.

    Моя люба ненько Україна,
    Бери нашу підтримку та любов.
    Ми будемо щасливими з тобою неодмінно
    Та звільнимо тебе з металевих цих оков.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4218

    21 бер. 2022
    Настасія
    Без назви
    Можуть квіти зростати в жагучих снігах
    І серця здатні битись в тілах бездиханих.
    Волі хто не тримав навіть в власних руках-
    Захотів зачерпнуть із запасів безгранних.

    Та не вміє ковтати цю волю й жагу,
    Та не вміє дивитися в очії вільні.
    Бо свобода завжди мала власну вагу,
    Щезла мить, де казали про це ворогу
    І настала та мить, де ми єдні і сильні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4219

    21 бер. 2022
    Francheska
    До Перемоги
    Будь уважним, глибоко не спи,
    Подрімай, але не засни,
    Бо якщо раптом знову сирени,
    І тривога замість весни?
    Закриваєш рідних руками,
    І грудьми закриєш як прийдуть вони,
    Але ти не сам! Бо над вами
    Світлий янгол із золотими крильми!
    Наші хлопці - один за одного,
    Стануть міцно, вони ж бо і є перемога,
    Привид Києва - наш невловимий птах,
    І любов незламна в серцях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4220

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Дружу я з джевеліном
    Ой чорна я си, чорна,
    Чорнява, як циганка.
    Лють в серці закипає
    Вбивати окупанта!

    Терпіла вісім років,
    Аж гульк - рашист на танках.
    Дружу я з «Джевеліном» -
    Тут буде тобі клямка!

    Страшна жіноча лютість,
    Я в ярості – запекла!
    Ти вбивця без ілюзій -
    Горітимеш у пеклі!

    І проклятий навіки
    Твій президент – пуйло!
    За все ми вам віддячимо -
    Російська мразь, лайно!

    Ой чорна я си, чорна,
    Чорнява, як циганка.
    Ніколи не здолати
    Народ у вишиванках!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4221

    21 бер. 2022
    Таня
    Без назви
    Війна
    9 день
    і відчуття - це не моє життя
     ще вчора мрії про дрібниці
    сьогодні - Боже, ще жива
     і поряд два маленьких сина
    слізьми вмиваю я обличчя
    ти там -  ми тут
    не хочу жити я страху
    молю я Боже нас помилуй
    врятуй все людство від Війни
    і дай надію на майбутнє
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4222

    21 бер. 2022
    Francheska
    Тиша (23.02.2022)
    Тиша дзвеніла навколо...
    Синє небо, і жовте поле.
    Ти ішла по рівному полю
    Ніби вдіта, а ніби й гола,

    Все завмерло, мовчить, і чекає -
    Так всесвіт на мить завмирає, -
    Той щасливий, хто ще не знає,
    Коли така тиша буває,

    І легенький рух ввишині -
    Це птахи помахали мені,
    Сонця промінь - мій знак від Бога,
    Підіймаю свій погляд до нього
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4223

    21 бер. 2022
    Menimozna
    [Музи]
    …Мої [музи] замовкли
    Вчора, коли встало сонце над обрієм
    Я розповім тобі мокрими
    [Очима] Як тільки минем мілину
    і підем, і підем, і підем
    по воді, а не по дну
    •
    Вічне століття сну
    Вилами по воді
    [Музам] мовчати наказано у війну
    А тобі?
    Вічне століття сну
    Вічне століття брехні
    [Музам] мовчати наказано у війну
    [Та хоч ти не бреши мені]
    •
    [Музи] замовкли…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4224

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Запрягайте хлопці танки
    Запрягайте хлопці… танки,
    Літаком злітайте ввись.
    Щоб ворожії бляшанки
    В пекло зразу подались.

    Збройні сили України
    Вмотивовані аж-аж!
    Є для мокшів джевеліни,
    Є 200- й, блін, багаж.

    Як ви, хвойди, нам набридли
    За століття зрад і війн.
    Окупанти, суче бидло.
    Ви за межах наших мрій!

    Йде війна… небо зоріє,
    Закипає в жилах злість!
    Бункер… Ввпу дуріє…
    Сучий вбивця – застрелись!

    Запрягайте хлопці… танки,
    Літаком злітайте ввись.
    Щоб ворожії бляшанки
    В пекло зразу подались.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4225

    21 бер. 2022
    Вероніка
    9 день війни
    Ми всі повернемось до своїх домівок,
    І будем жить, і процвітать.
    І відбудуємо Україну,
    Яку хотіли в нас забрать!

    Рашисти кляті, вбивці люду.
    Вам не пробачимо ніколи,
    Всіх сліз пролитих, і будівль розруху,
    За що ж ви так з нашим народом?

    На все життя ви вже прокляті,
    І не буде вам спокою.
    Горіть ви в пеклі, вбивці кляті!
    За те що творите з українським народом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4226

    21 бер. 2022
    Francheska
    Весна На Порозі
    Відчуваєш? Весна на порозі,
    Відчуваєш? Це я і ти,
    Ми з тобою зустрілись в дорозі,
    І додому ще довго йти,

    Та поглянь: нас мороз не морозить,
    У повітрі - легенький бриз,
    Вже зима залишитись не в змозі,
    І трава проростає скрізь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4227

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Міцно заправлені злісттю
    Міцно заправлені злістю

    Місто моє, рідне місто
    Ти у війні щогодини.
    Міцно заправлені злістю
    Всі капілярні судини.
    На позолочений купол
    Падає хтивий метал…
    Київ, Ірпінь, Маріуполь -
    Вас не принизив підвал.
    Ви піднялися і встали -
    Мужні, рішучі, кармічні!
    Не як міфічні Тантали,
    Як українці – ВЕЛИЧНІ!
    Навіть маленький Ізюм,
    Гідна поштива Одеса.
    Ви не полізли у трюм,
    Ви - богорівні від Зевса.
    Сильні, завзяті у гніві.
    Ворог тікає за обрій.
    Суми, Гостомель, Чернігів -
    Ви відчайдушно хоробрі!
    Бій був серед передмістя,
    Пнувся ворожий  спрут…
    Ціла колона рашистів
    Нікчемний металобрухт.
    Ржаві російські засланці -
    Русотуристо@лядь...
    Ниці, голодні засранці,
    Як недокурки лежать.
    Як остаточні невдахи -
    Вбивці, і сам ввпу.
    Харків, Херсон, Волноваха
    Зробить вам « раша - капут!»
    Шлях Перемоги – тернистий,
    Ми як ніколи єдині!
    Міцно заправлені злістю
    Всі капілярні судини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4228

    21 бер. 2022
    Артур Курдіновський
    Один народ?
    Та ні! Ми з ними - не один народ!
    Не намагайтесь правду підмінити!
    Все різне: світ надій та світ турбот:
    Їм нападати, нашим - боронити!

    І потайки, у пострілах нічних,
    З ножем в руках і з чорними думками
    Вони ховають злодіїв своїх
    Без пам'ятників та під номерами.

    І безіменні, на якійсь горі,
    Як зрадники, мовчать оті могили.
    Мовчать і їхні вдови, матері...
    І не дай Боже, щоб заговорили!

    У нас завжди інакше все було:
    Коли везуть героя в домовині -
    Скорботи не соромиться село,
    І всі його стрічають на колінах.

    Захисники не бачать перешкод...
    Герої наші! Як душа сумує!
    Бо це воює не один народ,
    Це, люди, підлість з совістю воює!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4229

    21 бер. 2022
    Francheska
    Без назви
    Я тебе люблю, все тобі віддам,
    Тільки повертайся додому швидше,
    Мирний корабель, дружній всім вітрам,
    Ти ближче, і ближче, і ближче,

    Мирний корабель, увійди в наш порт,
    Хай біля Одеси почне розвиднятись,
    Далі крізь туман лети через поля,
    Дай Вкраїні змогу захищатись,

    Принеси нам мир, вічний і живий,
    Хай зійдуть в полях жито і пшениця,
    Всім даруй любов, мрії і надії,
    Хай життя ніколи не скінчиться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4230

    21 бер. 2022
    Олена Павлова
    Українська ніч
    Щоночі усі наші доми стають мішенями.
    7, 8, 9 — як спати в десяточці?
    Ця вечірня тригонометрія:
    приміряти на око,
    куди полетить яке скло
    і чи вдарить мені у скроню
    крилом
    ця статуетка
    ангелика?

    Буде — що буде,
    далеко за північ таки
    лягаєш у ліжко,
    замість підвалу — під покривало
    ковдра — твоє укриття
    А потім під ранок сирена
    пульсує
    наче зубний біль
    твоєї душі
    волає про наші
    найбільші страхи:
    Я знаю, де ти.
    Це в тебе летить
    крилата ракета.
    Це ти — моя ціль.

