###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

##

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Задум
    Ну що, росіяни, як вам навчання?
    Два дні і ваш Київ? Серйозно чи жарт?
    Сьогодні у нас є одне лиш бажання...
    Вам краще забути про вдачу і фарт.
    Бажання, щоб всі ви, підступні рашисти
    Горіли у пеклі, а краще б згнили
    В землі на два метри, в землі українській!
    Не буде пощади для вас, москалі.
    За кожний куточок, зруйнований вами,
    За Бучу, Ірпінь, Маріуполь, Дніпро
    Заплатите нам ви своїми життями!
    Могила - і надпис, що Хутін Пуйло.
    За Харків, Чернігів, Херсон і за Суми
    Повільно вмиратиме кожен із вас,
    А слідом за вами - усі однодуми.
    Прощення не буде і прийде "ваш час"!
    Вже цілих три тижні палає країна!!!
    Ракети і бомби руйнують її.
    Але дуже скоро у нас, в Україні
    Настануть щасливі і сонячні дні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8952

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Повертайся живим
    Повертайся живим, український солдате!
    Повертайся у дім, де заплакана мати.
    Де ночами не спить і чекає родина,
    Де тебе кожну мить жде уся Україна!
    Повертайся живим! В тебе стільки ще планів.
    Повертайся у дім, де немає обманів.
    Де панує любов, де є щастя і спокій.
    І не будеш ти знов на землі одиноким.
    Повертайся живим! Вся країна розбита!
    Повертайся у дім - треба все відновити.
    Разом ми відбудуєм українську державу
    І у нас запанує мир, свобода і слава!
    Повертайся живим, повертайся, благаю!
    Повертайся у дім, в дім - до рідного краю.
    Цю жорстоку весну неможливо забути
    І загиблих в війну більше не повернути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8953

    31 бер. 2022 р.
    Людмила Гусак
    ...
    Весна...Та сонце не весняно світить
    Сумний підсніжник голову схилив,
    Краплинками роси покрились віти
    Згорьовані , це сльози матерів
    Тужливо горлиця кричить у вітті,
    І  чорні хмари гонить вітровій,
    Перед очима зсиротілі діти...
    Війна..Ну що ж зробив ти лиходій?!
    Земля моя обпалена, побита
    За що покарані мої міста?
    Калинонька стоїть сльозами вмита,
    Не відраховує зозуленька літа
    І ластівка шукає свого дому,
    Згорів,зотлів в пожарищі війни..
    Як вилікувать ту душевну втому?..
    Ось гуси гелготять , куди летять вони?
    Їм не впізнати неньки- України,
    Згвалтована ,сплюндрована Земля
    Нехай впадуть прокляття й кара божа
    На звіра голову, на ката - москаля!
    Не ждіть! Не скориться , не стане на коліна,
    А зацвіте у сяйві веселкових кольорів,
    Моя чарівна і пісенна Україна,
    Почуєм сміх дітей,і жайворовий спів
    Дивлюсь: як вправно і завзято
    Нове гніздо будують ластівки.
    Земний уклін синам твоїм Вкраїно- мати,
    Прославлена і горда навіки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8954

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    А що людині для щастя треба?
    Щирого слова, блакитного неба,
    Пісні дзвінкої, що душу чарує
    Й звісно, любові, що серце лікує.

    Аби збиралась разом родина,
    Щоб мир був у світі і в рідній країні.
    Здоров’я міцного, а не багатства –
    Ось це є щастя, справжнісіньке щастя.

    Коли ті, кого любиш, завжди з тобою,
    А біль та нещастя мина стороною.
    Сонечко світить, теплом зігріває,
    Й кожна хвилина надію вселяє.

    Щастя, коли тебе поважають,
    Та не за гроші – за добрі справи.
    Як вірних друзів у тебе багато,
    Й весело в домі у будні та свята.

    Бога славімо за все, що маємо:
    Хліб і до хліба, за чашку чаю,
    За кожен вечір й кожен світанок,
    За гарний день і щоб був не останній.

    Щастя навколо – рукою подати
    І не потрібно далеко шукати.
    Адже усе найцінніше, що маємо,
    Те не у банках, а в серці тримаємо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8955

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Дзвінок "сестрички"
    Привіт, сестричко, чого дзвониш?
    «Узнать, как у меня дела?»
    Коли ти врешті усвідомиш,
    Що українська це земля?
    «Волнуешься, переживаешь?
    Освободить нужно меня?»
    Що, взагалі, про нас ти знаєш,
    Про наше нинішнє життя?
    Чи спиш ночами, «моя мила»?
    «Тебе спать нервы не дают?»
    А бачила б ти як бомбили
    Із мінометів, з градів б’ють!!!
    «Нам врут бандеровцы, нацисты?» –
    Так приїзди і подивись,
    Як тут російські терористи
    У нас в країні обжились.
    «У них здесь только лиш ученья
    И сами мы себя бомбим?»
    Так знай, не буде вам прощення!
    Ми за свободу вистоїм!
    Чи знаєш ти, як день проходить
    У стариків, жінок, дітей?
    Консерви, крупи, макарони
    Враз об’єднали всіх людей.
    Що ти говориш: «Нужно сдаться,
    Вы лишь добра хотите нам?»
    Ні!!! Будемо ми відбиваться!
    Ми не уступим москалям!
    Щодня, коли плетем ми сітки,
    Збираєм їжу, речі, чай
    І відправляєм все до нитки
    В подарений нам вами «рай».
    Чи знаєш ти як працювати,
    Навчатися під час сирен?
    Коли вночі не можеш спати,
    Сидиш в подвалі цілий день?
    А що у вас, які проблеми?
    Що кажеш: «Санкции у вас?
    И в банках дали сбой системы?
    На нефть эмбарго и на газ?»
    Так то вам брешуть, «моя люба»,
    Спецоперація така.
    «Российский мир вас всех погубит?»
    Так! Ви заплатите сповна!!!
    За всі безсонні ночі, сльози,
    За кожне вбите янголя!!!
    За ті міста, які в облозі –
    Звільнити «брат» не дозволя.
    Ну все, «рідненька», бігти треба –
    Нам ще відновлювать руїни.
    А вам нехай лунає з неба:
    «Доброго вечора, ми з України»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8956

    31 бер. 2022 р.
    Олег
    Перший сніг у березні
    Перший сніг у березні. Волога
    важкість вулиць. Всі по укриттях.
    Шостий день агресія, облога.
    Куксу окупант на наш кордон простяг.

    Гул сирен і вибухи. Все ближче.
    Душу рве розірваний снаряд.
    Ворог відповість за попелище,
    за дітей загиблих, за розвалля хат.

    Вибух і шибки дзвенять. Холоне
    все в нутрях щоразу. Мов не дим
    шириться, а в нім, як би, все тоне
    і лишається, і міниться все в нім.

    Ворог відповість за всі пролиті
    сльози матерів, дівчат і вдів.
    Що залишиться ворожій свиті –
    бігти в бункер свій, немов худоба в хлів.

    Йододефіцитну куксу корчить.
    Їй, недорозвиненій, кінець давно.
    Бо повинен вдобрювати «почву»
    той, що в бункері, на те воно й гівно.

    КУКСА* – Залишок покаліченої або ампутованої руки, ноги, пальців.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8957

    31 бер. 2022 р.
    Надія Габорій
    Без назви
    Прокинулась, а може, це лиш сон:
    Війни нема й над нами мирне небо?
    І сміх дзвенить, кругом бурлить життя,
    А більшого… а більшого й не треба.

    Така солодка хвиля забуття…
    Але у нас – тепер нова реальність:
    На нашу землю увірвалася війна,
    І косить смерть людські життя нещадно.

    Та кожен день гартує волю й дух,
    Ми з генами отримали свободу.
    Немає вороття – шлях лиш один: ВПЕРЕД,
    Сьогодні спільно ділим радості й тривоги.

    І не страшні нам жодні вороги,
    Хоча й ракети кидають під ноги.
    Ми Горді, ми Нескорені, ми Є,
    Ми доньки і сини великого народу!

    Й на лінії смертельного вогню,
    У мужньому бою стрічаєм вечори й світанки –
    За мир, за мову, за Державу й майбуття,
    За те, щоби пишалися нащадки.

    І ця весна несе нам перемогу,
    Нові надії, мрії та життя…
    Бо там, де міліони піднялись за волю,
    Там згине зло, розсіється пітьма!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8958

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Кривий Ріг
    Я - українка!
    З Кривого я Рогу!
    Моя це домівка,
    Послана Богом.
    Чи бачив красу
    Вуличок наших?
    Тобі розкажу,
    Ворог нещасний.
    Славне місто – Кривий Ріг
    З багатьма споруд й доріг.
    Є і шахти, і заводи –
    Кращої не знайдеш вроди.
    Університети, школи.
    Тільки озирнись довкола.
    Дитсадочки для малечі
    І майданчики доречні.
    Є театри, магазини,
    Казино і лімузини.
    Сквери, парки, бутіки
    Вас зустріли б залюбки.
    І науку, і культуру
    Все охопить рідний край.
    Вразить світ архітектури
    І талантів дивограй.
    Ти тільки тримайся,
    Тебе яблагаю
    І не здавайся,
    Мій рідний краю.
    Не зможеш ніколи,
    Російський солдате,
    Змінити кордони
    І нас подолати.
    Якщо не бажаєш
    Лежать грузом 200,
    Робити що, знаеш -
    Йди геть з мого міста!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8959

    31 бер. 2022 р.
    Оксана
    Дитяча сотня
    Ви розумієте, що в нас ви натворили?
    І зараз я ніяк не про війну -
    Про тих маленьких янголяток, яких вбили,
    Дітей, що не побачать більш весну!
    Хтось з них міг стати лікарем відомим,
    Хтось кухарем, можливо - бізнесменом.
    Але вам співчуття - ні, незнайоме!!!
    Вас будуть переслідувать проклени
    Тих матерів, які вже не побачать,
    Як підростають їх маленькі діти
    І вам вони ніколи не пробачать,
    Що носять на могилки квіти.
    Цей хлопчик маленький міг стати боксером
    Або у змаганнях із бігу призером.
    А в мріях у цих двох сестер були танці.
    Співати хотіло дівча в вишиванці.
    Зніматись в кіно планувала Світланка,
    А грати у реґбі хотів друг Іванка.
    Дизайнером бути хотіла Маринка,
    А шити костюми - Наталя й Іринка.
    Це ви зруйнували їх долі, їх мрії,
    Нещасних батьків на майбутнє надію.
    Більше трьох сотен злетіло у небо!!!
    Чи відповість за цей злочин хто-небудь?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8960

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Война
    Каждый день стал страшным сном,
    А крепкий сон стал редкостью.
    Просыпаясь в поту ледяном,
    Мы следим за смертностью.

    Каждый день стал горечью
    От утрат немыслимых
    Не простим смерть человечью
    В целях бессмысленных!

    Каждый день стал пасмурным
    В сердце жалостном
    В городе охваченном
    Русскими безжалостно

    Каждый день бросает вызов:
    Потерять покой, впасть в панику
    Здесь не будет компромиссов
    Лишь сочувствие к изгнаннику

    Каждый день все ближе к дате,
    Что станет главным праздником
    Будем помнить о каждом солдате,
    Рассказывая первоклассникам

    Каждый день после —  станет праздничным!
    Счастьем, радостью и удачливым!
    Всем историям впредь рассказанным
    Не быть больше утраченным.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8961

    31 бер. 2022 р.
    Токаренко Анастасія
    Холодна ніч весни...
    Холодна ніч весни.
    І дим від попелищ
    Кружляє навкруги,
    Попід останки селищ.

    В душі міцніє відчай.
    І сльози на очах.
    Старий ворожий звичай:
    Вбивати по ночах.

    Я стану на коліна,
    Попрошу в Бога сил,
    Щоб ти, моя єдина,
    Почула слово «мир»!

    Між скель живуть птахи.
    Франко про них писав.
    На ворога нашлють жахи
    Допоки той не впав.

    Від помсти не сховатись
    Куди б ти не побіг.
    Не смій землі торкатись!
    Вже не один поліг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8962

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    А вам снилась когда-то война?
    А вам снилась когда-то война?
    Взрывы бомб и уламки ракет,
    Летящие прямо в ваши дома

    А вам снилась когда-то война?
    Звук сирен и разрушенные роддом
    Убитые дети, отнятые судьбы

    А вам снилась когда-то война?
    Сон в подвале, засохшие губы
    Сотни тысяч испуганных глаз

    А вам снилась когда-то война?
    Такая, что спецзаказ, где
    Множество лживых фраз

    А вам снилась когда-то война?
    Переминившая жизни враз
    И забравшая лучших из нас

    А вам снилась когда-то война?
    Мне вот приснилась раз...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8963

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Я испишу последний лист
    Я испишу последний лист
    Словами о войне
    Они твердят: "неонацист",
    А мы горим в огне

    Меня спасает культурист
    "Бабах!" Дыра в стене
    Скажите мне: не террорист?!
    Когда развал в стране

    Уже готов поверить атеист
    Лишь бы закончился фашизм

    Уже не нужен массажист
    Его теперь позволить сможет
    Только программист

    Как дальше жить — никто не знает
    Война всех убивает
    Но так же нас она объединяет
    Хоть всех и разбросает

    Я верю, знаю — Победим!
    Вопрос "когда?" всплывает чаще
    Ответ пока не объясним
    Для нас это боляще...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8966

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Свободные
    Они говорят, что "спасают",
    А мы свободны от рождения!
    Наши люди погибают
    От вашего "спасения"

    Мы не ждали ваших танков
    И бомб, и ракет
    Мы не хотим ваших останков,
    Но не надейтесь на букет

    Они говорят "спецоперация",
    А мы хороним детей!
    За что нам оккупация
    И смерти тех, кто слабей?!

    Мы не простим ваше молчание,
    Страх, трусость, безразличие,
    Это скорее "промывание"
    Вот наше и отличие!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8967

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Мечты сбываются
    Мечты сбываются у тех,
    Кто сильно-сильно хочет!
    Я знаю: победим их всех
    И неприменно ждет успех!

    Мечты сбываются у тех,
    Кто ради правды и свободы
    Готов достать и свой доспех
    И позабыть невзгоды

    Мечты сбываются у тех,
    Кто сильно-сильно любит!
    Нас всех спасает смех!
    Вот-вот и мир наступит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8968

    31 бер. 2022 р.
    Елизавета
    Глупые люди
    Казалось бы, в 21м веке живут умные люди,
    Но жизнь показала, что это не так,
    Ведь решать конфликт без войны никто вовсе не будет,
    Давайте же в мире устроим бардак!

    Есть куча способов решить все проблемы,
    Они выбрали худший из них.
    Теперь повсюду бомбы, ракеты,
    А сколько вокруг неоправданных жертв?

    Сколько людей будет плакать по брату,
    По другу или отцу?
    Какие наша страна понесет утраты,
    Какие последствия войны несут?

    Все мы хотели забыть мировые,
    Все мы хотели жить под небом ясным
    А теперь слышим только крики сирены
    И взрывы ракет, светящихся красным...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8969

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Болит душа за Украину
    Болит душа за Украину
    Спасибо всему миру
    Мы забыли про вакцину
    Все внимание к эфиру

    Раз в неделю к магазину
    Благодарности кассиру
    Апельсину, мандарину,
    Положившему в корзину

    Каждый день и каждый час
    Теперь мы держим связь
    В коридоре лежит матрас,
    А засыпаем теперь молясь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8971

    31 бер. 2022 р.
    Максим Бродян
    Без назви
    Тримаймо бій ворожої атаки
    І кожен друг за другом, як стіна,
    Ми відбиваєм кулі автоматів,
    Нас не злякає вже жорстока ця війна.

    Підпалим гадів ми бандера-смузі,
    Нехай вони усі горять в аду,
    Вже об’єдналися по світу друзі,
    Проти жахіття – знести путінську орду.

    Благаєм Вас – закрийте синє небо,
    А ми зітремо їх з лиця землі,
    Адже ми сильні духом, ми – сталеві,
    І вас якщо потрібно захистим.

    Ми – українці, ми – усі єдині,
    Серед Європи – в центрі всій землі,
    Ми – українці, браття й сестри рідні,
    Ми переможем всіх у цій війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8972

    31 бер. 2022 р.
    Євгеній
    Кімната перевзування
    :Якщо війна у нас почнеться, що ви будете казати?
    :"Без сумніву, за вас одразу встане НАТО."
    :Війна триває, гинуть діти, гинуть і солдати.
    :"Ми глибоко стурбовані" - вони змогли сказати.

    :Британія, ви наш гарант, росія йде в захвати,
    :"Ми не повинні вас спасати, - вам допоможе НАТО".
    :ЄС, москва сюди летить, ми будем зустрічати,
    :Для цього нам потрібно небо закривати!

    :Небо не закриємо, хіба що ви самі,
    :Але ви обіцяли, ви же не малі
    :Ми можемо підтримкою вам зброю постачати,
    :А раніше говорили що з нею будете стояти...

    :Він обирає позу щоб занепокоювати,
    :"Угорщина, ви наш сусід, молю, допомагати",
    :Ми відповідь чекали, падали солдати,
    :"- Вибачай нас, Україна, газ треба зберігати".

    "ООН, ви створені щоб ДСВ не повторяти!"
    :Ми тут безсилі, люба сестро, так що тримай гаранти.
    :"Білорусь, ви справді хочете на Київ нападати?"
    :- Вибач, матінко Вкраїна, не дали обирати.

    І так зажурена держава залишилась одною,
    Ображена на світ, на НАТО, та на росію злою.
    За місяць тяжкої війни змогли ми доказати,
    Що наші люди сильні самі, їм не потрібне НАТО.

    26.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8973

    31 бер. 2022 р.
    Херсонець
    Куди я піду в перші дні перемоги
    Я піду на важливу споруду -
    Той блок-пост, де онук мій бував.
    Не "стояв", бо малий ще до зброї,
    А лише працював.

    Він багато чого вже до того засвоїв
    Там - канави копав, каменюки таскав
    Головне - він помацав набої,
    Та "бандерівське смузі" мішав.

    Зробимо фото поряд з бетоном,
    Бо раніше не можна - пересторога!
    А вже завтра його розберуть
    І залишиться тільки дорога...

    Я поїду в свій рідний Херсон.
    По дорозі зроблю я зупинку.
    Там , де "злі" чорнобаї живуть,
    Де русня допустила помилку.

    Перший, другий та ...надцятий раз
    Розгромили їх наші вояки!
    Не помилка була то - маразм.
    Як і вся їх душа - скотиняки.

    Подивлюсь на розбиту будівлю,
    Де колись працювать починав.
    Спорудили її полонені -
    Сорок п'ятий сюди їх пригнав.

    Зараз знов полонених навалом,
    Хто попався, а хто перебіг...
    Хай працюють- роботи навалом.
    Хай визволять від мін своїх.

    А ще хочу посидіти в партері,
    На концерті із тих піснярів,
    Хто зі зброєю, хто волонтером
    Нашу неньку від орд боронив.

    Бо за час вогняної навали
    Народилось багато пісень.
    Іншим приклад вони надавали -
    Країна і воля - важніше кишень!

    Знаю, буде музей Перемоги!
    Але згодом, пізніше, з часОм.
    Дочекаємось ось допомоги
    І палац побудуєм, як сон!

    Зараз буде "музей" в кожнім місті.
    Там, де купи метала й лайна,
    Ще й залишили орків по "двісті"
    Тільки знищим це все-не біда.

    Ось туди я і піду з онуком.
    Щоб побачив, почув все вживу.
    І щоб правду розповів своїм онукам
    Я це теж буду робить допоки я живу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8974

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    25-й день войны
    25-й день войны —
    сирены, тревоги уже родны
    пострадало полстраны
    раны на сердце нанесены

    25-й день войны
    20-й — холодной весны
    родные разделены
    ночи все так же страшны

    25-й день войны —
    украинцы дружны
    остаются себе верны,
    не покидая нашей страны

    25-й день войны —
    присутствует чувство вины
    дети в метро рождены
    многие голодны

    25-й день войны —
    теперь не снятся цветные сны
    вместо них бомбы слышны
    от «спасения» сатаны

    25-й день войны —
    почти месяц мы лишены
    мира и тишины
    пока ваши войска введены
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8975

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Українка
    Я хочу народити дитину
    І бажано не одну
    У своїй рідній країні
    На мирній землі

    Я хочу дивитись в небо,
    Не мріявши про безпеку
    Я хочу дивитись в очі,
    Чекаючи на лелеку

    Я хочу кохати вільно
    Виховувати сина та доньку спільно
    Я хочу цінувати сильно
    Те, що я українка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8976

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Місяць НЕЗЛАМНОСТІ
    Місяць НЕЗЛАМНОСТІ
    Й болючих втрат
    Місяць АБСУРДНОСТІ
    Й шалених витрат

    Місяць ГЕРОЇЧНОСТІ
    Наших солдат
    Місяць ЗАКОХАНОСТІ
    У ЗСУ й сміливих дівчат

    Місяць ЄДНОСТІ
    Й спалених хат
    Місяць ГІДНОСТІ
    Й порожніх кімнат
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8977

    31 бер. 2022 р.
    Анна Гончарова
    Ссавці
    Ссавцям притаманно радіти цвітінню
    Обіймам, кав’ярням, прогулянкам, жартам
    Я ніби в безпеці, і тіло радіє,
    От тільки душа в бомбосховищі в Харкові.

    Весні не цікаві військові новини
    Кульбаби цвітуть без залізного купола
    І я посміхаюсь, але Маріуполь
    Але Маріуполь, АЛЕ МАРІУПОЛЬ

    На всіх підконтрольних мені територіях
    Від області вух, — до республіки шлунок
    Тривога Тривога Тривога Тривога
    І в сховищі важко знайти порятунок

    Вірш має закінчитись оптимістично
    Фініта тривогам, привіт перемогам
    Ссавцям не властиво тривожитись вічно
    Та як залатати в душі Маріуполь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8978

    31 бер. 2022 р.
    Інна Бабак
    Пусть тебе исполнится вдвойне
    Есть суд Божий, Бог над нами, знаешь?!
    ОН, роZZия, правит на Земле.
    Все, что ты сегодня нам желаешь,
    Пусть тебе исполнится вдвойне.
    Сапогами грязными шагаешь
    В НАШЕМ доме! По моей стране!
    Что ж, роZZия, ты то точно знаёшь,
    Как это - продаться сатане!
    Ты бомбишь нас! Ты в людей стреляешь!
    Не приснится это в страшном сне!
    Уничтожить мой народ желаешь,
    Украину сжечь до тла в огне!
    Ты ещё немало потеряешь!
    Ну так, на войне, как на войне…
    Все, что ты сегодня нам желаешь,
    Пусть тебе исполнится вдвойне.

    31.03.22г тридцать пять дней войны
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8979

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    «Братська» країна
    Прийшла війна —
    Скінчився мир
    «Братська» країна
    Лишає українців квартир
    Перетворює їх на руїни,
    Залишаючи голі стіни

    Ми не пробачимо вам, росіяни,
    Кожної впавшої цеглини
    Ми, українці, громадяни
    Мирної країни
    Наші права і свободи
    Не відберуть ваші міни

    Ваші бомби й ракети
    Не зруйнують планети
    Фальшиві сюжети
    Вже не секрети
    Заберіть свої скелети,
    Виведіть танки й кулемети

    Не допоможуть вам амулети,
    Ні банкноти, ні монети
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8980

    31 бер. 2022 р.
    Вікторія Вітер
    Мій будинок — моя фортеця
    Мій будинок — моя фортеця
    Для злочинців нема гостинців
    Ми не чекаємо на чужинця
    Нам вистачило у 41-му німців

    Будь ласка, заберіть своїх хлопців
    Досить з них самогубців
    Це все якийсь план безумців
    Він точно не про переможців
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8981

    31 бер. 2022 р.
    Андрей
    Эхо войны
    Я не был в Афгане и не был в Чечне.
    Рассказы лишь слышал
    о страшной войне.
    Пришла в Украину беда
    и вновь, невинных людей проливается кровь.
    И заработали военкоматы. Теперь молодежь превратилась в солдатов.
    Гибнут ребята в окопах Донбасса, здесь нет различий по рангу и классу.
    Инженер ты или рабочий простой,связаны все одною судьбой.
    Приходят в дома печальные вести,везут по всей Украине груз двести.
    И плач матерей слышен в разных концах - когда бесконечный закончится страх ?
    Вся Украина пылает в огне, пора сказать нет ужасной войне.
    Ведь слишком цена борьбы дорогая,ради чего воюют не знаю.
    На плечи народа легли испытания, за что и зачем нужны эти страдания ?
    И сквозь года через много лет,эхо предков слышно,которых уж нет.
    Не стреляйте друг в друга ребята ,пусть удача вам улыбнется .
    Позабудьте , что вы солдаты , пусть добро в ваши души вернётся.
    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8982

    31 бер. 2022 р.
    Дмитро
    Патріотичні з жартами (зайве приберіть)
    В мовзалеї лежить Ленін а валєтом Путін

    Навіщо путіну війна?
    Бо він антихрест- сатана
    Зібрав свій горе-легіон
    В якому кожен як гандон

    Покористується і кине.
    Як добриво згніє, загине
    Усе оте, що рветься в пекло
    Від його крові все поблекло

    Тож хлопці українські наші
    Пизди ввалили сраній раші
    Тікають срані бідолаги
    У дупі в них російскі флаги

    Ми встоїмо - бо всі ми браття
    Здолаєм путінське прокляття
    Невіддамо ні жменєчки землі рІдної
    Бо ми найкращі - ми українські військові
     26.02.22

    Доброго ранку пане п-ку! Бога нам у поміч і перемоги.

    Войска росии-все терпилы
    Причем без исключения
    Послушав дауно-дебила
    Попали в "приключения"

    Ведь будь хребет у этих тварей
    Столкнули б с трона эту мразь
    Не втаптывали б свои жизни
    Не превращались просто в грязь

    Но видно мамки нарожают
    А этих попросту не жаль
    Терпи и дальше будь соплёю
    Ведь это карма - ты москаль!
    27.02.22 Д. Рубан

    Два Володимири - але ж яка різниця
    Наш Володимир-кожен ним гордиться
    Їх вова - як сцикун ховається
    З військами обісравсь
     Ракетой тепер грається

    Наш Володимир - це повага всього світу
    Їх путін- для росії -кінець світу
    Наш Володимир б ється не здається
    Під путіним на одній ніжці трін трясеться

    Ми віримо у тебе наш Володи-мир
    Ми знаємо з тобою буде мир
    Вся Україна всі ми як один
    Наш Володимир і ми поруч з ним.
    28.02.22 Д. Рубан

    Доброгодня! Слава Україні! Героям слава!

    Вітаємо у пеклі росіяни!
    Сьогодні в чергах лише ви
    І нові швидко прибувають-
    Всі із парашської братви

    Зібрали в пеклі списки москалів
     І вже звіряються чортяки:
    В цей ряд, хто в танкі пригорів!
    Несіть хутчіш смалені сраки!

    Всі з літаків-чекай пока
    Формується ще черга ваша
    Чекаєм вам " істопника"
    Це вова путін-" вождь паРаші"

    Ти вовчику не забарись
    Бо в казанах вода холодна
    Робота буде зашибісь
    Навічно буде справа модна
    01.03.22 Д.Рубан

    Слава Україні героїчний народе! Бий окупанта по всіх фронтах!

    Ось ідуть рашисти-нібито їх тьма
    Українці "вкрили" їх-і тисяч вже нема

    Ось ідуть колони російської чуми
    Танки, ББМ-ми -бац! і ось горять вони

    Літаки летіли-"машучи" крильми
    Українці вцілили і ось лежать вони

    Деморалізовані-тікають москалі
    За собой лишаючи трофеї чималі

    А куди тікати? Вже не добіжать
    Хто в полон не здасться - буде пимирать

    Збільшують статистику продовжуючи рух
    А позаду путін-наляканий пєтух

    Клюне і сховається за спинами людей
    На погибель пхаючи втільників ідей

    Прокидайтесь росіяни-хто ще має дух
    Йдіть на путіна війною-здохне хай пєтух!
    06.03.22  Д. Рубан

    Що робить з 200-ми, а саме з москалями?
    Поскладать уздовж кордону рівними рядами
    Хай кого вербує путін на смерть посилає
    Своїми очима бачать, що їх тут чекає !

    Ну, а в кого нема мозку
    То вже і не купиш
    Хай тоді самі тримають
    Свій російській "кукіш"

    Перелазьте сміливіше
     Ми вас вже чакаєм
    І до тих хто вздовож кордону
    Миттю приєднаєм

    До Дня народження Т.Шевченка
    09.03.22

    Жартуємо. Судячи з хаотично-панічних рухів, рашисти діють за совєцким принципом: "Х..я война- главное манёвры!"

    Жартуємо. Пропоную заклеювати на клавіатурі літери Z, V та ін.  Українськими прапорцями.

    Жартуємо. Скажи мені хто твій злочинний друг і скажу хто ти . Ти - Лукашенко.

    Дякую. Жартуємо. Росія вводячі свої війська поступово перетворює Україну на самий дорогий пункт прийому найдорожчого російського металобрухту

    Жартуємо. Пропозиція до заводу Обухівського туалетного паперу-випускати його з портретами путіна.

    А ми йдемо усі на туси - де москалів збивають гуси!

    Жартуємо. Дерев яний пиріжок в середені москальок.

    Жартуємо. Пропоную замість матів використовувати та вживати прізвища: путін, лавров і т.д.

    Хай російські полонені вже працюють та ліквідуть наслідки бомбардувань та авіанальотів, а не чекають закінчення війни.

    Москалі завжди будуть програвати - бо Z остання літера алфавіту.

    По старій москальській традиції, нашими військовими, для рашистів, проведено конкурс стрибків у чорних мішках.

    путін скажи 300- ...у тракториста, артилериста, танкіста і далі за військовими спеціальностями

    путін скажи 200 - вивези своїх на місце

    Вбивцям українських дітей …

    Ви недолюди, гірші ніж тварини
    Скоти, помийні відра, жменьки перегною
    За кожне серце вбитої дитини
    Рашисти - ви відповісте лише соєю кров’ю !

    Давайте вас рашисти з дітьми і з дружинами зберемо
    Поселим в Харьківських “апартаментах”
    Або у Маріуполі розмістим вас коли знайдемо,
    І  проживіть там хоч годину в цих “ незабываемых моментах ”

    Хай з неба очі дивляться українські, дитячі,
    Як вас бездушно знищують і перетворюють на попіл
    І проклинають вас і ваші покоління рАшисто-свинячі:
    Хай пеклом буде вам життя до смерті, й потім!

    Ви, любі дітки, наші, українські, милі…
    Тих, Бог, кого тепер на небі доглядає …
    Пробачте, що для вас, можливо ми не все зробили …
    Й занадто рано в руки вас йому віддали…

    Ми кривдників знайдемо – і помножимо на 100 їх горе
    І буде їх безмежно, коли звільнемо українські кордони
    І знов всміхнуться нам Азовське й Чорне море
    Коли в паРашу із 200-ми поїдуть ешелони.

    Відлуння ворожої ракетної атаки на Вакуленчук 25.03.22 (8 ракет, збито лише 3…). Ніколи не забуду рашистам сльози свого сина та слова – Мама я не хочу помирати…

    26.03.22 Д. Рубан

    Пропоную трішечки заспокійливого.

    Релакс-реп - Льоша Арестович

    Звістка лиха від пропутінських зборищ?
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Не слухай брехні московських церковищ
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Коли  ти ідеш до своїх бомбосховищ
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Москаль присилає нових уй...біщ
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Наші  пи...дячать кацапських чудовищ
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Авіатори наші – легенди літовищ
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Важко? Чекай на українську поміч
    Будь спокійним –як Льоша Арестович

    Військові України – переможуть без спорищ
    Про це нам шепоче Льоша Арестович

    Увага! Відбій душевної тривоги –
    Лягайте спати, але помийте ноги

    Повертайтесь до нормального життя –
    на вас чекає чудове майбуття!

    Все буде добре!
    30.03.22

    і один в процесі про Кіма... вірші 18+ та 18- :)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8983

    31 бер. 2022 р.
    Світлана Скруха
    В Маріуполі,  в місті Марії...
    Маріуполі, в місті Марії,
    правлять тризну страшну окупанти.
    На очах в малолітнього сина
    знавісніло ґвалтують Матір.
    Озвірілі, осатанілі
    (нащо  Бог їх створив людьми?!),
    материнське  катують тіло,
    б'ють кривавими чобітьми.

    І розп'ята  душа материнська
    прикриває його крильми:
    - Синку...сину мій... не дивися...
    відвернись ... від моєї ганьби...
    Все змішалося: дні і ночі,
    біль і муки, з сльозами  - кров.
    А кати - мучать матір'ю сина,
    Сином матір вбивають знов.

    Розривалося серце маленьке
    від  безсилля, що не захистив
    рідну маму, свою  добру неньку...
    Боже милий, а Ти б... простив?
    Як простити нам, Боже милий,
    материнства сплюндрований цвіт,
    тих розтерзаних  юних дівчаток
    у 12-16 літ?..
    Їхні муки - не з фільмів жахів -
    Не покаже в новинах  цей світ:
    МАРІУПОЛЬ Й ЗАМОРДОВАНУ  МАТІР.
    І ХЛОПЧИНУ, ЩО ПОСИВІВ В ШІСТЬ ЛІТ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8984

    27 бер. 2022 р.
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    Перемога
    Перемога і наше завзяття
    Дана духом, у вірі світила
    Ворогам не під силу розп'яття
    З Україною світлі сили
    Ми сильніші за біль і смуток
    Страх пропав і терпіння є
    В силі й правді є наш здобуток
    Під рукою в такт серце б'є
    Пропала безвісти тривога
    В двадцять перший день війни
    Всі душею молили Бога
    "Зупини зло, навік зупини"
    Але злились самі й проклинали
    Слали ката корабель в дорогу
    В судний день серени лунали
    Перемога в душі мати Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8985

    31 бер. 2022 р.
    Дарина
    День, який перевернув моє життя
    Я пам'ятаю це як вчора,
    На вулиці сирена залуна,
    На батьківщину йде велике горе,
    Під назвою війна.
    Мені сімнадцять років,
    У мене батька й матері нема,
    До вікна зробивши пару кроків
    По щоці скотилася сльоза.
    Вогонь, снаряд, розруха...
    Усі біжать з валізами кудись,
    Я закрила руками вуха,
    З очей полились ріки сліз.
    Невже закінчилось моє життя?
    Невже я не вдягну весільну сукню?
    Невже не з'явиться в мене дитя,
    Що зранку скаже "Привіт мамулю"?
    Прийшла війна до батьківщини,
    А нас понад сорок мільйонів,
    Снаряди змусили людину,
    Боятись шорохів та кроків.
    Ночами гірко плачуть матері,
    Ховаючись в підвал з дитиною,
    Їх захисник зараз на війні,
    А він так мріє бути поруч із родиною.
    Кожен військовий це чийсь син,
    Чи брат, чи чоловік, чи тато,
    Вони кроваво боряться за мир,
    Йдуть в бій з метою та завзято.
    Російська влада каже що рятує,
    Що зробить краще чим було,
    Ваше "спасіння" все руйнує,
    Руйнує те, що дорогим було.
    Бог знає що усіх чекає далі,
    З нами сила, правда й віра ,
    Наші воїни хоробрі та незламні,
    Ми вистоїм, ми зможем, ми - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8986

    31 бер. 2022 р.
    Маріна
    Тим, що звали нас «братами»
    Наші предки боролися за нашу країну
    А ви перетворєте її у Руїну
    Ми вірили в те, що були ми братами
    Та ви нашу віру у це зламали

    Прийшовши до нас 24, зранку
    Ви побачили, що б‘ємось до останку
    Бо нас є кому захищати
    Є ті, хто готові за мир умирати

    Ви прийшли возволяти, нас рятувати?
    Та ні, ви створені, щоб руйнувати
    Хотіли зламати нас, роз’єднати
    Але наші хлопці взяли до рук автомати

    В голові не вкладається думка про те,
    Що робите ви в країні оце
    Страждають родини, гинуть солдати,
    Що ладні життя за країну віддати

    На очах у матері помирає дитина,
    Перед очима завжди буде ця картина
    Та вам все одно, ви не знаєте як це
    А у батька кров’ю обливається серце

    Ми занадто високу платим ціну
    За цю, непотрібну для нас, війну
    Та Хочу донести до вас одне
    з нами Бог, і війна ця для нас мине
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8987

    31 бер. 2022 р.
    Дарина
    Я ненавиділа війну
    Тепер не буду більше нити,
    Не чути більше мого сміху,
    Моє тіло лишиться тут гнити,
    Ворогам моїм на втіху.
    Надіюсь ти мене згадаєш,
    Пробач що не сказала як любила,
    Спогади із голови повикидаєш,
    Та їх запам'ята моя могила.
    Я ненавиділа війну....
    Сльозами кожен день себе душила,
    Лишусь серед уламків на даху,
    Кров мою водою змиє злива.
    Скільки болю вже зазнали,
    І люди, діти, і міста,
    На жаль, усі пізнали,
    Що таке кровавая весна.
    Та все закінчиться колись,
    І правда візьме гору,
    Вір у силу ЗСУ й молись,
    Ми обов'язково візьмем перемогу.
    І я молитись слізно буду,
    І почує Бог нас і земля,
    Земля насипна горою,
    Моя могила молода.
    Із неба буду я дивитись,
    Молитися за кожного бійця,
    І змушу окупантів потопитись,
    Щоб закінчилась війна.
    В день перемоги на моїй могилі,
    Розцвітуть червоні маки,
    Тримайтесь мої милі,
    Вони відплатять за всі втрати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8988

    31 бер. 2022 р.
    Дарина
    Втрата
    "Врятуйте, люди, врятуйте,
    Мого сина, благаю, спасіть.
    Віддам все, тільки рятуйте,
    Без нього мені нема чого жить.
    В наш будинок ракета попала,
    Нижні поверхи підірвало,
    І хвилею від удару,
    Нам стіни попробивало.
    Син мій грався біля вінка,
    На нього посипались уламки від скла,
    Я одразу до нього й тікати хотіла,
    Та одна з стін нас завалила.
    Він від болю кричати почав,
    Я шукала його як могла,
    Син затих, струмочок із крові помчав
    І кричати сама почала.
    Всі руки здерла уламками,
    Та його все ж я знайшла,
    Взявши сина на руки,
    Швидко до вас прийшла,"
    Десь годину в коридорі чекала мати,
    Молилась Богу щоб змогли врятувати,
    Та, на жаль, травми несумісні з життям,
    Стояла мати вже над мертвим дитям.
    Бідолашна бліда і в сльозах,
    Крик було видно лиш по очах.
    "Навіть уявити собі не могла,
    Що у двадцять три буду вдова,
    І сина ховати буду так скоро,
    Ох лихо яке, яке в мене горе".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8991

    31 бер. 2022 р.
    Олена Шульга
    Ми живемо в цікаві часи
    Ми живемо в цікаві часи
    Скільки днів нам лишилось, годин?
    Залишатись чи краще втекти?
    Звідки наступ почнеться, скажи?