    Зранку — особливий час
    між твоїм прокиданням
    і миттю,
    коли дізнаєшся,
    куди влучило
    цієї ночі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4231

    21 бер. 2022
    Лада
    8.03 — День Перемоги
    не хочу ні тюльпанів, ні золота, нічого
    а от в труні із бантиком не проти діда злого
    ви хлопці там муштруйте тих покидьків поганих
    ми всі за вас — горою, у нас на вас ще плани
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4232

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Московський  патріархат
    Не втримався психопат,
    Прокльони несе серед люди.
    Московський патріархат -
    Одвічні потомки Іуди.

    Не добрий сусід і не брат,
    Не кум, не товариш - скоріш
    Московський патріархат
    Від злості давно точить ніж.

    У церкві сховав автомат,
    Ач як окупантам молився…
    Московський патріархат
    Від пихи слиною давився.

    Наводку координат
    Відверто рашистам дає.
    Московський патріархат
    На дибки, падлюка, стає.

    Безжальний, упертий Пілат
    Вмиває скривавлені руки.
    Московський патріархат
    Кубло пропаганди – отрути.

    Не вірю в молитву стократ
    Попів у сплюндрованих рясах.
    Московський патріархат
    Для ворога тулить фінанси.

    Ви чули російський мат?
    Це сутність химери кремля.
    Московський патріархат -
    Пішов ти шляхом корабля!

    Женіть лиходія, женіть
    З нечистою силою в серці.
    У дзвони країна дзвенить
    До герцу, народе, до герцу!

    І прийде свята Перемога!
    Росія - загасне в імлі…
    Ми молимось щиро до Бога
    На власній вкраїнській землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4233

    21 бер. 2022
    Francheska
    Надія
    Хвилина мовчання щоранку,
    Щоранку в стрічці новин
    Руйнування нового світанку,
    Ракети, полум'я, дим...

    Надія на справедливість,
    Вона час від часу крихка.
    Хай збудеться, що наснилось!
    З'явися, життєва ріка!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4234

    21 бер. 2022
    Марина Ілюшка
    Крила
    Так хотілося б мати крила
    Тільки не щоб літати, ні
    Я б тебе тим крилом накрила
    Щоб не гинув в чужій війні

    Захистити б тебе від лиха
    Та нема крил, лиш пара рук
    Їх складу до молитви тихо
    І той шепіт зірвався в крик

    Так хотілося б мати волю
    Захистити усіх синів
    Від війни, від страху, від болю
    Побажати тихеньких снів

    Кожна мама цей біль впізнає
    Та немає в нас крил своїх
    Тих синів, що нас захищають -
    Бережи, Мати Божа, їх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4235

    21 бер. 2022
    Іван
    Ми обрали волю
    Йде війна, ну йде, а до того хіба не було?
    Було так називалось АТО.
    Можливо ми 8 років мовчали,
    Хоч правду знали... Хоч правду знали.

    Але то не новина
    Що москалям треба наша земля
    Ну народ такий в них, вміє тільки воювати,
    А наш мирно вміє працювати.

    Але за 8 років хтось працював, а хтось воював,
    А москаль того від нас не чекав
    Хтось має правду сказати,
    Що за волю не страшно помирати.

    А хіба народ ви не знали
    Чого від нас усі чекали ?
    Що нас ніхто в серйоз не сприймав
    Що нас до себе лиш москаль чекав.

    Ми ж вибрали свободу
    Жити вільно, біля рабського народу
    От вони і рабство захищають
    Бо волі не мають... Бо волі не знають!

    А ми за волю ціну знаємо
    От і стоїмо і захищаємо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4236

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    На фіга прийшов
    На фіга  прийшов,
    Як місяць зійшов.
    Ми тебе не звали.
    Клепки ти не мав
    І тому дістав
    Міцно по цимбалам!

    І тобі ж на зло -
    Путін твій @уйло -
    Знають всі усюди.
    Хто прийшов вбивати -
    Буде «спочивати»
    І піде… в нікуди.

    Схиблена мерзота
    Тягне все до рота -
    Голод в голодранців.
    Ах, які «херої»
    Збоченої зброї,
    В «клюбі будуть танці».

    Є у нас… «трембіти»,
    Будете горіти,
    Розімнете ноги.
    Хтось ноги протягне
    І в останнє ахне
    Посеред дороги.

    Ти б пішов москаль
    Наху… в синю даль,
    Обрій – багряниця!
    Ти пароль не знаєш,
    Свій язик зламаєш
    В слові «па-ля-ни-ця».

    На землі священній
    Будеш убієнний
    За Стьопу Чубенка.
    На шматки роздертий
    В порох  перетертий -
    В нас земля м’якенька.

    Убирайся сучий
    Йолопе дрімучий -
    Ляжеш в калабані!
    Ми перехрестились
    І тобі помстились
    За Дідика Даню!

    Злість стискає пальці,
    Вам неандертальці
    Тут піз@ець дороги!
    Ми в борні єдині,
    Буде в Україні
    Свій ДЕНЬ ПЕРЕМОГИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4237

    21 бер. 2022
    Francheska
    Без назви
    Що сталося з нами, не знаю,
    Наш потяг за обрій мчить,
    Ніхто мене там не чекає,
    Лиш доля-учитель вчить,

    Я очі рідні шукаю,
    Блакитні, як наше небо,
    В чужих обличчях вбачаю,
    Та все не те, що треба,

    Їх так багато, синіх,
    І всі чужі, невідомі...
    Вернися, мир, в Україну!
    Вернися навік додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4238

    21 бер. 2022
    Оксана Аніщенко
    Форпост
    Тримайся, мій форпосте!
    З тобою моє сердце!
    Жени незваних гостей,
    задай вогню і перцю.
    Тримайся Стародавній,
    тримайся мій Герою!
    Бо з нами Бог і правда,
    ми неодмінно встоїм!
    Ти смарагдовий красень,
    тебе ми відбудуєм.
    А ЗСУ хай гасить,
    вогнем орду тупую!
    Чернігів, мій тримайся!
    Тримайся, мій коханий.
    Вбивай, не сумнівайся
    і мирне сонце встане!
    Тримайся мій форпосте,
    хай стихнуть всі тревоги.
    Хай згинуть злії гості.
    Вперед до перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4239

    21 бер. 2022
    Вероніка
    Ми хочемо Миру
    Ми хочемо МИРУ, Не хочем ВІЙНИ!
    Не хочемо смерті, вогню і стрільби!
    Покиньте ви зброю, виж теж живі,
    Й не хочете мертвими лежати в нашій землі.

    Одумайтесь, мізки свої ви включіть!
    Покиньте ви зброю, і руки догори підійміть!
    Ми ж не хочемо вас убивати,
    Але й неньку свою не дозволим забрати!

    Ми українці,  Ми сильний народ!
    І будем боротись до найбільших перемог!
    Весь світ вже за нами, а ви проти нас.
    Не віддамо вам  ні Київ, ні Крим, ні Донбас!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4240

    21 бер. 2022
    Довгалюк Юлія
    Так чекала початку весни...
    Так чекала початку весни,
    Так хотілося сонця і тиші.
    Та прокинулись серед війни
    І зарились в підвали, мов миші.

    Нам сказали "війна! " - надурили?
    Ми повірити в це не могли.
    Та домівки вже наші бомбили,
    І ракети між вікна гули.

    Я чекаю, коли не в підвалі,
    Я чекаю, коли всі живі
    Будем жити в країні цій далі,
    А вони будуть гнити в Москві.

    Їм не буде прощення ніколи,
    Не забудемо ми й матері.
    Не забудемо знищені школи
    І розбиті міста на зорі.

    Буде пеклом їм наша оселя
    "Визволителів" ми тут не ждем.
    Їхнє серце - суцільна пустеля.
    Але ще сильніші будем.

    Так чекали початку весни,
    Так хотілося львівської кави.
    Завтра збудуться наші всі сни,
    Де над нами розійдуться хмари.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4241

    21 бер. 2022
    Francheska
    Без назви
    В тебе серце сьогодні болить, я знаю,
    Це чути на відстані, в нашому полі,
    Ми ж навіки пов'язані, все відчуваємо,
    Хвилювання, любов, від неволі до волі,

    Ти ідеш, твої чоботи вкотре забруднені,
    Руки тримають знаряддя для захисту,
    Просто живи! Усі інше ми зробимо,
    Лиш не засни на посту.

    Ти зумів здолати зовнішніх демонів,
    Тих, шо вночі нападати надумали,
    Сила твоя у єднанні зростатиме,
    Серце твоє добрим світлом захищене,

    Бог не забув, не забуде, не зраджує,
    Він наділив тебе вірою й правдою,
    Бог є любов, що у серці зростатиме
    Й вірно тебе захистить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4242

    21 бер. 2022
    Тетяна Безуса
    Я вічний (монолог українського захисника)
    Доброго всім здоров'я і миру!

    За що ти воюєш, російський солдате?
    Чи є в тебе діти? Чи є в тебе мати?
    Моїх ти за що убиваєш синів,
    Дочок і дітей?.. Не зайдеш, орку, слів!