    Кожен день, та незмінний мотив
    І зі страхом чекати новин
    Надзвичайний, воєнний, простий
    Не лякає вже слово "режим"

    Скотч на вікнах мільйонів квартир
    І сивіє волосся, мов дим
    Прокрадаються вибухи в сни
    А реальність, мов з фільму жахи

    Батарейки, консерви, свічки
    Макарони, крупа, сірники
    Одяг, гроші, папери, сумки
    Щоб зібратися десять хвилин

    Надто довгі обійми міцні
    До одної прямуємо мети?
    Де розійдуться наші шляхи?
    Чи побачимось знову колись?

    Ми живемо в цікаві часи
    Демократія, гуманність та мир
    Ми живемо в цікаві часи
    Дуже хочеться вийти живим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8992

    31 бер. 2022 р.
    Любов Вечірко
    Ні! - ми скажемо війні!
    Моя ти красуня, Українська Земля!
    Усе є у тебе: ліси і поля!
    Моря є, долини
    Річки є і гори...
    Та тільки для чого
    Війна нам і горе???

    Жили ми по-різному:
    Бідно й багато,
    Та сонце світило для нас - І це свято!
    Тепер сонце плаче...
    І плачуть всі люди...
    То правда - життя в нас було і ще буде!!!

    Але буде зовсім не так, як було.
    Війна життя знищила! Місто й село...
    А скільки загинуло в пеклі людей?
    Ні в чому не винних, маленьких дітей?!!

    За що? І навіщо?
    У кого питати???
    Чому ворог клятий прийшов до нас в хату?..

    Чи хтось його кликав???
    Чи може "кто звал"???
    Щоб мирних людей він прийшов і вбивав?....

    Є слів ще багато...
    Та дух забиває...
    Є місце війні???
    Скажем разом - Немає!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8993

    31 бер. 2022 р.
    Софія
    Серця
    Україна, лютий. П'ята ранку.
    "Вставай, війна почалась"
    Давай, підіймай свою сраку.
    Тікай, поки можеш, бійся і плач.

    А я не боюсь. Не біжу і не плачу.
    Я вдома. Я знаю: країна — моя.
    Заплющивши очі, всеодно бачу.
    Тут люди. Тут мова. Тут дім і сім'я.

    Тож слухай мене, клятий "асвабадітель".
    Звали, поки можеш, поки ще є шанс.
    Якщо підеш далі — ти пекложитель.
    Тут вам не раді. З'їбіться від нас.

    За кожну краплю української крові,
    За кожну сирітку, одноку вдову
    Заплатиш, русня, вдвоє чи втроє.
    Побачиш державу — могутню й живу.

    Ми з вами не браття. Але ми всі люди.
    Людське життя — найбільший з дарів.
    Ми вам їх смертей повік не забудем.
    Молимось, щоб Хутін у пеклі горів.

    Війна — це жахіття, це біль і останки.
    Тож я вас благаю, бо не хочу смертей.
    Складайте гвинтівки. Кидайте всі танки.
    Здавайтесь, русняві, заради людей.

    Я сподіваюсь, це може скінчитись.
    І браття повернуться з фронту живі.
    А вбиті герої завжди будуть битись
    Разом із серцями на вільній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8994

    31 бер. 2022 р.
    Еліна Фельдман
    Моя молитва
    Дождь в наши окна стучался:- Верьте!
    Да, страшно пусть.
    Нельзя молиться о чьей-то смерти,
    А я молюсь.

    От яда, пули, ножа, простуды,
    От рваных ран.
    Ну, ведь случилось когда-то чудо
    И сдох Аман!

    Безумный, злобный, ботокснолицый,
    Страшащий всех.
    Нельзя о смерти чужой молиться,
    Ведь это грех.

    Пусть буду грешников всех похлеще -
    Господь поймет,
    Но этот, мир захвативший в клещи,
    Пускай умрет.

    Шагами комнату ночью меря,
    Средь темноты,
    Я верю, Господи, верю, верю,
    Что с нами Ты!

    Убитые старики и дети,
    Набатный звон...
    Господь, прошу Тебя, пусть ответит
    За это он.

    Господь, прошу Тебя, пусть паскуда
    Сгорит в огне!
    И воцарится тогда повсюду
    Мир на земле.

    Дождь в наши окна стучался:- Верьте!
    Да, страшно пусть!
    Нельзя молиться о чьей-то смерти,
    А я молюсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8996

    31 бер. 2022 р.
    Здор Аліна
    Українці
    Лягло сонце за горою,
    Зорі засіяли,
    Українці міцним тилом
    Орків зустрічали.
    Як став місяць серед неба,
    Ревнула гармата,-
    Прокинулись «миротворці»
    Нікуди тікати!
    А на ранок воріженьки покотом лежали,
    Закрякали чорні круки,
    Бо ще світом блудить
    Темний цар Іуда
    І шле нелюдів повсюди
    Руський мір « спасати»…
    Червоніє в Украіні,
    Дзвонять в усі дзвони,
    Украінці сизокрилі
    Здобувають Волю!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8997

    31 бер. 2022 р.
    Владислав
    Без назви
    Я проснулся утром рано
    С осознанием того,
    что на сердце моем рана
    От братишки моего

    Ты пришел ко мне не в гости
    Не разбувшись, выбив дверь
    Обезумевший от злости
    Как ужасный дикий зверь

    Истоптал мой палисадник
    Разбил окна, вещи сжёг
    Как средневековый всадник
    Уничтожил всё, что мог

    У тебя свое жилище
    И побольше чем моё
    Чтож ты делаешь дружище
    Поднял на меня ружьё

    Мы же вместе, мы же с детства
    Мать, отец у нас одни
    Мы же из одного теста
    Не было другой родни

    Как же брат так получилось
    Что ты кровь свою предал
    Что с душой твоей случилось
    Чтобы ты её продал

    Как теперь тебя назвать мне
    Ну не братом, уж поверь
    Зло с косою в чёрном платье
    Постучится в твою дверь

    Заберёт тебя не к Богу
    Не к отцу на небеса
    А в горящую дорогу
    У которой нет конца.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8999

    31 бер. 2022 р.
    Татьяна Валовая
    Мартовский снег
    Татьяна Валовая

    ***

    А за окнами – снег. И весна. И война.
    И ты знаешь, що рідна країна в огні!
    В кров і смерть вся страна моя погруженА –
    Боль и гнев крають серце тобі і мені.

    Украина, могла ли ты предположить
    Нападенье соседки – коварно и подло?!
    Мы мешали встречать ей весну? Или – жить?
    Что ж она превратилась в безумное кодло?!

    Мы хотим жить свободно на вільній землі,
    Где бы летом, як завжди, лани колосились.
    Вы прислали к нам танки, війська, кораблі,
    И ввели в Украину загарбницькі сили.

    Там, за окнами – снег. И весна. И война.
    Вой тревожных сирен и разрывы снарядов…
    А вокруг – напряжённо молчит тишина.
    И соседка – со злобной гримасою рядом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9000

    31 бер. 2022
    Вікторія Вітер
    Весна
    На вулиці весна
    Війна безжалісна
    Може стати ядерна
    Для світу нерадісна

    На вулиці весна
    Не дає спокою Москва
    В Одесі краса, але
    Боляче за інші міста

    На вулиці весна
    Поруч улюблені вуста
    Думка ясна
    Повітряна тривога луна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9002

    31 бер. 2022
    Леонтина Топало
    Без назви
    Весь світ повірив нам, а не росії,
    Повірив правді, а не злій брехні.
    Ганьбою вкрив себе їх лже-"Месія",
    Коли втопив нас в чорному вогні.
    Тепер повномасштабно  розгорнувся,
    бліцкрігом мріяв Київ подолать...
    Але так боляче об ЗСУ спіткнувся,
    Що розгубив усю расейську рать!
    Лежать в полях солдатики безвусі,
    Розбиті вщент їх танки, літаки...
    Нема підмоги ані з Білорусі,
    Чеченці - теж не справжні вояки.
    А не пішли б ви, "браття" росіяни,
    Услід за вашим славним кораблем.
    Ви нищите? А ми загоїм рани!
    І в гріб імперії останній цвях заб'єм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9004

    31 бер. 2022
    Вікторія Вітер
    Допоки
    Допоки світить сонце
    Я бачу синє небо
    У хаті відкрите віконце
    Я вірю в мир на планеті

    Допоки ми об‘єднані духом
    Нас не знищити страхом
    Це не вдалося зробити вірусом
    Не вийде злякати вибухом

    Допоки нас захищає ЗСУ
    Від загарбників й хаосу
    Не хочу йти до автобусу
    Краще приділю час рукопису
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9005

    31 бер. 2022
    Поліна Андреєва
    Молитва
    Где ты? Ночь или утро?
    Год - неделя, минута.
    Мама! Из перламутра
    Слёзы твои на щеках.

    Как ты? Знаю, что трудно.
    В панике мир и валюта.
    Непотопляемо судно -
    То, что бывало в снегах!

    Касса. Вечная очередь:
    Кто для себя, кто для дочери,
    Сыну туда, там где очередь
    Из автоматов. "Аллах,

    Господи, Будда! Помилуй!"-
    Слышится эхом в ночи.
    Войны пусть станут могилой,
    Там где хохочат сычи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9006

    31 бер. 2022
    Любов Заставна
    Відплата
    За все буде відплата:
    За кожну домовину,
    За материнські сльози,
    За втрачену дитину,
    За спалену будівлю,
    За дерево розбите
    І за пшеничне поле,
    Снарядами розрите.

    За все буде відплата.
    Толерувань немає
    За ваш «язик» чужинський,
    Що мову утискає.
    І за слова брехливі,
    Підступні, підлі дії.
    Ті, хто мовчать бездумно –
    Ви також лиходії.

    За все буде відплата:
    За сивину в волоссі,
    За те, що вік прожили,
    А залишились босі.
    І за дитя безвинне,
    Яке застигло в лоні,
    А мами мертві руки
    Повисли на ослонні.

    За все буде відплата:
    І за сльозу пекучу,
    За ніч, вогнями повну
    Від вибухів гримучу.
    І за гірку розлуку,
    За втрачене кохання…
    Війна багряно-чорна
    Для ворога остання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9008

    31 бер. 2022
    Виктор
    1941-2022
    Как надо было долго выжидать, что б Те ушли, кто помнил 41.
    Что б подло и  исподтишка
    Напасть под утро
    Так же, как  фашистЫ
    Бомбить все те же
    Наши города,
    И Киев как тогда в 4….
    А утром поняли война с народом
    С тем , с кем Нас  крестили.
    Кто проповедовал Нам на века
    Любовь и дружбу
    Вместе сила.!
    В один момент перечеркнули все
    Приносите лишь нам могилы,
    Не процветание на века
    Не новый путь
    К Развитию , счастью
    А возвращение……совка……
    Страданья , смерть
    Дорогу в бездну.
    И  сами толком не поймёте
     С какой идеей……к нам идёте
    Не Мы к вам - вы к Нам
    Вторглись рано на рассвете
    Не Мы, а Вы
    Бомбили дом
    Где спали Наши дети
    Желая  нас поработить
    Забрать свободу и убить
    Все что не сделала орда
    Поработить нас не смогла
    Все что не сделали германцы
    Решили завершить ?
             Засранцы….
    А смерть ребёнка разве можно оправдать?
    И счёт идёт   не на десятки-сотни
    Разрушенные города и толпы беженцев голодных
    За сотню лет Вы не смогли
    Построить мощную державу
    И люди ваши, как всегда с надеждой - только на халяву
    Мы были вам всегда бельмом
    Пример не показали Вы
    Всю жизнь лишь только потребляли
    Теперь навеки Вы в дерьме
    Там вместе с фюрером застряли……….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9009

    31 бер. 2022
    Патріот Опанасович
    Кацапи повертаються додому
    Кацапи повертаються додому
    В свої болота рідні та знайомі
    Навоювалися і досить
    Бо навіть фермери їх тут розносять

    Чи ви гадали, кулемет Максим
    Перестріляє український Джавелін?
    Чи думали, що русскій дух, бояра
    Врятують вас від Байрактара?

    Ховайтесь краще, москалі
    І пригинайтесь до землі
    Бо як побачить українець вас
    В отій землі і прикопає враз!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9010

    31 бер. 2022
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    Привид КИЄВА
    Зграї круків це колони у вічність
    І дикий крик іде в небуття
    Згорає темна,кривава трагічність
    Залізо корче ворогів маяття

    Втікає колона чорного маршу
    Смерч затихає і дме вітер змін
    Перемога мчить крилата наша
    Привиду світла низький уклін.

    Біліє сокіл, ангельські крила
    Герой України де надія і віра
    Летить небесами невидима сила
    Димить за ворогом курява сіра.

    06.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9011

    31 бер. 2022
    Оксана Нестеренко
    Пиши мені...
    Пиши мені листи...
    Хоч будь-які, із будь- якого місця,
    Нехай, чи паперові, чи смішні,
    Чи електронні, та хоча би раз на
    мiсяць,
    Чи про кохання, так як ти писав ці
    дні...
    Пиши мені...

    Пиши мені листи...
    В думках, якщо не можеш на папері,
    Замерзлі пальці не тримають олівець,
    Чи то ві сні, коли закриті двері,
    Що канонаду  зводять нанiвець .
    Пиши мені ...

    Пиши мені листи...
    Я буду їх читати, вночі гортати сторінки,
    Я перестану навіть спати,
    Молитись стало більше до снаги...
    Тільки пиши мені, будь ласка!

    Пиши,будь ласка і  Живи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9012

    31 бер. 2022
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    Слава Україні
    СЛАВА УКРАЇНІ.
    Яка різнобарвна культура України
    Де покоління кристальне,витривале
    Таланти і дари у кожної  дитини
    В очах малих щось мудре і доросле

    Наш досвід наболілий у прозріннях
    Культуру нашу завжди утискали
    Москальська свита в своїх повеліннях
    Русифіковано жала й не друкувала

    Коли забрала хліб у тридцять третій
    Твоя елітна нечисть пірувала
    А Україна потопала у голодні смерті
    Дитина на Донбасі пухла і стогнала

    Бандера теж не був моїм героєм
    Бандеровкою,то я вас гордо дрочила
    Козача кров кипить в руках прибоєм
    Я Україна й шабля ворога скосила

    В історії усе перекрутили й вкрали підло
    Київська Русь-історія є й була наша
    Русь Україна відродиться із попелу
    Орда ти Раша,а для нас стала Параша

    Спасати нас не варто таким чином
    Ці методи як пропоганда Гітлера
    Ти в пилюшках уже було критином
    Переродилась сатана у Путлєра

    Рашист осатанілий нас вбиває
    А ми є вперті,вільні й не роздільні
    Ху..ло дітей війною на м'ясо відправляє
    А в нас захисники,герої й СЛАВА УКРАЇНІ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9013

    31 бер. 2022
    Нестеренко Оксана
    Без назви
    Коли ваші війська прийшли звільняти,
    Народ, що й так давно вже вільний,
    Треба було попереджати,
    Що буде геноцид свавільний!
    Ви ще забули нам сказати,
    Що мовчки ви прийшли вбивати
    Дітей, колись ще братського народу...
    Гвалтуючи жінок,беручи їх як нагороду,
    Не думаєте ви, що зроблять з вами?
    Що зараз всі наші серця з боями,
    На кожному- решіточка від куль,
    Всі в шрамах від людських тортур.
    Ви розпочали цю "війну світів",
    Напевно мало вам рабів,
    І усвідомити,  напевно, важко,
    Що ви самi несете цю упряжку !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9014

    31 бер. 2022
    Антон Мороз
    Без назви
    Будь я философом или поэтом,
    Как мог, хотел бы расказать -
    про время перед рассветом.
    Темно,но самое время вставать,
    Тепло, но не греет душу кровать,
    Что будет дальше - не знаю,
    Я спокоен и  всё отпускаю.
    Вглядываюсь в темноту,
    Я вижу другие берега,
    Порты,корабли и моря,
    Башни,здания и города,
    Передо мной вся Земля,
    И знаю, что она -живая
    В разных цветах, но родная.
    Свет пробивается сквозь темноту,
    Я живой,я дышу, я люблю
    И  время себе  об этом сказать,
    Всех, кого любишь обнять,
    Самое время  начать,
    То что брал - отдавать.
    Утро начнём любя,
    Свет пусть начнётся с тебя !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9015

    31 бер. 2022
    Оксана Нестеренко
    Скажу тобі...
    Скажу тобі, що я кохаю...
    І стане скрізь так тихо-тихо...
    Неначе все на світі знає,
    Що в наше щастя ввійде лихо...
    Ця пауза лише для нас,
    бо вибухи ще скрізь лунають,
    Але я вірю буде час,
    Коли вони позатихають!
    Візьми мої обійми з дому,
    Прикрийся, коли є тривога,
    Коли попереду  у нас
    Ще довга і сумна дорога...
    А я скажу,що я чекаю,
    Що закриваю очі - бачу,
    Біжу назустріч, обіймаю...
    Світ зупиняється, я плачу...
    Ти знаєш точно, все так буде...
    Хоч все по іншому навколо,
    Кохання лишиться у серці
    І це не зміниться ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9016

    31 бер. 2022
    Катерина Шевченко
    Не вертайтесь!
    Що ти таке кажеш "Не вертайтесь,
    Обживайтесь вже на чужині"???
    Дивний ти. Ну як тут обживатись,
    Коли місто рідне у вогні?

    Красно вдячні ми усім народам,
    Що прийняли в гості без питань.
    Та не в українській то природі
    Батьківщину кинуть без вагань.

    Хтось говорить "Тут же все спокійно,
    І не чути вибухів, сирен"
    Так, не чутно. Дихається вільно.
    Та спирає груди віз проблем.

    Де пожити? Грошей взяти ніде.
    Заробить не вийде - місць нема.
    Одяг, ліки, транспорт та обіди,
    Дітям - школа, без мови німа.

    Любий, не вмовляй "Тут буде ліпше,
    Аніж повертатись під обстріл".
    Певний час. Але ні тижнем більше.
    Ну не можу тут зовсім без діл!

    Досі ковід Європу лякає...
    Розчин йоду із аптек пропав.
    Що усім так страшно? - хто ж бо знає,
    Де русня зупинить наступ лав?

    "Про дітей подумай, їх майбутнє!"
    Мамо, досить. Як їм буде тут?
    Їх англійська не настільки пьорфект,
    Та й знання через війну не гут.

    В іноземлях платять за наш досвід,
    Здобувать диплом - лише за грант.
    А збирання полуниць на полі -
    Це зовсім не успіху гарант.

    "Не вертайтесь", "киньте", "залишайтесь",
    "Є ж ще шанс нове життя почать",
    Ні, не можу. Маю вдома справи:
    Прибирать Вкраїну помагать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9017

    31 бер. 2022
    Нестеренко Оксана
    Без назви
    Скажи мені:" Все буде добре!"
    І не потрібно ставить дату,
    Відразу я тобі повірю,
    Вночі почну потроху спати...
    Думками швидко прокладу,
    Дорогу, що веде додому,
    З душі тривогу заберу,
    Колючу і глибоку втому...
    Скажи мені:" Все буде добре!"
    Ну хоч на вушко, хоч тихенько,
    Тоді коли і світ не чує...
    І я зрадію потихеньку,
    Нап'юся знову сили й віри,
    Складу їх глибоко в куточку,
    Коли мені буде потрібно
    Прийму як ліки, по ковточку...
    Скажи мені:" Все буде добре "...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9018

    31 бер. 2022
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    ЄДНАННЯ
    ЄДНАННЯ
    Тихий, весняний ранок
    Димно, бачу  - це сон
    Сонце між димом ветає
    Шукає ,то ціль купідон
    Річка, два береги разом
    Водою у з'єднанні знов
    Міцно мостом і залізом
    Їх притягнула любов
    Грають у росах краплини
    Очей небесна блакить
    Фарби заплели тканини
    Дзвоном єднання сріблить
    Сон я уже не відпущу
    Міцно зажму в кулаці
    Цю воду ,між нами цілющу
    Є МИ- об'єднання  бійці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9019

    31 бер. 2022
    Антон
    Без назви
    Господь,прошу защитить
    Право тебя любить,
    Право тебе молиться,
    Право к тебе стремиться,
    Право благодарить,
    Любовь твою принимать
    И всем другим отдавать,
    Душой для тебя творить,
    Песни,стихи посвящать
    И красоту  рисовать,
    Право свободным быть,
    Культуру свою сохранить,
    Право на рідну мову
    І в серці до тебе розмову.
    Право свій край захистити,
    В оселі з любов'ю жити,
    Ласку твою ділити
    І волю твою відтворити,
    Право к тебе стремиться,
    Сердцем соединиться,
    Право на твою милость,
    Мой край  и народ
     защитите,
    Тело и дух укрепите,
    Украинцев благословите -
    На право украинцев жить,
    Право украинцем быть,
    Право тебя любить !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9020

    31 бер. 2022
    Антон
    Без назви
    У ног создателя душа склонилась
    И тихо искренне молилась :
    Свободной быть,а не рабом
    Была создана я творцом.
    Любовью прошу согреть,
    Чтоб зло вокруг преодолеть.
    Прошу укрепить мою волю
    И для детей лучше долю.
    Прошу укрепить во мне тело,
    Чтоб в битву с врагом идти смело.
    Прошу укрепить во мне дух,
    Чтоб победить вражих слуг.
    Прошу вашей любви защиты
    И  герои чтоб не были забыты.
    В этом  трудном жизни мгновеньи
    прошу божьего благословенья !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9021

    17 бер. 2022 р.
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    Клопи
    Прийшла напасть у нашу хату
    Лізуть клопи до нас і лізуть
    На лобі бронь, як біс рогаті
    З душком  протухлого заліза
    Ви зомбі війська під гіпнозом
    Канал в заду веде з ньюзвану
    Гниє нутро і дме навозом
    Ви жертви режиму-терана
    Несете людям страшну шкоду
    Ми ж все одно вас подолаєм
    Не буде вам у нас приплоду
    Тут джавелін в трембіту грає
    У нас для вас напій з коктейлю
    Трійка як яд з бандеросмузі
    Кидайте бронь і нашу землю
    Вас знайдуть навіть в лісосмузі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9022

    2 квіт. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Без назви
    один, два, три – гул сирени…
    чотири, п'ять, шість – хижий свист….
    сім, вісім, дев'ять – вибух….
    життя завмерло….
    серце  пропустило стук….
    десять:
     - як ви?
    - живі!
    - Слава Богу!
    і знову
    один, два, три …
    і так вже пів весни….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9031

    31 бер. 2022
    wuckthefar
    Без назви
    Наша сирень зацветет
    Даже под сиренами,
    Вопреки страху и боли.

    Ведь никто не больше неба,
    Не дольше времени,
    Не сильнее весны.

    Мне снятся ужасные сны,
    Я сплю беспокойно,
    Мне снится война,
    Я мечтаю проснуться,
    Но мечтаю о чуде:

    Наша сирень расцветёт
    На свободной и мирной
    Земле...
    Скажи мне,
    Что это случится,
    Что так и будет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9033

    31 бер. 2022
    Альона Винокур
    МАРІУПОЛЬ
    Біль і скрегіт – там утрати,
    Бо немає більше хати…
    З ночі знов ревуть гармати,
    Де ж нове життя узяти?

    Кажуть люди, що навмисно
    Нівечать ракетами наше місто.
    Соком калини дороги встелено,
    В руках залишивши намисто.

    Ворожим кораблям дали знати,
    Куди нехай пливуть їх фрегати.
    Бо Маріуполь нікому не здолати
    І ворогам Україну не взяти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9034

    31 бер. 2022
    Елизавета (@li_aeva)
    ДО УКРАЇНИ!
    Десь на небі.
    У дзеркалі світу.
    Там для мене читають молитву.
    Я знаю ,я чую, нас не зломити.
    Наші мрії не вбити .
    Всі почули :"-Я хочу жити!"
    Як казали великі творці.
    Не ховаючи сліз на своєму лиці:
    "Стоять, присягають тобі на шаблях
    І жити, і вмерти з тобою,
    І прапори рідні в кривавих боях
    Ніколи не вкрити ганьбою!"
    Ми не сдамося без бою!
    Так, в кожного доля ,та шлях свій широкий..
    За мальви та верби.
    За Дніпро синьоокий.
    За Сімью та за Мрію.
    За Народ.
    За спокійну хвилину.
    Встоїмо,переможемо.
    ВІРЮ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9035

    31 бер. 2022
    Альона Винокур
    МАМО РІДНА
    Ох, Мамо рідна, що із тобою
    Роблять орки, своєю ордою…

    Чи вони тямлять, якою ціною?
    Чи мають вони серце, за душею.

    Чи розум їх зовсім затьмарено,
    Їх царську владність захмарено.

    Та не їм тут панувати наділено –
    Тут їм короткого віку відміряно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9036

    31 бер. 2022
    Альона Винокур
    БАТЬКІВЩИНА МАТИ
    На обрії видніє Батьківщина Мати
    І в небеса вона споглядає велично:
    Їй меч справедливості далі тримати,
    Бо нам ще ворога треба здолати.

    Київ незрушний стоїть і могутній,
    Укритий святими крилами Михаїла.
    Дух українського роду незламний:
    В любові до ближнього – наша сила.

    В воєнний час занепаду та скрути
    В душі плекаю я надію на добро…
    Бо поки видніють Дніпрові крути
    У мого кохання є ще одне крило.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9037

    31 бер. 2022
    Світлана Парпура
    Злочин
    У лютому та серед ночі
    Прийшов тиран творити злочин.
    Почав гатити, убивати,
    Почав в людей, дітей стріляли.
    І Почали міста наші палати,
    а каже, що прийшов спасати...
    Ти не "спасітель"! супостат!
    Ми вже зібрали компромат
    Мій Київ Маріуполь, Львів,
    Дніпро, Донбас ти захотів.
    "Своїх" давно зазомбував.
    (Ніхто в Европі й не бував).
    Забули руські слово воля,
    Тому познають лиху долю.
    А українці з цілим світом
    Вполюють на пуйло цим літом!
    Ми не Бендери, не нацисти,
    Ми просто люди! Ви фашисти!
    Нема ні розуму, ні честі,
    Та ми повернемо груз "двєсті".
    Ми на землі своїй воюєм,
    Життями хлопців ризикуєм.
    Ми не пробачимо ніколи
    Руїни міста, хати, школи!
    Нема прощення вам, кати!
    За вбивства мирних ви скоти!
    За наших рідних, за дітей
    Відчуєте ви гнів людей!
    Тепер все видно, хто чий брат.
    Ми переможем, і це факт.
    І шлях обрали ми давно:
    Європа - так, русня - гівно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9038

    31 бер. 2022
    Юрій Волошин
    Доля
    Ми долю творим щохвилини,
    Рядки життя карбують крок,
    І книга наша, як афіша,
    Фіксує справи всіх думок.
    Комусь ми посмішку дарили,
    Когось сльозою, і не раз,
    Це все ми пишем і донині,
    Я сподіваюсь, без образ.
    Як жити так, щоб не грішити,
    Щоб справи праведні були,
    І не ходити, не просити,
    І потім щоб не загули.
    Ми власноруч, як хвиля, б’ємо,
    Під час емоцій вислів вир,
    А потім тиша, темна прірва,
    І ти вже наче й не кумир.
    Одним лиш словом можем вбити,
    І ним підняти до хмарин,
    До дії в часі спонукати,
    Там, де сплетіння павутин.
    Хто ми такі, яке призвання,
    За скільки кроків пекло, рай,
    Життя все наче нитка тканна,
    Її тримаєш, не втрачай.
    Ми долю творим щохвилини,
    Рядки життя карбують крок,
    Настане час, поставлять крапку,
    А поки час є для думок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9039

    31 бер. 2022
    Бодасюк Олена
    Без назви
    війна не має пам’яті
    інакше не поверталася б до нас
    знову і знову

    війна сліпа
    інакше не косила б людей
    по різні боки барикад

    для неї нема нічого святого:
    однаково нищить храми усіх релігій

    голодна потвора
    сподівається поживитися
    горем і болем

    війна старезна —
    народилася в ту мить
    коли постав світ

    а що як саме нам
    дано шанс
    нарешті її відспівати?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9040

    31 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Припаркував москалик беху в гаражі
    Сів в танк й приїхав на навчання
    Наслухавшись новин, набудував вже міражі
    Чекав він від народу квітками вітання

    Та танк заглох в селі, бо паливо украли
    Москалик вибрався, щоб попросить підмогу
    А кореша його швидесенько уже злиняли
    Тож самому йому прийшлось шукать дорогу

    Купив він в селянина паливо за бакси
    Прийшов, а танка й слід простив
    Швиденько оцінивши свої шанси
    Побіг він доганять своїх братів

    А в лісі пекло, все горить навколо
    Із джавелінів всю колону положили
    У інший бік пошкандибав москалик кволо
    Щоб приєднатися до тих, кого ще не розбили

    Поки ішов, щоб голод втамувати
    Якихось ягід вздовж дороги назривав
    В кущах сидів годинами, щоби живіт угамувати
    І кожен раз чужу цю землю проклинав

    У небі наче ворон байрактар кружляє
    Бах-бах, і ще одна колона вже горить
    Москалик від страху свій автомат кидає
    Й назад в село він підтюпцем біжить

    Його стрічає радо дід у хаті біля лісу
    Запрошує зайти, за стіл сажає
    А через декілька годин копа могилу бісу
    "Фашисти мимо мене не пройшли, рашист тут теж сконає"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9041

    31 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Чим пахне мирне місто?
    Чим пахне мирне місто?

    Хлібом
    Кавою
    Тюльпанів гуашшю ласкавою

    Бризками шампанського
    Феєрією цвітіння
    Каштанів квітуючих над Дніпром шелестінням

    Сміхом першокласника
    Сльозою щастя закоханих
    Змахами крил пташиних,
    Над дахами свистом сполоханих

    Вальсами мирних вуличок
    Морозивом. Цукровою ватою
    24-го серпня — святковою яхт регатою

    Вогнями знайомих будинків:
    Не просто будівель —
    Дому!

    Що не здавався,
    Не здається
    І не здасться

    Ніколи. Нікому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9111

    31 бер. 2022
    Любов Ткаченко
    Мій край
    Я з того краю.
    де ростуть смереки
    і живуть лелеки
    Я з того краю,
    де в лісі-- калина,
    а в городі-- малина.
    Я з того краю,
    де квітнуть мальви,
    чорнобривці і сальви.
    Я з того краю,
    де пахнуть м'яти,
    і біліють чисті хати.
    Я з того краю,
    де жовтіє соняшник,
    в ставку-- рогоза та   лепешник.
    Я з того краю,
    де моя родина
    й звучить мова солов'їна.
    Я з того краю,
    де моя країна,
    а ім'я їй--- Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9112

    31 бер. 2022
    Жасмін
    Любов на відстані
    Воїни, то вам не жах,
    Як вставати посеред ночі.
    Як тримати в руках той автомат,
    Якщо серця додому хочать.
    Як любити рідних дівчат
    Та питати їх серед ночі.
    Чи вони живі, чи чекають їх
    Повернутися, щоби бачити їхні очі.

    То співаючи, тихо в побуті,
    Мисляче про щасливе минуле
    Та під час війни, мріяти
    Щоб діти спокійно заснули.

    Там мій брате, там мій син,
    Кажуть люди із країни
    Там мій батько, і мій дім.
    Здобувають собі крила.

    Мій коханий, мій герой,
    Кажуть жінки й нині.
    Захищають нас від ворогів,
    Підіймаються з коліни.

    Не тримайтеся за зло,
    Пам'ятайте про родини,
    Вірте всім вам повезло
    Жити в нашій Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9113

    31 бер. 2022
    Анастасія
    Я – Україна
    Я — Охтирка.
    Майже знищена, з розбитою ТЕЦ.
    Мені страшно, холодно, боляче й гірко.
    Та морок — ніщо проти вогню ваших сердець.

    Я — Чернігів.
    Поранений ворожими бомбами.
    Але я показую не на мигах,
    як російські окупанти стають органічним добривом.

    Я — Харків.
    Уже не пам’ятаю, як спати в ліжку.
    На мене сипляться ракети крилаті.
    Але про мій безкінечний опір колись напишуть книжку.

    Я — Житомир.
    У мене тут розбили лікарні і чомусь пологовий.
    Але вусатий дядько на блокпосту поправляє комір,
    він був на Світлодарці і не схибить, стріляючи в ворога.

    Я — Львів.
    Живу, пахну кавою і приймаю біженців.
    Додаю трохи радості до тривожних снів.
    Намагаюсь бути гостинним, усміхненим, ніжним.

    Я — Тернопіль.
    У мене все добре, допомагаю, чим можу, всім.
    Раджу вірити в Армію, молитись і зберігати спокій.
    І часом німію від того, як зараз багато у людях відваги й краси.

    Я — Маріуполь.
    Суне орда. Але твердо стоять найсміливіші в світі воїни.
    Батько поклав на тіло вбитого Росією підлітка руки.
    Господи, вороги ж горітимуть у пеклі за кожного!

    Я — Київ.
    Волонтерю, дивуюсь порожнім вулицях, ховаюся у метро.
    Кілька разів на день сирена, аж захлинається, виє.
    Але я стою. І стоятиму. Як тік, так і далі тектиме Дніпро.

    Я — Дніпро.
    До мене везуть поранених: традиційно шпиталь і Мечка.
    Я знаю: у боротьбі зі злом завжди переможе добро.
    Тому і далі спокійно збираю ліки, кров і теплі речі.

    Я — Одеса.
    У мене, знаєте, протитанкові їжаки кошерні.
    Росіє, я б не радила тобі потикатися сюди, якщо чесно.
    Хоча толоки збираються і роблять запаси коктейлів.

    Я — Миколаїв.
    Ворог вовтузиться, захопити робить спроби.
    Але я сміюсь їм в обличчя. Я тримаюсь.
    І «навчання» в Кульбакиному їм точно стануть уроком.

    Я — Енергодар.
    Вони навіщось воюють із атомною станцією.
    Боже, визнай, коли ти селив на землі цих почвар,
    то був дуже втомлений, злий і зовсім вимкнув раціо.

    Я — Крути.
    Трохи понад століття тому тут перемогли червоноармійці.
    Ось знову була з росіянами потужна заруба.
    Й українцям вдалося дуже добре помститися.

    Я — Херсон.
    Мене захопив ворог. І намагається подолати.
    Мені лячно, серце б’ється швидко, але в унісон
    із чоловіком, що тримає прямо перед загарбником український прапор.

    Я — Україна.
    У мене розбиті аеропорти, будинки й велика Мрія.
    Я — той чоловік, що зупиняє танки, та бабця, що кричить про насіння.
    Я — породілля, яка лежить у бомбосховищі і чує перший крик сина.
    Мені болить втрачати Героїв. Я кожного ховатиму, стоячи на колінах.
    Але імперія вже конає. Імперія впаде і зігниє.
    А люди мої, мов двожильні. Такі вміють любити. І перемагають у війнах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9114

    31 бер. 2022
    Ірина Малишева
    Без назви
    Птиці боялись гучно співати,
    Звучали тихіше вони за сирену.
    Немов у клітці — довкола ґрати,
    Побачили чорний, забули зелений.

    Птиці лякливо дивились у небо,
    Летіти угору вони не хотіли,
    Очима кричали: "будь ласка, не треба",
    Але монстри дикі, шалені та хтиві.

    Птиці ховали свій страх у галуззі,
    Здіймались на крилах праведних мрій.
    Монстри жахливі піддались спокусі,
    Чарам, приманці, звабі брудній.

    Птиці до монстрів, здається, ласкаві —
    Дають безкоштовний чужинцям концерт.
    Хмари нависли. Монстри вже спали.
    Птиці співали про смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9115

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    Я — Україна
    Я — Охтирка.
    Майже знищена, з розбитою ТЕЦ.
    Мені страшно, холодно, боляче й гірко.
    Та морок — ніщо проти вогню ваших сердець.

    Я — Чернігів.
    Поранений ворожими бомбами.
    Але я показую не на мигах,
    як російські окупанти стають органічним добривом.

    Я — Харків.
    Уже не пам’ятаю, як спати в ліжку.
    На мене сипляться ракети крилаті.
    Але про мій безкінечний опір колись напишуть книжку.

    Я — Житомир.
    У мене тут розбили лікарні і чомусь пологовий.
    Але вусатий дядько на блокпосту поправляє комір,
    він був на Світлодарці і не схибить, стріляючи в ворога.

    Я — Львів.
    Живу, пахну кавою і приймаю біженців.
    Додаю трохи радості до тривожних снів.
    Намагаюсь бути гостинним, усміхненим, ніжним.

    Я — Тернопіль.
    У мене все добре, допомагаю, чим можу, всім.
    Раджу вірити в Армію, молитись і зберігати спокій.
    І часом німію від того, як зараз багато у людях відваги й краси.

    Я — Маріуполь.
    Суне орда. Але твердо стоять найсміливіші в світі воїни.
    Батько поклав на тіло вбитого Росією підлітка руки.
    Господи, вороги ж горітимуть у пеклі за кожного!

    Я — Київ.
    Волонтерю, дивуюсь порожнім вулицях, ховаюся у метро.
    Кілька разів на день сирена, аж захлинається, виє.
    Але я стою. І стоятиму. Як тік, так і далі тектиме Дніпро.

    Я — Дніпро.
    До мене везуть поранених: традиційно шпиталь і Мечка.
    Я знаю: у боротьбі зі злом завжди переможе добро.
    Тому і далі спокійно збираю ліки, кров і теплі речі.

    Я — Одеса.
    У мене, знаєте, протитанкові їжаки кошерні.
    Росіє, я б не радила тобі потикатися сюди, якщо чесно.
    Хоча толоки збираються і роблять запаси коктейлів.

    Я — Миколаїв.
    Ворог вовтузиться, захопити робить спроби.
    Але я сміюсь їм в обличчя. Я тримаюсь.
    І «навчання» в Кульбакиному їм точно стануть уроком.

    Я — Енергодар.
    Вони навіщось воюють із атомною станцією.
    Боже, визнай, коли ти селив на землі цих почвар,
    то був дуже втомлений, злий і зовсім вимкнув раціо.

    Я — Крути.
    Трохи понад століття тому тут перемогли червоноармійці.
    Ось знову була з росіянами потужна заруба.
    Й українцям вдалося дуже добре помститися.

    Я — Херсон.
    Мене захопив ворог. І намагається подолати.
    Мені лячно, серце б’ється швидко, але в унісон
    із чоловіком, що тримає прямо перед загарбником український прапор.

    Я — Україна.
    У мене розбиті аеропорти, будинки й велика Мрія.
    Я — той чоловік, що зупиняє танки, та бабця, що кричить про насіння.
    Я — породілля, яка лежить у бомбосховищі і чує перший крик сина.
    Мені болить втрачати Героїв. Я кожного ховатиму, стоячи на колінах.
    Але імперія вже конає. Імперія впаде і зігниє.
    А люди мої, мов двожильні. Такі вміють любити. І перемагають у війнах.
    05.03.2022

    (Відправила двічі, вибачте. Просто вперше не вказала прізвище...)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9116

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    Тьотя Свєта
    А потім мене зарила в дворі тьотя Свєта.
    Просто в нас тут бомблять, не до цвинтаря.
    На вулиці завжди сміялись: «Вона трохи з прівєтом».
    А вона зарила, а тоді втикнула у землю пластмасову квітку.

    А перед цим я дуже хотіла пити. Як ніколи.
    А ще перед цим і моїх батьків поховала тьотя Свєта.
    Вони йшли від бабусі, та живе недалеко від школи.
    Не знаю, що сталось. Кажуть, прилетіла велика російська ракета.