    А в мене багато, як той океан,
    Прокльонів і сліз, незагоєних ран.
    Вони у містах, що вже знищили ви,
    У криках останніх жінок із дітьми!

    Палає в огні Україна моя,
    Від "руського міра" і монстра кремля!
    Та ми нездоланні ( хоч вір, хоч не вір),
    Бо ти не людина - поранений звір.

    Який найхоробріший в світі солдат?
    Не той, у якого в руках автомат,
    А той, хто боронить Вітчизну СВОЮ
    І МСТИТЬ за країну та вбиту сім'ю!

    Ти бійся мене, я пощади не маю
    До тих, хто родину мою убиває!
    Я вічний! Я маю у серці до неньки любов
    І мужність, козацьку звитягу і кров!
    Слава Україні!
    Слава нації!
    Ми переможемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4243

    21 бер. 2022
    Настя Соколова
    Без назви
    Великий злий старий ведмідь
    Напоровся на молодого вовка
    Вовк відгриз одну лапу і іншу відгриз
    Він тепер помститься на повну
    Так, він стримував силу
    Та зараз вже ні
    Він не буде чекати терпіти
    Бо урвався терпець
    І ведмедю кінець
    Скоро кінчиться влада ведмедя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4244

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Не вмирає душа наша
    Не вмирає душа наша.
                                                                                                                                Не вмирає воля

                                                                                                                                Тарас Шевченко

    В одну мить знята з очей
                                вся брехня-полуда
    Про «братерство», «руський мир» -
                                                 байка ніяка…
    У метро матуся просто
                                 притуливши груди
    Материнським  молоком
                                   кормить малюка.
    Третю ніч ночує Київ
                                    в метрополітені,
    Шок минув, реальність  мужньо
                                           змушена чекати.
    У матусі молодої
                                    справи небуденні:
    Накормити, пеленати
                                        і покласти спати.
    Спить малюк,
                           стуливши губи, чмокає у сні.
    Із айфонів всі новини
                                             про війну відомі.
    До бабусі на світанку
                                              виїдуть в таксі:
    Молодий татусь лишиться
                                     тут, в теробороні.
    Він сам вчитель, то ж свідомий -
                                       натякнув легенько:
    Я приїду… незабаром
                                      і поправив льолю.
    Просльозився, пригадав
                                   з радістю Шевченка:
    Не вмирає душа наша,
                                             не вмирає воля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4245

    21 бер. 2022
    Наталія
    Без назви
    Вертаються лелеки з тепла краю,
    Але не бачать в Україні раю,
    Стоїть вогонь і попіл звідусіль,
    Наш "брат" на рвану рану сипе сіль.
    Прорвав кордони і біжить в сліпу
    "За русский мир" кричить він "Я умру"
    Проводять тут "военную операцию",
    А в нас звучить це гірше - окупація.
    Прийшли брати з мечем просити миру,
    Та українці проти вас несуть сокиру,
    Ірпінь, Гостомель, Ворзель, Буча,
    За що чекала смерть їх неминуча.
    Згоріла наша "Мрія", наша гордість,
    Збудуєм ми ще кращу і на совість.
    За що сьогодні Харків проливає сльози,
    Чому херсонці чують ці погрози.
    Питає маму в крові хлопчик Вова,
    Чому лікарня стала "базою Азова".
    І Маріуполь вже не місто - це біда,
    Що наробила клята ця орда.
    У Конотопі відьми б'ють тривогу,
    Рашисти їх хотіли взять в облогу.
    Отримали від бублика дирку,
    І вже зі зла обстрілюють Охтирку.
    Ми вірим, перемога буде з нами,
    І заросте росія бур'янами.
    Сьогодні, завтра й назавжди
    Хай гинуть наші вороги.
    І "братні" всі такі народи
    Хай в Чорнобаївці десь бродять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4246

    21 бер. 2022
    Лада
    Без назви
    стінгер у руках, ладанка в кишені
    приціл по літаках - ворог у мішені
    що ж твориться з людьми, коли із вуст ні слова
    кричати треба гучно, як влада безголова

    ідуть на святу землю, вбивають матерів
    ніколи не пробачу цих клятих упирів
    трощать будинки цілі, ракетами бомблять
    за те, що ви зробили вам тільки умирать

    а справжній цар - це правда, а не якийсь дідок
    ми будемо ходити, а хто брехав - в візок
    народ, ми дихати на повну будемо завжди
    а хто прийшов і звідки - то піде знов туди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4247

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Помста нещадна
    Помста нещадна, незворушна

    Злість у квадраті, сміливість в кубі -
    Помстися, воїне, за всіх!
    За Бучу, Харків, Маріуполь -
    Вбивати ворога  не гріх!
    За ніч, яка все не минала -
    Від бомб загинула рідня.
    За діточок, яких не стало
    Пострілом танку серед дня.
    Їх душі в небо піднеслись
    І сльози не дають розради.
    Помстися, воїне, помстись!
    За всю  українську громаду!
    За тих, хто навіть у полоні
    Співає український гімн.
    За цівку крові біля скроні
    Є помсти дух – адреналін!
    Ці жалюгідні мудаки
    Пекло на шкурі вже відчули…
    Горять і танки й літаки -
    Межу терпіння перетнули.
    У власнім домі, власній хаті
    Нас захищає  оберіг!
    А злість вирує у квадраті -
    Вбивати ворога не гріх!
    Зітремо нелюда  до тла,
    Шалена злість лікує душі.
    Воїни світла і добра -
    Помста нещадна, незворушна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4248

    21 бер. 2022
    Олексій
    Про що мріють люди
    Про що мріють люди на цим білім світі?
    Про те, щоб не знали біди, війни діти,
    Про те, щоб не плакала рідная мати,
    Про те, щоб кохання вернулось до хати.

    Про що мріють люди на нашій планеті?
    Щоб путін іздох, щоб  здійнявся у пекло на першій ракеті.
    Щоб цербери кожную ніч катували,
    Щоб ворони серце йому розривали!

    Про що мріють люди на Україні ?
    Про те, щоб був спокій, вклонитись калині.
    Щоб ластівки з миром до нас завітали,
    Щоб діти й онуки війни не пізнали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4249

    21 бер. 2022
    Олдександр Берестяний
    Реве та стогне Дніпр широкий
    Реве та стогне Дніпр широкий,
    Сердитий вітер завива.
    Ворог прийшов до нас жорстокий
    І мирних мешканців вбива.

    То ж українці зціпив зуби
    Піднялись в повний зріст в борні!
    І кожне серце – це тризуби!
    І душі з Богом у броні!

    Піднявся Світ від хвилювання
    У боротьбі добра зі  злом.
    Злість неймовірна від бажання
    Покінчити з тупим пуйлом.

    Вбиваймо хтиву русішню,
    Нам до снаги їх побороти!
    Вже срака розійшлась по шву
    Путінососної мерзоти.

    За Соловки і Сандармох,
    Голодомори всі цинічні.
    Творімо вбивцям некролог
    Без прощення на віки вічні!

    Ми є народ вогненноокий,
    В нас правда поколінь жива!
    Реве та стогне Дніпр широкий,
    Сердитий вітер завива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4250

    21 бер. 2022
    Вероніка
    Без назви
    Російські мами, не мовчіть
    Своїх дітей візьміть спасіть
    Бо будить гнити у землі
    Без могили й імені!

    Не бійтесь ви тої сволоти
    Він лиш один, а вас мільйони
    Відстоюйте своє життя
    Бо назад не буде вороття

    Ми не нацисти, й не кати
    І вашого порятунку не потребували
    Не віддамо своєї ми землі
    На яку так палко путін зазіхає

    Тут гинуть наші українці,
    Й ваші росіяни
    Ми відстоюємо свою країну
    А ваші гарматним м’ясом стали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4251

    21 бер. 2022
    Тетяна Безуса
    Без назви
    А ти, моя кохана Україно,
    Так палко мріяла колись,
    Щоб твої землі безроздільно
    В одну - єдину всі злились!

    Тебе іздавна розривали,
    Дробили, сіяли кукіль,
    Мости, що з попелу рождались,
    Палили знов, плодили цвіль.

    Та ти вставала, умивалась,
    Дітей своїх скликала знов
    І рідним словом причащалась
    Під майвом славних корогов!

    Ти сильна! Я у тебе вірю!
    У внуків вірю, у дітей!
    Ясні і мирні у нас цілі,
    Пройдеш ти шлях тернистий цей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4252

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Так
    Так! я буду крізь сльози сміятись,
                                                                     Серед лиха співати пісні,
                                                                     Без надії таки сподіватись,
                                                                     Буду жити! Геть, думи сумні!

                                                                                                     Contra spem spero!
                                                                                                     Леся Українка

    З розповіді жительки Маріуполя
     Надії Сухорукової
    «Українська правда» від 20 березня 2022 року

    Молись за мене, молись!
    Я вийшла лишень на хвилинку.
    Навпроти догоряє під’їзд
    Сто п’ятого будинку.
    Цуцик просився до вітру
    І трішечки погуляти…
    Я вдягнута так… нехитро
    В спортивному, що встигла взяти…
    Коли почали бомбити -
    Ми поспіхом у підвал.
    Плакали з відчаю діти,
    Десь бахнуло, чувся обвал.
    Раптово не стало світла,
    Горіли навкруг свічки.
    В підвалі сперте повітря
    І де-не-де світлячки
    Айфонів , які поза межами.
    Мов поза самого життя.
    О , Боже, місто в пожежах
    Розтрощене без каяття.
    Я вийшла… в іншу реальність
    І волю дала сльозам.
    Не вірячи у фатальність:
    Бомбили намолений храм!
    Дотла згорілі авто,
    Поруч в руїнах зупинка.
    Скрізь порох…розбите скло…
    Прикрита курткою жінка.
    Не хочу її … впізнати,
    Відвожу свій переляк…
    Цуцик почав скавучати
    І це характерний знак
    Хутко іти в підвал,
    Але не до ходи.
    У мене з’явився запал
    Знайти де-небудь води.
    Лячно, ніде нікого!
    Моторошно на душі…
    Подумки прошу Бога:
    Пошли Всевишній дощі.
    Та чи настане – колись?
    Чи завтра, навіть без натяків?
    Молись за мене, молись!
    Не маю сил навіть плакати…
    Які ж рашисти іуди,
    Хто ж нелюдів наплодив?
    В підвалах сидять люди,
    Без світла, їжі, води…
    Ми маємо, людоньки, жити
    В тональності сі-бемоль!
    Так хочеться просто любити
    Свій дім і Маріуполь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4253

    21 бер. 2022
    Валерія
    Я вірю,я знаю
    Я вірю,я знаю,ти чуєш все Боже!
    І кожна молитва до тебе луна!
    Я знаю,що Україна все переможе!
    А москаля чекає труна.

    Я вірю,я знаю, за все буде розплата!
    За кожну дитину і кожну хатину!
    За те що полізли у хату до брата!
    Забудьте про щиру й гостинну!

    Як ми позабули про мрію і спокій,
    Про дім рідний й сонечко кримське.
    Прийшов до нас ворог жорстокий!
    І лихо коє нелюдьське!

    Він не боїться тебе,Боже!
    Диявол схоже у душі сидить!
    Та вірю я-добро все переможе.
    І знову радість задзвенить!

    Я вірю,я знаю,ти чуєш все Боже!
    І кожна молитва до тебе луна!
    Я знаю,що Україна все переможе!
    А москаля чекає труна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4254

    21 бер. 2022
    Тетяна Безуса
    Без назви
    Ще буде:неба чистої блакиті...
                                Я стверджуюсь,
                                 я утверждаюсь,
                                 бо я живу!
                                 Павло Тичина

    Хай буде проклята війна!
    Нехай дождеться сина мати!
    Нехай всміхається дитя
    І мир панує в кожній хаті!

    Нам досить горя і тривог:
    Не передати біль словами!
    Життя загальмувало крок,
    І мрії скроплені сльозами...

    Я знаю: буде ще весна
    Усміхнена і переможна!
    У світі правда є одна:
    Народу дух здолать не можна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4255

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Темна нічка
    Темна нічка землю вкрила,
    Русішня мов подуріла.
    З Градів б’є в будинки, школи.
    Геть звихнулись анциболи.
    Бомбосховище надійне,
    Але якось неспокійно.
    Плачуть діти, дітям страшно.
    Залетіла звідкись пташка.

    О, пташко мила,
    Маєш ти пружні крила.
    Як тривога минеться -
    Полети в тьмяну ніч.
    Знайди там Бога
    І на мові пташиній
    Розкажи про страждання
    Все про все віч-на-віч.

    Ніч минула відчайдушна
    І прийшла хвилинка слушна.
    Хтось побачив пташку знову,
    Тільки іншу – світанкову.
    По-пташиному співає:
    Вас Господь оберігає.
    «Фіть-фіть-фіть» - усе минеться,
    Скоро сонечко всміхнеться.

    О, пташко мила,
    Маєш ти пружні крила.
    Ти весну привертаєш,
    А Господь поводир.
    Де ти літаєш
    Там і дійсність, і казка -
    Україні, будь ласка,
    Принеси просто мир.

    Українці - мирні люди,
    А не ті зайди-приблуди.
    У схвильованій молитві
    Скільки сліз уже пролито.
    Скільки втрачено надій
    І шалених веремій.
    Із країв чужих, далеких
    Повертаються лелеки.

    О, пташко мила,
    Маєш ти пружні крила.
    Ти весну привертаєш,
    А Господь поводир.
    Де ти літаєш
    Там і дійсність, і казка -
    Україні, будь ласка,
    Принеси просто мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4256

    21 бер. 2022
    ОленаА.
    Крик душі
    Немає сил терпіти більше -
    Вже сльози затопили все,
    Але нажаль вони замерзли,
    Не розтопивши серце нічиє...
    Можливо серця і немає
    У тих хто лихо нам несе?!
    Тому що так у світі не буває,
    Коли зруйновано за мить усе.
    Молю щомиті бога на прощення!
    За що прогнівався він на УкраЇну?
                                                            За що?
    Прийди із сонцем ворогу прозрення!
    Єдине що я мрію у цю мить!
    І миру ВСІМ хто і ще дише,
    Бо МИ єдині і дай бог всім ЖИТЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4258

    21 бер. 2022
    Ольга
    З присмаком крові
    Ця весна матиме присмак крові.
    У неї ще не виросли зуби, тож вона ковтала усіх цілком.
    Горло царапали численні гради і кулі,
    Забивали в голову цвяхи дзвінким молотком.

    Ця країна матиме присмак крові.
    Її землю силою пхали під чужі чоботИ.
    У взуття пхали скло, стріляли у черговій змові,
    А на дорозі до спокою ставили блок пости.

    Цей народ буде із присмаком крові,
    У нього за спиною досвід, тисячі безсонних ночей.
    У них в душах прописано: "ми сильні, зимові",
    А за спинами горді мільйони очей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4259

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Великий народ
    Ще місяць чи два -
                кремлівський ушльопок помре.
    Його арештантська душа
                                               шукає тире
    Між датою альфа і датою смерті омега,
    У бункері злості шикується ціла шеренга.
    За смерть твою сучу дають непогане бабло,
    Ти ж саме «величне» на цілому світі пуйло.
    Не довго лишилось –
                                     оте сатанистське створіння
    Аж лусне від болю і вся його божевільня!
    Його «руський мир» лежить, дотліває, як мотлох.
    У братських могилах призначена доля 200-х.
    Ще тиждень чи два –
                                      не буде москальського лиха.
    Бодай тебе в клоччя розірве  твоя власна пиха.
    Вдягай нацюцюрник, бюстгальтер – тікай у Китай
    Або добровільно до леніна в урну лягай.
    Завалять бздуна свої ж… московіти-поганці.
    Плішивий мерзотник і вбивця надцюрить у штанці.
    І буде смердіти, бо вже остаточно лайно.
    Мільйони прокльонів зійдуться в потужне – на дно!
    В самісіньке пекло кінцевого пункту призначення
    Зі сворою генералів, ФСБешників, телебачення.
    Дістане Гаага і кара Господня десь там на руїнах кремля…
    Яка ж ти мерзота, як носить таких ще земля.
    Вже таймер включився і зручно лежить динаміт,
    Коли спалахуйка запалить для гниди гніт!
    Ще день, може два – ти здохнеш, плішивий урод
    І в цьому тобі допоможе ВЕЛИКИЙ НАРОД!
    Звитяжно стоять ЯВОРИ!
    Втопися убивця - в крові!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4260

    21 бер. 2022
    Ольга
    Кацап
    гей, кацапе! ти йдеш воювати?
    проти моєї землі стояти?
    ой, ну кацапе, не йди, "благаю"…
    тебе ж твоя смерть за рогом чекає!

    гей, кацапе, а ти знав куди йшов?
    чи знов на "навчання" у тебе призов?
    ой, ну кацапе, а за що ж ти стоїш?
    за те, що при владі хворий нацист?

    гей, кацапе, тягни но свій зад,
    разом із танком вертайся назад.
    не туди ти, кацапе, бідний поліз!
    не в ту землю засунув клятий свій ніс.

    ой, так, кацапе, така біда.
    хочеш - не йди. приютить земля.
    в тому й різниця, кацапе, між нами:
    моя земля твій народ не сприймає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4261

    21 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Її погляд,то мій оберіг,
    Її посмішка,то моя зброя...
    І нехай розділяють нас сотні доріг,
    Моє серце завжди з тобою!