    Мені було страшно дивитись на свіжі грудки землі.
    Я заплющувала очі. А потім випало трохи снігу.
    Я плакала і думала, може, мама з татом просто втекли.
    Але повернуться пізніше. З цукерками. І хлібом.

    У нас тут мало їжі. І води. І бомблять безкінечно.
    І батареї холодні. Я лягаю в куртці, не знімаю шапку.
    Намагаюсь заснути і рахую кучерявих овечок.
    Але воно вибухає, і овечки розбігаються, як мишенята.

    А потім я гралася недалеко від дитсадка.
    Щось знову гриміло, мабуть, великі ракети.
    Я тільки відчула, як дуже болять голова і рука.
    І все.
    А потім мене в покривалі зарила в дворі тьотя Свєта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9117

    31 бер. 2022
    Kazkarka
    Волошки
    Коли закінчиться війна,
    Я буду ждати на світанку.
    Крізь всі розбитії міста,
    Твої сліди на свому ґанку.

    Коли закінчиться весь жах,
    Мені розкажеш про всі ночі,
    Коли тримала у руках...
    Твоє життя. Неспані очі...

    Коли отримаю листа,
    "Тримайся, люба, іще трошки...",
    Над містом здійметься гроза
    "...я привезу тобі волошки".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9118

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    "Коли я думаю..."
    Коли я думаю: а раптом ти не вернешся? —
    то забуваю дихати. І серце б’ється через раз.
    Я змушую себе вставати, молоти каву в зернах.
    Хоча у пальцях спазм. Я вся — суцільний спазм.

    Коли я сплю одягнута у коридорі на матраці,
    мені бракує твого тепла, під головою — твоєї руки.
    Ти пам’ятаєш, як ми їли на Володимирській цвіт акації?
    Як писали у список майбутніх мандрів замки і маяки?

    Вранці я шукаю від тебе смс і пропущені.
    Ти їв хоч щось, милий? Вночі було холодно?
    Я ховаю у найдальші кутки тривожної сумки припущення,
    що у вас було гучно, що бомби запалювали обрій.

    А у вас нетихо. Я твою з чотирнадцятого порвала вервицю,
    поки читала новини — війна наживо.
    Я не вмію молитися, та молюсь, що ти вернешся.
    Милий, я дуже хочу від тебе сина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9119

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    Оладки
    Робити оладки, поливати їх медом.
    Перепакувати валізу, покласти туди плаття.
    Дні такі, що в твій дім може прилетіти ракета.
    Ніколи. Або сьогодні. Чи завтра. Чи післязавтра.

    Працювати і вечорами намагатись дивитися фільми.
    Звісно, постійно гортати стрічку новин.
    Чи буде на цій землі хоч одне покоління,
    що не страждатиме від російських геноцидів і війн?

    Їхати з берега на берег цілу вічність.
    По-дурному мріяти влітку дивитися на зорепад і комети.
    Щоразу, бачачи списки загиблих, ненавидіти ворога ще більше,
    думати: це невідплатна ціна нашої ідентичності.
    Хапати ротом повітря. Робити оладки. І поливати їх медом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9120

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    Вкрадений місяць
    Це могла бути звичайна весна, як десятки інших.
    Ми б гуляли, нарікали на пил і поривчастий вітер.
    У кав’ярнях черги, чомусь такі дорогі квіти.
    І всі, кого несила видалити з телефонної книги, живі ще.

    Це могли бути дні закінчених ремонтів і початих стосунків.
    Дні прокидання від будильника, а не тривог.
    Вже місяць мені здається, що він — вигадка, цей ваш бог.
    128 хлопчиків і дівчаток уже ніколи не гратимуться і не намалюють малюнків.

    Ми б купували дешеві квитки і тішилися подорожам.
    Ми б не шукали в Польщі броніки і в новинах про обстріли — свої будинки.
    Коридор лишався б для курток, а не став укриттям, бо там дві стінки.
    А «рюкзак для жовтневої Італії» ніколи б не став тривожним.

    Місяць тому у нас украли життя, домівки, весну, а, може, і літо.
    Поцупили Херсон, розбили «Слово», знищили місто Святої Марії.
    Місяць тому у нас з’явилась єдина на всіх велика мрія —
    про перемогу. Просто треба вірити. І щось для неї робити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9121

    31 бер. 2022
    Kazkarka
    Без назви
    ****
    Ми ніколи не станем братами,
    Ні по паспорту ні по крові,
    Наші люди вмирали роками!
    Поки вас "не було" в тому полі!

    Нам ніколи стати пліч о пліч,
    Бо вже лезо в долонях блищить.
    Тільки ми захищаємо землю,
    Що всі роки у серці лежить.

    Нам ніколи не стати  народом,
    Навіть вже не готові сусідами.
    Бо брати не стріляють з нагодою
    По тим хто, називається "рідними"

    Ми інакші, без гнилі у сердці,
    Так співаємо "Путін хуйло"
    Але як зупинить в бажанні,
    Коли пісню жадає нутро.

    Слава богу, між нами кордони!
    І державні, й моральні-людські,
    Навіть думки у нас виняткові.
    Пісні теж зрозумілі й прості.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9122

    31 бер. 2022
    Анастасія Федченко
    Фільм "Оборона Маріуполя"
    Фільм «Оборона Маріуполя».
    Колись, я вірю, зніме Голлівуд.
    На вулицях — несправжні трупи,
    у фоторедакторі промалюють кратери вирв. І бруд.

    Дитину, яку кладуть у могилу на простирадлі,
    зіграє акторка. Припустімо, Ейпріл.
    Із моря стріляє намальований кораблик.
    На майданчику натовпи кіношників. І немає смерті.

    А вагітна, що так і не народила — загинула,
    після сцени з ношами сміється і п’є капучино.
    Обов’язково на безлактозному. Треба берегти сили
    тим в одностроях безкінечно втомленим (грим!) мужчинам.

    У них іще постріли. І перебіжки. Кілька дублів.
    Їм іще потім тягти пораненого в несправжню операційну.
    Він бере телефон. Знаходить: «Дружина». Пише: «Люблю».
    Такий мужній, трохи скривавлений (грим!) і сильний.

    А там чоловік копає могилу в городі.
    Кволо довбе ледь підталу землю, верга грудки.
    Актору кілька разів повторили, що його герой був дуже голодний.
    Дуже спраглий, засмучений і від того слабкий.

    Коло муляжних сірих, злегка обпалених, стін
    сидітимуть актори масовки. Вдаватимуть вбитих.
    На перекурах нарікатимуть на подовження змін
    і на те, що отак і звікують масовкою. А коли ж грати? Жити?

    Будинки спалахуватимуть, як сірники —
    звісно, досконала комп’ютерна графіка.
    Вона ж — і бомби, якими блюють літаки.
    І міни. І танки. І «Урагани» із «Градами».

    Зали повні. Люди плачуть. У кінці аплодують.
    Особливо вразив мальований Драмтеатр, де багато трупів.
    Воїни. Справжні. Найкращі в світі. Я не знаю, як ви тримаєтесь, та якщо в оточенні чуєте,
    Я вас прошу: живіть! І тримайте справжній Маріуполь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9123

    31 бер. 2022
    Ольга Панченко
    Ти залишилась наодинці...
    Ти залишилась наодинці
    Із криком, болем і війною,
    І пахне в свіжому повітрі
    Металом й кров'ю, не весною.

    Замовкли друзі і партнери,
    Європа ледь жива від страху,
    Усі переділивши сфери,
    Лише свого боїться краху.

    І ти покинута, самотня,
    Воюєш сам на сам із катом,
    Стоїть на смерть відважна сотня,
    І йде на битву брат за братом.

    Під обстрілом міста і села,
    Гатять і танки, і гармати,
    Лиха година вас привела
    На нашу землю помирати,

    Бо з нами - Бог, і ми до скону
    За правду будемо стояти,
    І, помолившись до ікони,
    Ми йдем своє обороняти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9124

    31 бер. 2022
    Зая
    12 этажей
    Маріуполю присвячую!

    Если бы не бомбы и ракеты?
    Как бы выглядел сейчас мой дом?
    Если бы не бомбы и ракеты?
    А цветы и радуга кругом...
    На двенадцатом украшу все сиренью.
    На одинадцатом астры посажу.
    А десятый будет в хризантемах.
    Я так запах хризантем люблю!!!
    А еще ромашки, георгины, ирисы, герани и пион- пышный,
    И немного не открытый
    Он как мой давно усталый сон....
    Трудно засыпать когда сирена,
    И так не хочется будить  детей....
    В сладких снах я им даю букеты.
    От первых и от пятых этажей.
    Азалии, фиалки и тюльпаны.
    Да и нарцисы конечно же!
    Вы чувствуете?
    Какой приятный запах
    Моих разбитых и разрушенных
    Двенадцать этажей?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9125

    31 бер. 2022
    Хая
    Сину
    Единственный любимый сын.
    Давно не виделись с тобой.
    Я знаю милый что ты рядом.
    Но также знаю идёт бой.
    Удары справа,удары слева
    Горят дома- горит душа
    И замирающее сердце
    Кричит, кричит уйди война...
    "А я стою одна на поле....
    Мне страшно здесь ...
    Но я стою...
    Ногами вросшая с землею.
    Не мирному огню шепчу.
    Возьми меня возьми одну.
    Всем градам, бомбами и пулей
    Наешься мной я потерплю.....
    Взлетит душа не станет боли ...
    За всех,за мир возьми меня!
    Ещё шепчу но уже громче!
    Нам нужен мир - уйди война!
    Никто ведь умирать не хочет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9126

    31 бер. 2022
    Вікторія
    Моє серце розбите
    Моє серце розбите на безліч маленьких частин.
    Все змінилось, як бул вже ніколи не буде.
    Я дивлюсь в відображення чистих вітрин -
    Бачу скло, що від вибуху врізалось в груди.

    Я дивлюсь на будинки, а бачу невинних людей,
    Що поховані в них і  вже звідти не вийдуть ніколи,
    Плач самотніх дітей, холод  спраглих ночей,
    Тих хто зразу помер і кго вбивали поволі.

    Тих, хто жити хотів і ког врятувати не встигли,
    Хто здригався від вибухів, боячись почути останній,
    Крик дитини і матері погляд застиглий,
    І людей, що хоронять в одній сирій ямі.

    І це небо не буде таким як колись,
    В ньому згадка про бомби, ракети і смерті.
    І в очах моїх там, де раніше був блиск -
    Жах війни, який, вже ніколи не стерти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9127

    31 бер. 2022
    Ірина
    Україна
    Україно, моя Україно!!!!
    Я для тебе на світі живу
    І за тебе моя Україно
    Я горою стояти піду!!!!
    Збережу свої гори й долини
    І ліси , І Дніпра краплини,
    Що несе через всю Україну
    Воды повні свої, мов дитину!
    Буду жити Я словом Тараса
    І життя відгукнеться окраса,
    Дасть надію він в душу людині,
    Запануем І ми в Україні!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9128

    31 бер. 2022
    Ірина
    Война!!! У нас сейчас война!!!!!
    С утра проснулась я от взрывов...
    Аж стёкла на окне дрожали....
    И гдето рядом...близко,близко
    Ракеты в воздухе визжали....

    Потом всё будто как в тумане....
    У нас война....на нас напали...

    В глазах туман....невоспринятье...
    Не пониманье ничего....
    На нас пошли с росии "братья"
    И не щадили никого.....
    С ракет обстрел по Украине....
    Все города сейчас в руине....

    На до и после расчертали
    Все наши дни ,мечты и жизнь....
    И вместо мультика для деток....
    Лиш крик

    Тревога!!!! Всем ложись!!!!

    Нет дней недели...нету чисел....
    Есть только первый день...второй....
    И так по кругу....виживанье....и вот сегодня день седьмой....

    Разрушены мосты,больницы....обычные дома людей....вокруг гудят тревог сирены. ... и слезы наших матерей....
    Война....страшнее нету слова....
    Война!!!!.У нас сейчас война.!!!.
    И наша жизнь на волосинке....
    от взрыва вновь идёт волна....

    И наши прадеды и деды....сложили свою жизнь за мир....
    А их же правнуки и внуки пришли нести нам "русский мир"....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9129

    31 бер. 2022
    Моллі
    не має назви
    голос звучит как бархат,
    самозванцем составлен мандат.
    были слышны совсем рядом
    взрывы чужих гранат.
    слышала я мимолётом
    крики наших солдат.
    проклятья сыпались градом
    из их разъярённых уст.
    но кто мог раньше подумать,
    что будет настолько пуст?
    оправиться от этого яда
    понадобится не один год.
    но никто никогда более
    не посмеет заткнуть нам рот.
    вторая свастика перечёркнута,
    с позором изгнана прочь.
    тем кто живёт под цензурой
    уже никто не захочет помочь.
    на каждой разрушенной улице
    чудовища вместо лиц.
    покинуты города, и посёлки.
    в них — тысячи боевых единиц...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9130

    31 бер. 2022
    Олександр Бригас
    Солдату
    Солдате Моєї Країни,
    Ти встав захистити мене –
    І я тобі дякую, сину, –
    Біда хай тебе обмине!

    Хай кулі летять поза плечі
    Й осколки лягають до ніг,
    Щоб ти до батьків, до малечі
    Живим повернутися зміг.

    Можливо, фізично я кволий,
    Та це вже під старість не гріх,
    Лиш дух мій ще рветься до волі –
    Молюсь я, щоб ти переміг.

    Щоб з честю ти вийшов із битви:
    З щитом на баскому коні!
    Щоб лезо ворожої бритви
    Зламав ти в священній війні!

    Щоб полчища орків невмитих
    Із хворим пуйлом на чолі,
    Навіки тобою розбиті,
    Лягли в нашій древній землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9131

    31 бер. 2022
    Віра Ісаєва
    Найкраща БАТЬКІВЩИНА
    Засмучена?
    Не треба. Посміхнись.
    Радій, що є натхнення далі жити.
    Через роки згадаєш, як колись.
    Ти мріяла іще хоч раз зрадіти.

    Мине цей час страхіття і тривоги
    І сонце в небі сяятиме знов.
    Велика в України є дорога.
    Ми переможемо.  Гаряча у нас кров.

    Я вірю, що залишилось чекати
    До ПЕРЕМОГИ ще один лиш крок.
    Бо силу слова у молитві мати
    Нам дав Господь
    А їм буде урок.

    Тримайся,  моя рідна УКРАЇНО!
    Ти сенс життя для кожного із нас
    Моя найкраща в світі БАТЬКІВЩИНА
    Ти ще розквітнеш! Скоро прийде час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9132

    31 бер. 2022
    Моллі
    шоста ранку.
    завтра о шостій ранку я на вокзалі.
    завтра о шостій ранку моє життя розділиться на 'до' та 'після'.
    я не знаю, що на мене чекає далі.
    я сподіваюсь на те, що гарною буде та пісня.
    завтра о шостій я на вокзалі.
    о шостій наступить 'після'.
    знаєш, я все ще мрію цілувати тебе на світанні.
    але о шостій я на вокзалі.
    не маю гадки, що буде далі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9133

    31 бер. 2022
    Моллі
    не має назви
    я совала пальцы в розетку чаще,
    чем играла в классики.
    в этой жизни каждую секунду
    тикают часики.
    тикают часики тех, кто кладёт за
    нас свои жизни.
    как в битве за Хогвартс свою
    положил Фред Уизли.
    мы стараемся помогать, но порой
    этим только мешаем.
    стараясь сделать как лучше,
    иногда мы всё разрушаем.
    в перевёрнутый автозак никто
    не посадит людей.
    сегодня — самое время выйти
    против своих властей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9134

    31 бер. 2022
    Олександр Бригас
    Наш дух – наша сила!
    А що ви хотіли?.. Рука не здригнеться!
    «Ми ж – братні народи…» - а хто ж, як не «брат»,
    Розтопче й без того поранене серце
    Й приставить до скроні стальний автомат?

    О Русь-Україно, важка в тебе доля,
    Та плакати зараз, вважаю, не час.
    Гуртуймось під гаслом: «Загибель чи воля!» -
    Підступний моskаль хоче знищити нас!

    Звичайно, в них сила – потуга численна,
    Та ми на своїй прабатьківській землі.
    Наш дух, побратими, це сила-силенна –
    Хай в пеклі захланні горять моskалі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9137

    31 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    О, если бы твари на собственной шкуре познали
    О, если бы твари на собственной шкуре познали,
    Что значит в подвале сидеть под ракетным обстрелом
    Без света, еды, чтоб убитых детишек качали,
    Умывшись слезами над собственным домом горелым.
    Смотрю на обломки любимой своей Украины,
    Решаю, каким одарить оккупантов ответом.
    Я вместо России хотела бы видеть руины.
    И пусть кто-то скажет, что нет справедливости в этом.
    И пусть возразят мне, что это излишне жестоко,
    Что за злодеянья воздастся стране Небесами,
    Что надо искать компромиссы, хотеть диалога.
    Они не поймут, если боль не почувствуют сами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9139

    31 бер. 2022
    Анастасія Владимирська
    Без назви
    Тобі ані в храм, ані на толоку,
    Куди б ти навколо не кинув оком
    Усюди ворожий до тебе приціл,
    Як би не так ти, кацапе, вцілів.

    Не буде ні прощення, ні забуття,
    Ми знаєм, що в крові твоє взуття,
    Ми знаєм, що в крові твої думки,
    Тобі нічого не зійде з руки.

    Тебе проклинають на сім поколінь,
    Ніде не сховаєшся від голосінь.
    Всі згадки про тебе поглине пітьма,
    Вироком стала тобі наша земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9140

    31 бер. 2022
    Дар’я Яркова
    Коханому
    Ніколи не забуду той жахливий день,
    Як провела на фронт тебе я.
    Коли прокинулись ми рано вранці від дзвінка,
    Збирайтесь швидко, почалась війна.

    З сльозами на очах хотіла втримати тебе
    І до останнього благала їхати зі мною.
    Проте запевнив як завжди мене,
    Повір мені, кохана, я скоро буду дома.

    Молюсь тепер я кожну довгу ніч,
    Тримаючи в долонях наше фото
    Та щиро вірю, що настане мить,
    Коли мене ти поцілуєш знову вдома.

    Я вражена хоробрістю і мужністю твоєю,
    Сама б я не змогла б так, чесне слово.
    Вже більше місяця як ти виборюєш своє,
    Свободу, спокій і мирне небо, над нашой головою.

    Настане мир і буде в нас усе,
    Чого найбільш з тобою так бажали.
    Незмінним лишиться лиш те,
    Що один одному давно пообіцяли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9141

    31 бер. 2022
    Галина Онацька
    Весна холодна
    Весна холодна, що тут і казати,
    Війною понівечена земля…
    Та раптом в небі – білі лебедята
    Надією явилися здаля.

    Вони вернулись із країв далеких,
    Хоч спалахи і грім війни лякав.
    Чи є маленький острівець безпеки?
    Чому ж то непривітний рідний став?

    Усе б, як завжди: тиша, ясні зорі,
    Вербові котики і рибки золоті…
    Лиш вітерець розгойдує прозорий,
    Як тато у колисці, на воді.

    Та  вирви зяють поміж верб й вільшини,
    Де первоцвіти веснами ярять.
    Тут наші гнізда, наша Батьківщина,
    Тут наші діти мають підростать.

    Де узялася ця війна проклята,
    За що цей жах нам окупант приніс?
    Тут завжди виростали лебедята
    І милував всім очі верболіз…

    У цій красі, у спокої і тиші
    У воду зорі падали з висот.
    І милувавсь на лебедів Всевишній,
    Втомившись від гірких людських скорбот.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9142

    31 бер. 2022
    kaiser
    Где военный корабель?
    Где военный корабель?
    Может быть, он сел на мель?
    Или скрылся в дымке серой,
    Когда гнался за Бандерой?

    Он уплыл в какие дали?
    Может, вы его видали?
    Говорят, поплыл на хуй,
    Там назначен сабантуй.

    Там назначен полный сбор,
    Будет главный там пидОр,
    Будут Шойгу и Лавров,
    Киселёв и Соловьёв.

    Маргарита Симоньян,
    Много пьяных обезьян,
    Соберутся на хую,
    Сядут рядом на скамью,

    А скамья стоит в Гааге,
    Гордо реют стяги-флаги,
    И свободные народы
    Суд вершат над этим сбродом.

    Приговор был им суров,
    Срочно вызвать докторов,
    Самых лучших психиатров,
    И отдать им этих кадров.

    Их затрюмить в психбольнице,
    Чтоб на хлебе и водице,
    А потом на корабель,
    А оттуда на панель.

    Где военный корабель?
    Сделан из него бордель.
    И придурошную банду
    Там имеют аж до гландов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9143

    31 бер. 2022
    Олеся  Соколенко
    День 36-й. Душа Украины.
    В разрушенных стенах украинских высоток,
    Где  воют и гуляют сквозняки,
    Остались души жителей, фантомы их животных
    Они невидимы, печальны и легки.

    В руинах милого родного дома
    Не чувствуют защиты и тепла
    Нет им покоя в доме, нет уюта
    Глядят они в пустой проем окна.

    Там за окном развалины и хаос,
    Там за окном идет зловещая война.
    Душа жива, в родном дому осталась.
    И в этот дом пришла беда.

    Душа застыла, камнем обернулась,
    Потом заплакала, водички попила,
    Затем как птица в клетке встрепенулась
    Сказала : нужно жить.. И зажила.

    А утром встала, как всегда умылась.
    К душе соседке постучала в дверь.
    Старушку манной кашей накормила.
    Пошла во двор и посадила  ель.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9144

    31 бер. 2022
    Светлана
    Сердце
    У меня на месте сердца развороченная яма.
    Я стяну края руками, чтоб накладывать стежки.
    Терпеливо зашиваю, но она опять упрямо
    Расползаясь отрывает мокрой кожи лоскутки.

    Режут рану на полоски ребер острые осколки,
    Слезы капают из раны, оставляя серый след.
    Не втыкаются булавки и ломаются иголки.
    Это больно, это страшно. Яма есть, а сердца нет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9145

    31 бер. 2022
    Олександр Лобойко
    Без назви
    Ставаймо, браття, до меча!
    За нашу землю, правду, честь і волю,
    За рідних, за дітей, майбутню долю
    Ставаймо, браття, до меча!

    Ставаймо, браття, до меча!
    Один за одного горою
    І вмиєм ворога його же кров'ю!
    Ставаймо браття до меча!

    Ставаймо, браття, до меча!
    За нами правда і за нами сила -
    Тут знайдуть вороги свою могилу
    І не тримтітиме караюча рука!

    Ставаймо, браття, до меча!
    Один народ! Одна на всіх країна!
    І хай лиха насунулась година,
    Та буде жити й процвітати Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9146

    31 бер. 2022
    Ангеліна
    ***
    Ти пам‘ятаєш думки,що стягнулись в той ранок?
    Страх володів,вигнавши все.
    Він забрав контроль,від віри залишив  уламок,
    А прикидався,мов добро несе.
    •
    Ти втратив лік часу,ніби заплющивши очі
    А Дні злилися у колір один,
    Як душі тих,що мирних лишили спокійної ночі
    Назвавши «чорний» спасінням чужин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9147

    31 бер. 2022
    Валентина Булькач
    Вірш «Планета без зла»
    Є в світі істина одна,                        Себе в житті не загубити,                  Не захлиснутися від зла,                 Бо як з цим потім жити.
    Не підіймай до неба очі,
    Дивись на тих хто на землі,
    Думки хай будуть  як схід сонця,
    А серце добре від душі.                  Не тихі ночі в Україні,                          Із градів, залпів, із Росії,                      Серця братів своїх розбили,
    Мир на війну перетворили.             Війна серця вам не зігріє,               Ви породили чорне зло,                   Закреслили людські надії,               То хай до вас і вернеться воно.
    Лише для добра Планета наша,
    Її для нас створив ТВОРЕЦЬ ,
    Любов,добро це наша Чаша,
    Для наших істинних сердець.
    Добро в серця дітей посієм,
    Хай проростає це Зерно,                  І цим теплом ми світ зігрієм,
    Це заповіт твори Добро !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9148

    31 бер. 2022
    Ангеліна
    Спокій
    Мені здалось ,чи то є спокій?
    Ось там,за кілометри в висоту
    Коли сідає сонце,на горизонті-
    Він темноокий.
    Лиш видно блискіт й простоту.
    Ти чуєш? Прут опівночі вузький
    Біжить і грає ту саму ноту
    А ти не спиш…стоїш посеред ночі,
    І весь тремкий,
    Мов заворожений без привороту.
    Небо-то є той темноокий,
    а блискіт служить за зірки.
    В них я знаходжу спокій
    і можливість
    від правди в свої думки втекти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9149

    31 бер. 2022
    Галина Онацька
    Закрийте небо
    Схаменись, Європо й цілий світе,
    Ми у милосердя Боже вірим,
    Зрозумійте, під обстрілом діти.
    Треба швидше зупиняти звіра.

    Вже закрийте небо, рідне наше,
    У руїнах Маріуполь, гине.
    Харків та Ізюм вбиває раша.
    Всю бомбить і нищить Україну.

    В окупанта милості немає –
    Бомби фосфорні на Краматорськ він кинув –
    Зло із кожним днем лише зростає,
    Чим же винні люди України?

    Ще живі Свобода і Надія.
    Хоч і на душі у всіх тривожно,
    Ми про мир, про нашу волю мрієм,
    Все здолаєм, зможем, переможем.

    Не прогавте, і у вас є діти,
    І від себе не втекти нікуди.
    Скільки будуть Київ наш бомбити?
    Скільки ще вмирати будуть люди?

    Ворог дуже близько, схаменіться!
    Пам’ятайте: він жалю не має.
    Він кричав: брати! Та кровопивця
    І братів, і родичів вбиває.

    Не чекайте, ворог не чекає,
    Та яких вам доказів ще треба?
    Наші діти знову помирають,
    Молимо: закрийте наше небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9150

    31 бер. 2022
    Катерина Пальчик
    ***
    Минають дні... Загублений їм лік.
    Не знаєш, день який, котра година.
    Війни вогонь країну нам обпік,
    З'явились в небі пазурі орлині.

    Не чути сміху, пусто серед двору,
    Немає планів більше, ніж на день.
    Десь сходить сонце ген за видноколом,
    Десь ще відлуння радісних пісень...

    А тут... війна... і біль... і сльози...
    Під свист снарядів діти сплять.
    Тут вчаться жити у облозі
    І чітко знають, хто є кат!

    Орел навис над нашим домом...
    Та націю й на йоту не зламав!
    Крокуюємо разом до перемоги,
    Бо честь і гідність - не лише слова!

    Бо ж Україна - це не просто карта,
    Бо ж кров козацька в нас тече!
    Ми вільні, бо цього ми варті,
    Бо стоїмо ми до плеча плече!

    Минають дні... Загублений їм лік..
    Не знаєш день який, котра година...
    І хоч орел над нами ще не втік,
    Та ближчає момент цей щохвилини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9153

    31 бер. 2022
    Аміра Януртеп
    Перемога
    Колись, далеко, на світанку,
    З-за обрію, з зорею, зранку:
    Спів соловейка, запах трав,
    Ледь чутний вітер, мов мольфар,
    Проміння сонячне на крилах
    Чарівна птаха принесе
    Й осяє світлом розкіш квітів
    І з сонних трав роса впаде.

    В тім божім вранішнім раю
    В степу, у горах і в гаю,
    Над ріками, озерами й морями,
    Понад ланами і садами
    В п’янкому ароматі цвіту,
    Що не відомий цьому світу,
    Під спів пташиний й мирний дзвін
    Моя рідненька, мила Ненька
    Воскресне з горя і руїн!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9156

    31 бер. 2022
    Віктор Смірнов
    Херсону
    Повертайся додому Херсоне!
    Миколаїв без тебе не спить.
    І Одесса щовечора дзвоне,
    Їй, як мамі, напевно болить!

     Повертайся родючий мій краю!
    Українська велична земля!
    Ми за стОли разом посідаєм,
    І разом понасієм поля.

    Ми збиремось у дружню ватагу,
    Люльку миру разом запалИм,
    І зібравши і волю й відвагу
    Ми додому повернемо Крим.

    Старший брате, могучий Херсоне,
    Отряхай з подолИ москаля!
    Чуєш? Чутно великії дзвони,
    То з тобов Україно моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9165

    31 бер. 2022
    Ірина Мележик
    «Слыхали ль вы, как вам соврали в церкви»
    Слыхали ль вы, как вам соврали в церкви
    Когда пришли молиться вы за мир?
    Слыхали ль вы, как врали на концерте
    Когда со сцены спел для вас кумир?

    Слыхали ль вы, как врал вам телевизор
    И как вранье вам повторил сосед
    Слыхали ль вы, как был вам брошен вызов:
    «Скажи, ведь ты за наших или нет»

    Слыхали ль вы, как вас спросили сзади:
    «Ну ты же настоящий патриот?»
    Слыхали ль вы, как был у вас украден
    Весь мир вокруг на много лет вперед?

    Слыхали ль вы, как было раньше, перед?
    Как быстро вас заставили забыть
    Слыхали ль, как заставили поверить
    Что может прошлым будущее быть?

    Слыхали ль вы… да не слыхали, впрочем
    И не прочтете этого стиха
    Вы не слыхали, что для вас пророчат -
    Придется слишком поздно услыхать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9167

    31 бер. 2022
    Галина Половко
    Без назви
    День-як рік
    і ніч-як вічність,
    спокій зник,
    мені не спиться,
    тільки-злість
    і страх,і відчай;
    мозок мій-
    немов той слідчий:
    інформація-
    аналіз:
    це-безумство
    чи зухвалість,
    це-злий рок
    чи помутніння,
    деградація,
    розтління?
    Люди-ви
    чи,може,звірі,
    навіжені,
    здичавілі,
    звідки ви,
    якого роду?..
    Ви-сини
    свого народу,
    ви-раби,
    сліпі,безсилі,
    із середини
    прогнилі,
    біомаса,
    чернь безлика…
    Будьте прокляті
    НАВІКИ!!!

    І білий сніг,
    і гілочка мімози,
    і синь небес,
    і вранішні морози,
    маленький шпак
    сидить на підвіконні
    і ніжиться
    собі він на осонні,
    курличуть десь
    лелеки перелітні,
    втомили їх
    польоти кругосвітні,
    вони ключем
    додому повернулись,
    а там-війна,
    побачили й вжахнулись,
    горить гніздо,
    горить стара тополя
    і скрізь-тіла,
    давно вже похололі,
    метал і дим,
    і кров,і звук сирени,
    ракети гул,
    серцебиття шалене,
    дитячий плач
    і матерів прокльони,
    людський потік,
    військові ешелони,
    і ненависть
    до звіра,що зі сходу
    прийшов до нас,
    вбиваючи свободу,
    бо не дано
    рабові зрозуміти,
    що є святе,
    чим треба дорожити,
    бо він є раб,
    він вміє плазувати,
    далИ наказ-
    і він пішов вбивати:
    старих,малих,
    усіх і без розбору,
    хай бачить світ,
    яку страшну потвору
    він викохав,
    коли мовчав роками,
    і ця війна
    важкими сторінкАми
    уже ввійшла
    в історію планети,
    вона про тих,
    хто рве усі тенета,
    вона про тих,
    хто прагне лиш свободи,
    ви чуєте,
    всі братні нам народи?
    Лиш не мовчіть,
    ставайте поруч з нами,
    щоби колись
    не мучились гріхами,
    щоби колись
    могли спокійно спати,
    щоб не кляла вас
    українська мати,
    щоби колись
    не снились наші діти,
    які могли
    ще жити і радіти…
    Із гідністю
    ставайте в стрій
    до бою
    зі східною
    із дикою ордою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9170

    1 квіт. 2022
    Олександр Заболотний
    Московська гниль лютує в Україні
    Немов прокинувся з нудьги
    Диявол, знову очманілий,
    Знайшлись для Світа вороги -
    Народ для цього звично вмілий.
    Новітній Гітлер дав наказ
    Країну вільну руйнувати,
    Дозволив зграї метастаз
    Життя калічити, вбивати.
    Орда баранів та заброд!
    Тебе зухвало довго вчили,
    Що "Богоносний ти народ",
    Та лиш гординю ви носили.
    Ось, замість Бога ти приніс
    Домівкам мирним смертну купіль.
    За що міста палають скрізь -
    Чернігів, Харків, Маріуполь..?!
    Тебе далеко завело
    У вир підступного обману,
    Тобою вже керує зло -
    Пародія на Чингіз-хана.
    Диявол людськість з тебе злив,
    Тепер на злочини штовхає.
    Безвольна ж наглість холуїв
    Козацькій рід не залякає.
    Від люті вже скажений цар.
    І радий ти йому служити,
    І тільки знаєш, підла твар,
    Що вкрасти де й хаос творити.
    З глибин мерзот крізь каяття
    Колись прозрієш в перспективі,
    А поки що твоє життя -
    То є ганьба в Господнім гніві.
    Твої всі "скрєпи" і пахан,
    Міста та й мова - все токсично.
    Іди подалі, бандюган,
    Куди всі шлють тебе вже звично!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9177

    1 квіт. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Цей квітень
    Цей квітень пошматований війною.
    До перемоги крок з надій та мрій.
    Звертаюся до Бога  зі сльозою,
    Щоб повернувся ти до нас живий.

    Звертаюся. Благаю та... Чекаю!
    Ненавиджу! Ненавиджу війну!..
    У нас весна у Харкові. Гуляє,
    А я одна, без тебе, знову йду...

    Чекаю, чуєш? Я тебе чекаю!
    Ще  трішечки і буде мирний час!
    Повернешся до мене– точно знаю!
    І  буде знов весна шукати нас

    У квітах і у промені, що в річці,
    У зорях і  у тиші чарівній.
    Ти знаєш, що весна нам дуже личить,
    Бо перемога буде наша в ній.

    1.04.2022
    Наталія Сідларь-Дубова
    #Харків_Ми_Україна_війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9181

    1 квіт. 2022
    Юлія Ніконова
    Як ти?
    ~ Як ти ?
    ~ Наче сполохана квітка,
    не розквітну ніяк у чужому краї,
    полонила туга, як сітка,
    захопила і не відпускає.
    Сонце гріє у променях суму ~
    десь там дім мій без мене.
    Весна
    вже у вікна життя вдихнула,
    та мене там й досі нема.
    Я не квітну в чужому краї,
    бо спустошені сили в чеканні ~
    поки згинуть ворожі зграї,
    і зітліють війни дні останні.

    Я розквітну у себе вдома,
    Я нап'юся тепла його стін,
    і відпустить туги судома,
    бо я там, де мій рідний дім.
    Ніконова Юлія
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9182

    1 квіт. 2022
    Юлія Ніконова
    Плач
    Небо горює, застеляє сонце сльозами,
    Плаче над чорними від вогню  містами,
    Плаче за кожною дитячою посмішкою,
    Що згасла, не встигши долонькою
    Торкнутися світу широкого білого.
    І тиша змертвіла від скам'янілого
    Крику матері осиротілої,
    Крику батька осиротілого,
    Хоч може війна забрала життя і в них.
    Плаче небо в чорних хмарах густих ,
    Плаче крізь ненависть до ворогів,
    Плаче серед свічок поминальних вогнів
    За кожним застиглим життям у війні,
    За кожне серденько, що зупинилось в ці дні.
    Ніконова Юлія
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9184

    1 квіт. 2022
    Зоя Пшенишняк
    Українцям
    Чотири п'ятнадцять - годинник застиг,
    Застигла країна у болі,
    Ворожий вогонь мирну тишу зірвав -
    Хотів зруйнувать нашу волю !
    Ті плани підступні "сусід" наш плекав
    Давно - і злетіли ракети,
    Пронизливу тишу вогонь розірвав,
    Щоб знищити неньку багнетом !
    І мужність солдат повернула на пил,
    Кремлівські загарбницькі плани,
    І всі, як однин, згуртувались у мить,
    Всім воїнам, людям - пошана !!!
    Є віра у нас, що настане той день,
    Коли Перемога жадана,
    Підніме із попилу мирні міста,
    Бо Правда іде поряд з нами !!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9185

    1 квіт. 2022
    Інна ГОНЧАР
    Вона
    Вона стоїть у довгій черзі,
    Ковтає розпач і тривогу,
    Сховала аркуші і пензлі,
    Доньку провела від порогу.

    Вона щодень, мов намистину,
    Збирає в болі із реалій,
    Про Великодню мріє днину,
    Ковтає мужньо всі печалі.

    Вона звучить в своїй молитві,
    Крізь страх і вибухи міцніє,
    Живе, не зраджуючи битві,
    Світанку Божому радіє.

    Вона, схвильована, все пише,
    Рядки складаючи війною,
    Доньку у спогадах колише,
    Батьків чекаючи з весною.

    Вона на хвилі телефонній
    У тиші вкотре зависає,
    У рамі зляканій віконній
    Війну всім серцем проклинає.

    Вона торкається до цвіту,
    Летить у снах своїх крізь стіни
    І йде усміхнено до світу,
    І вірить в небо України.
    31.03.2022
    © Інна Гончар
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9186

    1 квіт. 2022
    Підгородецька Оксана
    Без назви
    Батьківщина, незалежність
    Все частіше с уст лунає.
    Ця війна, хоча і кров'ю,
    Наші душі об'єднає.

    Ми волієм до свободи,
    Хочем смерті ворогам.
    Іроди ви, нечистоти
    Й ваш розгніваний тарган.

    Сльози матерів, страждання
    Ви немов кроти сліпі.
    З вами йдем не до єднання,
    А вбиваєм на війні.

    Ви зайшли на наші землі,
    Кажете, що ми брати
    Та у вас же душі темні,
    Наші палите хати.

    Не придушите ви волю,
    І не знищити серця.
    Ми обрали іншу долю,
    Будем битись до кінця.
    Батьківщина, незалежність
    Все частіше с уст лунає.
    Ця війна, хоча і кров'ю,
    Наші душі об'єднає.

    Ми волієм до свободи,
    Хочем смерті ворогам.
    Іроди ви, нечистоти
    Й ваш розгніваний тарган.

    Сльози матерів, страждання
    Ви немов кроти сліпі.
    З вами йдем не до єднання,
    А вбиваєм на війні.

    Ви зайшли на наші землі,
    Кажете, що ми брати
    Та у вас же душі темні,
    Наші палите хати.

    Не придушите ви волю,
    І не знищити серця.
    Ми обрали іншу долю,
    Будем битись до кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9206

    1 квіт. 2022
    Ольга
    ЦЕ ВСЕ ВІЙНА, ЗОВСІМ НЕ СОН…
    ЦЕ ВСЕ ВІЙНА, ЗОВСІМ НЕ СОН…

    Коли забракне слів,
                  ми мовчки посидим удвох ,
    Коли забракне сліз, може почує Бог?
          Стару молитву пригадаєм…
                  ту, що колись, ми десь читали…

     В один злилися усі дні,
                  Гучними стали ночі.
    Ви де і як? - щоранку, ти питаєш в друзів та  рідні
                 Крізь відстань, бачиш їхні мокрі очі…

     Гуркоче вдалині земля, від вибухів шалених,
         В душі так страшно… і скажено,
                 б’ється серце…
     Куди ще можна заховатись?
           Куди подіти  діточок своїх,
                  щоб пережити все це?