    Поруч ти уві сні,
    Твої теплі долоні,
    Гріють душу мені,
    Коли я у полоні...

    Страху,горя і болі,
    Твої ніжні обійми,
    Навіть там,у неволі..,
    Вірою стали і янгола крильми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4262

    21 бер. 2022
    Тетяна Безуса
    Без назви
    Тримайся, дівчинко моя,
    Тендітна, синьоока Україно!
    Ти в цьому світі не одна,
    З тобою людство воєдино.

    Ми всі не хочемо війни!!!
    Її нам підло зомбаки вже нав'язали...
    В страшному герці дочки і сини,
    І сам Господь дає нам силу!

    Тримтіть, поганці, час настав -
    Ми правнуки сміливих гайдамаків -
    І землю рідну і народ
    Вже научились захищати!

    Хай буде проклята війна!
    Хай буде мир в усьому світі!
    Хай згинуть виродки кремля!
    Щасливими хай будуть внуки й діти!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4263

    21 бер. 2022
    Олександр Берестяний
    Скрипка Страдіварі
    Як скрипка Страдіварі

    Молімося до Господа доземно,
    Стиснемо міцно разом  кулаки.
    Недолюдки зайшли на нашу землю -
    Жорстоке, підле бидло, байстрюки.
    Тарас Шевченко так їх «вихваляв»,
    Характеристика вражаюча з під лоба:
    «Отак подивишся здаля на москаля,
    А ближче підійдеш – худоба!»
    Таки й сьогодні, брехливі на півслові,
    Зомбовані манкурти  благуваті.
    Слизькі і підлі, злі, тупоголові,
    На вигляд хворі, просто біснуваті.
    Вони прийшли  свідомо убивати,
    Без натяку на крапельку сумління.
    Прийдеться їм, потворам, нагадати
    Чия земля тут і чиє коріння!
    І подоляни, і  батяри львівські,
    Брати Кличко і Олександр Усик…
    Ох, як впаде цей виблядок кремлівський,
    Мов недоречний на мундирі ґудзик.
    Ох, як втікатимуть рашисти у лахмітті
    І вже втікають, і горить земля.
    У своїй люті ми – несамовиті!
    Вперед худоба - шляхом  корабля!
    Віддячимо по повній, знайте тварі.
    Згине навіки хвороблива раша…
    Довершена, як скрипка Страдіварі,
    Прийде ВЕЛИКА ПЕРЕМОГА наша!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4264

    21 бер. 2022
    Любов Іванівна Кравчук,вчитель
    Молитва за Укрвїну
    Боже великий  єдиний,
    Нам Україну храни!
    Давав Ти нам волі доволі,
    Та ми її не вберегли.

    Та як вберегти її можна,
    Як клятий північний сусід
    Заздрив завжди нам,заможним,-
    Таким був наш прадід і дід!

    Частушок вони не співали,
    Чоло обливав рясний піт,
    У праці тяжкій здобували
    Ґазди вкраїнські свій хліб!

    Була у нас з Божої ласки
    І влада достойна- князі.
    Вкраїна іздавна -славетна держава,
    Її поважали усі.

    А скільки героїв зродила держава:
    Козацтво, стрілецтво,ОУН і УПА,
    Героям Майдану одвічная слава!
    Сучасним героям всечесть і хвала!

    Боже великий,могутній,
    Нам Батьківщину храни!
    Скинь з матері чорну жалобную хустку
    І кляту війну припини!

    Боже всесильний з високого неба,
    Витри сльозу сироті!
    «Миру дай!Миру нам треба!»-
    Уклінно благаєм усі.

    Дав Бог Україні і вроду квітучу,
    І пісню чудову,і землю родючу,
    Талант дарував,незалежність, свободу…
    Дай, Боже, здобути хутчіш перемогу!

    Хай діти не гинуть, хай мами не плачуть,
    Хай вийдуть з підвалів і сонце побачать,
     А душі загиблих в обійми прийми,
    Нескорених нас всіх спаси й сохрани!

    БОЖЕ ВЕЛИКИЙ ЄДИНИЙ,
    Послухай благання Вкраїни!
    Від Матері-неньки молитву прийми
    І небо закрий,і до неї схили!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4265

    21 бер. 2022
    Станіслав
    Объясни
    Объясни мне, что такое?
    Небо кроет черной мглою.
    Птицы дивные из стали
    Собрались над нами в стаи.
    Над Днепром стоит зарница,
    Освещает злые лица.
    И чужой, не местный говор
    От Херсона и до Львова.
    Что случилось с мирным краем?
    Почему вокруг пожары?
    Белый пепел в Черном море.
    Море крови, слез и горя.
    Вдоль степи спешит на вече,
    Бодр, хоть и покалечен
    Дух казацкий на приволье.
    В синем небе. В желтом поле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4266

    21 бер. 2022
    Дар'я
    Втікати не можна лишитись
    Втікати, не можна лишатись,
    Життя спакувати в валізу,
    Дітей вберегти від гармати
    Ти мусиш, а серце— донизу,
    Як кинути маму і тата,
     І рідну домівку у кризу?
    Від болю ти хочеш кричати,
    Безвихідь, і серце —донизу....
    Втікати не можна! Лишитись!
    Підтримати рідну країну,
    Творити добро і молитись
    За батька, за брата, за сина,
    За те, щоб закінчилась клята війна,
    Й розквітла з руїн ця кривава весна!
    Щодня у думках промовляти
     лишатись не можна, втікати,
     лишитись....не можна втікати!
    DariyaD

    Втікати, не можна лишатись,
    Життя спакувати в валізу,
    Дітей вберегти від гармати
    Ти мусиш, а серце —донизу...
    Як кинути маму і тата,
    І рідну домівку у кризу?
    Від болю ти хочеш кричати,
    Безвихідь, і серце—донизу...
    Втікати не можна! Лишитись!
    Підтримати рідну країну,
    Творити добро і молитись
    За батька, за брата, за сина,
    За те, щоб закінчилась клята війна
    Й розквітла з руїн ця кривава весна!
    Щодня у думках промовляти :
    "Лишатись не можна, втікати...
    Лишитись! Не можна втікати!

    DariyaD
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4267

    21 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Не так сталось як гадалось
    Ви гадали, українці надто слабкі люди?
    Аби шия лиш була, то і ярмо буде?
    Надіялись, накинетесь, немов кіт на сало?
    Не так сталось як гадалось? Силоньки замало?
    Думали, надломите  чималенький кусень?
    Не вдалося! Лікоть близько, та його не вкусиш!
    Вище себе не підскочиш— кожен дурень знає!
    Той, хто високо літає, той низько сідає...
    Ваше плем'я недолуге, нікчемні загони,
    Навіть тупий поб'є вікна, взявши макогона!
    Вам не писані закони, на чуже ви ласі!
    Які там переговори? Не зварим ми каші...
    Ви нікчемні й недолугі лиш сієте чвари!
    Та ніколи дощ не піде з великої хмари...
    Ми гостинні, вас пригостим бандерівським смузі,
    Ще не довго і катюзі буде по заслузі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4268

    21 бер. 2022
    Ціпар Богдана
    Знов війна в моїй країні!
    Знов війна в моїй країні
    Чути постріли гармат
    Серце рветься без надії
    Що ж то далі буде там?
    Як себе нам захисти ?
    В чому ж є вина дитя?
    Скільки сліз уже пролито
    Та не має вороття
    Кров'ю земля оповита
    Та людських страждань
    Та нікому не забрати те ,що вже належить нам
    Духом, силою, сповитий!
    Український наш народ!
    Та ніким він не здоланний
    Поки гомін лине крізь віки
    Ми будемо боротись
    На Богом даній нам землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4269

    21 бер. 2022
    Катерина
    Будуть зовсім інші у нас люди
    Коли настане день й закінчиться війна,
    То будуть зовсім інші у нас люди.
    Бо бачили усі яка страшна вона
    І так як було - так уже не буде.

    Ми загартовані. Як та твердюща сталь.
    Історія це довела не раз вже.
    Єдині ми. І кожного ми дня
    Не на словах показуємо це все.

    Хай скоро буде вже бажаний день цей.
    Ми віримо, він дуже скоро буде.
    Ми відбудуємо усе. Позбудемось руїн.
    І будуть зовсім інші у нас люди.

    Ціну життя пізнали ми тепер.
    І що таке за рідних страх той мати.
    Коли нема зв'язку і кожен божий день
    Чекаєш вісточку від них що все гаразд там.

    Війна закінчиться. І страх піде з життя.
    І можна буде рідних обійняти.
    І буде все. Бо всі ми вистоїм.
    Я вірю. Знаю. Треба почекати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4270

    21 бер. 2022
    Любомир Лесонін
    Ліцензія на убивство
    Я гукну навздогін теплу побілілих куль
    І, мов зранений, стихну.
    Бо одкровення - німе,
    Бо мовчання ховає в собі не одну,
    Стократ перетяту тупими ножами, душу.

    Між мною і листям сухим
    Ховаєть квітка, що птахом стає.
    Вишукує сонце зелене -
    Знаходить холодний кістяк.
    Ось де сховавсь Новий світ.

    Уже давно - годі брехати собі -  немає іншої барви,
    Крім білої й чорної.
    Ними встелена куля земна -
    Глуха легковажна зебра.

    Ціна української крови -
    Поклик сліпого художника,
    Ліцензія на убивство всесвітнього
    Zла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4271

    21 бер. 2022
    Аннет Сагаль
    Без назви
    Майже весна за вікном України,
    Стелиться сонце на наші вуста
    Ми залишаємось на Батьківщині
    Боронити міста.

    Мирний народ прокидається рано
    Вибухи, постріли – звідки і де?
    Ворог з росії застряг у обмані
    Самого себе.

    Нам не потрібно те, що не наше
    Ми – Українці маєм своє.
    Діткам своїм правду розкажем
    НАХУЙ РОСІЮ – як є!

    Тривожні сирени лунають з цим віршем,
    Ховаємось разом до укриття.
    Спиняйтесь гадюки, ви робите гірше!
    Українці відправлять вас до небуття.

    Ми не боїмся, будем стояти
    Земля наша рідна – це ми!
    Думали, легко Бандеру зламати?
    Хєр вам! З-під танку виходим живі!

    Прощавай же, Росія,
    Все одно ти – несправжня!
    Ти не маєш ні сенсу, ні своїх культур.

    Залишай цю безглузду,
    даремну надію
    Що ти є Велика – ЦЕ СЮР!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4272

    21 бер. 2022
    Перелітна Пташка
    ***
    В нас новини скупі, і що далі - то гірші.
    Не здригнеться вже серце від буденних турбот.
    Воно грубшає й твердне, що далі - то більше,
    І лишається розум холодних думок.

    Всі навколо збирають тривожні валізи,
    Опустіло це місто, заторів нема...
    А моє все життя у валізу не влізе,
    Тож для мене лишається тільки війна.

    Скільки маємо часу? Ще день? До світання?
    Повтікали щурі із цього корабля.
    Кожна зустріч - як перша, і кожна - остання:
    Перед запахом смерті смакуєш життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4273

    21 бер. 2022
    Аннет Сагаль
    Без назви
    Я знаю, коли усе це закінчиться
    Ми будем обійматися сповна.
    Ми будемо вітатись «паляниця!»
    Пух! Пух! – і ворога уже нема.

    Я знаю, страшно про таке казати,
    Бо вбивство – не для Українців хист.
    Та маєм батьківщину захищати
    Як проспіває головної пісні зміст.

    Ми з любим трошки жартували
    «Кохатимемось як в останній раз».
    А зараз - наші люди у завалах
    Під будівлями, які винищує російський сказ.

    Я знаю - мій народ сміється,
    Тримається в такий шалений час.
    Як гвардія русні в полон здається
    І як ламається зомбований каркас.

    На тій землі блукають душі,
    Їм вже не врятуватися, нажаль.
    Це територія байдужих
    Яких покинула мораль.

    А ми збудуємо сучасну Україну
    Відновимо міста і зелен цвіт.
    Поки ті душі заблукають далі у руїни
    Свого вождя, що їм пророчив Новий Світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4274

    21 бер. 2022
    Маргарита
    "Нащадкам"
    вкотре переписана історія
    чорнилами із крові, олівцем
    схожа на безглузду бутафорію,
    створену безглуздішим митцем.

    випаливши подвиги геройства,
    театру дійства, масок маскарад,
    тиран замінить термін "богохульство",
    переробивши на культурний лад.

    усі книжки бібліотеки світу,
    симфонії відомих оперет,
    архітектурні пам'ятки, картини діток
    змальовують детально силует.

    і батька нації, і сина чести,
    і ближнього до брата "своєґо",
    що вивчив вдома нецензурні жести,
    хрестившись тричі, ніби божество.

    використовуючи слово як повію,
    проливши крові, мов смачне вино,
    він змушував молитися пред обліком Марії,
    а сам поставив власне полотно.

    ніколи більше, більше, ніж ніколи,
    повторяться всі вирвані листи,
    і знову піде той тиран до школи,
    де його змусять врешт відповісти.

    історію не пишуть одиниці,
    історію не творять тисячі,
    її збудовують відкопані гробниці,
    що містять здогадки захованих ключів.

    шукай шляхи, спускайся із Голготи,
    бо ти є вічність, це лиш епізод,
    бо і в отрути є частинка "проти",
    а за країну бореться народ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4275

    21 бер. 2022
    Ольга Кіс
    Біла пов'язка
    Ординці, що прийшли вбивати,
    Одягають білі пов’язки.
    Гадають, білим вибілити пекло,
    Що принесли із собою.
    Гадають, сховатися
    Між жінками і дітьми,
    Що викидають білі простирадла:
    Не стріляйте, не стріляйте!..
    Ці білі пов’язки –
    Сатанинська  диверсія проти білого,
    Символу чистоти і невинності,
    Денного світла,
    Благословенного дару життя,
    Радості і свободи!..

    …Вона має пів години,
    Як пів життя, проминулого
    В зимному і вогкому підвалі.
    Пів години, щоб забігти додому
    І взяти найцінніше:
    Біле плаття,
    Яке ж воно гарне,
    Це біле плаття нареченої!
    Вона зминає фатин із мереживом,
    Поспіхом запихає в наплічник.
    І якщо орки цілитимуться
    В їхню колону,
    Вона дістане це плаття,
    Розмахуватиме ним,
    Наче білим знаменом,
    І  голосом усіх наречених
    Розтерзаної України
    Не благатиме, а велітиме:
    Не стріляйте, не стріляйте!
    Біле на нашому боці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4276

    21 бер. 2022
    Ірина Юстик
    Тримайся, Україно
    Не зникнути від полум'я вогнів,
    Що так нещадно спалюють майбутнє.
    Міста в розрусі градових дощів,
    Ведуть нас до свободи незабутньо.

    Страшнючі звуки бомб і літаків,
    У серці зачаїлися тривоги.
    Війна, що краде золото років.
    Благаючи від лиха допомоги.

    Тримайся, рідна батьківська земля,
    Тримайся, бо ти встоїш, Батьківщино.
    І небо синє, всі ліси й поля
    Навіки вічні вільні, Україно.

    В розрусі завше й у боях віки.
    Ми звикли вірно боронити щастя.
    За правду разом віддамо роки,
    До перемоги "руської" напасті.

    І будуть майоріти прапори,
    У небі синьо-жовті на Майдані.
    Як і колись за сизої пори,
    Ми розірвемо підлості кайдани.

    Збудуються міцніші ще міста.
    Фортеці "окупованого" світу.
    Бо воля, то є істина проста,
    Яку нічим ніколи не скорити.

    У вишиванці, яблуні цвіту,
    У пісні українській, що лунає,
    І поміж терну квіти проростуть,
    Це серце українця кожне знає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4277

    21 бер. 2022
    Олеся
    Одессит.
    Хмурое утро, море спокойное.
    Я по дороге вдоль моря иду.
    Пляж наш одесский изрыт и ископан.
    Воздух холодный всей грудью вдохну.

    Люди проснулись, давно им не спится.
    Люди песок набирают в мешки.
    Так наши люди хотят защититься.
    - Мы вас не ждали солдаты-враги.

    Этот песок для защиты Одессы.
    Нет равнодушных, народ не сидит.
    Маленький вклад свой каждый привносит.
    Имя твое ,человек, - ОДЕССИТ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4278

    21 бер. 2022
    Тетяна Осипенко
    ЛЮБИЙ НАШ, ШЕВЧЕНКУ!
    Любий наш, Шевченку,
    Батьку пророчий!
    Добре, що не бачать
    цього твої очі...
    Що москаль накоїв
    у милій країні!
    Сплюндрувавши землю,
    полишив в руїнах!
    Понівичив долі
    у "тихому раї"...
    Чи може ти бачиш
    і знову страждаєш?
    Бо лани широкополі,
    Чернігів, Київ, Бучу...
    нищать кляті окупанти
    "І реве ревучий"...
    І зовсім не весело
    "од краю до краю"...
    Дочок і синів своїх
    Вкраїна ховає!
    Поглянь,Батьку, з неба,
    крізь сльози і горе,
    Поніс Дніпро з України
    кров ворожу в море...
    Час тобі, Тарасе,
    до Бога—просити
    Рідну Батьківщину
    нашу захистити!
    Ми будем боротися!
    Поборем, здолаєм!
    "За нас правда, за нас сила
    і воля святая!"
    Ми вражою, злою кров'ю
    скропим перемогу!
    Заспіваємо осанну
    Господові Богу!
    Більш не буде на Вкраїні
    "врага, супостата"!
    Будуть люди справжні,
    Дочка, син і мати!
    Соловейко в гаї
    пісню заспіває!
    Державу відбудуєм
    й врожаї позбираєм!
    І в сім'ї вкраїнській,
    "в сім'ї вольній, новій,"
    Будем Тебе славити
    Гучним, вдячним словом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4279

    21 бер. 2022
    Ірина Юстик
    Я тебе люблю
    Хоча б ще раз зустріти нам світанок,
    Цілунком, і обіймами, разом.
    Під звук сирен сьогодні кожен ранок.
    А "до війни" неначе давній сон.