       Хіба, ти дивишся у дзеркало,
                   Коли війна?!
     Хіба,  ти бачиш щось?!
                  Ні. Там, лише морок і  пітьма…
       Ти просто, спиш у ванні.
    Хоча, кому тепер до сна?

         Тривога?! Ти кричиш усім,
                  Для чого і навіщо?
    Всі знають вже давно, а втім…
                  Ти чуєш сам, як в небі свище.

           Чи то здалося? Може сон?
                   Нехай скінчиться він скоріше!
       Народ наш, не здається у полон,
                   Бо слово «Воля» - наймиліше!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9209

    1 квіт. 2022
    Ольга Тернова
    Я - УКРАЇНА!
    Я - УКРАЇНА!

    Я вистою, я зможу, бо міць моя безкрая
       Я сильна й непокірна!
                                    Але і я караю!
      Зі мною правда і народ,
                                 і мова є кохана!
      Я маю віру і любов, і волю нездоланну!

    Ти можеш тисячі разів казати,
                  що ми «окраїнці» нездатні
       Та ласим оком чатувати,
                  щоб нас нікому не віддати
    Та ми не річ, і зовсім, ми не плем’я кочівне
        У нас є все, аби почать  все знову!
    Не любиш сестро, ти мене…

           Не роби спроб,  і так все  видко,
    Не називають так любов,
            Коли тебе беруть завидки!
    Коли ти душиш нас віками,
            Коли ярмо нам одягаєш,
    А потім на весь світ кричиш, що ми своїх    людей вбиваєм?!

     Брехня не вічна, і війна проклята.
      Усе мине…  і ви - затяті…
    Всі вороги, хто посягнув на наші землі
      Настане день, коли повернуть в свої       «кремлі»***
      Ось там вам місце, там ваш круг пороку,
     А тут - вам зась! Геть з нашого порогу!!!

    Всі гарні квіти і духм‘яний хліб,
                Народ привітний. Вишитий рушник.
    Хатки біленькі і лани зелені,
                     Їх не здобути вам повік,
    В нас, дуля буде вам в кишені!

            Весь сум, тривоги і печалі,
    Мені болить усе, аж до деталей,
         Оті руїни…зранені тіла… загиблі!!!
              А  їх, тут більшає делалі…
        Скажи, сестрице, як таке прощають?!

     Тож більше, нам,  ні слова про любов…
         Бо ТАК, як ти, любов не проявляють!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9210

    1 квіт. 2022
    Роксолана
    Крик
    Болить душа моя завжди
    І серце б'ється без зупину.
    У голові безжальний крик -
    Нестерпний біль за Україну!
    О, наша Матінка-земля!
    Ти стільки лиха повідала,
    Сльозами й кров'ю промовля...
    Та жодна нечисть не зламала
    Твою жагу Твого життя!
    Бо Твій народ - могутня сила!
    У нас історія - правдива.
    Нащадки вічної свободи.
    Своїй землі - свої господи.
    Ми, українці - вільні духом,
    Озброєні величним словом,
    Сьогодні голову схиляєм
    Пред твоїм святим покровом!
    Бо з нами Бог і з нами віра -
    Моя кохана Україна!
    Ніхто й ніколи нас не змусить
    Поставить Тебе на коліна!
    Усі разом усе здолаєм!
    В Тобі майбутнє ми вбачаєм!
    Тебе одну навік кохаєм!
    Пишаємося рідним краєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9212

    1 квіт. 2022
    Валерій Коростов
    1 квітня сніг під Варшавою...
    1 квітня сніг під Варшавою
    тихо жартує в біженських вікнах.
    Сосни на варті. Цівкою млявою,
    наче його пропонують у ліках,
    тягнеться ранок; ніби дозована,
    скапує кожна в легені хвилина.
    Затишно, тепло, і вже загратована
    ніби в свідомості та Украіна,
    де вибухає, конає і мучиться
    кожна доба, і туди не пропустять
    ні волонтери дбайливі, ні вулиця,
    що разом з іншими це передмістя
    в кокон з тонесеньких ниток заплутала -
    ніде проіхати жодному танку -
    все тут маленьке; але, як опудало,
    чорна стовбичить вона на світанку,
    клята війна! Відриває садистом
    крильця метеликам-мріям, регоче.
    Злива з тих крил облітає барвиста
    і на землі ще благає, тріпоче...

    1. 04. 2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9217

    1 квіт. 2022
    Крістіна
    Війна
    Всі повернуться додому, де б не був дім.
    Знову стануть щасливими долею,
    Все буде добре з Тобою і з Ним.

    Ми переможемо ворогів своїх волею,
    Тим, що не мали ніколи вони.
    Ми їм покажемо - хто‘ вони, хто‘ є ми
    Щоб їх не звали ніколи людьми.

    Всі хто загинув - то Янголи, воїни,
    Ми зараз платим високу ціну.
    Але руський корабль - у тебе пробоїни,
    І ти потонеш й програєш війну.

    За те, що діти яких ви вбиваєте
    Не доживають життя на Землі‘.
    За те, що «квіти» жіночі зриваєте…
    За це вам пекло назавжди в вогні!

    Україна розквітне пишною кроною
    Сама родюча в нас, краща земля!
    Ми її вдобрили кров’ю Московії
    Сплачена нами - висока ціна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9218

    1 квіт. 2022
    Ольга Денисенко
    Беженцы на вокзале
    Нумерация с хвоста.
    Утра свет сквозной и зыбкий.
    "Мы везём с собой кота" —
    Вот и все наши пожитки.

    Кот, собака, попугай...—
    Стала песенка наглядной —
    Уезжают в дальний край,
    Для кого-то невозвратный.

    Нет ни дома, ни стены,
    Только серое на тёмном
    По вине чужой страны,
    Но пищит в руке котёнок,

    Попугай скребёт пруток,
    С рюкзачка рыжеют ушки,
    И надмирный Свет течёт —
    Свет любви над равнодушьем,

    Над желанием врага
    Уничтожить без помину
    Эти свечи Четверга,
    Что расходятся по миру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9219

    1 квіт. 2022
    Негода Костянтин
    Щит столиці
    Тримайтесь шановні Бучанці,Ірпінці
    Гостомель тримайся....ви не на одинці
    Боронете  досі герої столицю
    Тілами,домами - як в ока зіницю.
    За Вашими спинами Київ в безпеці
    Там серце країни рівнесенько б'ється
    Сьогодні спинили й відкинули орди
    Москальського сморіду й наглої морди
    Не видно й не чути навкруг дитинця.
    Ціною життів,руйнувань та страждання
    Ви час зберегли!
    Добігають кінця
    Лихії години .
    Вже скоро,славетнії назви містечок та селищ,
    Що зараз нагадують спечені рани,
    На тілі рідної людини
    Набудуть Світової шани !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9220

    1 квіт. 2022
    Людмила Некрасовская
    Когда мы завершим войну
    Когда мы завершим войну,
    И перестанут выть сирены,
    И люди будут тишину
    Воспринимать, как вальс Шопена,
    Бомбоубежища запрут,
    Подвалы, что спасали жизни,
    Когда нам в радость будет труд
    Восстановления Отчизны,
    И в городах по всей стране
    Построим небоскребы всюду,
    Тогда стихами о весне
    Я снова радовать вас буду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9223

    1 квіт. 2022
    Наталя Анашкіна
    Про війну на Донбасі
    Не так давно, в ті часи
    щасливі та благословенні,
    Коли в моїй країні панували
    злагода та мир,
    Ту книгу я читала не одного разу:
    ''Твои освободители, Донбасс''.
    Про те, як гнали на захід
    фашистську ту заразу...
    Уважно дій бойових карту я читала,
    Слідкуючи за ходом тих боїв запеклих,
    Піхоти, артилерії і танків, і кінноти...
    Затамувавши подих, книгу я читала
    Про визволення міст і сіл,
    Бої за Іловайськ й Савур-Могилу...
    Подумати я не могла, що будуть ще бої
    Такі ж запеклі та ще більш
    цинічні і жорстокі...
    В гібридній цій війні,
    де попираються усі закони,
    Немає заповідей божих
    та використані методи брудні...
    Допоки ж будуть гинути сини?
    І будуть залишатись без батьків їх діти?
    Мій Святий Боже, ворожнечу припини!!!
    Прошу тебе, благаю, дай розуму всім тим,
    Хто цю війну не припиняє!
    Нехай в моїй країні буде мир,
    Ніколи хай не плачуть матері і діти...
    Хай буде мир в усьому світі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9241

    1 квіт. 2022
    Вікторія Сергіївна
    Страшна ця мить
    Колись війна мені лиш снилась
    У кінах бачила її
    З цікавістю дивилась
    І гадки я не мала
    Що ось страшна ця мить
    І прийшла війна в мій дім
    З тривожністю прокинулись
    Почули ці страшні слова
    «Вставай!! Розпочалась війна!»
    І ти сидиш, не віриш…
    Питаєш в себе: «Що тепер?»
    «Хіба покину дім я?»
    За тиждень вивчив
    Назви всіх ракет
    Тепер ми знаєм байрактар
    Страшна ця мить
    Коли вибух чують діти
    Коли вони всі розуміють
    Звук цієї злісної тривоги
    І знаєте, ми вистоїм
    Всі ми віримо і знаємо
    Що ПЕРЕМОГА буде з нами
    1.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9242

    1 квіт. 2022
    Хая
    Не плач моя люба
    З неба дивлюся на тебе
    Як вітер "кохає" волосся.
    А в голосі рветься і стоне
    Не плач моя люба,
    Зі мною вже все удалося...
    Я буду тебе тут чекати.
    Не поспішай я чекаю.
    Ти вирости доньку і сина.
    Я вас звідки всіх обнімаю.
    Матусю мою не кидай.
    Вона мене дуже кохала.
    Скажи що я завжди з нею.
    Я хочу щоб вона знала.
    Я за вас тут молюся.
    Щоб ви не ховались в підвалах.
    Щоб у вас була їжа і спокій.
    І щоб ти люба моя посміхалась.
    Не поспішай я чекаю....
    Там де я і спокій і простір....
    Як би вам такого ж раю...
    Якби вам такого ж спокою.....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9244

    1 квіт. 2022
    Наталія Вільна
    Небо
    Я вдивляюсь у Небо
    Сухими очима,
    Сліз немає,
    Є відчай,
    Є біль, і є лють.
    Де ж ти, янголе,
    Той, що стоїть за плечима?
    Хто вирішує: бути чи не буть?
    Я вдивляюсь у Небо,
    І бачу не зорі.
    Бачу очі дитячі,
    Сповнені горя,
    Бачу тих, хто ніколи
    «мама» не скаже,
    Не обійме
    І поряд на ліжко не ляже,
    Не торкнеться долонькою,
    Не посміхнеться
    І ніколи додому уже не вернеться.
    Я вдивляюсь у Небо,
    Я Небо благаю:
    Поверни нам той світ,
    Де ніхто не вмирає,
    Де батьки не хоронять
    Своє янголятко,
    Де щасливі обличчя
    У мами і татка,
    Що за ручку ведуть
    Своїх донечку й сина.
    Де той світ,
    Коли разом збереться родина?!
    Я вдивляюсь у Небо –
    Небо плаче дощами….
    01.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9245

    1 квіт. 2022
    Артур Созинов
    Без назви
    Накипело.

    Я был, я есть, я снова 36,6.
    Я - злость, я - месть, я - долг и честь!
    Я встал, удар! Мой дух - металл!
    Ещё удар! Сдержав, восстал!
    Верну врагу несчастья шквал!
    Я - Бог, я - Ра, я - Ной. Постой!
    Удар! Ложись! Я снова – Жизнь,
    Я - Жизнь, я- Рай, я - смех детей,
    Я - Джам, я - Будда, Моисей.

    Стреляй:

    Я - Ад, я - Мрак, я - Меч и Страх!
    Врага за Наших - в пух и прах!
    Не ной! Вставай! Крепись - и в бой!
    Огонь, огонь, ещё огонь!
    Гони скота с Земли Родной!

    Отбой.

    Присядь, вдохни, поешь, поспи.
    Смотри, мы здесь, все впереди!
    Верни, отстрой! Нам хлеб - им соль.
    Удар опять! Плевать на боль!

    Дыши.

    Разряд, удар! Есть пульс, дыши!
    Давай, на «три», - разряд! Держись!
    Ты вот, ты здесь, ты снова - Жизнь!
    Разряд, еще разряд! Ты есть!
    Ты завтра снова 36,6
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9246

    1 квіт. 2022
    Марія Щербина
    Пахне весняними зливами
    Пахне весняними зливами.
    Грім нам здається вибухом.
    Ми не були сміливими.
    Ми заховались глибоко.
    Ми маскувались мріями.
    Ми підсвідомо грілися.
    Ми обіймались крилами,
    Бо не були незримими.
    Нас оточили янголи:
    Діти з кривавими ранами.
    Їхні убиті матері
    Були такими гарними.
    Їхні маленькі руки,
    Їхні великі очі...
    Поназлітались круки.
    Я більше нічого не хочу.
    Пахне весняними зливами.
    Я іще чую вибухи.
    Нарешті ми стали  щасливими.
    Бо стали нарешті вільними.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9247

    1 квіт. 2022
    Марія Щербина
    Про що ти співаєш, пташко?
    Про що ти співаєш, пташко?
    Чому твоя пісня сумна?
    Мабуть, тобі також страшно,
    Що в нас почалася війна.
    Можливо, ти бачила смерті.
    Багато невинних смертей.
    Можливо, ти чула відверті
    Розмови загиблих дітей?
    І бачила їхні душі,
    Що всі полетіли у рай.
    Зі сліз натекли калюжі,
    Але ти, пташко, літай!
    Літай і співай свою пісню,
    Шукай іще сонних комах.
    І поки іще не пізно,
    Забудь назавжди слово "страх".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9249

    1 квіт. 2022
    Руслана Приходько
    Моя Україно!
    Яка ти прекрасна, моя Україно!
    Які в Тебе діти - любов'ю зігріті,
    Як ніжно, казково звучить Твоя мова,
    Яка Ти смілива у прагненні волі!

    Сьогодні Ти в скруті, тебе хочуть знищить,
    Ненависть в очах, стійкість духу героїв,
    В руїнах міста і поламані долі,
    Сльозами омиті прекрасні простори!

    Об'єднані горем, страшною війною,
    Незламні і вірні тобі до кінця,
    Ми всі, українці -  сьогодні з тобою,
    Виборюєм право своє на життя.

    Мине ця біда, і розправиш Ти крила,
    Повернуться в свої домівки всі діти,
    У Тебе ми сильні, і та наша сила
    В любові до Тебе, моя Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9250

    1 квіт. 2022
    Нікіта Куніцин
    Після війни
    Після війни я вип'ю чашку
    Кави в "Аромі" біля "Дрім Тауну".
    Після війни прогуляюсь я набережною
    За руку з тобою, коханою.

    Після війни я поїду кудись, де далеко -
    Де немає вже окупанта. Лелеко!
    Після війни цяя птаха пролетить
    Над землею, і побачимо тую самую мить.

    Після війни на пляжі полежу я,
    Щоб скупатись у водах Дніпра. Я
    Після війни завітаю до хати,
    Що стоїть на дороги окраїні.

    Після війни боятися за оселю не стану я, вікна закривати не буду.
    Після війни клоуном ворог стане
    В уяві - на довгі століття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9251

    1 квіт. 2022
    Олексій Трохимчук
    9.00
    Кожен ранок просинаюсь
    В один і той же час,
    Коли вперше прилетіли,
    Ракети ворогів до нас.

    Місяць вже минув по тому,
    Але все без змін, шкода
    Не відчуваю біль і втому,
    Лише перемога - інше вода...

    Ще одна трагічна дата,
    Лише хвилина? Ні - нестерпно,
    Молитва за дитину чи солдата,
    Чому вони повинні вмерти?

    9.00 це мить мовчання,
    Хвилина, немов ангела політ,
    Момент молитовного єднання,
    За душі, що лишили грішний світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9252

    1 квіт. 2022
    Михайло Нощенко
    ІМІГРАНТСЬКЕ
    Сьогодні сиджу на подвір’ї, сьогодні я бачу щось дивне

    Це небо, в якому все добре, це небо що нам так потрібне

    І спроба моя відчайдушна додати хоч щось необхідне від себе

    Ковтати ці сльози мені остогидло, бо будь-хто хто має наснагу, кому це можливо

    Як діти (могутніх батьків) мають хист, творіть щось ґрунтовне - це Ваш зміст

    Усі розуміють, що руки поламані, мізки поплавлені. Досить себе відчувати зламаними

    Ми завжди десь поруч, хоча всі не поряд
    Стилетом не можемо, може стилосом
    Давати надію та кривдити зло

    Бо кожне це слово надією є

    Бо кожне слово від тебе - це небо твоє
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9253

    1 квіт. 2022
    Карпик Марія
    В сільському затишші
    Вечір плавно летить
    у пастельну блакить,
    в’яже шаль в білій димці туману.
    В надозерній тиші
    набігають вірші,
    мов з небес мені благовість дану.
    Ліс в задумі стоїть
    й заворожено спить.
    Замовкають пташині розливи.
    Сонце в лігво лягло,
    затишіло  село,
    й затягнулись у темряву ниви.
    Тут не чути гармат,
    ясні зорі горять,
    і роса на травичку спадає.
    Її блиск, мов кришталь,
    розгаптовує  даль
    і мереживом землю вкриває.
    Тут  не видна війна,
    в тьмі лежить далина,
    лише спогад тайком пробігає.
    В згадках плаче душа,
    бо  це тільки межа,
    за якою земля спочиває.
    Обгортаюсь в цю тиш
    на хвилиночку лиш,
    та болю за своїми краями.
    Бо думками я там,
    де горить навіть храм,
    і спалахує небо над нами.
    Людей скільки вже в тім,
    залишили свій дім,
    щоб на мить хоч не чути гармати.
    Діточок вберегти,
    батькам прихист знайти,
    щоб  їх душі в війні не ламати.
    Тут пливе тихо ніч
    промінцям дня навстріч
    і злотить небосинь в казці раю.
    Весна ніжно струмить,
    сяйні бризки манить,
    переливами радості грає.
    Тут не стерта краса,
    не прокралась гроза,
    сюди вража рука не сягає.
    Та й мій край оживе:
    світло тьму розірве.
    І народ наш орду подолає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9254

    1 квіт. 2022
    Галина
    Без назви
    Немає сахару у тебе? Пусті прилавки, дефіцит?
    А я здіймаю очі в небо. Від страху серденько болить.
    Ридаєш, що без гри зостався. Не знаєш, чим себе зайнять?
    А нас сирени. Не сховався - чи встигнеш рідних обійнять?
    Що кажеш, ціни навіжені, не зупиняються ніяк?
    Тоді спитай, чи є у мене хоч кусень хліба, сплю я як?
    Твій "руський мір" мені не треба. Я мрію не про це, забудь!
    Моя країна, чисте небо, без літаків, що смерть несуть.
    Такі мої звичайні мрії. Про мир, про сонечко ясне.
    І, знаєш, маю я надію, що скоро ця війна мине.
    Колись, можливо, зрозумієш, і ти ціну свого життя.
    Ваш "мір" вбиває мої мрії. Чи ж дочекаюсь каяття?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9255

    1 квіт. 2022
    Сідларь-Дубова   Наталія
    А дед не знал
    А дед не знал, кем внучек стал,
    Ведь от фашистов защищал
    С друзьями он страну одну...
    Теперь дед крутится в гробу,

    Что внук... фашист, хоть из  России,
    И раб нацистской тирании–
    В чужой стране он убивает!
    Ужель истории не знает?

    Иль не учил? Поверил в зло
    И стал убийцею всего!
    Вновь злу он ищет оправданье,
    За  коИм будет наказанье!

    Нацизм рассЕйский вдруг исчезнет-
    Его моя страна  повергнет!
    Вот только дед... внучка стыдится–
    Нацистом-внуком не гордится!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9256

    1 квіт. 2022
    Галина Гунченко
    Мир вам !
    Мир вам,люди!  Хай живе Вкраїна!
    Мир вам,люди!  Хай прийде весна,
    Зболена, побита, обгоріла
    Щоб земля садками розцвіла.

    Мир вам,люди! Хай блакитне небо
    Жайвір над полями звеселить,
    У минуле відлетить далеко
    Бомбоносець,що реве-двигтить.

    Мир вам,люди! Хай міста -руїни,
    Ніби фенікс,оживуть усі,--
    Самоцвіти вільної країни
    У досіль небаченій красі.

    Хай у скверах виграють фонтани,
    Продається в парках ескімо,
    Щоб усі лишилися кошмари
    Лиш в документальному кіно.

    Мир вам,люди!  Діти хай щебечуть
    На міських майданчиках в дворах,
    Полонить бузком травневий вечір,
    Солов'їний виспів не вгава.

    Хай гуляють весілля по селах,
    Паляниці випікають знов
    І прийде до нас пора весела,
    Та,де радість,мрії і любов.

    Мир вам,люди, хай навіки буде
    І війні не буде вороття.
    Ми своїх героїв не забудем,
    Що за волю віддали життя.

    Хай міцніє Україна вільна,
    Що в боях свободу зберегла.
    Слава  Богу  за  Його  спасіння !
    Воїнам - подяка і хвала !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9257

    1 квіт. 2022
    Катерина
    Без назви

    Весь цей жах неодмінно закінчиться,
    і таки #веснапереможе.
    Наша незламна свобода нікуди не дінеться,
    бо ми силою характера з тобою схожі.

    Зло відступить у свою темряву,
    де нема жодного просвіту.
    І добро вкриє нашу родючу земляву,
    та й проросте до запашного квіту.

    Ти подивишся тоді в мої сині очі,
    скажешь, що я в тебе одна єдина.
    Ну а я обійму тебе так міцно, так заохоче,
    і відповім: "Все буде Україна".

    Ти всхміхнешся мені поглядом хоробрим,
    та огорнеш своею рукою.
    Знай, я не лишу тебе самотнім.
    Я завжди буду поруч З ТОБОЮ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9352

    1 квіт. 2022
    Анна Оловарь
    Бывшим друзьям
    Мне нет дела до ваших Икей,
    до отсутствия виз, до поездки в Париж, что нескоро случится.
    Мне нет дела до ваших детей —
    им доверие наших годами возвращать по крупицам.

    Мне нет дела до друзей, ставших бывшими,
    что-то мямлящих в самом начале.
    Что года и любовь погубившими,
    две недели трусливо молчали.

    Мне есть дело до тех, кто не сдался.
    Кто воюет за каждый рассвет.
    Кто уехал, и кто остался.
    А до вас, за поребриком, нет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9353

    1 квіт. 2022
    Кошик Олена (koshychok)
    Без назви
    пробачте, що пиш про це вірш
    та в мене серце кров'ю ллється
    сьогодні прочитавши ці статті,
    здається, вже воно не б'ється.

    в країні нашій час війни.
    і це усі вже, мабуть, знають.
    у нас вмирають дітлахи,
    чомусь, невинні всі страждають

    "та ви бандерівці, ви небезпечний люд!"
    ви кажете отій дитині,
    чию матусю гвалтували декілька паскуд,
    і він все бачив. це було у їх хатині!

    і ви це кажете про дівчинку, якій шістнадцять!
    вона сьогодні пережила страх...
    до неї лізли мужики за двадцять.
    її життя все стерлось в прах.

    ви кажете" ми вас спасаєм"
    від чого? від нормального життя?
    від вашого рятунку, ми вже нежив тіл ховаєм.
    ви нлюди. вам прощення ніякого нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9354

    1 квіт. 2022
    Кошик Олена(koshychok)
    Без назви
    а на могилі плаче мати,
    без перестанку й голосно крича.
    бо під землею, від російської гармати
    загинуло її мале, трьохмісячне дитя.

    вона буд у Господа не раз питати
    чому ж від неї забирають сенс всьог життя?
    для чого всіх невинних просто так вбивати?
    та в відповідь завжд буд лиш тишина...

    пройдуть години, дні... вона буд страждати.
    ніхто не знатиме продовження й кінця.
    щодня вонa у сбі сил буд шукати,
    та хто ж поврне те, що відібрали небеса?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9355

    1 квіт. 2022
    Кошик Олена(koshychok)
    Без назви
    мені всього лиш рік, і я вже сирота
    і ні, мене завжд бажли і хотіли
    але в один із днів мог яскравого життя
    мою сім'ю забрали
    мою сім'ю невинно вбили.

    мені лиш рік, та я вже сирот
    мої батьки себе не раз винили
    хоча не через них почлася ось ця війна
    але невинні постраждали
    і я одна, хоча мене любили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9356

    1 квіт. 2022
    Кошик Олена (koshychok)
    Без назви
    ти ж обіцяв вернутися живим
    на жаль, ти слва свого не дотримав...
    тебе ж не замінити вже ніколи і нікм,
    бо тільки ти в складні часи мене підтримав.

    я пам'ятаю голос твій і щирих сміх,
    і тільки ти був справжній, мені вірний.
    для мене, безсумнівно, ти вже переміг
    люблю тебе, Герой мій непокірний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9357

    1 квіт. 2022
    Анна
    Без назви
    За кожен день що ми не поруч
    За кожну ніч що ти один
    За біль у грудях десь ліворуч
    За безліч втрачених годин

    За кожен звук що нас лякає
    За хаос люті і новин
    За душу, що лиш набуває
    нервових втрачених клітин.

    Ми відбудуємо власноруч
    Все те що в нас зазнало втрати.
    А за всі дні, що ми не поруч
    Тебе я буду цілувати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9358

    1 квіт. 2022
    Денис Зіняк
    Без назви
    Дівчина бандерівка
    Сукню вишивала.
    Та з війни коханого
    Терпляче чекала.

    Дівка чорноброва -
    Вроду файну мала.
    Про свободу України
    Голосно співала.

    Вранці своїй донці
    Коси заплітала.
    Колискову сину -
    Ввечорі співала.

    Ти рости, козачій сину,
    Мужній та здоровий,
    Щоб за рідную країну
    Міг стоять горою.

    Щоб москальська нечисть
    Тебе ся бояла.
    Щоб ворожа підлість
    Не опанувала.

    Дівка чорноброва -
    Вроду файну мала.
    Про свободу України
    Голосно співала.

    На колінах стоячи,
    Молитви читала.
    Захистити Україну -
    Господа благала.

    Сил і віри у бою -
    Хлопцям не втрачати,
    Щоби молодість свою
    Не виплакать дівчатам.

    Щоб скоріше татусі
    Діток обійняли.
    Щоб не кров‘ю, а росою
    Трави умивали.

    Щоби знову відродилась
    Вижжена земля.
    Щоби житом колосились
    Щедрії поля.

    Дівчина бандерівка
    Сукню вишивала.
    Та з війни коханого
    Терпляче чекала…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9359

    1 квіт. 2022
    Катерина
    Без назви
    Я підожду. Почекаю.
    Бо що буде завтра, не знаю.
    Зустрінемся потім, чи попрощаємося?
    Війна багатьох забирає з собою,
    а ми на лаві запасних поки лишаємося.

    Я підожду. Почекаю.
    Бо що буде завтра, не знаю.
    Обнімемось потім,
    чи вже імена свої не згадаєм?
    Я за собою одну надію лишаю,
    аби наш зв'язок з тобою був "на взаєм".

    Я підожду. Почекаю.
    Перемога буде скоро.
    Я це знаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9360

    1 квіт. 2022
    Катерина
    #українасьогодні
    Що говорити, коли нічого й сказати.
    Треба навчитися заново жити,
    та якось себе докупи зібрати.
    Скільки всього сталося,
    що не вкладається навіть в голові.
    А ще вчора стільки всього бажалося,
    а зараз лише думки, як вижити на цій війні.

    Хтось поборов страх,
    а хтось від ворога далеко сховався.
    Когось не лякає весь цей жах,
    що з під ковдри о 5-й ранку
    непомітно підкрався.
    Хтось, звідусіль, чим має, тим і допомогає.
    А хтось, вибачте, лише соплі розпускає.

    На вулиці вже давно не субота,
    не понеділок, там йде 37-й день війни.
    Там наш народ, ЗСУ, ППО, тероборона не припиняє свої сили за чесні, але жорстокі бої.

    І кожен з нас ворога по дорозі спиняє,
    хто вірою, автоматом, молитвою, чи БТР.
    Весь світ нам в цьому допомогає,
    і кожна країна вже виступає як той волонтер.

    Чуєш, нам всім зараз потрібно зробить,
    як там кажуть "вЫдох-вдох" .
    І з чистою совістю звернутися до Бога. Попросити, щоб той путін вже скоріше ЗДОХ!
    Бо за Україною лише буде ПЕРЕМОГА!

    Повір, ми все відбудуємо,
    И ЗАНОВО ПОСТРОИМ,
    і як раніше будемо щасливо жити!
    Тепер ми стали ще більш сильні та згуртовані,
    бо ціною життя тепер можемо кожному дню радіти.

    І хто б там що не казав,
    хто нехтував всесвітнім горем.
    Для того чемодан, перон, вокзал, в країну,
    що в цілім світі звуть тепер ізгоєм.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9361

    1 квіт. 2022
    Світлана
    Сон
    Мені наснився дуже гарний сон:
    неначе йду зеленим буйним степом,
    квітки яскраві стеляться рядном,
    і я милуюся пташиним летом...
    лунає пісня, чути сміх дітей,
    бренить у небі голос журавлиний,
    ясниться посмішка на лицях у людей,
    і лине запах стиглої малини...
    плюскочуться качатка на ріці,
    блищать на сонці променисті роси,
    а я тримаю колоски в руці,
    а донечка впліта ромашки в коси...
    над нами неба чистого блакить,
    далеко простяглася хлібна нива...
    Вже наближається ота безцінна мить,
    коли Вкраїна заживе щасливо!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9362

    1 квіт. 2022
    Мар'яна
    Бо жити це мов їсти хліб
    Життя на смак- солодке і п'янке... Із нотками ванілі і кориці.
    Хрупке дзвінке а деколи м'яке... Немов свіженька  тепла паляниця. Коли його відчуєш смак...
    То хочеться так сильно жити...
    Ти хочеш мріяти щомить...
    Ти хочеш сильно так любити. Інколи проходить наче мить,
    що завтра буде ти не знаєш.
    Бо жити -це мов їсти хліб...
    І ти на нього так чекаєш.
    На світі цінність лиш одна.
    То є не гроші ,золото ,каміння...
    Бо для усіх ціннішого  нема....
    Це жити й мріяти так сильно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9363

    1 квіт. 2022
    Ірина Осіпова
    Моя країна - Україна!
    Палають кордони моєї країни!
    Червоні намиста на кров замінили,
    Стискаються зуби від болю та люті!
    Земля моя рідна два тижні у смуті.

    Палають кордони Моєї країни!
    Боронять Герої міста й полонини.
    Стіною стоять парубки та дівчати,
    Щоб наша земля була вільна й багата!

    Щоб діти зростали під небом блакитним -
    Жінки згуртувались у спільній молитві,
    Щоб поле пшеничне на сонці жовтіло
    Ми разом положимо душу і тіло.

    Тут наша земля, тут Моя Україна
    Тут я народилась і моя дитина,
    Нас ворог вогнем з рідних хат вижиняє
    Та втрати його цілий світ вже вражають

    Бо ми не здамося, ми з Богом у серці
    Боронимо землю і небо у неньці,
    Хай ті хто прийшов до нас в гості з війною
    Тікають від страху лишаючи зброю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9364

    1 квіт. 2022
    Світлана Папуша
    Моїй Україні
    Україно! Голубко! Рідненька!
    Вище голову! Крила розправ!
    Все в нас буде: і пісня, і ненька,
    І краса кришталевих заграв!
    Доньок ти і синів колисала
    На міцних і надійних руках,
    Успіх, щастя у долю вплітала,
    Щоб міцніли вони у роках.
    Підросли твої діти, рідненька,
    Стали духом міцні, як граніт.
    Подолаємо ворога, ненько!
    Буде сонце над нами зоріть!
    Не здолає нас ворог підступний!
    Його попіл вітри рознесуть!
    Хто вкраїнцю на палець наступить,
    Той відходить в "послєдній путь"!
    Знайте , " братья" наші негожі
     Не пробачимо тисячі літ
    Нечестивий ваш "подвіг" ворожий,
    І хай знає про це увесь світ !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9365

    1 квіт. 2022
    Галина
    стих
    По ночах не можу спати, вірші все складаю,
    Путіна з рашистами щодня проклинаю.
    Хай вони всі згинуть, здохнуть, як бур’ян  у полі,
    Щоби  рідна Україна квітнула на волі.
    Не пробачимо Херсона, Бучі, Харкова, тепер
    У страшних снах  їм буде сниться Маріуполь та Ірпінь.
      Хай не буде вам покою, ні зараз, ні  потім,
      Не забудуть Українці, цю ворожу постать.
      Україна відродиться, розквітне ще краще,
    Будуть заздрити в Росії  розбудові нашій.
    За весну, що відібрали,
    Жити в спокою не дали
    Прийде час відповідати
    Від наших хлопців відгрібати.
    Тобі ніколи нас не здолать!   путін - х#йло, рашка - бл#дь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9366

    1 квіт. 2022
    Настя Щур(творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    І згасло сонце...
    Загиблим Героям присвячується...

    І згасло сонце... Навколо тільки дим,
    що розгорівся від пострілу страшного.
    Досі не віриться, що загинув син!
    Для ворога ця смерть - це є нічого...

    Ми не раби, щоб кОмусь підкорятись!
    Не боїмось прокляття від імперій!
    Не думаймо навіть зупинятись:
    для нас свобода, наче стук у двері.

    Нам не потрібні Ваші "перемир'я",
    бо замість них ми отримуємо плач.
    Наші герої в небесах - для нас сузір'я,
    що закликають нас боротись від невдач.

    Розтерзані тіла й темні домовини —
    невже це те, чого хотіли ми насправді???
    На жаль, не наші в цьому є провини,
    а ворога, що став нам на заваді...

    Ми не пробачимо вам цього НІКОЛИ!
    Нехай вас совість роз'їдає вщент.
    Вкраїна й так зазнала більше болю,
    нехай залишиться від нього лише щем....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9367

    1 квіт. 2022
    Наталія Г.
    Біженці
    Моя рідна Україно, моя Батьківщино,
    Серцем і душею я до тебе лину.
    Прости, що не там, але я з тобою.
    Прийде час і я вернуся до рідного дому.

    Ми тікали і не знали, що на чужині чекає,
    Своїх маленьких діточок ми так захищали.
    Хоч в безпеці ми, та спокою немає,
    Серце розриває на шматки ламає...

    За тебе, рідна, Богу я молюся.
    За воїнів наших, які не здаються,
    За бідних сиріток, людей що страждають,
    Змилуйся Боже, бо невинні вмирають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9368

    1 квіт. 2022
    Moon
    Щоденник війни
    Привіт! В Україні війна.
    Кілька тижнів - суцільний страшенний сон.
    Я лишаюся вдома, а ти - за кордон.
    Не злічити тих днів - скільки їх ще мине?
    Знаю - думаємо про одне,
    Ти не спиш, телефон у руці.
    Є живий хто? На тому кінці
    Десь урветься зв'язок, хтось вже не відповість.
    Вбивча тиша. Далеко десь полум'я їсть
    Чорно-сірі спустілі міста.
    Заспокойся! Рахуй до ста.
    Ти потрібна мені жива,
    І, повір, це не просто слова.

    Привіт! В україні війна.
    Гірку каву допити до дна
    Протриматись іще один день,
    Від усього не втратити ґлузд.
    За прокляттям прокляття із вуст,
    Замість щирих дзвінких пісень.
    Кілометри розділять серця.
    Що без того розгромлені вщент.
    Попри все - стоїмо до кінця,
    І цінуємо кожен момент
    У реальності дикій, новій.

    ...А тим часом, на передовій,
    Пересиливши сумніви, роспач і страх,
    Наші янголи зброю тримають в руках,
    Наближаючи наш хеппі-енд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9369

    1 квіт. 2022
    Ірина
    До нас прийшла війна....
    С утра проснулась я от взрывов...
    Аж стёкла на окне дрожали....
    И гдето рядом...близко,близко
    Ракеты в воздухе визжали....

    Потом всё будто как в тумане....
    У нас война....на нас напали...

    В глазах туман....невоспринятье...
    Не пониманье ничего....
    На нас пошли с росии "братья"
    И не щядили никого.....
    С ракет обстрел по Украине....
    Все города сейчас в руине....

    На до и после расчертали
    Все наши дни ,мечты и жизнь....
    И вместо мультика для деток....
    Лиш крик

    Тревога!!!! Всем ложись!!!!

    Нет дней недели...нету чисел....
    Есть только первый день...второй....
    И так по кругу....виживанье....и вот сегодня день седьмой....

    Разрушены мосты,больницы....обычные дома людей....вокруг гудят тревог сирены. ... и слезы наших матерей....
    Война....страшнее нету слова....
    Война!!!!.У нас сейчас война.!!!.
    И наша жизнь на волосинке....
    от взрыва вновь идёт волна....

    И наши прадеды и деды....сложили свою жизнь за мир....
    А их вот правнуки и внуки пришли нести нам "русский мир"....
    Автор Шульмина Ирина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9370

    1 квіт. 2022
    Moon
    Тримаймося!
    Спілкуємось більше, хоч бачимось рідше.
    Тримаймося разом, рука у руці,
    Без сумніву, друзі! Долаємо відчай,
    І гадки примарні, що буде в кінці.

    Давай поговоримо ще хоч хвилину,
    Скажи пару слів, як і де ти тепер.
    Стискаю мобільний і подумки лину
    До світу джерельних, правдивих люстер -

    То дзеркальце, світ мій, то мрійний світанок,
    То погляди щирих і теплих очей,
    І відступ тривоги, і сонячний ґанок,
    Де більше не буде ні сліз, ні смертей.

    Давай говорити, і знов говорити,
    Ділити на всіх і думки, й почуття.
    Ловити момент, щоб сповна пережити -
    До нього назад вже нема вороття.

    А далі що буде - туман, невідомість,
    У снах - наче хвилями в'ється земля,
    Як море у шторм, викривляє свідомість,
    І вмить забувається власне ім'я.

    А далі - не думай погано, все буде.
    Здійсниться усе, не одразу - нехай.
    Бо поруч з тобою - близькі твої люди,
    То єдності сила, то наш рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9371

    1 квіт. 2022
    Галина Стрільчук
    Сльози війни.
    Не для війни ми діточок ростили,
    Бога благали:"Добру долю , дай ..."
    Прохали : "Янголе ,візьми дітей на крила ,
    Тримай у захисті наш дім ,родину ,край" ...

    Не для війни сади ми посадили,
    Не для війни озимина зійшла,
    Не для руйнації і храми освятили,
    Але  прийшла кривава  ця орда...

    Землю змішала з кров'ю і сльозами,
    Усе руйнуючи на своєму шляху.
    Оточена навколо  ворогами
    Вона  оплакує вже душу не одну .

    І не одне дитятко сиротою
    Напризволяще залишила тут,
    Умила серце гіркою сльозою
    Ввігнавши в душу вічну біль і смут.

    А скільки смерті? Боже ,скільки смерті... -
    Старих і юних , молодих людей ,
    Війна в кривавій місить  круговерті
    Невинних геть малесеньких дітей ....

    Цих сліз і крові вам повік не змити,
    Від рук своїх,прокляті вороги.
    А землю українцям боронити
    Завжди з віками було до снаги .