    І кожне "Як ти?", "Міцно обіймаю", -
    Наше щоденне "Я тебе люблю".
    Тебе у серці палко я тримаю,
    І, щоб жилося, Бога відмолю.

    В сльозах, проклятті хай зникає ворог,
    А нам ще з Україною рости.
    Бо наше завтра не сполонить морок,
    Майбутнього не спалені мости.

    Ми відбудуємо, за нами перемога,
    Бо правду жоден ще не переміг.
    А завжди злу одна була дорога,
    Тож хай ковтає пил з-під наших ніг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4280

    21 бер. 2022
    Людмила Буйда
    Плач України
    Україна, моя ненька,
       залилась сльозами.
    До Марії промовляла
      щирими словами.

    Ідуть злії вороженьки
      лісами й степами,
    Топчуть чисті полонини
      чорними стопами.

    Хочуть мене полонити,
      скувати в кайдани.
    Залишають грубі шрами
      і криваві рани.

    Зруйнували Божі храми -
      святиню Господню.
    Покарай, невинна Діво,
      кинь усіх в безодню.

    Біди людям наробили…
      Жени їх подалі!
    Води в ріках потемніли,
      бурлять від печалі.

    Витирала Божа Матір
      сльози Україні.
    Та молила свого сина
      послать мир країні.

     Прожене Ісус це військо,
       ославить тирана.
     Забуяє житнє поле,
      загоїться рана.

    Нехай знають вороженьки,
      нелюди безбожні,
    Українські козаки
      та й не переможні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4281

    21 бер. 2022
    Ольга Нефедова
    Лист воєнного часу
    Де б і ким би ти не був чи не була,
    Якщо у твоєму серці живе Україна,
    Знай, що ти мені брат,
    Не сумнівайся, що ти — сестра моя,
    Бо ж українська нація — це родина,

    І незалежно від того, чи ти воюєш,
    Чи волонтериш, чи працюєш,
    Чи просто не сієш паніку
    та піклуєшся про ближніх і сім'ю —
    Це у спільну перемогу лепта твоя,
    За яку я кажу тобі «Дякую!»,
    Додаючи «Тримайся та бережи себе!
    Вір у себе та в Бога, най Він оберігає тебе,
    Тебе та усіх сестер і братів!» —

    Ким би ти не був чи не була,
    Сподіваюсь, що цей лист тобі долетів,
    Аби написані в ньому слова торкнулись душі,
    Нехай не затьмарюється твоя голова
    Та не додають болю тобі чужі,
    Які приходять з війною,

    Ким би ти не був чи не була,
    Та перемогу я святкуватиму разом із тобою,
    І з нами її святкуватиме вся Україна,
    Яку ворогам не поставити на коліна,
    Тобто у позу звичну для них самих,
    Гуртуймося між собою та посилаймо
    вслід за російським кораблем чужих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4282

    21 бер. 2022
    Людмила Буйда
    Без назви
    Любі українки, мої сестри!
    Безрадісна прийшла весна:
    Заграли гради, як оркестри,
    Летить їх музика сумна.

    Ридає серце, мов та скрипка,
    Душа клекоче і болить.
    Та не скорилась українка,
    А стала землю боронить.

    Пліч-о-пліч стала з чоловіком,
    Війни тягар несе із ним.
    Бо не забуде вже довіку
    Вогонь, свист кулі й чорний дим.

    За ніччю завжди йде світанок
    І промінь спалить темний сум.
    На землю прийде світлий ранок,
    Ворожий син зазнає глум.

    А ти невинна, моя жінко,
    Розквітнеш тут на цій землі!
    І якби не прийшлося гірко —
    Побачиш квіти на стеблі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4283

    21 бер. 2022
    Ганна Фуртак
    Розпач жінки
    Хочу випити чаю вдома,
    В себе вдома,
    І побачити море рідне
    Зі свого балкону.

    Дивитись дурні ток-шоу
    В своїй піжамі,
    Сперечатись з коханим знову,
    Що заляпав дзеркало у ванні.

    Хочу бавити крихіток своїх
    Щиро, весело і грайливо,
    Щоб за хвіст не ловити настрій
    Кожну, кожну хвилину.

    Хочу в стрічці своїх друзів
    Бачити що вони там їдять,
    Чим дівчата малюють нігті,
    І де хлопці сьогодні гудять.

    Хочу втратити відчуття,
    Що нема під ногами підлоги
    І щоб було звичайне життя.
    Звичайне! Чуєте Боги?

    Намагаюсь згадати сьогодні,
    Що робила тиждень назад,
    І чому не стрибала від щастя,
    Бо мирне небо - найкращий смарагд!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4284

    21 бер. 2022
    Рената
    Мені болить
    Мені болить...  Болить глибоко в серці,
    За Україну так мені болить.
    Наш воїн не одне століття б'ється
    І не один наш патріот лежить

    В землі твердій, в землі политій кров'ю
    У змученій отій землі,
    Яка плекалась нашою любов'ю,
    Та ворог не давав звільнитись їй.

    Я знаю, важко там в далі від дому,
    В брудних окопах, в сірих пустирах,
    Шукати перемогу. Невідомо
    Коли вже щезне ворог, біль і страх.

    Та ти, солдате, мусиш далі битись,
    Іти вперед без краплі коливань,
    Щоб нашій неньці Україні не коритись
    Перед ворожим військом-зазіхань.

    Я вірю, виживеш, ти, й переможеш,
    З земель козацьких проженеш геть москаля,
    Майбутнє нам щасливе дати зможеш
    І стане вільною українська земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4285

    21 бер. 2022
    Дар'я Денисенко
    Русская рулетка
    Разбитые стонут повсюду дома,
    Истерзаны тьмой украинские души,
    2022-я зима для многих на этой земле стала худшей.
    А вместо грачей, приносящих весну,
    В страну залетели железные птицы,
    Клевали они Украину мою,
    Сжигали роддомы, театры, больницы...
    Враги не щадили невинных детей,
    Тела разрывали они на частицы,
    И жизни топтали отцов, матерей,
    Не дав их мечтам и желаниям сбыться.
    Каратель получит за это сполна,
    Постигнет его за грехи все расплата:
    За кровь малышей на февральском снегу,
    За смерть украинского воина-брата.
    Моя Украина в единстве сильна!
    Народ наш могучий —великая сила!
    И эта жестокая, злая война
    В беде украинцев навеки сплотила.
    Я верю в добро и победа близка,
    Мы вырвемся скоро из вражеской клетки.
    Свободный народ, в ком есть дух козака,
    Положит конец этой русской рулетке!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4286

    21 бер. 2022
    Людмила Буйда
    Без назви
    Єднаймося, брати і сестри,
    Козацький Дух не подолать!
    У віках кували зими й весни:
    Не вбить його, ані здолать!

    Гуртуйся, любий мій народе,
    Ми на своїй стоїм землі.
    Не віддамо свою свободу,
    Хай знають іроди в Кремлі!

    Борись, хоробрий мій солдате,
    Нема куди нам відступать!
    Хай знає кодло біснувате —
    Дух український не зламать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4287

    21 бер. 2022
    Мар'яна Чапран
    Без назви
    Сидить вова у кремлі, та й думку гадає:
    Чому наша Україна його зневажає.
    Він ж хотів всіх нас "спасті от нєонацистов"
    Щоби "русскі" землі всі від них були чисті.

    Він не знав, що Україна свою думку має,
    Що не здадуть українці рідненького краю.
    Будуть битись ЗСУ і тероборона,
    І цигани, і безхатьки проти рос.колони.

    Буде бабця в туалеті москалів палити,
    А чоловік голіруч міну відносИти.
    Гопники із Оболоні взяли БТРа,
    Наставала в Україні зовсім нова ера...

    Анонімус міжнародний також доєднався,
    Розгромив російські сайти, шоб "правітєль" здався.
    Ну, а в тилу наш народ невпинно молився,
    Щоб москальський підлий план зовсім вже "накрився".

    Український весь народ разом згуртувався,
    Ну а вовчик у кремлі зовсім знервувався.
    Пригрозив цілому світу, що бомбу запустить,
    Та ніхто не забоявся, ніхто не відступить.

    І лишився той володька сам на сам з собою,
    Вимазані його руки аж по лікті кров'ю.
    Світ від нього відвернувся, закрив небо й море,
    А в росії поселились тільки сльози й горе.