    Хто з зброєю прийшов на  землю нашу ,
    У пеклі разом з нею вас приймуть-
    Сповна самі ви питимете  чашу,
    Що готували нам - і в цьому суть.

    Ми ж станем на коліна перед Богом,
    Лиш перед Богом, Господом Святим,
    Із ним одержимо велику перемогу,
    І відбудуємо в країні кожен дім !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9372

    1 квіт. 2022
    Ірина
    Україна
    Україно моя Україно!
    Я для тебе на світі живу!
    І за тебе моя Україно
    Я горою стояти піду!!!!
    Збережу свої гори й долини
    І ліси і Дніпра краплини,
    Що несе через всю Україну
    Воды повні свої,
    Мов дитину!!!!
    Буду жити я словом Тараса
    І життя відгукнеться окраса!
    Дасть надію він в душу людині
    Запануем і ми в Україні!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9373

    1 квіт. 2022
    Дмитро Пасічник
    Я не залишу рідної землі
    Душа залишилась на березі Дніпра,
    Де я рибалив ще малим з батьками,
    Хоч тата поруч вже давно нема,
    Спілкуюсь з ним безсоними ночами.

    Ти вибач, що залишив рідний дім,
    Та я повернуся скоро ,точно знаю,
    Залишилось багато спогад з ним,
    Його тепло навколо відчуваю.

    Дитинства спогади , садочок, перший клас,
    І той світанок  після випускного,
    Там , де відчув кохання перший раз
    І до батьків з дітьми вертався знову...

    Я не залишу рідної землі,
    Бо тут мій дім , всі спогади і воля,
    Нехай лютують кляті  москалі,
    Їх зупинити випала нам доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9374

    1 квіт. 2022
    Катерина
    НЕЗЛАМНА.УКРАЇНА.ЄДИНА.
    Я не була ніколи нацисткою
    І портрета Бандери у шафі не маю.
    Я люблю своє затишне місто
    Й президента свого поважаю.

    Мені мама співала колиски
    Українською, рідною мовою.
    Пам'ятаю байки із дитинства,
    З добротою над злом перемогою.

    Війни, репресії, страх голоду, смерті -
    Це реалії народу нескорених!
    Не забудемо свого ми роду
    І людей у містах замордованих!

    В нас немає в країні нацистів,
    Досить нас від домівок "спасати"
    Ви ще гірші за німецьких фашистів -
    Чого з вас нелюди взяти?

    Не була Україна московією
    І ніколи нею не стане!
    Україна - це про єдинство
    Наша воля навіки зостане!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9375

    1 квіт. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Майороть наш Державний Прапор
    Майорить наш Держаний Прапор
    І лунає усюди наш Гімн!
    Україну трясе від граду, від ракет і танків йде дим,
    Бо напали на землю кати і лютують вони усюд,
    Зло іде в нашу хату, та його не чекають тут!
    Ти моя дорога Україна,
    Ти моя рідненька земля,
    Протримайся іще хоч трохи! Перемога чекає й життя!
    Ти моя дорога Україно,
    Моя люба рідна земля,
    Я бажаю тобі лише щастя
    І безмежного миру й добра!
    А твоя солов’їная мова нехай пісней лунає усюд,
    Наші хлопці – хоробрі Військові
    В мирний час свою варту несуть!
    Я люблю нашу рідну Державу,
    Поважаю я наш Народ,
    Нашу силу, мужність і славу!
    Я пишаюсь, бо я патріот!
    Дорогі мої друзі й знайомі,
    Колеги, близькі та рідня!
    Я бажаю вам мирного неба
    На многая-многая літа!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9376

    1 квіт. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Третій тиждень війни
    Вже третій поспіль тиждень іде на нас війна
    Від путлерівців хижих, руйнуючих життя,
    Безжалісно й байдуже стріляють у людей,
    Безвинних, тихих й мирних, похилих і дітей.

    Зруйноване життя і знов ідуть бої,
    Немає каяття у ворожої орди,
    І сунуть звідусіль і техніку женуть.
    Невже у світі всім того не доберуть?!

    Як можна допустить знівечення життя?!
    Як можна так гнобить?! Немає вороття.
    Не бачить цілий світ, що робить путлер-кат?!
    Своєю він жагою кров проливає, гад …

    Я проклинає день, коли родився той,
    Хто навіть свою тінь боїться за спиной,
    Хто на чужих життях зробив в країні крах
    І всім своїм кричить, що це їх «мирний» шлях.

    Та благо є в нас наші герої ЗСУ!
    Захисники відважні, військові на посту!
    Вони тримають варту, оберігають нас!
    Вони дають їм відсіч, збиваючи весь час!

    Вони вселяють віру! Їм Бог допомагає,
    І в кожні наші двері світанок завітає.
    Хоробрі наші хлопці їх знищать на завжди!
    І мир буде і спокій на рідній нашій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9377

    1 квіт. 2022
    Naoka
    Закони Світу
    Плутаються журавлі
    у петлях часу
    Викликаю Берегинь
    та Сили Спасу
    Чуйте люди-час прийшов!
    Зриває вітер
    Бомбами, бомбами
    з ілюзій квіти.

    Далі Колізей, Біг Бен,
    французьська вежа
    Хто наступний, де той день?
    Де тая межа???
    Зупиніть Сансари Млин!
    До нас ідіте!
    Бомбами! Бомбами!
    Вмирають діти!!!!

    Ми створили новий день,
    Нову Свободу!
    Кожен, як один постав
    Зі свого роду.
    ,,Градом,, землю засівай!
    Їм не спинити
    Бомбами, бомбами
    Закони СВІТУ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9378

    1 квіт. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Російська злодюга
    Іде злодюга - російська сука,
    Іде тварюка звід усіль,
    Ми захист маєм, а також знаєм,
    Що наші хлопці - врятують всіх!
    Вони хоробрі, вони відважні,
    і самі мужні, наші брати,
    і захистять вони нас завжди,
    Бо наші хлопці самі круті!
    Повигоняють оту мерзоту,
    Нечисту силу звід усіль,
    Очистять нашу рідненьку землю,
    Знімуть кайдани з нас усіх!
    Тримаймось разом! Тримаймось купи!
    Борімось разом! Бо ми брати!
    Бо наша сила і наша воля,
    То скарб від Бога, тому й живі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9379

    1 бер. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Перший день весни
    Сьогодні перший день весни!
    Весна, на жаль, не надихає,
    Бо все навколо вибухає,
    Все наче стало у пітьмі...

    Рашисти в нас з усюд стріляють,
    Куди тікать вони не знають,
    Тому по нам вони гатять,
    Тікайте звідси, вашу мать!

    Ми самі мирні українці,
    Ми дружні люди, побратимці,
    Ніколи ми не нападали!
    За мир завжди ми скандували!

    Ідіть вже геть російські мари!
    Валіть додому біси-путляри!
    Нашу країну не чіпайте!
    Під три чорти скоріш тікайте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9380

    1 квіт. 2022
    Naoka
    Вільна
    Твоя зброя - то місяць і мариво
    темної ночі
    То природнє атомне паливо,
    В пальцях дівочих
    То безмежне плетене дерево
    З столітнім корінням
    Завтра буде спокійно та зелено
    Сьогодні - вже Вільна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9381

    1 квіт. 2022
    Людмила Безрукова
    ВЫ НАМ ПОДАРИЛИ
    Вы нам подарили без нашего спроса
    «Кинжалы», «Калибры», руины и грязь.
    Но вы все уходите от вопроса,
    Что видит во сне вся кремлёвская мразь.
    Хотите, мы скажем, что двигает нами,
    Когда мы вас видим на нашей земле?
    Но, жаль, гнев не выразить просто словами.
    С «заботой» о вашем большом корабле…
    Вы точно пришли нас спасать, не ошиблись?
    Вы адрес не спутали? Здесь не Урал.
    Споткнулись, упали, нигде не ушиблись?
    И что вам сказал ваш профессионал?
    Разбор гардероба завис, недвижимый.
    А что ваш корабль? Там полнейший аврал.
    Куда заведёт вас лихой одержимый?
    Как ловко он вас всех х@нёй подковал.
    Согрелась ли психика в поле под Бучей?
    Молекулы страха по танку скребут…
    Мозги собирайте в свои же онучи,
    Уляжется бой – их домой отвезут.
    В весенних полях началась посевная,
    А вы нам мешаете, можно сказать.
    Пчелиная песня звенит озорная:
    -"Врага - только жалить, а мёд - собирать!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9382

    1 квіт. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Улюблений Херсон
    Улюблений Херсон стоїш ти супер-стійко!
    Не дивлячись на те, що ворог навкруги.
    Ти саме надзвичайне й романтичне місто!
    Твій мальовничий гранд-каньон і береги!
    Ти розташований на півдні України,
    Ти сонячний і теплий по всяк час!
    І завжди ти ласкавий і привітний!
    Тому й гостей у нас багато кожний раз!
    У тебе два прекрасних диво-моря
    І через тебе Дніпро могучий протіка,
    Відома на весь світ твоя Асканья-Нова!
    Чарівні твої плавні, пустеля і ліса!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9383

    1 квіт. 2022
    Ірина Гудзенко-Біднина
    Моя прекрасна Україна
    Моя прекрасна УКРАЇНА!
    До тебе серце завжди лине.
    Без тебе я завжди сумую,
    З тобою добре, я кайфую!

    Ти - чарівна, вродлива пані!
    З тобою бути мов кохання...
    Дивитися у твої очі -
    В твої два моря в диво-ночі...

    Безмежні твої полонини,
    Річки й озера, моря, рівнини,
    І дивовижні гори, кручі,
    Твої ліси, сади квітучі...

    Ти дуже гарна, неповторна!
    Ти працьовита, ти моторна!
    А українці, то твоя сила!
    Справжні козаки, дівчата милі!

    Ти - дивовижна, ти - привітна,
    Ти - мелодійна і тендітна!
    Ти - зовсім юна і доросла!
    Ти - наша гордість! Ти - наш космос!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9384

    1 квіт. 2022
    Ірина
    Ви  ніби не знали куда Ви ішли.....
    Вы все говорите не знаем куда же мы  шли
    ...
    Вы брешете, йшли ви людей убивати..
    Ви цілите ніби в військовий объект....
    Насправді цивільних людей обстріляли...
    Немае ніякого виправдання вам
    Ніякої правди немає....
    І сльози дітей, що вже без батьків.....
    При божому суді вас не ,оправдае!

    Мы жили чудово на нашій землі
    А потім вам Крим знадобився....
    А далі Луганськ і Донбас.... та й  усе ,що може вам бутімто і пригодится !!!
    Неможе нажертися ваший диявол....
    Все мало у крові намився.....
    Він вирішив ніби  він Бог
    На нашу рідненьку усю прицілився....
    І знову ракета із "русской земли"
    І діти невинні вмирають.....
    А наші то нібито і "брати"
    Все кажуть то ваші у вас  же стріляють
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9385

    1 квіт. 2022
    Людмила Тимків
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Я більше не відпущу твою руку...
    Коли припиниться стрільба,
    Ми не допустимо розлуку...
    Усе мине...образи й біль,
    Ми будемо щасливі, як ніколи!
    І не залишиться нічого,
    Що б пригадало про той час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9386

    1 квіт. 2022
    Олександр Бригас
    Бджовеліни
    «Вінні-пухи» з «п’ятачками»… Гірше – дикі свині –
    Захотіли «меду з’їсти» в вільній Україні!
    Із лісів своїх дрімучих вперлися на танках,
    Щоб покласти край на наших росяних світанках.

    Лихо нести їм не вперше: кагебіст їх путін
    Там за «бога», то чи ж може щось навчити путнє?
    Вбив у голову «медведям», що росія – сила,
    Тож та дич – старатись раді – в край наш привалила.

    Що біди принесли людям – хай Господь рятує:
    По цивільних лупить, стерво, нищить і грабує!
    Тож в селі, десь під Херсоном, влізли у комору,
    А там вулики стояли, забрані знадвору…

    «Вінні-пухи» недобиті меду захотіли,
    А ті бджоли після сплячки ще й самі не їли!
    Як здійнявся рій у небо, то накрив всю роту:
    «Годували» - не жаліли всю оту мерзоту!

    Тисяч жал нестримна сила їх невпинно гнала,
    Що аж пики всім попухли… Трьох замордувала!
    Хай не пруться голодранці більше в Україну
    Й пам’ятають: їх чекають наші Бджовеліни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9387

    1 квіт. 2022
    Кристина
    Без назви
    Мрак и страх, и боль отчаяния
    Беда пришла в одно мгновенье
    Весь мир окутаный печалью
    И это есть ваше "спасенье"?

    Такое вот начало марта
    О сне давно пришлось забыть
    Уже не думаешь о завтра,
    Ведь завтра может и не быть

    Над нами тёмная  стена
    Над вами лишь проблемы быта
    И не наступит та пора
    Когда вам будет все забыто

    Когда не научились строить
    Уже беретесь разрушать
    Ну разве оно того стоит
    За чью-то прихоть умирать

    Ведь вам неведомо и чуждо
    Единство, страсть и духа сила
    Таких "спасителей" не нужно
    Таких мы "братьев" не просили

    За что? зачем?... Не обьясняйтесь
    И так всё знают все на свете
    Но будете не сомневайтесь
    За каждую слезу в ответе.

    И ведь не в том-то вся беда
    Что это всё Чумы капризы
    А в том, что слово "навсегда"
    Приобрело особый смысл

    Вы уповаете на бога,
    На мир, что так несправедлив
    Вот только это та дорога,
    Что ваш правитель простелил

    Так какова цена свободы?
    Всё знают, кто её платили
    И не зависит от исхода
    Но вас уже мы победили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9388

    1 квіт. 2022
    Аліна(Дзюймовочка)
    Без назви
    Сумерки Україну закриаають,
    Наче тихо промовляють.
    Відпочиньте Божі діти,
    Негоже тут ось так сидіти.
    Та українцям не спиться,
    Їм давно нічого не сниться.
    Переживають за свою родину,
    І серце бється ту- тук безупину.
    За вікнами міст жахи чуваються,
    І люди в підвалах ховаються.
    Відчай, сльози котяться по щоках.
    А в матерів дітки на руках,
    Боримось за батьківщину мати!
    І не дозволимо страху нас скувати,
    До рідних думками пригортаємося.
    І до Бога тихо звертаємося,
    Руки і душу до молитви складаєм.
    І в Господа справедливості прохаєм,
    Бо з нами правда і воля!
    Нажаль в України важка доля,
    Наші хлопці молодці.
    Відважні сильні бійці,
    Автомати в руках тримають,
    І загарбників із наших земель виганяють!
    Хоч страх в серцях живе,
    Та вслід з русійським кораблем попливе.
    В нас віра й надія вогником сіяє,
    А любов нам допомагає.
    Всі негаразди здолати,
    І нащадкам показати.
    Що українці незламна родина!
    І знову щасливою стане Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9389

    1 квіт. 2022
    Софія Винницька
    24.02.22
    Ти просинаєшся від звуку сирен
    Тобі стає страшно
    Ти плачеш, задихаєшся
    Почалася війна
    Сирени
    Швидко біжи в укриття..
    Їдеш зі Львова швиденько додому
    Весь день готуєш сумку для збору
    І чекаєш
    А потім бачиш що робить ірод
    З твоєю столицею і іншими містами країни
    Тебе поглинають думки
    Ти вже прощаєшся зі всім
    Але день-два ти приходиш до тями
    Ти віриш у збройні сили твоєї держави
    Ти знаєш, що ми переможемо
    Військо ірода в українську землю положемо
    А їхню псевдо державу зітремо
    Хай знають усі, що Україна
    Найсильніша країна
    І ніякі війська Нато тут навіть не можна порівняти
    Вони казали ми протримаємося 3 дня
    А ми стоїмо і будем стояти до кінця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9390

    1 квіт. 2022
    Катерина
    ***
    Синє небо споров ножем,
    Лисо шкірячись по-звірячому.
    Ласо вмився кровавим дощем
    На п'єдесталі палаючому.

    П'єдестал той пекельний - з кісток
    Невинних людей замучених.
    Колись Собчака первісток,
    Самим сатаною доучений.

    Думає, що він тепер час,
    Титан, що дітей ковтатиме.
    Замість крові у жилах газ,
    Нафторіки з зіниць висихатимуть.

    Не чекає його Харон,
    Буде сам пливти з свого бункера,
    Захлинаючись, у бетон
    Споконвічного гидкого фюрера.

    Не розломить вічність бетон,
    Для нащадків у нім закарбовано:
    "В.В. Путін. Навічний прокльон.
    Його душу в страждання заковано."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9391

    1 квіт. 2022
    Катерина Скічко
    ***
    Я їхала у гори і дивилась
    На блідо-ніжне небо полонин,
    Не вірила очам - я розгубилась.
    Така краса лісів, долин,

    А я не можу бачити - я плачу
    Так гірко як ніколи, як дитя,
    Що може більше не побачу маму,
    І що назад не буде вороття.

    Я так злякалась бомб і руйнування,
    Що вийти з дому навіть не могла,
    Проте щирішим було би зізнання,
    Що я лишилася із усім оцим одна.

    Одна, одна... Сирени, черги, натовп...
    З валізою, у куртці - в нікуди.
    Ні зараз, ні тоді нам небо не закрило НАТО,
    Втікала з-під ракет поміж світи.

    Живу у небутті. Новини, стрічки,
    Дзвінки і переписки з тим і тим,
    Течуть години, ніби гірські річки,
    Та побут невибагливо простий.

    Живу, неначе маннівський герой у горах,
    Проте без філософії - не суть, -
    Життя тепер у віртуальних зборах,
    Та ще й чекаю, що новини принесуть.

    Я знаю так: не буде вже так само.
    Ми всі ковтнули страху і біди,
    Але кажу собі я твердо й прямо,
    Що прийде час, і я вернусь туди,

    Де я жила, творила, працювала,
    Де досі не було сирен і бомб.
    Так, я п'ятдесят разів пошкодувала,
    Що я не там... Проте, це все ж апломб...

    Ми будем там! Ми серце повернемо,
    Яке залишили по собі у війні.
    І кожного до себе пригорнемо
    І скажемо: тепер вже буть весні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9392

    1 квіт. 2022
    Діана Ковальська
    Не хочу я писати про війну...
    Не хочу я писати про війну, бо біль і сльози накривають,
    А ще рядки свої написані, десь рік тому,
    І сни-жахіття, які то в жар, то в холод - про війну,
    Нажаль, в ці дні я бачила в новинах на екрані.
    Гул ворожих літаків повис як хмара над містами,
    Підступні вибухи ракет, сирен невпинне завивання.
    У серце українське голосом війни прямим влучанням
    Постали жах і смерть, і невідомість перед нами.
    Постійне моніторення новин, і все як у тумані...
    Всі нутрощі всередині, немов на зовні вивертало
    І лиш одне питання в кожного із нас постало --
    "Коли ж настане мир, коли весна по-справжньому настане?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9393

    1 квіт. 2022
    Марина Остренко
    НЕздорові
    Не дуже ти мабуть здоровий,
    Коли прийшов на чужу землю.
    Зовсім не для розмови,
    З завданням одним: убити.
    І зовсім тобі не добре,
    Видно було удома,
    Що пішов робити недобре
    І смерть твоя не випадкова.
    Ти прийшов на чужу землю
    І здивований, що тебе не вітають,
    І помреш ти надаремне,
    Й ніхто тебе не відспіває.
    Бо наші люди гризти горлянки
    Будуть за свою країну,
    А ваша сила - півсклянки
    Горючого на НЕлюдину.
    Ти приніс вже достатньо болю
    У кожну нашу родину
    Пам'ятай, що гріхи твої з тобою
    Заспокойся і спочинь же з миром.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9394

    1 квіт. 2022
    Остренко Марина
    37,5
    За вікнами стріляють – то буденність,
    Наш час спливає – це життя.
    Ми зараз пообідаєм, а потім смерті
    На зустріч підемо у небуття.

    За вікнами стріляють цілу днину,
    А діти граються у схованці своїй.
    Ми на підлозі стелимо цупку ряднину,
    Щоб уві сні не вмерти від вогнів.

    Колись ця школа прокидалась на світанку –
    Дзвінок, уроки, гамір, всюди діти,
    А зараз неважливо, ввечері чи зранку –
    Змертвілі вікна темрявою світять.

    Всі ми живем під смертоносним оком
    Безжального всевидящого дула
    І кожен день під пресом злого року
    Ми молимо, щоб смерть нас оминула.

    За вікнами стріляють – ми живемо:
    Їмо, спимо, але не чутно сміху.
    Його поглинуло страшне кроваве жерло,
    Жертвам якого не існує ліку.

    37, 5 – температура сліз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9395

    1 квіт. 2022
    Остренко Марина
    Син Сонця
    Серед минулого уламків, серед пилу
    Він воював, боровся за свою країну.
    Країну полум’яних сонць, країну щастя,
    За ту країну, за яку не гріх і впасти.

    Але, поки він воював за неї,
    Злетілося прокляте вороння,
    І від його музи, від його ідеї
    Залишився лиш порох і сміття.

    А він не знав, він воював, боровся,
    Кидався, різав, бив і убивав,
    Щоб та країна щасть, країна сонця,
    Була завжди такою, як він пам’ятав.

    Почервоніло небо, земля почервоніла,
    Прошило наскрізь Воїна велике серце,
    Душа, що щойно відійшла від тіла,
    Зайшлася криком, на шматки роздерта.

    Він марив про ту музу, ту країну,
    Країну сонця, щастя і зірок,
    Але побачив лиш страшну руїну –
    Могилу його серця і кісток.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9396

    1 квіт. 2022
    Соня
    Без назви
    Україна вільна й незламна країна
    Вона ніколи не стане на коліна
    Ніякі танки чи ваші ракети
    Чи ваші недорозвинені президенти
    Не злякають наший народ
    Ми не боїмося ваших погроз.

    Ми обєднаємось і переможемо
    Кожного піз*абола на коліна положимо
    Ви будете просити у нас допомоги
    Але не дочекаєтеся у*обки ви хворі

    Ми переможемо і будемо жити
    А ви в своїй росії будете гнити
    І пропаде ваша країна
    Україна поставить вас на коліна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9397

    1 квіт. 2022
    Іванна
    Квіти краще куль ?
    мені в кімнату рветься промінь сонця
    і вже з’явились перші квіти
    але на вікнах скотчем перекриті
    мої надії світ цей полюбити

    бо начебто у школі всіх навчали
    що не можливе ділення на нуль
    але чому вони позабували
    що квіти краще куль ?

    нам всім відомий у дрібних деталях
    процес не виліковних вже подій
    наша країна буде у скрижалях ,
    а ви пихати в рота гній

    невже існує те , заради чого помирають діти ?
    невже наші діди вмирали задарма ?
    якщо потрібно - в дуло впихну квітку …
    й ціною власного життя
    завірю -
    України кращої нема
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9404

    1 квіт. 2022
    Зубенко Єлизавета (Alberta)
    Мар’яна
    Мар‘яна збрила довгу косу,
    Вдягнула свій бронижелет
    Сховала веснянки на носі…
    Зібрала каску і намет.

    Мар‘яна взяла в руки зброю,
    Дітей до мами відвезла,
    Поклала амулет з собою
    Мар‘яна на війну пішла.

    Не спить дівчина ані ночі,
    Боронить дім, свій рідний край,
    Дитячі мрії, сині очі,
    Стареньку хату, тихий гай.

    Натомість олівців - набої,
    Натомість фарб - ворожа кров.
    В очах її чимало болю,
    А в серці - віра і любов.

    Палає у душі багаття,
    Немов палає вся земля
    Бо кожен день вмирають браття
    Від бронетанкового зла.

    Мар‘яна збрила довгу косу
    І нею душить ворогів
    Пшеничним помахом волосся
    За рідний край дарує гнів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9405

    1 квіт. 2022
    Коровко Вікторія
    Тривога
    Тривога, вітер, страх за наших -
    Вони все знають.
    Думки: «а в завтра, що візьмемо?»,
    «чому це люди проживають?».

    Спокій тепер здається чудом,
    Ми всі під вартою надій і віри до кінця,
    Наші серця в одному ритмі -
    Вони відстукують життя.

    Ти дивишся на світ тепер інакше,
    Питаєшся себе, а раптом все помре,
    Тепер ти знаєш, що насправді щастя -
    Це просто знати, що це «завтра» є.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9406

    1 квіт. 2022
    Валерія Крижановська
    Суміш
    Мільйон очей, сотні поглядів
    Шепчуться, мружаться, множаться,
    Торочать безлччя слів.
    Шкіряться хижії - вичікують
    Як впадем ми й потечуть
    Сльози-ріки в суміші з кров'ю.
    Та не знають вони, що та суміш
    Горюча і запалить серця наші й душі.
    А їх спопелить. Розвіє землею.
    Ми ж як фенікс з того попелу повстанем
    Та поставимо стіни
    Для більшого неба.
    Щоб злетіла у нім нова мрія
    Велична, нескорена, вільна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9407

    1 квіт. 2022
    Надія Тихонович
    Вже скоро перемога!
    Знов летять до міста
    Ракети від фашиста,
    Співа сирена чисто:
    «Ні — цієй війні!»

    І заміновані дороги,
    І нам дають тривогу,
    Та скоро перемога —
    Ти чуєш мене, ні?

    І вибухи, мов грім,
    Знищить хочуть дім,
    І скільки клятих днів
    Ми у цьому сні?

    А тут палають ночі,
    Як на сонці — очі,
    Та прогноз мій точний:
    Мир буде повесні.

    Розмінуються дороги,
    І відіб'ють тривогу,
    Бо скоро перемога —
    Ти чуєш мене, ні?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9410

    1 квіт. 2022
    Ірина Мележик
    Лавочка серед бузку
    Я знаю, де тебе  знайду
    У ботанічному саду
    Бо там бузок почне цвісти
    І ти не зможеш не прийти

    У мене дійсний ще квиток
    Я знаю кожний закуток
    Там наша лавочка пуста
    До неї стежка зароста

    Гуляй де схочеш, всі кути
    Мені не важко обійти
    Скажи, будь-ласка, що прийдеш
    І я прийти зумію теж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9412

    2 квіт. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніки війни
    Вона жила щасливою на світі,
    Плекала мову, вірила в добро,
    Вплетала в коси різнобарв'я квітів,
    Спокійним милувалася Дніпром.
    Уславлена родючими полями,
    Блакиттю неба, гордістю Карпат,
    Творила долю чистими руками -
    І не чекала пострілів з гармат.
    Летіли кулі злобні, вередливі,
    І чорним сумом укривалася земля,
    Вони чекали нашу безпорадність,
    А та дівчина зранку в бій пішла.
    Ніхто ніколи, ні за жодні гроші,
    Ні за обіцянки, тим більше силоміць
    Не зможе Україну подолати -
    Вже на порозі тридцять сьомий день,
    І незабаром тридцять сьома ніч.
    Чекаєм перемогу, і вона настане,
    Ми землю захищаємо свою -
    Солдати наші - мужні та незламні -
    За Україну!  Мальовничу та живу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9413

    2 квіт. 2022
    Євген Яворський
    Хто там?
    Чи чуєте ви гул посеред ночі?
    Ні затишку, ні тиші, ні свободи.
    Гуде. Лишилось - як колись, в садочку -
    Комусь довірити свій подих.

    Хтось там, у масці, он, стоїть за гулом,
    Червона ніч йому лягла костюмом;
    Протез руки таким уважним дулом
    Вдивляється: хто там за шумом?
    Чи здатен цінувати бруд асфальту?
    Романтику розбитого неону?
    До щему в грудях надоїлу хату? -
    Чи тільки кольори кордону?

    Змішались зерна, пацюки, полова
    І покотилися нічним безцінним краєм.
    І наче ніч вже триста літ готова,
    А так гуде, немов ридає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9414

    2 квіт. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Я підірву усі мости,
    До неба підпалю всі ріки,
    Перекопаю всі стежки,
    Аби тебе не пропустити.
    Іди! Своє життя ладнай!
    Своїм тиранам бий корони!
    Мене нічим не зачіпай!
    Я битись буду, змога поки.
    Я стану скелею, вогнем,
    Скаженим вітром і морозом,
    За дула на своїх дітей
    Я поверну усі погрози.
    Вже час отямитись, кати!
    Не кликали та не чекали.
    Собі ланцюг перегризи,
    Ніж простягати нам кайдани.
    Твій ворог - в дзеркалі, а я -
    До перемоги буду битись.
    Мій дім, мій край, моя земля,
    Для волі, щастя кревні діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9416

    2 квіт. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Без назви
    один, два, три – гул сирени…
    чотири, п'ять, шість – хижий свист….
    сім, вісім, дев'ять – вибух….
    життя завмерло….
    серце  пропустило стук….
    десять:
     - як ви?
    - живі!
    - Слава Богу!
    і знову
    один, два, три …
    і так вже пів весни….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9418

    2 квіт. 2022
    Роман Кисіль
    ВІЙНА ПЕРЕМОЖНА ТРИВАЄ
    Війна переможна триває
    Упала на землю сльоза
    І знову сирена лунає
    Гучна мов квітнева гроза
    Війна за свободу триває
    За волю народу війна
    І кроку назад вже немає
    Країна у всіх нас одна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9419

    2 квіт. 2022
    Інна Бабак
    Ти повернувся, лелеко
    Ти повернувся, лелеко, а в нас тут біда,
    Ворог  на землю нашу підступно напав.
    Знищує все навкруги бісовська орда.
    Скільки біди тут, рідненький, як би ж тільки знав!

    Ти повернувся, лелеко, попри війну
    До України, з якої хотіли зробити пустир.
    Ворога воїни наші безжально женуть!
    Ти повернувся, а слідом повернеться мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9420

    2 квіт. 2022
    Олена
    Коли закінчиться війна
    Що за лихо сталося з нами?
    Ми знаєм чия тут вина.
    Не бути нам більше братами
    Коли закінчиться війна.
    Нікого ми не забудем-
    Згадаємо всі імена.
    Ми гірко плакати будем
    Коли закінчиться  війна.
    Не треба буде боятись,
    Хоть біль у душі не мина.
    Ми будем крізь сльози сміятись
    Коли закінчиться війна.
    Ми всі віримо в Перемогу,
    Хоть у неї шалена ціна.
    І після подякуєм Богу
    Коли закінчиться війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9421

    2 квіт. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Путін
    Тепер я достеменно знаю ,
    як вигляда вселенське зло,
    Що хижим оком споглядає
    На Світ крізь війн і лиха скло...
    Воно так ласе до чужого
    (Ординець бо і хитрий лис!)...
    Безжальні очі ката злого-
    Прицілу мертвого проріз...
    Воно радіє, божевільне-
    Коли рікою ллється кров !
    Коли в народів вибір вільний
    І до свободи є любов !
    То не лице-холодна маска !
    Так виглядає зубоскал !
    А рабськая сліпая маса
    Сприйма за посмішку оскал...
    Довіку пам'ятати буду
    Страшну , мерзенну пику ту !
    Розповідатиму онукам
    Й плюватиму мов на сльоту !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9422

    2 квіт. 2022
    Наталія Вільна
    Без назви
    Де могили ваших пращурів?
    Правильно:
    десь під Псковом, десь на Брянщині.
    То чому ж ви репетуєте,
    Що у нас ви своїх рятуєте?

    Ви прийшли ,
    асвабадітєлі,
    Щоб звільнити нас від життя?!
    А піти слідком нє хотітє лі
    Курсом вашого корабля?!

    Як не знаєте, то допоможемо,
    Напрям вкажемо від душі,
    Ми на нуль вас усіх помножимо,
    Розкидаємо в
     Спориші!

    Ми насіння дамо вам в кишені,
    Щоб хоч соняхами проросли.
    Йдуть додому івани скажені
    У пакетах або у труні.
    0ю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9423

    2 квіт. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    #Роздуми
    Чудовий день весняний -перше квітня...
    Рулад пташиних слухаю пісень
    І ...уявляю як горить Росія !
    Я у руїнах бачу скрєпний Кремль...
    І виджу як здихає "генітальний"
    У бункері один на самоті...
    І як з жаху вищать мокшанці срані ,
    Та як втікають їх отці  святі...
    Й покари полум'я Москву зжерає,
    А попіл скверни в болота летить...
    Я того хочу !Надусе бажаю!
    Для мене "раша" вмерла назавжди !

    Говорять ,що думки матеріальні,
    Якщо того занадто захотіть...
    Най мрії перетворяться в реальність!
    Приєднуйтесь до них хутчіш умить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9424

    2 квіт. 2022
    Сідларь-Дубова
    Вона нікому не казала
    Вона нікому не казала,
    Сиділа мовчки у пітьмі,
    Коли гармата знов стріляла,
    Бо... бабця жила на війні

    Уже не вперше.  Якось було..
    Коли їй було років п'ять.
    Війну в саду своїм  почула,
    Як ворог йшов всіх убивать.

    Не вспів. Дідусь схопив сокиру
    І... захистив... Був перший день..
    Та через рік його убили...
    Дитинство  бігло без пісень,

    Бо мати з бабцею тужили,
    Ховали у льоху дітей.
    Отак вони війну ту жили,
    Чекали радісних вістей.

    Тоді війна була  нещадна.
    Тепер війна прийшла... Така ж!
    Бабуся стала безпорадна,
    Розбили хату і гараж...

    Розбили все... Тепер хазяйка
    Вона підвалу у пітьмі.
    З нею разом дитяча стайка,
    Що плаче знову уві сні-

    Усі залишились без хати.
    Нема тих радісних хвилин,
    Де пирога пече всім мати,
    Де... День для всіх тепер без змін!

    Бабуся... Діти... У підвалі...
    Коли ж закінчиться війна?
    Дівчатка сонце малювали,
    Бо надворі уже весна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9425

    2 квіт. 2022
    Олена
    Без назви
    Прилітай же ,лелеко ,додому,
    В свій чудовий згорьований край.
    Не звайжай на погоду і втому-
    З перемогою ти прилітай.
    Не лякайся, що рідну домівку
    Крилом чорним покрила війна,
    Вирушай у далеку мандрівку-
    Рідний край краще ніж чужина.
    І можливо, гнізда на будинку
    Вже нема- зруйнували кати.
    За життя всі, без відпочинку
    Зі сльозами йдемо до мети.
    Прилітай, ми так миру чекаєм
    І про нього ми бачимо сни.
    На Вкраїні ми всі добре знаєм:
    Де лелека- немає війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9426

    2 квіт. 2022
    Бочек Диана
    Мы плакали даже тогда, когда счастье имели
    Мы плакали даже тогда, когда счастье имели,
    Мы плакали даже тогда, когда он говорил «люблю»,
    Мы плакали из-за боли, потери,
    Мы плакали лишь потому, что не хотели войну.
    Но когда настал тот момент,
    Когда автоматы стреляют,
    Когда он говорит тебе «нет»,
    Когда огненные стрелы метают.
    Ураганы и вихри штурмуют,
    Тонут везде корабли,
    Люди лишь плачут, тоскуют,
    Умирают окровавленные они.
    Ночью лишь взрывы, удары,
    Сильные крики людей,
    Ты зажимаешь открытые раны,
    Раны войны, раны потерь.
    Мы плакали из-за потерь,
    Мы плакали из-за обид,
    Мы плакали из-за любви, а теперь,
    Война достигла меня, я убит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9427

    2 квіт. 2022
    Олена
    Лелеко
    Що за лихо сталося з нами?
    Ми знаєм, чия тут вина.
    Не бути нам більше братами,
    Коли закінчиться війна.
    Нікого ми не забудем-
    Згадаємо всі імена.
    Ми гірко плакати будем
    Коли закінчиться  війна.
    Не треба буде боятись,
    Хоть біль у душі не мина.
    Ми будем крізь сльози сміятись ,
    Коли закінчиться війна.
    Ми віримо у Перемогу,
    Хоч в неї шалена ціна.
    І після подякуєм Богу,
    Коли закінчиться війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9428

    2 квіт. 2022
    СашаЛуговенко
    Как это так...
    Как это так, что Мир весь зависит
    От прихоти " кучки " людей
    Как это так, что кто-то может
    Решать судьбу других людей
    Кто право им дал распоряжаться
    И присваивать всё лишь себе
    Наши земные природы богатства
    Для всех, а не лично тебе
    Нас всех превращают в безмолвных рабов
    Придумав законы свои
    Нам вырваться нужно из этих оков
    Защищать интересы свои
    Мы своё защищаем по праву
    Защищаем дом, где живём
    Здесь во всё вложили мы душу
    Всё своим создавали трудом
    Мы воюем за нашу свободу
    Прогоняем с злостью врага
    Защищаем страну Украину
    Защищаем родные дома...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9429

    2 квіт. 2022
    Марко Терен
    Тільки нікому….
    Посивіле жіноче волосся сплітається в довгі шовкові дні.
    Стелиться ніжним тонким простирадлом під спини втомлених вартових.
    Можеш судити суворо, от тільки про біль не розказуй мені..

    - Тату, ну як ти? Тримаєшся міцно? З наших  ніхто не зник?..

    Стомлений рідний голос у слухавці харахориться і щемить.
    Доповідає, що все під контролем,
    що зварено борщ
    і що Харків стоїть.
    Каже, стоятиме, поки я не приїду додому з дітьми.
    «Доню, а хто ж берегтиме, якщо не ми?»

    Чом не голився, питаю.
    Він: як приїдете — поголюсь.

    - В мене сьогодні ночують Лариса й маленький козак Петрусь.
    Згадую, каже батько, нашеньку Мію, як подивлюсь.
    - Як випадає лягти поспати, то за дітей  молюсь.

    Харківський схрон «у діда» працює для тих, хто зможе дійти.
    І нагодуємо, як годиться, каже (сміється), от чесне слово!
    - Нашим — борщу та каші, помниш, в дитинстві любила ти?
    Ну а прийдешнім зайдам… в діда теж приготовано!..

    Я видихаю прикривши слухавку.
    - Нашим усім привіт.
    - Ти не хвилюйся, завтра не зможу дзвонити, ввечері напишу.

    Завтра вже місяць, а наче сотня пекельних літ…

    - Чуєш, тримайся міцно, тільки без шуток!

    Місяць у снах прокладати маршрути:
    бігти,
    летіти,
    пливти.

    Місяць під серцем росте ненависті чорна діра.

    Війна — це в натовпі по очах впізнавати таких, як ти.
    І до нового зв’язку божеволіти після фрази «Мені пора».

    Війна — це сива вдова, з пожовклим дитячим лицем.
    Холодні пустки ліжок у багатоповерхівках могил.
    Це душі малят, що линуть у небо, поки наші тримають тил.
    Тільки нікому…
    … нікому не розказуй про це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9430

    2 квіт. 2022
    Вадим Бублій
    Другий місяць весни...
    Другий місяць весни,але зимно та протяг на серці.
    Вже сполохане небо чекає додому птахів.
    Другий місяць весни у кривавім затятому герці -
    За свободи повітря,за землю,за пам'ять життів.

    Скільки весен було...Та такої - вже мусить не бути.
    Бо не може весна увінчати скорботою світ.
    Бийте ворога,хлопці! Йому вже не буде спокути!
    Ви- це наша весна! Ви - її воскресіння та цвіт!

    В найскрутнішу з хвилин не тримайте на Бога образу.
    Хоч питання пече: хто і як прогнівив небеса?!
    Пам'ятайте завжди: ви - архангели - віри окраса!
    Ваша воля і міць -це  свята переможна гроза!

    Ллється квітень дощем,та не змиє кривавих поранків.
    У вінок молитов ми прокльонів вплітаємо хмиз.
    Дай нам сили,о Весно! Даруй лиш безвтратних світанків!
    Щоб на нашій землі переможний Великдень возріс!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9431

    2 квіт. 2022
    Наталія Бучковська
    Первое апреля (37-й день войны)
    Здравствуй, Апрель. Не таким я тебя ожидала...
    Добрым, веселым, шутливым, как раньше, и мирным.
    Дождь бьет в окно. От войны я ужасно устала.
    Тикают ходики. Воет сирена настырно.
    Мама болеет и очень боится сирены.
    Дети привыкли. Войною помечено детство
    Мирная жизнь возвратится ко всем непременно
    Ну, а пока, нужно вовремя встать и одеться.
    Дальше - в убежище, или в подвал, или наземь..
    Это кому повезет как, но - выжить -  задача!
    "Русские братья",  когда вы утратили разум?
    С "братской любовью"  ракетами Харьков фигачат,
    Бьют по Гостомелю, по Ирпеню, Бородянке,
    Бьют Николаев, Чернигов, Бучу и Сумы.
    Грады, ракеты, кассетные бомбы и танки,
    Что же ты, " брат" ,  уничтожить народ мой задумал?
    Киев бомбят,  Мариуполь почти бездыханный...
    Сколько еще нужно жертв, чтобы мир весь очнулся?!!
    Детские смерти...реальны, не с телеэкранов.
    Болью и кровью убитых Мордор захлебнулся.
    Мы - победим! Победа будет за нами!
    Платим высокую цену за мир и свободу.
    Дети вернутся. И страшно не будет маме.
    Слава Героям, Нации и Народу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9432

    2 квіт. 2022
    Людмила Безрукова
    ДОЛГО ВЫНАШИВАЛ ПЛАНЫ
    Долго вынашивал планы подлец,
    Бред на ходу сочиняя.
    Ночью к границам гнал стадо овец,
    Выплеснуть мозг заставляя.

    Кроме ТВ, информации нет,
    А на ТВ те же лица...
    Мыслящих здраво в той стране нет?
    - Есть, только их единицы.

    Форму парадную надо бы взять-
    Крещатик фартовому снится...
    Там ведь с цветами будут встречать;
    Взяли оркестр - пригодится...

    Быстро всё будет происходить,
    План стратегический ясен.
    Многие выйдут, чтоб подсобить;
    Кум сказал, путь безопасен.

    Но продвижения к Киеву нет,
    Ворота распахнуты ада.
    Грустью охвачен святой ихтамнет...
    "За КИЕВ" пылятся награды...

    Может, хоть Харьковнаш или Херсон?
    Что, в самом деле, такое?
    Ох, возмущается пропагандон-
    Курантов не слышно от воя.

    Мерзостью вскормленные племена,
    В речах лишь отрава струится...
    Вскочили в ордынские стремена,
    Из-под копыт ложь клубится.

    Долго придумывал бредни упырь,
    Мартены варили в три смены ..
    Сознание есть ещё? Вот нашатырь!-
    Поможет спуститься со сцены
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9433

    2 квіт. 2022
    Наталія Тимофіїв
    Без назви
    Ще тільки ніч звернула на світанок.
    Ще солодко дрімав сповитий день…
    Ще мати не виходила на ганок
    Послухать півня золотих пісень…
    Сполохав тишу вибух! Хвиля… Другий!..
    Здригнувся світ. Закашляла земля.
    Малий нікчема – дурень недолугий
    Створив із  себе горе-короля.
    Розсипались уламками години.
    Розбились плани, мрії – нанівець…
    І гадом заповзає у щілини
    Ненависний москальський посланець.
    Розхристана піднялась Україна,
    А з нею батько, брат, онук і син…
    Хоч з кожним днем все більшає руїна,
    Плече в плече стають, один в один…
    Од вибухів страшних не видно неба…
    Померкло сонце. Зупинився час.
    Дитячий зойк! І тиша… Вибух! Треба
    Лиш жити! Дихати! Молитись повсякчас!
    Народ гамує біль, зціпивши зуби.
    Холодний піт і схованка душна…
    Тремти, нападнику, втікай на всі округи,
    Бо помста буде праведна й страшна!
    Вже скоро знов зажевріє світанок,
    Зіп’є промінчик вранішню росу…
    Вкраїна вийде повагом на ганок,
    Щоб світу показать свою красу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9434

    2 квіт. 2022
    Вадим
    НЕЛЮДИ
    Нема спасіння від думок
    що розум кинули за грати,
    як можна так людей карати
    від сліз людських біжить поток

    Ви нелюди, московські звірі
    від вас гуляє смерть усюди
    і страшно гинуть мирні люди
    в хатах, на вулицях, в квартирі

    Як ще назвати ту людину
    в якої совість зовсім вмерла
    із танків й літаків поперла
    стріляти у малу дитину

    Вбивати й нищити свідомо
    без попереджень, без жалю
    на втіху вашому кремлю
    лікарні, школи і роддоми

    Що в голові у московитів
    які гвалтують і грабують
    вбивають і хати мінують
    їх мізки вже давно відбиті

    Нема пояснень, тільки жах
    і лють шалена б'є по скронях
    бажання знищити в долонях
    згорів щоб двохголовий птах
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9435

    2 квіт. 2022
    Марія Ханенко
    Дев’ятий день війни
    Сьогодні йде четвертий день весни.
    Але не видно квітів десь у полі.
    Бо також йде дев’ятий день війни.
    Дев’ятий день жаху, ракет і болю.

    Сьогодні я побачила себе.
    Слабку, стару, налякану малечу.
    Бо там одне нелюдяне цабе
    задумало крізь кров в минуле втечу.

    Воно напало зранку, десь у п’ять.
    Це час для сонця, що повинно встати.
    А встали гради. І палахкотять.
    А ти ще не готова помирати.

    В думках одне: «Ну як? Ні. Не буває.»
    Сучасний світ, де кожен з нас — це скарб.
    Та хтось один іде і нас вбиває.
    Бо прагне в свою душу наших фарб.

    Ненавиджу. Всім серцем. Всім народом.
    Пусти нарешті кулю собі в лоб.
    Ти ж знаєш, що всім Заходом і Сходом
    ми знищимо усі із твоїх спроб.

    По черзі спати, плакати, втрачати.
    Лишати дім, і все життя — на ключ.
    Та рідну Україну точно знати,
    де танк зупинять навіть голіруч.

    Сьогодні йде дев’ятий день війни.
    Та незліченна мить, коли пишаюсь.
    Як воїни, жінки, брати, сини
    воюють так, щоб я ще й усміхалась.

    Дев’ятий. Все змінилося. Трясе.
    Раніше тільки в книжках щось читали.
    І думали: «Як добре, що вже все.
    Як добре, що ми тільки мир застали».

    Ненавиджу. Ненавиджу. Вали.
    Не спи, як ми. Під танками спалахуй.
    Та ти — ніхто. І хай всі кораблі
    разом з тобою, покидьком, йдуть нахуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9436

    26 бер. 2022
    Марія Ханенко
    Б’ємося з піснею
    Ну що тут сказати? Привіт.
    Здається, змінився світ.
    Країна страждає, плаче.
    Та все ж дає злої здачі.

    Життя тепер – до і після.
    Але ми б’ємося з піснею.
    І кожен в своїй сторонці.
    І воїни, і охоронці.

    Ми нація найсильніших.
    Сім’ї нема в світі більшої.
    Здолаємо в кожному місті
    й зберемося смачно поїсти.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9437

    2 квіт. 2022
    Марія Ханенко
    Дев’ятий день війни
    Сьогодні йде четвертий день весни.
    Але не видно квітів десь у полі.
    Бо також йде дев’ятий день війни.
    Дев’ятий день жаху, ракет і болю.

    Сьогодні я побачила себе.
    Слабку, стару, налякану малечу.
    Бо там одне нелюдяне цабе
    задумало крізь кров в минуле втечу.

    Воно напало зранку, десь у п’ять.
    Це час для сонця, що повинно встати.
    А встали гради. І палахкотять.
    А ти ще не готова помирати.

    В думках одне: «Ну як? Ні. Не буває.»
    Сучасний світ, де кожен з нас — це скарб.
    Та хтось один іде і нас вбиває.
    Бо прагне в свою душу наших фарб.

    Ненавиджу. Всім серцем. Всім народом.
    Пусти нарешті кулю собі в лоб.
    Ти ж знаєш, що всім Заходом і Сходом
    ми знищимо усі із твоїх спроб.

    По черзі спати, плакати, втрачати.
    Лишати дім, і все життя — на ключ.
    Та рідну Україну точно знати,
    де танк зупинять навіть голіруч.

    Сьогодні йде дев’ятий день війни.
    Та незліченна мить, коли пишаюсь.
    Як воїни, жінки, брати, сини
    воюють так, щоб я ще й усміхалась.

    Дев’ятий. Все змінилося. Трясе.
    Раніше тільки в книжках щось читали.
    І думали: «Як добре, що вже все.
    Як добре, що ми тільки мир застали».

    Ненавиджу. Ненавиджу. Вали.
    Не спи, як ми. Під танками спалахуй.
    Та ти — ніхто. І хай всі кораблі
    разом з тобою, покидьком, йдуть нахуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9438

    2 квіт. 2022
    Інна Бабак
    Наші гуси
    Ой летіли наші гуси й качечки  летіли,
    До чужої сторони, смерть несли на крилах.
    До ворожої домівки вірусів підкинуть,
    Хай москалики прокляті від хвороби гинуть!
    Ой летіти нашим птахам, сотні миль летіти!
    Із усіх лабораторій, щоб кацапів бити.
    Щоб заскочити зненацька всю фашистьськую зграю
    Летіть наші голубОньки, знищіть їх без жалю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9439

    2 квіт. 2022
    Аліна Семків
    ***
    Пишу вірші у 2 ночі,
    І зрідка поринаю в сни.
    Хоч закриваються  очі,
    Я не спинюся до кінця війни.

    Пишу про небо неосяжне,
    Про чорне море і ґрунти.
    Про Україну, рідну неньку!
    Про наші чарівні пісні.

    Пишу, бо маю, що сказати.
    Кричу на весь цей світ ясний!
    Я українка і на подобі птаха,
    Завжди буду на волі жить.

    На  всі питання: "Ти з України?"
    Я гордовито кажу: "Так!"
    І не цураюсь Батьківщини,
    Її ціную більше за життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9440

    2 квіт. 2022
    ІВАНОВА РАЇСА
    Мамо, що таке - ця війна?
    -Мамо, що таке -  ця війна?
    -Це - коли стріляють в свободу.
    -А свобода, це - як козеня?
    -Козеня..., яке йде пити воду;

    Яке скУбає свіжу травичку,
    І стрибає в садочку..., як м'ячик...
    Із безмежненьким щастям на личку.
    -А навіщо ж у нього стріляти?

    -Захотів так стрілець старий - путін.
    -А як звати оте козенятко?
    -Україною зветься, малюк мій.
    -Я хотів би його врятувати.

    -А той путін, це - як сатана?
    -Сатана... Бо душа в нього й тіло -
    Ненажерлива зла  сарана.
    -Це ота, що врожай колись їла?

    -А які в нього зуби, матусю?
    -Із них капає кров, як в ДракУли.
    -Ой, ДракУлою зветься наш Тузик,
    Коли їжу його крадуть кури.

    -А які в нього кігті, матусю?
    -Як у хижих тварин.
                                              -Чупакабри?
    -Ще
     -Я їх не боюся,
    У нас кішка є зла - Байрактара.
    -Коли виросту я - відомщуся.
    -Ні! Бо помста - слабка людська доля.
    Збереже козеня те матуся.
    -А як звати її?
                               -ВОЛЯ!
                                              -ВОЛЯ?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9441

    2 квіт. 2022
    Малкин, Станислав
    Мариуполь
    Холодное небо
    И звезды на небе ясны.
    Руины домов,
    Дымятся остатки пожарищ.

    Затихла стрельба.
    Мы ждали момент тишины.
    Теперь отдохнем,
    Присядь, покури, мой товарищ.

    Стоит Мариуполь!
    Азовсталь и Приморка стоят.
    В блокадном котле
    Мы держим пока оборону.

    Как долго еще?
    Спроси у погибших ребят.
    Как минимум вечность
    Мы будем стоять батальоном.

    Рабам не понять
    Зачем в безнадежном бою
    За каждый квартал
    И каждый подьезд нам цепляться.

    Рабам ведь не знать,
    Что значит за землю свою,
    За жизнь и любовь,
    За честь и свободу сражаться.

    Свобода и совесть
    Для орков - пустые слова.
    Мы - душу и тело
    Положим за нашу свободу!

    У них - вырожденье,
    Бесчестная, злая страна.
    А мы, как и прежде -
    Братишки казацкого роду!

    Проклятые орки
    С их подлым трусливым вождем.
    Волна за волною,
    Откуда их столько берется?

    Но мы будем жить,
    Уверен, потом заживем!
    Мы будем любить
    И детей растить, коль доведется.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9442

    19 бер. 2022
    Валентина Слободиська  (В.С.)
    Я ще прийду у це життя!  Усім ненародженим та загиблим  малюкам під час війни!
    Хотів прийти у це Життя!
    Але…не зміг прийти
    Хотів чудове майбуття-
    Зустрів… «оскал» війни!

    Твій стукіт серця я Любив,
    Коли в утробі був!
    Життя, що Всесвіт дарував,
    В Душі я не забув!

    Я весь тремтів,… бо не спалось!
    Ревли сирени знов!
    У гуркіт бомб… усе злилось,
    Змішались… цегла,… кров!

    Твій відчай, неміч, страх і біль
    ЩЕ…  відчуваю…я!
    Тепло, Любов долонь Твоїх,
    Що закрива дитя!

    Нас несли люди, дяка їм!
    Подалі від біди!
    …Я міг би стать синком Твоїм,
    Якби прийшов Сюди!

    Пробач, рідненька, не збулось,
    Як мріяли… в тиші!
    В тому провина не Твоя!
    І дуже жаль мені!

    Я ще прийду у ЦЕ життя,
    Пташок почую спів!
    Ще РАдість зможу дарувать,
    Побачить Сонця схід!

    Ще за руки удвох підем,
    Вздовж нових міст і сіл!
    У Душах Силу віднайдем,
    Згасити гніву Біль!

    МИ ще прийдем у ЦЕ життя!
    УСІ, ...хто не прийшов!
    Хто полетіли в небуття,
    Хто захист не знайшов!

    Я з Неба бачу,… МИР іде!
    І … зчезне Зло… навік!
    І в РАдості буде Життя,
    У «Водолійний» вік!

    Відродимось МИ, повстаєм,
    Прийдемо з Майбуття!
    В ЛЮБОВІ … виростимо знов,
    Ці Паростки … Життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9443

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Російські мами
    Скажіть, чи вночі вам не сняться жахи?
    Вам серце не крають ваші ж гріхи?
    Не скучили ви за синами?
    Почуйте, російські мами!
    Стріляють у нас, ми для вас - вороги,
    У нас небезпечно - війна навкруги.
    Вам тихо спиться ночами?
    Прокиньтесь, російські мами!
    Сини ваші вбивці жорстокі й страшні,
    Вони не в гостях, всі вони на війні.
    Не будьте чужими рабами,
    Прозрійте, російські мами!
    Характер і волю свою проявіть:
    Кричіть, не сидіть, говоріть чи пишіть!
    Не можете? Чорт із вами!
    Ви всі - безхребетні мами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9444

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Чмоня
    Познайомтеся: це Чмоня -
    «Грізний» воїн-окупант.
    Не обсохла іще моня,
    Та в Росії він сержант.
    Чмоня йшов сюди відважно,
    Він же воїн, він герой.
    Який Чмоня неуважний -
    Він в полоні тепер… Ой.
    Як незручно вийшло в Чмоні,
    Що ж розкаже він батькам?
    Соромно, що у полоні…
    Пізно. Він вже в інстаграм.
    Його бачать рідні, друзі,
    Дівчина, мабуть, також.
    Стоїть Чмоня весь в напрузі.
    Це що воїн? Ні, це бомж.
    Таких чмонь в Росії сотні,
    Просто армія невдах:
    Голі, босі і голодні,
    Ми таким не по зубах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9445

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Дядя воїн
    Дядя воїн, привіт, ти не знаєш мене,
    Я - Оленка, і я скоро буду навчатись.
    Я б хотіла наразі просити тебе,
    Щоби мама моя стала знову всміхатись.

    Мама каже, що ви захищаєте нас,
    Що ми можемо спати, бо в нас охорона.
    Моя мама читає молитви за вас,
    І постійно чекає дзвінка телефона.

    Чи це правда, що в нашій країні війна?
    Просто мама мені не сказала нічого.
    Вона каже: «Все добре. Та з ким не бува…»,
    Але потім якогось кляне Вову злого.

    Ти напишеш мені? Чи все добре у вас?
    Чи ти нас захистиш від поганого дяді?
    Мама каже, що мир скоро прийде до нас,
    І що речі мої знову будуть в шухляді.

    Мама плаче завжди, щоб не бачила я,
    Але я все одно сльози їй витираю.
    Вона каже, що я - це нещасне дитя.
    В цьому винна війна? Розкажи. Я ж не знаю.

    Дядя воїн, мені вже потрібно іти,
    Мама кличе мене уже в ліжко вкладатись.
    Я тобі напишу іще безліч листів…
    Ти скажи, дядя воїн, я буду навчатись?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9446

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Пухлина
    Росія хотіла усе і одразу,
    Та план параноіка краху зазнав:
    Не вилізли в світі його метастази,
    Та й Бога за бороду він не впіймав.

    Спочатку йшла перша, а потім четверта,
    Про інші дві стадії мови не йшлось.
    Ніхто не казав про пухлину відверто,
    На жаль, всім стикнутися з нею прийшлось.

    Пухлина повільно вбивала країну,
    Вривалася в мозок своїх росіян.
    Кричала Росія: «Я скоро загину!»,
    Пухлина росла, в неї інший був план.

    І ось прийшов день радикальної зміни,
    Це зробимо ми, не втрачаючи шанс.
    Потрібно завжди видаляти пухлину,
    Бо хтось когось вб’є: або ви, або вас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9447

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Acta est fabula
    Acta est fabula, Путін!
    Новій Росії не бути!
    Тобі більше не царювати,
    Владу в руках не тримати.

    Acta est fabula, Вова!
    Система твоя як нервова?
    Трясуться від страху руки,
    А мозок з’їдають круки?

    Нарешті вистава скінчилась.
    Тобі не таке вчора снилось?
    Виходить, що сон не збувся.
    Бачу, ти, Путін, здувся.

    Вистава життя твого
    Скінчилась фіаско кого?
    Це фатум. Ти все програв.
    Більше не буде вистав.

    Більше не буде Росій,
    Твоїх ілюзорних мрій.
    Втопися сам в своїй люті,
    Acta est fabula, Путін!

    Acta est fabula (лат.) – виставу завершено
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9448

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Ми з Конотопа
    Ну, що, вороги, вам не страшно у нас?
    Покажемо скоро вам всім майстер-клас.
    А хто це такий до нас ніжками тьопа?
    Доброго вечора! Ми з Конотопа!

    Прив’яжемо вам ми цеглини до ніг,
    Щоби окупант на дно річки приліг.
    Бульк-бульк… Ще раз бульк - і немає вже хлопа.
    Доброго вечора! Ми з Конотопа!

    Нариємо ямок, щоб всі ви вляглися,
    Лягай, москаль, в ямку й землею прикрийся.
    А далі робота уже землекопа.
    Доброго вечора! Ми з Конотопа.

    Тут жінка - це відьма, нашле на вас порчу,
    Та й силу статеву усім вам зуроче.
    Тікайте додому, вилазьте з окопа.
    Доброго вечора! Ми з Конотопа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9449

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    БАБКА «FIRE»
    - Чуєш, дід, бігом вставай, до нас москаль преться!
    - Слышь, хозяйка, ты внутри? Ну-ка открой дверцу!
    - Шо ото таке прийшло? Що падлюка хоче?
    Зараз так його прийму, що вилізуть очі.
    Що ти хочеш? Говори! В мене справ багато.
    - Дай, бабуль-ка мне воды! Во рту суховато.
    «Зараз дам тобі води», - думає бабуся,
    Та й вона тоді була, певно, що не в дусі.
    У стакані розвела воду із пургеном,
    Наче бабця працювала у кафе барменом.
    Раз ковток і два ковток - як живіт скрутило,
    Вибіг з хати окупант. Ой, не пощастило!
    Туалет він ледь знайшов, зручно там усівся,
    Ну а дід, що в хаті був, той не розгубився.
    Суне бабці сірники, а вона сміється:
    Ну тримайся, окупант! Гарно тобі среться?»
    Вибігла стара надвір та й до туалету,
    Сірниками чирк та чирк - вже нема й скелету.
    Сіли баба й дід в дворі та й удвох сміються:
    «Бачиш, діду, що старі також не здаються!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9450

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Не братні, не рідні, не схожі
    Хто сказав, що ми браття? Хто придумав оце?
    Взяти й плюнути б гаду прямо в лице.
    Хто братів нам придумав російських «ісконних»?
    У нас спільна хіба що межа на кордонах.
    Хто сказав, що в нас мова із ними так схожа?
    Ага, схожа… Хіба що як дупа на рожу.
    І чого це наш Київ Москва охрестила?
    Київ вже процвітав, а Москва ще горіла.
    А Росія і Русь? Що ж тут спільне у них?
    Хай історію вивчить ваш бункерний псих.
    Вам образливо, що ви для нас москалі?
    А з якої ж ви вийшли, скажіть нам, землі?
    Ви з Московії, тож цим пишайтесь сміливо,
    Ну а красти чуже (ай-ай-ай!) не красиво.
    Нащо глибоко рити, на казки подивіться:
    У нас богатирі. А вам є, ким гордиться?
    Ваш казковий Іван на печі все сидить,
    Бачу, що вам на дурнів завжди щастить.
    Ми не братні, не рідні, не схожі із вами,
    У нас різні батьки: різні тата і мами.
    Розстріляти б, як ви нас, усіх з автоматів.
    Ми пішли від людей, ну а ви - від приматів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9451

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Килими
    У Путіна плани змінилися різко:
    Сказав, що змінилися правила гри.
    Посидів, подумав у себе на ліжку
    Й сказав «Брать не Киев, берите ковры!»

    Солдати, звичайно, послухали шефа
    Й давай пробиратися межи людьми.
    Не треба їм Харків, не треба Мерефа,
    Їм треба від нас - лише килими.

    Набрали, накрали, зібрались додому,
    Давай утікати, а спереду ми.
    Уже не притягнуть нічого й нікому,
    Вмотали ми трупи у ці килими.

    Лежать собі в лісі, смердять потихеньку,
    «Відважні» солдати - всього двадцять три.
    А в бункері біситься дід коротенький:
    «Ну где же? Ну где же? Ну где же ковры?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9452

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Про недолугих
    Бува, задумаюсь: чому ви недолугі,
    Ну й пощастило із сусідоньками нам.
    Ви, кажуть, армія у світі - друга?
    Тоді - ми перша. Як ця звістка вам?

    Ви, бачу, всі реально подуріли:
    Таке в ефірі мелете щодня.
    Погляньте краще в карту України:
    Там Чорнобаївка не коло Ірпеня.

    А ще язик ваш трохи кривуватий,
    Та й мізкоїд від голоду помер.
    Сказати «паляниця» - вам занадто,
    Ви - це народ, що не родившись вмер.

    Відкрию вам Америку, ущербні:
    Не ви нас охрестили, а ми вас.
    І ваша дохла курка, що на гербі,
    Там теліпається уже останній раз.

    А ваша територія безмежна
    Нам знадобиться під посіви буряків.
    Нам світ уклониться й подякує безмежно,
    Що звільнимо його від дураків.

    Та й триколор ваш - тільки справа часу,
    Брудна ганчірка вже не майорить.
    Ви всі, по суті, просто біомаса -
    Гарматне м’ясо путінських жахіть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9453

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    ЗСУ
    Здолаємо ми ворога. Ще трохи
    Сьогодні з нами бог, надія й віра
    У світі вірять в нашу перемогу.

    Знищенним виявився образ цього звіра.
    Супротив наш не можна зупинити:
    У злості й люті межі геть відсутні.

    Здолати ворога - це значить далі жити,
    Стати народом не підкореним, по суті.
    У нас є міць, жива фортеця, сила:

    Захисники країни - кожен про це знає.
    Сказав хтось, що у вас Київ хрестила.
    У ЗСУ тоді вас відспівають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9454

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    "Друга" армія світу
    У російській цивілізації
    Друга хвиля мобілізації.
    Всі косі і криві готові
    Захищати Путіна Вову.

    Йдуть ці мавпи на спецоперацію,
    Проявивши свою профанацію.
    «Друга» армія світу готова:
    Пишається нею Вова.

    Матері також дітьми пишаються,
    Та вони у нас мертві лишаються.
    Убогі тупі мародери
    Пришли убивати Бандеру.

    Хапуги, грабіжники, злидні,
    Жалюгідні вояки огидні
    Вкладатися в землю готові,
    Пишайся такими, Вова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9455

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Триндичиха
    - Короче, кума, тут таке було діло:
    Над нами сьогодні ракета летіла,
    А потім за нею ще три... чи ще дві,
    Неначе проїхались по голові.

    - І що ти робила? Куди утікала?
    Комусь ти про ці три ракети сказала?

    - Звичайно. Одразу спитала в фейсбуці,
    А там хтось сказав: «Вирвіть руки падлюці!»
    Ну шо за народ? Невже важко сказати,
    Куди ці ракети летять, в чиї хати?

    - То треба було запитати у кума,
    Ну в того, що був у АТО, у Наума.

    - І в того спитала, послав куди далі,
    Сказав, що не можна казати деталі?
    Якийсь ненормальний, я ж просто спитала,
    Що в мене над дахом ось-ось пролітало.

    - А в Галі спитала, яка з військкомату?
    У неї ж неначе про все знає тато.

    - Спитала. І та була трохи з привітом,
    Сказала: «Не треба про все це трандіти».
    Так я ж не транділа, я просто писала.
    І що тут такого, я ж просто спитала.

    - Ти в брата спитай, він сестрі все розкаже,
    Можливо й на карті місця всі покаже.

    - І в брата спитала. Сказав він мені:
    «Контужена ти була ще до війни»,
    А потім послав за отим кораблем,
    Сказав, що у нього багато проблем.

    - Так як же дізнаєшся ти про ракети?
    Не пишуть про це, бачиш, у інтернеті.

    - Не знаю, кума, але дуже кортить,
    Хочеться більше, аніж болить.
    Сходжу, мабуть, я до сусідоньки Свєти,
    Та знає про кожну летючу ракету…

    Розмова скінчилась. Мораль тут проста:
    Не можеш мовчати - склей клеєм вуста.
    Не треба писати: «А де? А куди?»,
    Бо будеш наступною жертвою ти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9456

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Вижили
    Прийде день і ми скажемо: «Вижили!»,
    Це не значить, що просто жили.
    Прийде день і ми скажемо: «Вистояв!»
    Наш народ. Ми живі. Ми змогли.

    Ми тілами вціліли, не душами -
    Пережите спалило їх вщент.
    Ми всі вижили, значить ми мусимо
    Заховати свій біль під брезент.

    Так, ми вижили, тільки втрачене
    Не вернути нам знову сюди.
    Не зітре наша пам’ять побачене -
    В ній назавжди криваві сліди.

    Так, ми вижили. Все скінчилося,
    Це жахіття ми пережили.
    Навпіл людство усе розділося:
    Ті, хто ВИЖИЛИ й ті, що ЖИЛИ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9457

    2 квіт. 2022
    Юлія Базя
    Моя Україна
    Я в тобі ще давно розчинилися,
    Своє серце тобі віддала.
    Ти сьогодні трохи змінилися,
    Свої коси чомусь розплела.

    Я дивлюсь, твої очі заплакані,
    Ти не можеш вперед іти.
    Твоє серце від болю зіжмакане,
    Ти повинна себе вберегти.

    Я тебе полюбила щасливою,
    Ти повернеш обличчя своє.
    Скоро станеш країною вільною,
    Ми з тобою були і є.

    Я тобою завжди пишалася,
    Хоч у радості, хоч в бою.
    Ми з тобою. Ми всі тримаємось,
    Він не знищить країну мою.

    Я в тобі щодня розчиняюся,
    З кожним днем сильніше люблю.
    Що б тобі на шляху не траплялося,
    Завжди вір в перемогу свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9458

    2 квіт. 2022
    Станіслав Кятковській
    Волноваха
    Ще не було у світі такого птаха,
    Щоб так любив своє гніздечко.
    Є героїчна і смілива Волноваха –
    Маленьке українське містечко.

    Ворог  розбомбив його вщент.
    Розстріляв його горде сердечко.
    Але підкреслюю: є один момент!
    «Ми відбудуємо рідне містечко.

    Тільки б була  Україна жива і здорова!
    Щоб  била, трощила підлого ворога.
    Моя, ненько, струнка, чорноброва!».
    Знаєте, я вірю –  ці слова від Бога.

    Ці слова казав один чолов’яга,
    Коли дивився зі сльозами на руїни.
    Цей мешканець, простий роботяга
    Він справжній патріот України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9459

    2 квіт. 2022
    Наталія Пирог
    Розбуджена ненависть
    Виття сирен і вибухи ракети,
    Винищувачі пруть з усіх боків...
    Важка реальність неньки-України
    Вже цілих тридцять сім нещасних днів.
    Цей час здається різним українцям:
    Одним - летить у мороку вогнів,
    Поки вони боронять рідну землю
    На захисті від клятих ворогів.
    Натомість іншим час оцей здається
    Неспішним равликом, що повзає на листі,
    Бо окупанти їхні зайняли домівки,
    А хлопці ЗСУ поки неблизько...
    А ще для когось він іде ривками
    В чеканні смс або дзвінка,
    В якому ти почуєш: "Все нормально",
    "В нас тихо", "Ніч спокійна і легка"...
    День тридцять восьмий розпочато знову
    Мелодією "Негайно в укриття!"
    І кожен мріє, щоби ця загроза
    Минула без знівечення життя,
    Без крові, жертв, руйнацій і завалів
    У кожному куточку Батьківщини.
    Ми молимось за спокій, мирне небо
    У бідній, понівеченій країні.
    У ній війна іде вже вісім років,
    З них тридцять вісім днів - украй зухвало,
    Коли ми маєм бити клятих орків
    На всіх фронтах, щоб стримать їх навалу.
    Боронимось разом всі і єдино,
    Біль об'єднав, надав нам сили
    Гуртом протистояти орді мокшів,
    Щоб вони нашу землю не згубили.
    Ми не стрічаєм їх із хлібом-сіллю
    І квіти не кладем до їхніх ніг.
    Для них готові спротив і могили.
    Та треба готувать погост і для своїх...
    Без сліз не можу бачити всі фото
    Та відео розбитих міст і сіл,
    Розстріляні автівки, вікна, хати,
    Лікарні, школи, ринки - під приціл.
    Чи можуть спати орки на цім світі?
    Чи сняться їм вночі криваві сни,
    В яких до них приходять наші діти,
    Що їх вони убили навесні?..
    Чи мучить совість клятих окупантів
    За смерть і вбивства, злочини війни?
    Бажаю їм горіти прямо в пеклі!
    Хай будуть усі прокляті вони!
    Ненавиджу всіх громадян росії
    За дурість, рабство, ницість і підлоту.
    Не тільки путін винен у цих вбивствах,
    Бо має він підтримку у народу.
    Він обраний народом, а не Богом,
    Народні мрії втілює в життя.
    Народ його і мав би зупинити,
    Якщо той поїзд їде в небуття.
    Вони ж "слабкі", "ну що один я можу",
    "Від мене не залежить там нічого".
    А ми, що здатні, сильні, мегавільні,
    Боротись маєм на смерть проти нього.
    Здолати нас не вийде. Можна вбити
    Усіх разом: нескорені помрем.
    Ми ж праведним вогнем будем палити
    Усіх, хто до нас прийде із мечем.
    Ми вистоїм, хоч важко це дається,
    Бо з нами - правда, воля, Батьківщина,
    Тут наші землі, звичаї, порядки,
    Бо це наш дім, а ми усі - родина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9460

    2 квіт. 2022
    Юpiй
    Вipш про знайомствл оркiв з бджолами Херсона !
    Вiрш про знайомство оркiв з бджолами  Херсона !
    Бджоли - це працьовиті комахи.
    На вигляд дуже естетичні
    І їх не беруть страхи.

    Дуже рідко бджоли
    Живуть поодинці.
    Більшість  сім'ями живуть
    В великій затишній хатинці.

    В сім'ї бджіл дуже багато
    Аж декілька тисяч.
    А живе одна бджола
    Усього лиш місяць.

    В сім'ї у бджіл матріархат.
    Бо там цариця-матка.
    Крім того біля них
    Ніколи немає татка.

    Дуже рідко в сім'ї бджіл
    I вчера З'явилися оркi -трутні.
    А вони вже біля матки
    Всі тоді присутні.

    Матка парується з трутнями
    Після чого всі трутні гинуть.
    Ну, а бджілки-доньки
    Потім без них відпочинуть.
    Троэ оркiв вiдчули це парування а двадцять - пять отримали рани !

    Бджоли квітки опиляють
    У лісах, полях, садах.
    З них нектар, пилок збирають
    І на мед переробляють.
    За хотiли меду оркi отримали в наших Олешках !

    Всі харчі бджола збирає
    До себе в корзинку.
    І несе їх потім
    До себе в хатинку.

    Пилок та нектар
    Кладуть спочатку в соти.
    А потім вже беруться
    До іншої роботи.

    Потім соти заліпляють
    Воском, наче на замок.
    І усе це залишають
    Для своїх маленьких
    Милих діточок.

    Бджілка за день облітає
    До трьох мільйонів квіточок.
    А потім все,
    Що з квіток назбирає
    Несе в хатинку
    Для маленьких діточок.

    Бджоли захищають
    Свою теплу хатку.
    І свою прекрасну
    Королеву матку Украiну!

    Бджоли працюють
    Весною та влітку.
    І поспішаю опилити
    Кожну в світі квітку.

    Восени та взимку
    Бджоли не літають.
    А сидять  в своїх хатинках
    Та мед поїдають.

    Кусають бджоли
    Лише тих,
    Хто під час роботи
    Потурбує їх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9461

    2 квіт. 2022
    Негода Костянтин
    Повернутися
    Повернуті з евакуації...
    Звичайний ніби вираз в Україні
    Але у сорокових ...у 20 му сторіччі!!!
    Невже ціх двійко слів донині
    Якийсь ще має сенс?!
    Я раз у раз себе питаю в штовханині
    Думок й світлин з війни.
    Напевно у майбутньому митець,
    що ліпше все змалює проти мене
    Два слова  пояснить одною римою.
    А зараз в серці й мозку кров холоне,
    Двох слів тих зламаною кригою,
    "Повернуті з евакуації"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9462

    2 квіт. 2022
    Станіслав Квятковській
    Маріуполь
    Славлю Маріуполь — місто герой!
    Хто знав, що стане такою його доля:
    Спинити війну велична ціль і роль!
    Ще Маріуполь означає: море у поля.

    Він для ворога смачний шматок.
    Це свята земля, незалежність і воля.
    Його віра, надія є зелений листок
    Весняного життя, де росте тополя.

    Б’ються на смерть  мої маріупольці.
    Стережуть підступи, фронтові дороги.
    Вони справжні герої, незламні бійці!
    Проб’є час вони зламають ворогу роги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9463

    2 квіт. 2022
    Аліна
    Біженці
    Що наробили ви?Навіщо?Защо?
    Чим думали,коли на брата йшли?
    Не браття більше ми!Не браття!Ви матерів з дітьми заставили по світу йти!
    Одних ви змусили,а інших вбили страшно.З жорстокістю,яку не бачив й досі світ!
    Це геноцид,це нещівне нещастя!!!
    За що скажіть?Що мали проти ви?
    Батьків,дітей,бабусь і дідусів,які жили у мирі?Ходили на роботу,порались в дворі!
    Ні,не брати ви більше!Що ви наробили?Бог бачить все,і за людей він в тричі відомстить!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9464

    2 квіт. 2022
    Станіслав Квятковській
    Весела усмішка, очі василькові.
    Весела усмішка, очі василькові.
    Дмитрик. Йому сняться сонячні сни.
    Люди й поїзд для нього казкові.
    Поруч мама. Він ще не бачив війни.

    Налякана Оля. Заплакані очі.
    Чути вибухи. У підвалі погані сни.
    Вона з мамою ховається три ночі.
    У Олі життя під прицілом війни.

    А у тебе, Путін, є діти, є онуки?
    Ти відповів Оліверу Стоуну, що є.
    Хай візьмуть вони тебе на поруки.
    Розтривожать холодне серце твоє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9465

    2 квіт. 2022
    Станіслав Квятковській
    Україно! Ти щира і правдива.
    Україно! Ти щира і правдива.
    Бачить світ твої страждання.
    Для людей ти справжнє диво.
    Ти даруєш їм надії й бажання.

    Ти злітаєш, як птах, над землею.
    Божий птах! що діє без страху.
    Рідна ненько! Ти палаєш зорею!
    Нас ніхто не зіб’є зі свого шляху.

    Ніхто не здолає нашу волю.
    Нашу гідність і незалежність.
    Знайте, ми куємо самі свою долю.
    Це не хвальба і не помпезність.

    Україно! Про тебе пишу правду.
    Мої герої завжди з Батьківщиною.
    Звичайно, прийміть і Ви пораду:
    Будьте в житті гарною людиною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9466

    2 квіт. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Сторица истории
    Всегда боялась фильмов о войне…
    Я их смотрела, беспрерывно плача…
    Сейчас же плачется двойне…
    И эту боль уже ничто не спрячет…

    Меня пугали выстрелы, ежи…
    Хотя и поражала Человечность…
    Теперь же все разрухи-миражи
    Вонзили в память дым и бесконечность…

    Я словно героиня из кино,
    Что оказалась на войне случайно…
    Но мы все здесь!  Протяжно и давно…
    И боремся за мир! Во всю! Отчайно!