    Україна знов розквітне, залікує рани,
    Божа ласка й охорона назавжди є з нами.
    В українськім небі синім Герої всміхнуться,
    А хто вижив в пеклі тому, додому вернуться.

    Буде щастя в Україні і здорові діти,
    Панувати будем вдома і землю любити.
    В Українськім краю нашім відбудуєм, що було,
    Будуть знати діти наші: "вова путін - то ху*ло!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4288

    21 бер. 2022
    Автор:8
    Без назви
    Борюся із злом як не справою, то словами.
    Весь світ гарчить і б'ється з деспотом - хробаком.
    Мою землю рятує? Авжеж! Безглуздям кривавим.
    Ніколи наш дух не здасться в полон.

    Ми витримали війни, цькування культури, мови.
    І вистоємо сьогодні! Роз'єднавши - нас об'єднали
    проти спільного ворога. Ти чуєш? Ми готові.
    За справедливість полягти. Життя віддати дорого.

    .....

    "Ти як?" - немов "Я тебе люблю".
    Молитва, щоб дух не розтанув.
    "Борімось" ."Живі". "Тиша". Боюсь,
    Слова ці почути востаннє..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4289

    21 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Вже скоро новий день. Світає.
    А там іде війна. Хтось помирає.
    Є мати, яка зараз ревно плаче,
    Що сина вже ніколи не побаче...

    Є той солдат, що підірвавсь на міні,
    У нього були очі сині-сині
    У нього були очі наче море,
    Нема солдата. Тільки голе поле.

    Гуде земля. Гудуть страшні гармати.
    Іде війна. Ідуть в строю солдати.
    А тут старенький батько споглядає,
    На свого сина він з війни чекає...

    "Добридень тато, я живий, дивися!
    Я повернуся, тільки вір й молися!
    У нас в окопах є гарячий чай,
    Ей, тату, не журися, не скучай!"

    Зима змінила осінь полем білим,
    Та дівчина назвала його милим,
    Та дівчина не знає, на тім полі
    Вже так багато було болю й крові...

    Вже так багато там злягло коханих,
    Які вмирали в муках й сильних ранах,
    Та юна ще, нехай цього не знає,
    Хай сліпо вірить, хай його чекає...

    І він повернеться, але вже птахом,
    Зів'є гніздечко десь під її дахом,
    Вже з нею буде весну зустрічати,
    Для неї з радістю пісні співати...

    Тому солдату сниться дім і тиша,
    Іде війна, вона нічого не залише.
    Рідна земля солдата накриває...
    Ти спи солдате. Скоро новий день. Світає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4290

    21 бер. 2022
    Олеся Соколенко
    Доброго вечора.
    Доброго вечора! Ми з України!
    26 днів незламна країна.
    Буде далі сонце ставати!
    Буде свято  у кожній хаті!
    Любу землю, стійку, плодовиту
    Ми засієм пшеницей і житом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4291

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Нумо браття візьмем шаблі
    Тай гайда на ката
    Щоб на завжди пам'ятав
    Як то йти на брата
    Хай земля що хоче вкрасти
    Буде їм могила
    На коліна нам не впасти
    Бог - то наша сила
    Хай діждеться кожна мати
    Того що зростила
    У вас - мати, в нас - молитва,
    А між нами прірва.
    В вас за вільними гонитва,
    Від ракети вирва.
    В нас підтримка всього світу -
    "Україна ВІЛЬНА"
    не здамося ми ніколи,
    Катові лихому,
    Краще вільним вітром в полі,
    Ніж в твоєму дому.
    Наша сила - дух незламний
    Вам ніколи не зрівнятись
    з нами козаками
     Так й залишитесь на віки
     зомбо-слабаками.
    Душу й тіло ми положим за нашу свободу
    А ви йдіть тонути у своє болото.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4292

    21 бер. 2022
    Ольга Лоп'янецька
    Моя батьківщина
    Україно! Рідна ненько!
    Моя батьківщина!
    За що тебе сплюндрувала
    російська ордина?
    Чому прийшли в наші села
    міста і будинки
    на вулиці наші рідні
    та сільські хатинки?
    Руйнувати нашу землю
    людей убивати
    знущатися над жінками
    у дітей стріляти.
    А що діти вам зробили і
    люди невинні?
    Та вам прощення не буде
    навіть в домовині.
    Ви згорите в пеклі темнім
    прокляті батьками
    матерями і жінками
    сестрами й братами.
    Не віддамо нашу землю
    ні крихти малої
    забирайтесь з України
    до росії злої.
    Україна наша вільна
    велика, єдина
    а воїни мужні, сильні
    ворог наш загине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4293

    21 бер. 2022
    Євген
    Кожні сто років приходить орда
    Кожні сто років приходить орда.
    Вбиває людей
    І Руйнує міста
    Кожні сто років
    Приходить орда
    І ось їм пришла
    Теж нарешті пізда
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4294

    21 бер. 2022
    Мар'яна Чапран
    Без назви
    Діду, ти би плакав - в нас іде війна
    Кремлівські собаки здерлИсь з ланцюга
    Баба просить Бога нас поберегти,
    Щоб в Сибір дороги нам не пролягли.

    Діду, пам'ятаєш, як тебе везлИ?
    В товарнім вагоні як діти мерлИ
    Як зимно в Сибірі...Ти там побував...
    Як москаль твого тата у сні забивав.

    Діду, ти би плакав - в нас іде війна...
    Баба так боїться, вона вже так жилА
    Згадує, як було, плаче знову й знов...
    Мусять проливати хлопці свою кров.

    Знов за незалежність... Господи, чому
    Важко так дається бути вільному?. ..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4295

    21 бер. 2022
    Вікторія Конончук
    А небо плаче...
    А небо плаче... Небо бачить війни
    І як земля вбирає ріки крові.
    І очі бачить дикі, неспокійні,
    І руки, які брата вбить готові.

    А небо плаче... Небо бачить сльози,
    Пролиті матерями в довгі ночі:
    Дітей спасти не можуть від загрози,
    Хоч ради них і душу віддать хочуть.

    А небо плаче... Небо чує крики,
    "Стріляй", "Біжи", "Втікай, бо там засада".
    Від травм і ран тих не поможуть ліки,
    Та лине голос: "Мало, ещё надо!"

    А небо плаче... Бачить поцілунки:
    Це дівчина солдата проводжає.
    "Лиш повернись.. це буде подарунком",
    Та він мовчить, лиш міцно обіймає.

    А небо плаче... Плаче від жалю..
    Солдатка друга тілом прикриває.
    "Скажи моїм, як сильно їх люблю..." -
    Вона шепоче й скоро помирає.

    А небо плаче... Чує молитви...
    В окопах атеїстів не буває.
    Із серця голос: "Сльози ти утри!
    Додому повернешся, обіцяю!"

    А небо плаче... грім гуркоче грізно..
    Розлуки, вірність, і любов, і смерті.
    "Я повернусь", - читає донька слізно
    Криві слова в кривавому конверті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4296

    21 бер. 2022
    Антоніна
    квіти
    мила, сьогодні для тебе не маю квітів,
    бо в руках то гвинтівка, а то кулемет.
    я сьогодні борюся за світло на світі
    проти темряви й зла бомбових касет.

    мила, я знаю, що буде з нами,
    небо спокійне й на ньому сліди лиш комет.
    мила, повір, ще буде багато квітів,
    вони проростуть між уламків розбитих ракет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4297

    21 бер. 2022
    Настя
    Не аддам
    не аддам цябе, ні вайне, ні ворагу, не аддам нікому!  чакаю цябе, абяцаю быць моцнай і смелай, абяцаю не думаць аб дрэнным, кожны дзень чакаю навін, кожны дзень чакаю ліста!  абдымаю сына і абяцаю, што сям'ю і родны дом не разбурыць чужы незнаёмы
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4298

    21 бер. 2022
    Макс Терн
    Все, що ворогу є сказати....
    Що ти робиш на цій землі ?
    Хто у гості тебе покликав ?
    Перемоги не буде, ні,
    І дарма ти розбурхав лихо,
    Тричі мовчки перехрещусь,
    Не бажаю я зла нікому,
    Як умію тепер борюсь,
    На порозі у свого дому,
    І небесну мою блакить,
    Не злякати трасир пунктиром,
    Тільки в грудях дужчіш болить,
    Кров у жилах від люті стине,
    Сльози виплакані всі вщент,
    Та не впали вони на землю,
    А для ворога є в презент,
    Кілька значимих аргументів:
    Ми не будем прокльони слать,
    Чи кричати до болю в скронях,
    Все що ворогу є сказать -
    Вже заряджено у обойми,
    Не бажали нікому зла,
    Не стріляли ніколи в спину,
    Кажуть світом іде весна?!
    Скоро прийде на Україну !
    Ворог що досягти зумів,
    Вкривши наші поля іржею ?
    Він цієї землі хотів?
    Тож змішається хай із нею !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/4299