    Весне противоречит автомат…
    Но солнце не боится пулемёта!
    Земля своя тепла сквозь коремат…
    И небо ждёт лишь птичьего полёта…

    Судьба так грандиозно тяжела…
    И роль в ней не прописана заранее…
    Нам раньше говорили «пожелай,
    И все воздастся за старание…»

    Никто не жаждал смерти и войны…
    Никто не думал оббивать границы…
    Не сосчитать и йоты той цены
    Что стоит день истории, страницы…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9467

    2 квіт. 2022
    Оксана Кожухарь
    Знов стріляють
    А у новинах знов стріляють
    Чому? Чому настав цей час?
    Це біль для кожного із нас
    У містах вибухи лунають
    Вже стільки жертв не полічити,
    А вони всі хотіли жити
    Зустріти ніжну цю весну
    Й почути пташку - не одну,
    А їх жорстоко покарали
    За те, що "миру" не бажали
    Того, що рускії несуть
    Вони нам спокій не дадуть
    Доки українські солдати
    Не заженуть їх у палати
    Де кремлівська "челядь" спочиває
    І своє рильце набиває.
    Тоді злякаються вони
    І переможемо враз МИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9468

    2 квіт. 2022
    Топольницька Наталія
    Орав ґазда коником сивеньким...
    Чоловік міцний, цупкенький оре коником сивеньким...
    І працює, і святкує. Добре коника пильнує!
    Міцно віжки він тримає, із дощами розмовляє!
    Щоб родила бараболя, плелась тикою квасоля.
    В будень - скромний льон на тілі, кожух моцний - в заметілі!
    Двадцять грам п'є після церкви, гуморить- то можна вмерти!
    Звечора зірки рахує, щось мудрує, щось міркує.
    Пасківник із дуба теше, своїм коням гриви чеше...
    Він емоції дозує, від дурних людей бокує!
    Що є цінність - добре знає, в жодній битві не програє!
    Поряд - славна молодиця! Пишногруда,  білолиця!!!
    Ґазду свого поважає!
    На все власну думку має!
    На ній блузи -шовком шиті: є на зиму, є на літо!
    Молитов дітей навчає, гідний посаг їм складає! Ґазді - поміч та опора!
    У добрі і дім, й комора!
    Мають ґазди й доню, й сина,  за плечима - Україна...
    То ж чи нечисть переможе???!!!!
    Ґаздам сам Господь поможе!!!
    Збереже і доню, й сина!
    Буде жити Україна!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9469

    2 квіт. 2022
    Василь Головецький
    Не станемо ніколи на коліна!
    НЕ СТАНЕМО НІКОЛИ НА КОЛІНА!
    -	Я – Маріуполь!
    -	Я – Херсон!
    -	Чернігів!
    -	Я – Запоріжжя!
    -	Харків!
    -	Рівне!
    -	Львів!
    -	Я – Київ! Я – неподоланний Київ!
    -	Житомир!
    -	Суми!
    -	Коростень!
    -	Ізюм!
    -	Я – Миколаїв!
    -	Волноваха!
    -	Сарни!
    -	Гостомель!
    -	Буча!
    -	Ворзель!
    -	Я – Дніпро!
    -	Охтирка!
    -	Кривий Ріг!
    -	А я – Славутич!
    -	Енергодар!
    -	Хмельницький!
    -	Овруч я!
    -	Бердичів!
    -	Мелітополь!
    -	Мать Одесса!
    -	Народичі!
    -	А я – мале село!
    Не станемо ніколи на коліна,
    Що б не було і як би не було!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9470

    2 квіт. 2022
    Сергій Заскальний
    Лютий 24
    Лютий 24

    Забуто все, чого колись хотів.
    Немає слів, і сил про це сказати.
    Моя земля здригалась від катів,
    Знов рвали крила тим, хто вчивсь літати.

    Ми з друзями ховалися в пітьмі,
    В закритих від оглядачів квартирах.
    Ми житимем, чи лишимось в тіні,
    Чи оживем в романах і картинах?

    Змінились ми, війна змінила світ.
    І з вдячністю проходять сірі будні.
    Ніхто, мабуть, не пише заповіт,
    Та вулиці лишаються безлюдні.

    Такі вони, сюжети на війні,
    В місцях, в яких здебільшого спокійно.
    Ми мрієм про агресора в труні,
    Інакже б жити було безнадійно.

    Бо серце рве від фронтових картин,
    Розбитих вщент містечок, сіл і селищ,
    Міста квітучі - скупчення руїн,
    Так дехто проявляє свою "велич".

    Забуто все, це знову та ж доба,
    Це знову лютий, те ж двадцять четверте.
    Це біль, печаль, і також боротьба,
    В якій деталі й лиця наші стерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9471

    2 квіт. 2022
    Тетяна Ященко
    Українцям
    Коли у твою домівку добра
    хтось вривається громом бою,
    хай в тобі помирає слуга і раб,
    хай в тобі оживає Воїн.

    І коли ти чуєш вороже ім'я
    й не ведешся на провокації,
    хай замість твого маленького я
    встає Твоя Нація.

    І коли вовком в овечій шкірі
    лізе мерзотна брехня,
    хай сила твого духу і віри
    буде тобі броня.

    За одну втрату - сотні ваших втрат.
    За один град - довічний Божий град.
    Буде розплата
    за кожного
    Брата.
    Геть
    з нашої
    Хати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9472

    2 квіт. 2022
    Тетяна Ященко
    День з ним
    Дякую, доле за ще один день з ним.
    Я не знаю, скільки іще судилося нам.
    Всі образи нікчемні, потанули, ніби дим,
    і немає нічого, чого я йому не віддам.

    І немає нічого, що мені не віддасть він.
    Та молю: не віддати за мене життя.
    І немає й не буде таких світових війн,
    щоб пробили оте
    надземнЕ укриття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9473

    2 квіт. 2022
    Гринчишин Галина
    Ой летіли дикі гуси
    Ой,летіли дикі гуси ,тай на Україну….
    Збили наші вчені гуси тай вражого сина.
    Ой, не треба вражий сину та до нас літати,
    Краще було б тобі хлопче, лаптєм щі хлебати.
    Бо у нас і гуси вчені, горобці, качата,
    Як увидять москаля, та давай збивати.
    Атакують москалів ,себе не шкодують,
    Бо за волю в Україні і птахи воюють
    Знає птах, що воля в нього-це найбільша зброя
    Що у небі він літає, а ночує дома.
    Вдома жінка, діти вдома, милі пташенята
    Як же можна ворогам та хату віддати?
    От тому й птахи воюють, б‘ються з ворогами
    Бо ніколи Україна васалом не стане,
    Наш народ є вільним птахом, а не чмом поганим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9474

    2 квіт. 2022
    Тетяна
    Україна
    Моя країна -Україна,
    Це мій дім.
    В моїй країні найсильніші хлопці
    Та найгарніші дівчата.
     В Україні найкращі краєвиди
    Та прекрасні краєвиди
    Я пишаюсь тим ,що я Українка!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9475

    2 квіт. 2022
    Корабліна Анастасія
    *****
    Мамо, привіт, не лякайся, не треба,
    Це я прийшов до тебе у сні,
    В мене все добре, я вже на небі,
    Там де світять найяскравіші зірки!

    Мамо, не плач, я тебе прошу,
    Так було треба, повір,
    Я не один тут, а з Вовкой, Волишин,
    Помниш?
    Він допоміг доштовхати нашу машину у двір.

    Мамо, ти вибач, що не вернуся живим,
    Хоч обіцяв, пам’ятаю,
    Та ми рятували жінок молодих,
    Яких у полоні скоти гвалтували!

    Мамо, я твою іконку зберіг,
    Але за хвилину до смерті,
    Я передав її дівчині гарній,
    Та показав куди бігти!

    Ми у ту ніч врятували усіх,
    Та звільнили цілеє місто,
    Так що недаремно з побратимом поліг,
    За волю і долю Вітчизни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9476

    2 квіт. 2022
    sbsm06
    Я — Українець
    Пишайся тим, що українець —
    На Батьківщині ти живеш,
    І що ні в якій більш країні,
    Таких людей ти не знайдеш.

    Пишайся тим, що українець,
    Що тут лежить твоя земля,
    Що співи рідні солов'їні,
    Бринять на рідні всі поля.

    Пишайся тим, що українець,
    Що дружні люди тут живуть,
    Не лишать що на самотині,
    В яку не рушив би ти путь.

    Пишайся тим, що українець —
    Здолаєш горе у житті,
    І переможеш героїчно,
    Досягнеш власної мети.

    Пишайся тим, що українець,
    Що нескоримий твій народ,
    Стояти завжди буде міцно,
    Який не був би град з негод.

    Пишаюсь тим, що українець,
    Що в Україні я живу,
    І що такої більш країни,
    Ніде я в світі не знайду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9477

    2 квіт. 2022
    sbsm06
    Війна
    Ти знаєш, мертві солов'ї,
    Не б'ють піснями в груди,
    Своє сказали вже війні —
    Кричали це усюди.

    І будуть завжди існувати,
    Мільйони всіх народів,
    І буде завжди хтось бажати,
    Їх віру та свободу.

    Бо так вже склалося в житті —
    Така людська натура,
    І все минуле в забутті —
    Змінилася культура.

    І чути крізь вічність пронизливий сміх,
    І сльози — народ-бо загинув,
    Коли ти не любиш народів других,
    Ніхто не врятує Вкраїну.

    А бідні мертві солов'ї,
    Не б'ють піснями в груди,
    У світі безліч є землі —
    Комусь все мало буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9478

    2 квіт. 2022
    sbsm06
    Балада про війну
    На роздоріжжі, у трактирі,
    Сидів собі зелений паж,
    В шоломі сірому, мундирі —
    Такий звичайний персонаж.

    Він ї'в тарілку макаронів,
    Води холодної мав кухоль,
    І чисту шкіру на долонях,
    Та ще слабкі юнацькі руки.

    І про життя своє нічого,
    До ладу майже він не знав,
    Та навіть злого і чужого,
    Злим і чужим він не сприймав.

    Пройшло якихось півгодини —
    Закінчив хлопець свій обід,
    Не гаяв більше ні хвилини —
    Продовжив далі свій похід.

    Змією вилася дорога,
    Лускою бігли камінці,
    Дерева, мов химерні роги,
    Істот чарівних з-під землі.

    І так ішов собі хлопчина:
    Степи, річки, лани, горби —
    Не мав чіткої він причини,
    Блукав вже просто, без мети.

    Та ось в пилу юначий погляд,
    Когось угледів край дороги —
    Одразу ж зупинився поряд,
    На стомлені присівши ноги.

    На нього мудрими очима,
    Старий дивився дідуган,
    Бувалим гласом пілігрима,
    Промовив він до юнака:

    "Ти знаєш, добрий подорожній,
    В житті багато бачив я,
    Доріг веселих і широких —
    Я бачив шлях свого життя.

    Я гледів крах Святого Риму,
    І Скіфів, Персів та Єгипту,
    Війни чув голос, мов сокиру,
    Що крізь віки лунав невпинно.

    Я видів хмари пурпурові,
    Що зжерли не одну країну,
    Їх очі хмурі чорноброві,
    На мене гледіли нетлінно.

    І бились тисячі сердець —
    Їх стук гучнішим був за вітер,
    Здіймались тисячі фортець,
    І там, і тут — по всьому світу.

    Частина з них занепадала,
    А інша й далі процвітала,
    Яка б орда не нападала,
    Їй все одно здавалось мало.

    Ходив я різними стежками,
    І різних бачив там людей,
    Що навіть ясними ночами,
    Були темніші за тіней.

    Одні на дітях наживались,
    А другі просто на війні,
    Ще треті горем торгувались —
    Співали злісливі пісні.

    На жаль, таких було чимало,
    Хто втратив людяність свою,
    У кого душу поламало,
    Чутливість вирвало усю.

    А я, звичайний пілігрим,
    Тобі надам одну пораду,
    Лиш серцем слухай ти своїм —
    Тоді навіки будеш радий:

    Війна не привід до наживи,
    Хоч як би сильно не хотів,
    І хоч бажання це примхливе —
    Його ти помилково стрів.

    Забудь, відкинь, перехрестися —
    Убий ті думи всі брудні,
    Я прошу, сину, не барися,
    Лиш пам'ятай — людина ти.

    А та війна — вона пропаща —
    Чесноти швидко відійме,
    Вона ніколи не ледаща,
    Як не ховайся — забере.

    І перетворить на тварину,
    Як наймайстерніший хижак,
    Спіймає в будь-яку хвилину,
    Який не був би ти мастак.

    Бо перед нею люди рівні —
    Купці, селяни, королі,
    Та ті, хто власній правді вірні,
    Є трохи вищі, ніж усі.

    Лиш правда дійсно незворушна —
    Її не можна залякати,
    Як віриш в неї непорушно —
    Не зможуть вже переконати.

    Знавав колись одну родину —
    В ній всі на горі наживались,
    І не одну таку людину —
    Нікого зараз не зосталось.

    На щастя, чи на жаль померли —
    Війна забрала їх усіх,
    Чи через те, що гроші жерли,
    Чи через сильний дуже гріх.

    Знавав купця одного — Леслі,
    У мирний час тримав шинок,
    Що на людей завжди був щедрий —
    Багато світлих сторінок.

    А як війна розпочалася —
    Одразу ж ціни підійняв,
    Копійка зайва не знайшлася —
    Тебе миттєво виганяв.

    Він геть забув про добрих друзів,
    Одні мав гроші в голові,
    І власне тіло, власну душу,
    Віддав він повністю війні.

    Ти знаєш, мій зелений синку,
    В житті багато бачив я,
    Тобі я вдячний за хвилинку,
    Що ти послухав про життя.

    Спитаєш може, що за Рим,
    Чи Скіфи, Перси, чи Єгипет,
    Що я звичайний пілігрим,
    І як, коли усе я видів.

    Одне лиш можу я сказати —
    У правді істина живе,
    І можеш завжди пам'ятати —
    Її війна не забере.

    Я сподіваюсь, що надалі,
    Ти обереш правдивий шлях,
    Йому не зрадиш за медалі —
    Скарби бувають у полях.

    І що в житті би не траплялось,
    Куди би доля не пішла,
    Щоб в серці далі залишались,
    Любов і правда — два крила!".

    І паж не блимнув ще очима,
    Як дідуган, безслідно зник,
    Лише знизав собі плечима,
    Та далі стежкою побіг.

    А Ви, шановні, пам'ятайте,
    Що мир — найважливіший скарб,
    На все життя не забувайте,
    Що світ без нього, як без барв.

    Тож як не буде в світі миру,
    В містах, і біля передмість,
    То вам дідусь баладу щиру,
    Ні в який час не розповість.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9479

    2 квіт. 2022
    Таня Карбоницкая
    Я прошу, оставайся живым!
    На пороге застыла весна,
    Два крыла, разогнавшие дым...
    Воет сердце...Уже не до сна...
    Я прошу, оставайся живым!

    Словно резкий контраст - полоса,
    Тихо, тихо...и взрыв за вторым!..
    Застилают огни небеса...
    Я прошу, оставайся живым!

    Не молчи, если можешь кричать!
    В отраженьях разбитых витрин,
    Смерть ещё не достала печать,
    Я прошу, оставайся живым!

    Даже если, как раненый зверь,
    Под прицелом стоишь роковым!..
    Промахнутся!... Ты главное, верь!
    И прошу, оставайся живым!

    Станет прошлым, однажды война,
    По дорогам рассеется дым,
    Зацветёт кружевная весна...
    Я прошу, оставайся живым!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9480

    2 квіт. 2022
    віка пролісок
    я звичайна людина
    я красива людина,
    у мене сіро-блакитні очі,
    але, очевидно ,горбата спина
    і кожного ранку я чекаю ночі,
    коли всі тимчасово зникають
    а я танцюю в такт тієї тиші
    місяць знов світить і всі засинають
    уві сні їх лякають мертві. але живі гірші.
    я прокинулася о другій. мене виснажило
    чесно кажучи, хочу розучитися читати
    я гадки не маю, коли кінець найогиднішого
    тижня. і коли маріупольці зможуть поспати
    це божевільно! у думках я постійно вмираю
    хороню всю родину, друзів, кішку
    і втрачаю усе, що маю
    вони кажуть: "залишилось ще трішки"
    але насправді нічого не знають
    так чому ж тоді вони такі оптимістичні?
    ніби до сих пір вірять у дитячі казки
    всі диво-політологи напрочуд містичні
    на їхні обличчя приклеєні усміхнені маски
    а інші ж, навпаки, такі песимістичні
    що здається, втратили всю надію
    і замість зграї птахів, бачать балістичні
    ракети. вони дратують, але я їх розумію
    я неосвічена, юна, нічого не тямлю
    але я точно знаю: лише (!) реалістичні
    погляди не роблять нас слабаками
    що безперервно копають собі могилу
    мені просто не пощастило
    народитися в цей час
    я звичайна людина
    але я вдячна долі за те
    що у мене найкраща в світі
    Батьківщина
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9481

    2 квіт. 2022
    віка пролісок
    жовто-блакитне днк
    кожну мою частинку тіла тіпає від злості
    ненависть стала сильнішою за гуманізм
    але все, що я можу — виривати своє волосся
    гнів стає задоволенням. так, це мазохізм
    не суть.
    вони хотіли захопити наш дім, але не вдалося
    бо вони незграбні, як паралізовані акробати
    ми вже переможці, бо розуміємо, за що боремося
    найлютіша сила у світі це українські солдати,
    чиї душі ніколи не помруть
    це все у днк. нам генетично передалося
    прагнення бути вільними від кайданів
    тому кожного непроханого недогостя
    ми зустрінемо волелюбністю майданів
    навряд чи таке можливо забуть
    блакитне небо і жовте пшеничне колосся
    начебто пейзаж, але насправді — автопортрет
    на якому і лють, і горе — все переплелося
    на якому сонце і море. мальовничий сюжет
    що наші люди споконвіку бережуть
    ми вистоїмо, хоч часом буває непросто
    адже тільки ми тут справжні господарі
    і підлих боягузів, хоч їхніх танків за сто
    знищимо вщент. ми заздрісні володарі
    але нашу культуру ніколи не асимілюють
    нашу Україну ніколи не проб'ють
    нашу солов'їну нарешті почують
    і красу її пісні відчують
    а наш народ
    гарантую
    не уб'ють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9482

    2 квіт. 2022
    Юджін Папуша
    Передчуття змін
    Я не люблю грозу в початку травня!
    Я не люблю червоний блиск зорі,
    коли душа разірвана безкрайня
    ракетним обстрілом, пожежами землі!

    Я не люблю величності ідеї,
    де по карбованцю життя;
    той край вождів, рабів та мавзолеїв;
    з Кремля їх ядерне виття!

    Я не люблю, все що пороблено в Росії,
    тьму куполів під золотом фольги;
    лжу сатани у шкурі лжемесії,
    що всі - нацисти й вороги!

    Я не люблю, коли ридають діти!
    Коли безсило плачуть старики!
    Крик  матерів, коли сини убиті
    пішли війні на форшмаки!

    Я не люблю коли катують мрії!
    І, Боже, ти мені пробач,
    я не расист, та помста в серці зріє
    за горе, сльози,  смуток й плач!

    Хай згине путіна Роzzія!
    Та й Україні розквітом віддяч!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9483

    10 бер. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Україна
    Мальовнича, чарівна,
    Яка ж ти красива !
    Наша, ненька, неповторна.
    - Рідна Україна…

    Краєвиди незрівнянні,
    Усюди ти маєш.
    З дня у день наші серця,
    Душі надихаєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9484

    2 квіт. 2022
    Ліза
    Непроханий гість
    Постукав о четвертій ранку до нас ворог проклятий
    І ні, не брат, не друг і не «спасітєль»
    А зло, іуда, сатана - гидка мразота з кров’ю на руках
    Постукав танком, літаком, ракетой
    Коли дитя ще уві сні блукало.
    Ще не побачило маля світанку,
    Як вже почуло крик війни.
    Крик болю неба та землі,
    І хай, цей жах переживем, збудуєм нОві мрії і хати
    Переживем ми клятого срання, що так і залишиться по лікті у крові
    І затанцює вся країна в перемозі
    І повернуться наші ангЕли-захисники в родини
    І заспіває птах свою весняну пісню
    І те маля йому усміхнено кивне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9486

    2 квіт. 2022
    Ганна
    Закрийтe нeбо!!!
    Закрийтe Нeбо, Над Україною Закрийтe,
    Вас Благаю!
    Щоб Нe літали Ворожі Літаки,
    Я Всіх Вас Закликаю!
    Закрийтe Нeбо, щоб Нe Страждали більшe Наші Люди!
    Щоб Наші Діти жили у Спокої и Мирі Всюди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9487

    26 бер. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Ні - війні
    Ми втомилися так жити,
    Треба все це припинити.
    - Не калічте ви людей !
    - Не вбивайте ви дітей !

    - Ситі...
    Надивились горя,
    " Хочеться другої долі "...
    - Бо, як нас ви не почуєте !
    - На собі, війну, відчуєте !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9488

    2 квіт. 2022
    Іван  Репетило
    Гибель  империи
    Приходит  время,  хочешь  или  нет,
    Судьба  свои  чертит  предначертания,
    И  бывшая  грозою  сотни  лет,
    Воинственная  рушится  империя

    Падение     давно  предрешено-
    Пророчество  незыблемо  во  времени:
    И  миром  потрясавшая  страна-
    Останется  осколками  империи.

    Империя  когда-то  родилась,
    И  было  время, был  расцвет  империи,
    Кончается ее  земная  власть-
    Останется   историей  в  учебнике!

    И  будут  дети  в  школе  изучать
    Ее  былых  царей  и  президентов,
    Политику  на протяжении  лет,
    И  гибель  от  ударов  оппонентов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9489

    2 квіт. 2022
    Аннет Ніконорова
    Без назви
    Запроторені мрії у пастку залізних ґрат,
    Де плануємо ми найближче наше майбутнє.
    Не кажи мені, чуєш, що той хто сусід - той брат,
    Протилежне поняття тепер вимальовують будні.

    Не кажи мені, прОшу, про вісім років мовчання,
    Про свободу, про допомогу не треба слів.
    У моїй душі одне велике кохання -
    До моєї країни і до її синів.

    У блакитнім небі сьогодні летіла лелека
    Розрізаючи тишу гострим своїм крилом.
    На великий жаль не все пережити легко,
    Проте вірю: добро завжди переможе над злом.

    Проте знаю: справжня могутня сила
    Вона в серці, в думці, в людяності душі.
    Скоро наші мрії свої розправлять вітрила
    І напишуться нові, днів переможних вірші.
    01.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9563

    2 квіт. 2022
    Любов Кондратюк
    Форпости України
    Міста українські, великі й маленькі,
    Ви славу здобУли в новітній війні,
    І стали відомі у світі, рідненькі,  У ці неспокійні тривожнії дні.
    Ви мирно навчались, жили й працювали,
    Раділи буттю і прийдешньому дню,
    Допоки рашистських ординців навала
    Наслала вам танків, ракет і вогню.
    Цинічно і підло злий ворог ввірвався
    У мирне життя українських людей,
    Та спротивом сильним той напад озвався,
    Що стільки триває вже днів, і ночей.
    Незламно стоять у нерівнім двобої
    Чернігів і Харків, Охтирка й Ірпінь,
    Це наші найкращі сьогодні герої,  Що прикладом стануть для всіх поколінь.
    А ще ж є Херсон, Миколаїв і Буча,
    Гостомель також, Волноваха стражденна,
    Що ворогу стали як більма на очі
    Та творять історію нині  натхненну.
    І біль невимовний, що тенькає в серці -
    Це наш Маріуполь, де місяць в блокаді
    Витримують люди й в смертельному герці Противляться гідно ворожій армаді.
    А серце Вкраїни - наш Київ величний!
    Ніякому ворогу ти не здаєшся. Ти вічний герой! Це вже так історично,
    І станеш ще кращим, коли відіб'єшся.
    І як ще багато є міст в Україні, Відважних і славних, у праці звитяжних,
    Не дуже відомих, можливо, донині,
    Таких, що наближують день переможний!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9582

    2 квіт. 2022
    Вадим
    ЗАХИСНИКУ ВІТЧИЗНИ
    ЗАХИСНИКУ ВІТЧИЗНИ
    І знову день, і знову втрата
    країни йдуть дочки й сини
    нелегка участь для солдата
    у дні запеклої війни

    Заряд у танк, чи кулю в скроню
    двохсотий  біля борони
    вони від смерті нас боронять
    щоб нам вночі наснились сни

    Щоб чисте небо для маляти
    і грім лише, коли гроза
    не бомбосховище, а хата
    де тільки в радості сльоза

    Закрили нас усіх собою
    ви перемоги ковалі
    ви наша гордість, ви герої
    уклін вам вдячний до землі

    Ми будемо той час чекати
    по всіх домівках, всі родини
    коли хтось скаже коло хати
    Усім привіт, ми з України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9584

    2 квіт. 2022
    Игнат Меренков
    Гарт*
    Олово, сурьма да свинец
    В типографский сплавились гарт.
    Журналист и вправду кузнец,
    Коль его строка — авангард!

    Кто сказал, что гарт — прошлый век,
    И что слово — больше не сплав?
    Окровавлен тот из коллег,
    Чей сюжет — из огненных лав…

    «По заслугам! — стоит галдеж, —
    Репортеры ведь врут в глаза».
    Кто-то голос подаст как грош
    Против гарта, но кто-то — за…

    Не утихнет волна угроз,
    Град дубинок, рычанье свор...
    Повторится ночной допрос
    Или даже расстрел в упор.

    Но бессилен диктат и кнут:
    Правда выстоит, словно блок.
    Ведь читатели всё прочтут
    Коль не в строках, то между строк.

    Значит, гарт из мертвых восстал,
    Линотипы к бою готовь.
    Здесь куется новый металл,
    А в него вливается кровь!

    * Гарт — сплав свинца, сурьмы и олова, используемый в типографии для отливки литер шрифта. До появления технологий компьютерной верстки и фотонабора газеты печатались при помощи отлитых из типографского сплава строк. Для этого использовались строкоотливные наборные машины, называемые линотипами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9585

    2 квіт. 2022
    ВІКТОРІЯ САЄНКО
    Вчора… Сьогодні… ЗАВТРА!!!
    Ще ВЧОРА я спала в теплій хаті
    І смакувала свіжі пироги.
    Які ж ми, все-таки, були багаті,
    Поки не влізли кляті вороги!
    .
    УЧОРА я співала колискові
    І смакувала «Роменський зефір»,
    Ми жили мирно в спокої й любові,
    Поки нам не припхали «руській мір»
    .
    СЬОГОДНІ відчай, паніка і страх,
    Уже не просять на кордоні візи,
    Сльози ллються градом по вустах,
    Бо помістилось все життя в одну валізу.
    .
    СЬОГОДНІ нема безпечної дороги -
    Усе палахкотить від мін.
    А на ніч сирени, повітряні тривоги
    І остогидле «правило двох стін».
    .
    ЗАВТРА буде мир і наша перемога,
    Бо звикли жити ми у волі!
    Буде відбудована дорога
    І високий соняшник у полі.
    .
    Збереться за столом родина,
    Првернеться народ у рідні стіни,
    Обійме мати свого героя-сина,
    Він скаже гордо «Слава Україні!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9590

    2 квіт. 2022
    Криворіжець Франківський (Єлизавета)
    У бій!
    У бій, мій побратиме, в бій,
    За волю й славу України!
    Пімсти московцям за розбій,
    Сльози вдови і сиротини.

    До боротьби від темних пут,
    Історія слабких не знає!
    Лава до лави, міцний гурт
    Свою державу захищає.

    Не знай страху, друже, не знай,
    Хай навіть герць той до загину!
    Схилити голову за край —
    Потреба у тяжку годину.

    Не відступай, йди до мети,
    Бо наша ціль свята, правдива!
    Крізь рани, вирій боротьби —
    Соборна сильна Україна.

    Не пробачай, не забувай
    Московський глум, над нами втіхи!
    Меча й прапора не схиляй,
    Пімсти врагам за крові ріки.

    До боротьби, брате мій, руш,
    Байдужість рабство порождає!
    Закон один лиш не поруш:
    Не зраджуй, хай як час ламає.

    У бій, лунає заклик, в бій,
    Важиться доля України!
    Ніколи осторонь не стій,
    Як чуєш муку Батьківщини.
    © Криворіжець Франківський
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9591

    2 квіт. 2022
    Захар Василенко учень 2 класу
    Підтримка Президенту
    Тримайся, Президенте!
    Ми з тобою!
    З тобою - цілий світ!
    І навіть зорі в темнім небі
    Передають тобі привіт!

    Ти сильний, мужній, Президенте,
     І, головне, ти любиш нас!
    Не кинув, не утік, як інші,
    У цей тяжкий, нелегкий час.

    Ти символом став, Президенте,
    Ти бережеш наше життя!
    Ти біль і совість України,
    Ти наше світле майбуття!

    Так хочу тебе обійняти,
    Притиснутися до грудей,
    І просто, просто пожаліти,
    Адже ти стомлений такий.

    Тримайся, Зе ще зовсім трошки
    Життя наблизиться нове!
    І правда, як писав Шевченко,
    "...правда - оживе! Натхне, накличе,
    Нажене, і люд окрадений спасе!..."

    Тримайся, Зе, і ми переможемо!

    А я звертаюся до Європи:
    Ми, діти, поважаєм вас!
    Закрийте небо!
    Закрийте небо!
    Закрийте небо!
    Врятуйте нас!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9592

    2 квіт. 2022
    Сергій Савченко
    Ірпеню
    А там весна! - кричала мамі
    Мала дитина в укритті.
    Сухими грубими вустами,
    Слова змішалися з слізьми.

    Устань! Будь ласка! Підведімось!
    Поки ракет ніде нема!
    На власні очі подивімось,
    Що у Ірпінь прийшла весна!

    Вже, мамо, правда, сяє сонце!
    Вже точно довші стали дні...
    У грудях важко билось серце -
    Зостався лютий в Ірпені.

    25.03.22
    з Ірпенем. Містом-героєм
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9593

    2 квіт. 2022
    Марія
    Нездоланні
    Ще вчора ми були сім’єю,
    Сьогодні ж ворогами стали ми.
    Ще вчора мирне сонце сяяло у небі,
    Вже нині кров’ю просіклись лани.
    У ніч, коли ми спали тихо, порушили кордони вороги,
    Напавши на нашу неньку-Україну,
    Своїми танками та зброєю вночі.
    Війна – жорстока й небезпечна,
    Руйнує долю тисячі людей.
    Вони збирають свої речі й зі страхом Виїжджають назавжди.
    Крик і плач розноситься повсюди,
    Тут чути постріли й вибух де-не-де.
    І полягли невинні люди,
    І ворог їх із рідної землі жене.
    За що нам це? Невже ми такі грішні?
    Невже без втрат не можем обійтись?
    Чому не можем жити так, як інші, у спокої і В злагоді з усім?
    Руйнують нашу неньку-Україну,  красу і Незалежність всю її,
    Але ми усі є сильні,  й разом
    Захистимо могутність рідної землі.
    Багато наших полягло в двобої,
    Боролись мужньо і йшли всі до кінця.
    “Ми не здамось! Ми всі є сильні!”,-
    Кричали вірні друзі нашого бійця.
    “Ми всі – одна велика сила!
    Ми – нація, і йдемо до кінця!”-
    Промовив воїн, опустивши зброю,
    Віддавши душу, ліг він край землі…
    Усе зруйновано , нічого не вціліло,
    Тільки руїни збільшились врази,
    Але рашист продовжує бомбити, пускаючи Ракети з далечі.
    Ось уже й сирена загуділа,
    «Негайно , всі до укриття!» - й
     Ховаються в підвали люди , з надією на Кращії літа.
    Україно, матінко рідненька, ми
    Переживемо , ти лише зажди.
    Усі, хто робить шкоду нині,
    Відправимо за кораблем туди ж.
    Бо ми – одна велика сила і разом
    Йдемо до кінця.
    У нас тече кров України, а хто не знав,
    Тому ганьба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9594

    3 квіт. 2022
    Ося
    #Осяпише
    #Осяпише #stop_russian_aggression  #УкраїнаПереможе

    Кажу йому:
    - біль...який лютий біль...помирає наше
    Місто вбите кацапами, груди його розіпнуті навстіж
    В повітрі застиг крик дитячий і сльози жінок збожеволівших в розпачі
    Наш Марік... за що із ним так, навіщо так...господи
    Як тут триматись, скажи...як припинити плакати
    За тих, що поснули назавжди в обіймах Харкова
    За душі розстріляні клятими орками дикими
    Скажи, як навчитися знову дихати....
    Він каже:
    Ти пам'ятаєш як було добре, якими були ми щасливими
    На тихих і мирних вулицях нашого Києва
    Допоки сюди не приперлося стадо клятих рашистів
    Нічого, - говорить - ми землі від цих гидот очистим
    Просто вірити, більше нічого насправді не треба
    Смерть нам зорала землю, свинцем начинила небо
    Допоки ви вірите в нас - нам підсилу - і ми тримаємо
    Оборону від Лева і до Миколаєва....
    Корінням сплітаємось, власними жилами
    Ніколи ще наша країна не була настільки єдиною
    Суцільною брамою сталися всі - і старий і дитина
    Ворогу нас не здолати, бо всі ми і є Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9857

    3 квіт. 2022
    Станіслав Клименков
    ~ ~ ~
    сохрани свои слезы ко дню
    когда бой отгремит эпилогом
    нам дадут для парада броню
    и отмену последней тревоги

    сохрани свои слезы для тех
    кто увидит победные флаги
    и услышит ребяческий смех
    над убитым московским рейхстагом

    а пока что до завтра держись
    ведь империя дышит на ладан
    мой прогноз сотню раз будет лжив
    но сто первый окажется правдой

    а пока что вливай меня в бак
    заряжай меня в ствол миномёта
    если сгубят, ты сделаешь так
    чтоб в долине восставшей свободы –

    ни одной позабытой глуши
    ни одной обагрённой бахилы
    ни одной невоспетой души
    ни одной безымянной могилы.

    ~ ~ ~
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9858

    3 квіт. 2022
    Ося
    #Осяпише
    #Осяпише #stop_russian_aggression

    Я корінням вростаю в ці землі - я і є ця земля
    Голос лихої сирени, взліт Байрактара, вірш ЖаданА
    Я жовто-блакитний прапор, сльози дитячі в сирому бункері
    Я - Чорнобаївка, Київ, Харків і Конотоп із його чаклунками
    Я - кара і карма, меч правосуддя, єдина істина
    Я ЗСУ і добробати, в жилах моїх лють і ненависть місяться
    В подиху вітру, в хвилях Дніпра, у достиглих вишнях
    В кожній жмені цієї землі - я, поряд мій рід Всевишній
    Бійся, орковий виродок, викидень цивілізації
    Я - Україна! Червоно-чорне серце незламної нації!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9859

    3 квіт. 2022
    Ольга
    Не жіноче обличчя
    У війни не жіноче обличчя
     і навіть не чоловіча стать
    Це щось кострубате та хиже,
    що засіло в теплих серцях
    Звук сирени за колискову,
    Шмат багаття і каремат.
    Саме те з чого зіткана вічність,
    Саме зараз, саме в цей час.
    У війни не жіноче обличчя
    Не дитячий сміх по кутках
    Коли гатять зверху снаряди
    Не забудь мене обіймать
    Заспівай мені солов'їною
    Про далекі карпатські ліси
    Полонини, бузкові степи
    Про щасливих людей просто неба
    Про безкраї мирні лани
    Про волошки в дівочій косі
    Про сміливі знайомі обличчя
    Про веселі жнива й паляниці
    Про маленькі радощі світу
    Бо це в миру жіноче обличчя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9861

    3 квіт. 2022
    Катерина Веременко
    Двадцать четверте
    У темряві - мій страх та порожнеча,
    В передчутті, немов посеред сну лунає дзвін,
    Під звук сирен весна планує втечу,
    Росою мертвих окропив серед руїн.

    За обрієм сталевий птах згасає,
    Гармати звіром виють у вікні,
    Наші будівлі і серця палають,
    Понад ревучим Києвом - вогні.

    Кривавий шлях рясніє за плечима,
    Розп'ятий світ, загублений між днів,
    Твоїми сірими вдивляється очима,
    Вбирає мій оскаженілий гнів.

    Збери всю лють, вируючу в повітрі,
    Нікчемний ворог, забирайся геть!
    Одвічну темряву перемагає світло,
    Жага життя перемагає смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9862

    3 квіт. 2022
    Бодасюк Олена
    Україна
    вона красива
    навіть коли стискає в руках
    не мальви — наточену косу

    помах — крок — помах — крок
    засіває поле ворожими черепами

    в їхні порожні очниці
    зазирають з цікавістю зорі

    їхні роти роззявлені
    наче від подиву

    (нащо
    нащо було приходити на цю землю
    та убивати?

    нащо
    нащо тепер лежати
    у цій землі?)

    місяць всотує смерть
    наливається кров’ю
    і — важезний — котиться за горизонт

    вона йде
    вбрана у вишиванку:
    червоне — то вибір
    а чорне — відповідальність

    минуле — то історія війн
    теперішнє — то нова війна
    а майбутнє твориться просто зараз

    позаду
    догорає розтрощений світ
    (та вона знаходить сили не обертатися)

    попереду — дійсність
    у якій не залишиться місця для воєн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9863

    3 квіт. 2022
    Анастасія Новак
    Буде знову..
    Так багато думок було в голові
    Їх вже зовсім не вміщав папір
    Всередині лютував дикий звір
    Було холодно надворі
    Думки були неначе хворі
    Вони сплелися в унісон
    Так хотілося проснутися з кошмару
    Але , на жаль, все наяву  не сон
    Коли ж буде завершення цього твору
    Коли можна буде спокійно гуляти по двору
    Не боячись нічого, особливо тривогу
    Хочеться вирушити у дорогу
    Назад в далеке минуле
    Теперішнє геть душі не миле
    Тоді все було таке красиве
    Я одягаю своє пальто
    На душі до біса холодно
    Коли ж настане нарешті тепло
    Коли знову з друзями безтурботно
    Питимемо на даху вино
    Дивлячись на зорі, мирне небо
    Так хочеться знову
    Обійми близьких відчути
    Слова про перемогу почути
    Але це все ніколи не зможу забути
    Кожну почуту сирену, що наяву
    Чи тих , що вже в моїй голові
    Коли вже настане кінець цій війні
    Але я знаю після кожної темряви
    Настає найкращий світанок
    Знаю згинуть звідси вони
    Завершаться наші біди
    Будуть щасливі дорослі й діти
    Розквітуть на землях квіти
    Пропаде нарешті цей нестерпний холод
    Не будуть в укритті відчуваючи втому та голод
    Повернуться усі до своїх домівок
    Татусі з збройних сил обіймуть своїх діток
    Будемо знову дивитись на даху на ті зорі
    Й думки будуть спокійні й прозорі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9864

    3 квіт. 2022
    Бершадський Андрій
    Ціна бажання.
    Землю рве серед степу широкого,
    Серед поля поранений птах.
    Моря давнього, моря глибокого,
    Одвічний шторм розповсюджує жах.

    Сяйвом небо розірване шматтями,
    Сяйвом землю окроплює кров,
    Волю вільную звільнюють гратами,
    Долю знедолену виплекують знов.

    Душі бродять лісами туманами,
    Бродять діти гукають батьків.
    А батьки в полі зіткані ранами,
    Стали жертвами сірих катів.

    Крила склеєні чорними смолами,
    Птах загине без вітру й води.
    Небо вкутане темними хмарами,
    Люди без світла не бачать сліди.

    Тіні мріють бути фігурами,
    Мріють стати живими людьми.
    Вже століття мандрують химерами,
    Вліво й вправо, в них дві голови.

    Серед степу та поля широкого,
    Там де море, де гори й лани.
    Стали жертвами звіря жорстокого,
    Ті хто хочуть бути людьми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9866

    3 квіт. 2022
    Ілля
    Не Сон?
    Потворний, кривавий будильник
    Пробудив  мою заспану душу
    Більш за Всесвіт той голос сирени
    Відокремлював святість від тіла

    Усвідомлення ще не зробило
    Свою справу, зневіреня тільки
    Навіть сни не бувають дуріше
    Навіть фільми реальніші зараз

    Все навколо ставало порожнім
    І всі спогади стали чужими
    Та здавалось що більше не буде
    На Землі десь спокійно і тихо

    Я молюся Всевишньому Майстру
    Що створив нас - ляльок непокірних
    Поєднав тіло, розум і душу
    Щоб додав і всилив розуміння

    Тільки мирне блакитнеє небо
    Тільки друзі, кохані, родина
    Всі здорові, теплом обігріті
    Це найкращая доля людини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9868

    3 квіт. 2022
    Остап Кудла
    Без назви
    Уранці ти прочитала новину
    Що мене вже нема
    Вже за якусь нескінченну хвилину
    Ти розривадась ... Дарма

    Я усе ще тебе бачу.
    Все ще ніжно торкаюся твого чола
    І вже ніколи тебе я не втрачу
    І завжди чутиму твої слова

    Я прочитаю твій ранішній пост
    Про те як кохала, і що й так не сказала
    До сліз кохання моє, ридаю я ось
    Любов твоя мене окриляла

    І коли врешті закінчиться ця сука-війна
    І Плине Кача над Україною пролунає
    Закінчиться ця безкінечна зима
    І все буде добре, я знаю. Обіцяю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9869

    3 квіт. 2022
    Євгеній
    Євгеній Ткаченко - За що я кохаю Україну?
    Євгеній Ткаченко - За що я кохаю Україну?

    За що кохаю Україну?
    В моїх думках слова: мерщій.
    Хтось на мене озирається..
    Згадую Сосюрині вірші.

    Люблю Україну, як сонце люблю,
    Як вітер, і трави, і води.
    Звісно її я серцем люблю,
    Але це наклала спільнота.

    Мене щоб не спитали,
    За що я люблю Україну,
    Я всім-усім відповідаю,
    За файну красную калину.
    За гори, небосводи і тумани,
    За рапани, за пісок під теплими ногами,
    За хмарні небеса і ніччю за яскраві зорі,
    За найкрасивіші ліса і озера найпрозорі.

    За людей добріших в світі, та й за квіти,
    Тут в кінці тонеллю світло, а там, далі діти.
    За тепленький вітер, за успішніших студентів,
    За посади в постаменті і за президента.

    Я люблю її за радість навіть у негоду,
    Я кохаю Україну за прекрасніші кордони.
    Я не можу жити без смачнішої малини, -
    Це усе у мене є, бо я з Україні.
    Це мій дім, моя земля, тут мої батьки,
    В нас пшеничнії поля, а після них є хліб.
    І хай мені що б не казали, я не зміню родину,
    На Париж, Берлін чи США, навіть в важкую годину.

    За що ж її кохаю я? Мабуть, відповім..
    Лише тому що є вона, вона мене зродила.
    Це мої ріки, вся вона, мої міста-Руїни,
    Усе що є - моя земля, рідна Україна...

    02.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9871

    3 квіт. 2022
    Г.Чук
    Крики янголят
    Крики янголят

    Місто в забуті. Посеред ночі
    скрикнуло дитя, ледь чутний звук,
    щось наснилось, може пити хоче,
    мама завше поруч: – Спи, малюк.

    Це з життя написана ікона,
    це ідилія, небесний лик –
    нероздільні: немовля й Мадонна.
    Раптом вибух і… дитячий крик.

    Гамірно в метро, збиткують діти,
    всіх туди загнала нагла ніч.
    Бо ракети заправляють світом,
    бо війна така жорстока річ.

    Пустка у пологових палатах,
    з підземелля галас ледь проник,
    там, в підвалах на холодних матах,
    світ вітає немовляти крик.

    А в селі дитятко плаче з льоху
    і ніхто не чує крім рідні.
    Другий тиждень у землі. Потрохи
    звикли до стрільби, вже й гублять дні.

    Лиш один крик не почують люди –
    так і ненароджених малят.
    Крикне замість тих, кого не буде,
    небо голосами янголят.

    Г.Чук
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9874

    3 квіт. 2022
    Руслана Колачинська
    Україна захищає всі народи
    Поки уряд ваш все вивчає
    Україна наша світ захищає!
    Ми мільярди зберем, якщо треба
    Тільки ви вже закрийте небо!
    Якщо швидко цього не зможете,
    То війну цю не переможете...
    Для мільйонів людей ваша слабина
    Це є втрачений дім і ціла родина.
    Українці мої НЕСКОРЕНІ
    Та багато горя у нашій стороні.
    З ким ви будете боронить свій край,
    Коли люди наші летять у Рай?!
    Москалів ми все одно переможемо,
    Але й буйні голови свої зложимо.
    Хіба цього ви так бажаєте,
    Що нам небо не закриваєте?
    Якщо цього ви не бажаєте,
    То на що ж ви свій час втрачаєте?
    Зберіть волю свою в кулак
    І подайте Вкраїні знак.
    Порятуйте свої народи
    Не давайте орді нагоди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9875

    3 квіт. 2022
    Маріанна
    Палімпсест
    Як відчитати палімпсест
    Чужими знищений руками?
    Як віднайти забутий текст
    Давно завмерлими словами?

    Чи давній образ крізь віки
    Озветься знову рідним співом?
    Чи поведуть іще стежки
    Могутнім довгожданим дивом?

    Підкаже серце правди знак
    Коли навколо зла безчиння?
    І вкотре у солодких снах
    Прийдем до власного коріння.

    І знову поверне земля
    Життя у зелені насіння,
    І привітає звіддаля
    Весна у маєві цвітіння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9876

    3 квіт. 2022
    Міра Весеніна
    ТАНЕЦЬ МИРУ
    Запах дощу
    вабить солону шкіру.
    Я досхочу
    виконую танець Миру,
    стрибаю в обійми виру
    подій,
    де я - нічия, ти нічий,
    тільки простір нічний -
    ДІМ наш,
    бо Душа наша вільна ж -
    не належить нікому,
    можливо лиш Тому,
    хто її дарував.

    Пам'ятаєш, як ти обіймав
    всіх, кого сильно любив?

    Хто в тобі вбив
    це вміння?

    Згадуй своє коріння,
    сій насіння
    живих почуттів
    замість продуманих слів
    нещирих.
    Я виконую танець Миру
    за нас обох
    і за тих, кого біль не навчила..
    Тому, що моя Любов
    має крила.

    Та я знаю, що Неба сила
    навчить кожне
    створіння Боже
    прозорій отій
    висоті,
    на якій ми - не ті,
    що раніше..
    на якій ми сильніше і більше,
    ніж планети наші,
    на якій ми рідніші і кращі
    за вчора.
    І цю висоту прозору
    плекай у собі знов і знов..
    На ній ти - велика СИЛА,
    на ній - і твоя Любов
    має  К Р И Л А.

    Міра Весеніна

    2.04.2022

    #словоМиры
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9877

    3 квіт. 2022
    Ніна ЧЕРНЕГА
    УКРАЇНА ПОДОЛАЄ ВОРОГА
    ДРУГИЙ місяць йде війна за ПРАВДУ,
    В зойку, втратах, згарищах, вогні,
    Надважкою є ціна її насправді —
    Звільнення країни від брехні.
    ЗАТЯГНУЛОСЬ небо жахом, болем,
    Кров тече по зраненій землі.
    У кулак взяли вкраїнці волю,
    Мужньо стали на шляху орді.
    ЗНАЙ фашистський москалю проклятий,
    Не здолаєш українську міць.
    Нас не треба було "рятувати",
    Забирати волю силоміць.
    МИ в своїй країні розберемось,
    Хто є ворог, брат чи патріот.
    В маячню твою "нацист-бендера"
    Може вірити лиш раша-ідіот.
    ТИ прийшов із злом на нашу землю,
    Думав, завоюєш і зігнеш?
    Не дадуть зрости вкраїнці терню —
    На землі вкраїнській пропадеш.
    ПРОЖИВАТИ вільно — як це здорово,
    Не зомбованим, без гніту і страху.
    Ми за волю покладемо голову,
    Нам ніщо не стане на шляху.
    УКРАЇНА подолає ворога,
    Збройні Сили відвоюють мир.
    Свято віримо безстрашним воїнам,
    Й молим Бога, щоби їх беріг.
    ВОЛОДИМИР переможе володимира,
    Згине руський й вся його орда.
    Ми потопим БРЕХУНА зрадливого
    В морі власного помийного лайна.
    ВОЗСІЯЄ мирне сонце над Вкраїною,
    Й знов заплодить зранена земля.
    Ворог не страшний, коли єдині ми,
    З нами ПРАВДА — БОЖАЯ, СВЯТА!
    26.03.2022 р. Н. І. ЧЕРНЕГА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9878

    3 квіт. 2022
    Міра Весеніна
    ЛИСТ У МАЙБУТНЄ...
    Доброго ранку, мила..
    Готуй свої крила!.

    Настав час для всього того,
    що раніше не можна було:

    розпускати по вітру волосся,
    спати без одягу - зовсім..
    прокидатись від ніжного Сонця,
    що цілує в очі..
    не боятися голосу Ночі,
    ходити під зорями без взуття,
    обіймати життя,
    цілувати коханих,
    будувати плани
    на майбутнє світле..
    радіти дрібницям, мов діти..
    їсти і пити все,
    чого прагне серце живе,
    а не "те, що є".

    Дихати спокоєм, смакувати його сильніше,
    ніж можна було раніше.

    Бігати під дощем
    і хотіти ще..
    лягати на мирне плече
    своєї країни,
    омріяну доньку чи сина
    за руку тримати,
    родиною мандрувати
    по світу,
    Зорю зустрічати
    влітку..

    Доброго ранку, мила,
    усмішкою вкрий лице..
    Люби, як ніколи ще не любила,

    ТЕПЕР. ТОБІ МОЖНА. ВСЕ

    Міра Весеніна

    15.03.2022

    #словоМиры
    #голосМиры
    #терапиясердца
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9879

    3 квіт. 2022
    Ksu M
    Її очі
    Її рухи плавні та дівочі,
    І майже дитяче обличчя,
    Але варто глянути в очі -
    В очах мудрості сторіччя.

    Там сяє вогонь Прометея,
    Там люта злість і відвага,
    Хоробрість і слава Енея,
    Та наша козацька звитяга.

    Там смуток від втрати,
    Біль за своїх синів і дочок,
    Тепло батьківської хати,
    І з дитинства віночок.

    Там поєднались воєдино:
    Вчора, тепер та завтра,
    Всі хто живий і загинув,
    Ті кого справді варта.

    Її погляд - втілення волі,
    Там надія та віра жива.
    Йде сміливо на зустріч долі
    Вона сильна, бо не одна.

    Бо за неї стоять мільйони.
    Від гір та степів і до моря,
    Небесні й земні батальйони
    Боронять від лиха та горя.

    22-23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9880

    3 квіт. 2022
    Антоненко Андрій
    ІКОНИ
    На підвіконні ікони
    за вікном коні,
    поле жовтоткане
    бурхливе як море,
    жене вітер хмари
    сонце затуляє,
    йому те байдуже
    – над хмарами сяє.

    дорога змією,
    повзе до гаю.
    нема куди бігти
    куди йти не має.

    знову коні,
    знову підвіконні ікони,
    чарунка порожня,
    горілка горлом тече,
    пече,
    вогнем з середини витече
    кров’ю википить,
    стислими зубами проскрипить
    та видавить:
    «тебе тут немає,
    нікого немає».

    перебираю,
    чорні й білі голоси
    старого фано,
    воно басом кричить
    нестримано.
    дивлюся у вікно,
    кинутого дому,
    поки іще не темно.

    серед поля липа квітне,
    гілки розкриває,
    пам’ятаю …
    як до мене
    ранком бігли діти,
    як кохана зустрічала,
    усе пам’ятаю.
    пам’ятаю як летіли
    чорним смерчем гради,
    пам'ятаю як згоріли
    всі навколо хати.
    пам’ятаю як збирали
    на швидку валізи,
    пам’ятаю як тікали
    десь по серед лісу.

    басами,
    басами,
    низами глибокими,
    стоголосими
    звило нутро воплем:
    «досить!»

    стерти все!
    не вистачить
    тертя
    з пам’яті людей здерти
    всі безневинні смерті.

    боже!

    нагадай мені
    чому я маю жити?
    може…
    тому, що діти,
    в цьому скаженому світі,
    вчяться від мене любити.

    не зупинюсь,
    ні на крок не зрушу,
    не пущу страх і морок
    в свою душу,
    навіть через сотні років
    та навіть уві сні,
    лишиться презирство
    до здичавілої «русні».

    буду нищити
    в собі та поза собою,
    рабську гниль,
    що не знала,
    свободи
    здобутої боротьбою.

    на підвіконні ікони
    за вікном коні
    поле жовтоткане
    бурхливе як море
    жене вітер хмари
    сонце відкриває
    йому те байдуже
    – воно вічно сяє.
    дорога змією,
    повзе до гаю.
    стоїмо вдома,
    орду зустрічаєм!

    https://soundcloud.com/andrii-anton/220323-koni-4?utm_source=clipboard&utm_medium=text&utm_campaign=social_sharing
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9881

    3 квіт. 2022
    Олексій Трохимчук
    росія
    Що трапилося з тобою росія?
    Де твій оплот? Де православна віра?
    Як на війну іконою змогла благословляти?
    Як Матір Божа з неї буде кров тепер змивати?

    Ганьба і сором вам чоловіки,
    Що мозок ви лишили й взяли автомати,
    Рашисти ви, не воїни - це на віки,
    Як Матір Божа з неї буде кров тепер змивати?

    А ви, безсовісні служителі мамони!
    Хто вам дозволив всім історію міняти?
    Життя святих, підручники! Массони!
    Як Матір Божа з неї буде кров тепер змивати?

    Як прикро й боляче в душі,
    І соромно це промовляти,
    Але "I was very blind to see",
    І як мені тепер ікону цілувати?

    Ти схаменешся, Бог відкриє очі,
    Твій путін згине й не буде лютувати,
    Але тепер тобі із ранку і до ночі,
    Невинну кров із рук твоїх прийдеться відмивати.

    Земля вже стогне від насилля,
    Що робиться цими руками,
    Ти не очікуй з війни сина,
    Він у могилі, викопаній вами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9882

    3 квіт. 2022
    Ніна ЧЕРНЕГА
    НЕ ТРЕБА СУМНІВІВ
    У ТЕ, ЩО Україна переможе,
    Я вірю — без будь-яких вагань.
    Народ, який так воювати може,
    Зажене ворога й за Тису, й за Кубань.
    НУ Й ЩО, що в орків довжелезні  полчища,
    І більше зброї в кільканадцять раз?
    Все перетворювати в згарища і вогнища
    Нашим військовим в радість кожен раз.
    ЗНИЩУЮТЬ ворога щодня і щогодини,
    Влаштовують сафарі в повітрі й на землі,
    Примножуючи "руським" домовини
    Ціною власного життя і мозолів.
    ЗВИЧАЙНО, є і промахи, й невдачі,
    Війна без цього була б не війна,
    Але бійці із мужністю виконують задачі,
    Й лиш вони знають —  яка тому ціна.
    ВЕСТИ ж дискусії на кшталт "вірю-не вірю",
    То можуть лиш диванні мудреці,
    Бо всі, хто вірить й сповнені надії,
    Для перемоги трудяться і денно, і вночі.
    ВЕСЬ світ в захопленні піднесенням, відвагою,
    Як Україна в муках виборює свій шлях.
    Тому не треба сумнівів. А додамо наснаги —
    І вирвем перемогу у світу на очах.
    30.03.2022 року Н. І. ЧЕРНЕГА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9884

    3 квіт. 2022
    Галина Чехута
    Не прийме Бог спокуту
    Покалічена природа,
    Вщент зруйновані будинки,
    І згвалтовані дівчата на розтерзанім шляху,
    Не пробачимо забродам
    Ці страшні, ганебні вчинки,
    Не відмитись їм ніколи від нечистого гріху.

    Стогнуть тяжко хвилі моря,
    Вражі міни, мов тенета,
    Світ, здається, помирає від отруйного сміття.
    Від плачу, людського горя
    Вся здригається планета,
    Та ворожій лютій зграї не відомі співчуття.

    Звідки в нелюда огида,
    Хто зростив таку ненависть?
    Ллється  злість, немов отрута, і немає каяття.
    Закінчиться ця корида,
    Оніміє люта напасть,
    Та не прийме Бог спокуту за загублені життя…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9885

    3 квіт. 2022
    Ніна ЧЕРНЕГА
    КОЛИСЬ НАМ ВЕСЕЛО ЖИЛОСЬ
    КОЛИСЬ нам весело жилось
    В одній країні - Україні.
    Дитинство нелегким було,
    Але ми були всі, як рідні.
    І ЯК збирались за селом
    Щоб пасти корови у лузі,
    Або шукали всі разом
    Гриби, суниці в лісосмузі.
    БІГАЛИ-грались у житах,
    Зривали маки і волошки...
    Давно минули ті літа
    І все забулося потрошки.
    І ВЖЕ дорослі всі давно.
    Хтось тут живе. А хтось в росії,
    Й забули про своє село,
    Звідки у світ проклали мрії.
    ВЖЕ Україна їм не та,
    Все тут не так, все тут погано.
    Стала Вкраїна їм чужа,
    Й несе загрозу росіянам.
    НІЩО не йойкнуло в душі
    В жоднім колишнім українці,
    Коли підступно уночі
    Танки заїхали російські.
    КОЛИ від зриву бомб, ракет
    Земля вкраїнська заридала -
    Яка дала вам колись злет,
    Де ви вродились і зростали.
    БАЙДУЖІСТЬ? Зрада? Як назвати
    Цю поведінку "неохочу"?
    Чи може вже і не питати?
    Забули землю ви праотчу!
    У ВАШІМ серці не болить,
    Як росіяни нас вбивають,
    Палять міста, як все горить,
    І діти в укритті вмирають?
    ВИ за пропутінську брехню
    Своїх готові продавати.
    Ви вже расейські, не свої,
    Раз на жахіття вам начхати.
    ВИ так застрягли в маячні
    Про нациків, бандер міфічних,
    Що до всіх принципів святих
    Вас закликати  нелогічно.
    ПОДУМАЙТЕ хоч про своїх -
    Вояк російських, що в Вкраїні.
    16 тисяч, Боже мій,
    Уже знайшли собі "спочинок".
    КРИЧІТЬ до влади, НЕ МОВЧІТЬ,
    На смерть не слали щоб солдатів.
    Бо у нас вибору нема -
    Нам треба буде їх вбивати.
    ВЕСЬ світ росію засудив.
    Загарбники ви - не герої!
    ПРОЗРІЙТЕ — й КАТА зупиніть.
    Щоб жили ви і ми в спокої.
    27.03.2022 року Н. І. ЧЕРНЕГА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9887

    3 квіт. 2022
    Оксана Хомуха
    Після Перемоги
    Не всіх зустрінемо,
    Коли повернемось додому,
    Не всіх нам доведеться  обійняти,
    Та переживши відчай, горе, втрати, втому,
    День Перемоги будемо ми святкувати!
    Згадаймо тих, хто кров'ю патріота, сміливо захищав свою країну -
    Найкращу, відчайдушну і незламну, сміливу, вільну Україну!
    Згадаймо тих, хто серцем був із нами поруч,
    Хоч розділяли нас міста, кордони,
    Хто руку протягнув, надав нам поміч,
    І вірив в перемогу над катами.
    Та не забудемо ніколи в світі
    Про ворога, що був сусідом,
    Що звався нам колись і братом,
    Та виявився тихим свідком...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9888

    3 квіт. 2022
    Ніфна ЧЕРНЕГА
    ВІЙНА,,,
    ЗВУЧИТЬ сирена - всі в підвал,
    Зібравшись похапцем, вбігаєм,
    Тривог, емоцій цілий шквал,
    Від страху серце завмирає.
    РОЗСІЛИСЬ кожен по місцях,
    Дітей швиденько довдягаєм.
    І молим Бога, аби всіх
    Бетонні стіни захищали.
    МАТРАЦ, пилюка — не біда,
    Не в килимі наразі щастя.
    Дітей чимдужче пригорта,
    Ми молим — відвернуть нещастя.
    ГОСПОДЬ почув, нас пронесло,
    Виходим з укриття повільно.
    Ракету збили, й за селом
    Вона димить уже безцільно.
    А ПОТІМ знову в укриття
    Тривожно зазива сирена.
    І знову серце виліта,
    І знову та ж в підвалі сцена.
    ВЖЕ 30 днів іде війна.
    Несучи горе, смерть з собою.
    Душа болить за усіх нас,
    Та більш, солдате - за тобою.
    СКІЛЬКИ загинуло синів:
    Красивих, юних - серце плаче.
    Немає більшої ціни,
    Аніж життя твоє, вояче.
    ТИ серед куль, на видноті,
    По тобі граби б’ють і танки.
    Ти ЩИТ для нас і вдень, й вночі.
    Ми вдячні, ВОЇНЕ, за ранки!
    24.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9889

    3 квіт. 2022
    Ольга Бортнікова
    Квіти
    Іще подекуди риплять нічні морози,
    Удень виблискують росою поміж трав.
    І сік з берез стікає, наче сльози,
    Мов кров небес, що нелюд розірвав.

    Тендітні стебла землю прорізають -
    Стрічають квіти радісно весну.
    Вони не розуміють і не знають,
    Що квітнуть так барвисто у війну.

    Вони цвітуть наперекір всім лихам,
    Ракетам, смерті, полум'ю біди.
    Всміхаються життям і мовлять тихо:
    - Усе мине. Війна - не назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9891

    3 квіт. 2022
    Ніна ЧЕРНЕГА
    НАМ НЕ ДО СМІХУ
    1 КВІТНЯ — а нам не до сміху.
    З кожним днем більше горя і сліз.
    Дав би Бог нам насправді утіху,
    Якби путіна в пекло заніс.
    ХАЙ горів би там довго і нудно,
    Чи варився у муках в смолі.
    Ми б сміялись тоді привселюдно,
    І дорослі, й старі, і малі.
    ТИ ВСЕ бачиш, Всевишній, все чуєш,
    Скільки терпить Вкраїна біди.
    Вірю, Боже, ти нас порятуєш.
    Молю, Боже — війну зупини!
    ПОЛАМАЙ усі путінські плани,
    Збройним Силам підмогу пошли,
    Хай покажуть військам-росіянам,
    Хто господар на нашій землі.
    ЩОБ Чудове Христа Воскресіння
    Ми у мирі змогли святкувать,
    Молю, Боже, Могутній, Всесильний,
    ПЕРЕМОГУ нам всім дарувать!
    01.04.2022 року Н. І. ЧЕРНЕГА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9893

    3 квіт. 2022
    Савчук Ольга
    В той час, який був до війни
    В той час, який був до війни,
    Коли від куль ми по підвалах не ховались,
    Від вибухів ми серед ночі не здригались,
    Спокійно в ліжку спали аж до ранку,
    Раділи новому світанку,
    Промінню сонця, що зійшло.
    В той час, який був до війни,
    Ми в мирі, спокої жили,
    Сміялись, щасливі були діти,
    А навкруги цвіли барвінку ніжні квіти,
    Буяли пшениці в полях.
    Що ж нині бачим навкруги?
    Земля здригається, горить,
    А небо синє від заграви - червоним стало,
    Чорні хмари підняли кіптяву з землі.
    А діти, діти, наші діти за мить дорослими всі стали,
    Взяли у руки автомати і вже не діти, а солдати.
    Стоять і сон країни бережуть, ціною власного життя.
    І журавлями йдуть у небуття.
    А матері безсонні ночі в молитвах виплакали очі.
    Терзають душу лиш питання:
    То хто, коли?
    Поверне нам, нашим дітям та батькам
    Той мир, який в душі був до цієї клятої війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9896

    3 квіт. 2022
    Приказка Юлія
    Зима у душі
    Прийшла орда
    Закрилось сонце
    Лежать тіла
    Душа в коморці
    Хотіли волі
    Зав'язані руки
    Скалічені долі
    Боже, ти чув?
    Тих, що рвались з неволі
    Важко прийняти
    Посивіли скроні
    Жахіття війни
    Все кругами приходить
    Чи не так ми молились?
    Куди нас заводить?
    Бездушні кати
    Безнаказані "хворі"
    Сніг надворі
    Зима у душі.
    Відбери їм силу
    Що у темноті                    3.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9897

    3 квіт. 2022
    Денис
    І навіть, якщо навпроти орда...
    І навіть, якщо навпроти орда,
    Знай, що ти зі сталі, ти із добра,
    І байдуже, що їх сотні, тисячі тіл,
    В тобі незламний дух, в тобі Божий уділ!

    І навіть, якщо навпроти звір і орда,
    Тебе не злякати, ти супергерой світла й тепла,
    І байдуже, що вони із пітьми,
    Тебе не здолати, ти воїн життя, свободи, ти разом з людьми!

    І навіть, якщо навпроти мільйони,
    Ти посміхаєшся, дивишся в очі, що тут такого?
    Ти все уже бачив в житті,
    І смерть вже давно з тобою на «ти»!

    Всі їхні слова, вчинки множиш на нуль,
    І байдуже тобі, що наволоч ця гине від куль,
    Бо той, хто з мечем прийшов, загине від нього ж,
    А ти мусиш жити: для героїв, для майбутнього свого ж!

    І навіть, якщо сьогодні хмарно і лячно,
    Все це пройде, буде сонячно й вдячно,
    Засяє усюди в країні наш прапор і мир,
    На вулицях чутимеш:
    «Слава Україні! Український народ переміг»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9899

    3 квіт. 2022
    Андрій
    Схаменися, російський солдате
    Україно, що з тобою зробила Росія,
    люди їхні стали психічно больні,
    одні стріляють у других за долари,
    а другі у перших стріляють за російські рублі.

    Вони всі зовсім здуріли,
    бо ними став керувать сатана,
    Боже, хіба можна, щоб так Україна горіла,
    Боже хай в Росії горить її страна.

    Хочу вам всім сказати,
    тим хто протів Українців автомати в руки взяли.
    Мабуть, вас родила не мати
    і маленькими ви не були.

    Схаменіться російські солдати,
    вам же не сатана, а батьки дали життя одне,
    повертайтеся до своєї кацапської хати
    тоді може вас українці і Бог збереже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9900

    3 квіт. 2022
    Денис
    Таких, як вони ніде немає
    Таких, як вони ніде немає
    Вони незламні, вони зі сталі
    Такі, як вони тільки одні
    Вони добрі, вони справжні, вони вірні
    Такі, як вони тільки на нашій землі
    Воїни, медики, волонтери,
    Україна - це ми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9904

    3 квіт. 2022
    Левонід
    Без назви
    Рядовий Крилов Ігорьок
    Підписав собі рагнарьок.
    Бо не мав більш здорових ідей,
    Ніж вбивать українських дітей.

    Рядовий Протязанов Кіріл
    Краще б мовчки д*очив і курив,
    Ніж точити свій бл*дський клинок
    І вбивать українських жінок.

    Шкоркін Саша - молодший сержант,
    Воював за простий провіант:
    Два роз*обаних міксера "Мир",
    І беззбройних за них розгатив.

    А єфрейтор Богданов Єгор
    Прихопив два сирка і кагор,
    Бо, бідняжка, за місяць охляв,
    Через те і по мирним розстріляв.

    Вяльцев Вова, Савицький Андрій,
    Вже відмовились, мабуть, від мрій.
    Бо на базі вже їх імена,
    Не поможе "імперська страна".

    Не поможе тобі, Авирал,
    Що ти жменю іконок набрав.
    Будеш в пеклі кизяк скирдувать,
    І мочею чортів запивать.

    Ей, Віталік, який Щегольов,
    Ей, Павлуша, який Соколов.
    Ще й, *бать, Черепаха Дімон.
    Ще й Хохлов Канстантін, ну камон!

    Пацация, Сметанін, Чулков,
    Гомбожапов, Іщєйкін, Бобков.
    Дранік, Сарсенгалієв Альбек,
    Нєнєв Толя, Гора, Мизін Бек.
    Бургер Фьодор, Мочалов Юрєц.
    Вам пі**єц, пацани.
    Вам пі**єц.

    Бо хто йде на народний наш гнів
    Буде вічно палать у вогні.
    Буде гноєм смердючим текти,
    Заливаючи ближніх роти.

    Ви не будете спати вночі,
    Вбивці прокляті і палачі.
    Ви й без помсти давно трупаки,
    Голодранці, раби, кріпаки.

    Вашим дітям насниться труна,
    В ній лежатиме лялька одна.
    Вам знайома до болю, скоти.
    Вам за неї хреста б і нести,

    Але діти його понесуть,
    Бо така справедливості суть:
    Ви вбивали і крали хрести.
    Вам - здихати, а дітям нести.

    *Хакерське угруповання Anonymous злило особисті дані 120 тис. військових-окупантів, які беруть участь у військовій агресії проти України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9906

    3 квіт. 2022
    Хая
    Не зламана
    - Мамо, а що ти робиш?
    - До блиску посуд я натираю.
    - Мамусю на дворі війна, а ти треш?
    - Я доню не тільки думки у порядку тримаю?
    - Ти теж будеш мамою і все зрозумієш.
    - Я буду мамою і ти у це віриш?
    Ми зможемо знову повернутись в свій дім?
    - Так доню!
    Я вірю і я сподіваюсь
    що так вірить весь материнській мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9909

    3 квіт. 2022
    Яна
    Усвідомила.
    Я ніколи не думала, що вмію так лютувати,
    Що вмію злитись, ненавидіть, і навіть, ба, проклинати.
    Я ніколи не думала, що в емоційному спектрі,
    Стільки всього усвідомила і тепер це не стерти.
    Як не стерти із пам'яті сотні невинно убитих,
    Міста розбомблені, спалені і ненароджених діток...
    Я ніколи не думала, що розучусь пробачати,
    Що коли тишу надломлено, буду так сильно кричати...
    Але навчилась впродовж цих днів я цінувати сильніше —
    Людей, себе, швидкоплинний час, але життя все ж найбільше...
    І усвідомила ще таке, хоча напевно й не дивно —
    Людьми бувають зовсім не ті, хто лише зветься людина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9914

    3 квіт. 2022
    Богдана Лесик

    Попереду в нас ще не одна Буча,
    І визволимо не лише Ірпінь.
    Та, певно, й там ота ватага суча
    Позалишала нелюдських слідів.

    У всіх болить всередині нестерпно
    За мирних наших дочок і синів.
    За кожного мученика й жертву,
    За ті жахи, що триколор приніс.

    Вже не підняти нам закопаних в могилах,
    Не повернути їхній тиск і пульс.
    Не відновити сміх дітей щасливий
    І теплоту в очах чиїхсь бабусь.

    Не стерти з пам'яті людей місцевих
    Весь жах і біль, що ті пережили.
    А з наших душ не стерти правди силу
    І ненависть до вражої орди.

    Її ми пронесемо крізь століття,
    Навіки закодуєм в ДНК,
    Аби нарешті вільно і щасливо
    Жили майбутні діти наші і земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9928

    3 квіт. 2022
    Марія
    Війна закінчиться
    Рано чи пізно, війна закінчиться...
    Та вже не буде так, як було до цього
    Хоч з часом відбудуються міста і села
    Відновлять роботу сотні заводів.
    Вже не будуть звучати сирени
    Ракети мов мухи, не будуть літати
    Не буде вже й багрЯного потічку
    І лиця тих нелюдів вже не видати.
    Та не вернеться, мабУть, найцінніше -
    Життя...
    Життя наших героїв,
    Які не впали на коліна перед загарбником
    І не зрадили свою Батьківщину.
    Життя сотні дітей...
    На очах, яких помирала їх мати
    Бабусь та дідусів, які не змогли вибратись з-під завалля...
    І тих хто тижнями сидів у підвалах.
    І кажете що ви "освободітєлі"?
    Скажіть тепер, як після цього жити далі?
    А мама та вмивається сльозами
    Не виконав ти обіцянку сину
    Казав: "рідненька, не журись, я повернусь живим!"
    А зараз я, приношу квіти на могилу.
    Гори у пеклі, клятий мародер
    Прощення тобі нема й не буде
    Щоб ти так страждав...
    Як страждали усі ці невинні люди.
    Рано чи пізно, війна закінчиться
    І залишаться тільки спогади
    Ви забрали всього лиш літак
    Але нашу мрію забрати не зможете!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9931

    3 квіт. 2022
    Сидоренко-Тиква Ольга
    Без назви
    Ми ніколи вас не пробачимо!
    Ні у яку Прощену неділю!
    Ми свою перемогу побачимо!
    Ви поразку свою - у могилі!

    Ми міста і мости відбудуємо!
    Запрацюють знов церкви і школи!
    Рани тіла ми залікуємо,
    Але вас не пробачим ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9932

    3 квіт. 2022
    Анна
    ***
    Буча, Гостомель, Ірпінь…
    Що ж ці накоїли нелюди?!
    Ненависть від всіх поколінь!
    Діти негідні Іуди!

    Буча. Гостомель. Ірпінь.
    Спогади крають лиш душу.
    Замість людей… слабка тінь.
    Слізьми цю я тишу порушу.

    Кожен за все відповість.
    Бо перед Богом ми рівні!
    Кожен на цій Землі гість
    І заслуговує своєї катівні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9940

    3 квіт. 2022
    Md

    А я чекатиму на тебе,
    Удома, тут під мирним небом.

    І ми зустрінемось з тобою,
    Теплою, яскравою весною.

    Візьмемо печива до кави,
    І не лякатимуть нас авіаудари.

    Гуляти будемо аж до зорі,
    До перших сонця промінців.

    Нас буде гріти гаряче серце,
    Літатимуть у небі лиш птахи.
    І місяць, наче те земне люстерце,
    Тонутиме у радості й добрі.

    Ми будемо бігати, стрибати і співати.
    І діти наші наздоганятимуть у слід.
    Це насолода, тих хто вмів чекати,
    І прокляття, тих хто так і не зміг.

    07.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9943

    3 квіт. 2022
    Дарія Дорошкевич
    Не звірі…
    Постійно думаю - де дно
    Куди іще ви не пробились?
    Якого рівня ви лайно?
    Якого чорту ви родились?

    Ви мовчки ріжете людей.
    Ґвалтуєте чиїхось доньок.
    Крадете силою дітей,
    Що не розтиснули долоньок.

    Чи можна виправдати вас?
    За Бучу, за Ірпінь, за Марік.
    За іскандери, за Донбас.
    За букву Зет на кожній шляпі.

    Ні. Неможливо. Більш не буде
    Сестри в москві, рідні у раші.
    Бо винен кожен. Бо не люди.
    Бо говорили «то не наші».

    Ми не брати. Ми не сусіди.
    Між нами прірва, далі - мури.
    Ви нам принесли тільки біди.
    Ви звірі?
    Ні.
    Ви просто шкури.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9946

    3 квіт. 2022
    Карпенко Інна
    Без назви
    Сейчас - я мишень! Я -точка на карте!
    Координата в системе Декарта
    Для оккупантов – цель и задача!
    Бандеровец и неонацист в придачу!

    А насправді – я лише Українка:
    Матір, донька, любляча жінка!
    Ще вчора - весела, ніжна, щаслива….
    Сьогодні – беззахисна і вразлива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9948

    3 квіт. 2022
    Анастасія Насінська
    Роз'єднаним
    Помилилася еволюція
    На моєму самозбереженні.
    Чутно гуцають кулями куцими,
    А в думках без одежі ми...

    Щодо обстрілів рекомендації
    Стали тлом твого стогону ніжного
    І зі вторгнення операцію
    Інструментами...

    Запобіжними правилом/заходом -
    Бігти швидко в підвальне приміщення.
    А думками між сходом і заходом
    Ми збираємо інші сповіщення...

    Із тремтячим будинку фундаментом
    Я пірнаю в судоми напружені...
    Треба страху в'язати орнаменти,
    Я ж в'яжу тільки марива збуджені...

    Я всміхаюсь на заздрість катуючим
    Моє тіло в підвалі та помислом
    Я сную в цьому світі існуючим
    І знаходжу любов навіть в болісних:

    Трохи зсунуло дах, нема скла в вікні...
    Але я жива, всім на зло живу!
    Я в твоїх руках в своїй голові,
    Вірю скоро так буде наяву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9954

    3 квіт. 2022
    Мар'яна Чапран
    ***
    Мій Боже, чому ти їх покинув?
    Оті страждальні Бучу та Ірпінь,
    Бідний Гостомель... в гірку днину
    Там навіть ангел смерті посивів.

    Мій Боже, чому ти їх покинув?
    Не збудував зелений коридор...
    Мій Господи, там ж люди гинули...
    Там орки катували мій народ.

    Мій Боже, бачив фото з Бучі?
    Де обгорілі й замордовані тіла
    Братські могили...запах трупний
    Зв'язані руки, пробита голова...

    Мій Господи, чому ж ти їх покинув?
    За що такі пекельні муки дав?
    Там кожен був невинний і загинув
    За Україну голову поклав.

    Мій Боже, скоро вже Великдень.
    Ти визволятимеш із пекла душі.
    То не забудь про тих невинних
    Із Ірпіня, Гостомеля і Бучі.
    .
    03.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9961

    3 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Врагу...
    Ты ответишь за всё, ты ответишь за всех,
    Кто погиб, став на страже горою,
    За разбитое сердце, растоптанный снег,
    И за слезы, что льются рекою.

    За детей под землей, без еды и тепла,
    Без воды. И отчаянья море!
    Захлебнувшихся пылью в облаке зла
    От ракет, что несут только горе.

    Четко помню тебя, каждый штрих, каждый жест,
    «Старший брат», неуемный, строптивый,
    Не забуду ни капли потерянных мест,
    До тебя, что сверкали красиво.

    Ни травы, ни цветов, ни реки, ни дорог,
    Что разрушил своею рукою,
    До сих пор не пойму, как сделал, как смог
    Поступить ты так с целой страною?!!

    Но ты нас не сломал, не мечтай, не найдешь,
    Здесь друзей для себя ты не встретишь,
    Ни в твои оправданья не верим, ни в ложь,
    И запомни: ЗА ВСЁ ТЫ ОТВЕТИШЬ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9962

    3 квіт. 2022
    Марина
    Не треба ні квітів, ні свят
    Я підіймаю очі
    В сіре, як попіл, небо.
    Чую, як ти шепочеш,
    Твій голос крізь ріки й степом,
    Крізь хмари, вогонь і кулі,
    Крізь шкіру, крізь усі ребра
    В серце пекучим болем:
    «Нічого мені не треба.
    Не треба ні квітів, ні свят,
    Ні закордонні «остроги».
    Я хочу, мій мужній солдат,
    Нашої перемоги!»

    08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9976

    3 квіт. 2022
    Віктор Ігнатенко
    Повернись живим!
    Є наказ: йому — під Київ,
    			Їй — в Одесі бути слід:
    Йшли на захист Батьківщини
    			Українці слід-услід.
    Йшли, надовго розлучались,
    			Залишали рідний край:
    «Ти мені, моя рідненька,
    			Хоч що-небудь побажай!”.
    І рідненька промовляла:
    			“Я бажаю від душі:
    Якщо смерті, то без муки, -
    			Рани легкої тобі.
    Але все ж найбільш бажаю,
    			Я тобі, коханий мій,
    Щоб додому як скоріше
    			Повернувся ти живий”...
    Пригорнувши її ніжно,
    			Він промовив, як завжди:
    “Я люблю тебе, і прошу -
    			Дочекайсь мене з війни.
    Розібєм клятущих орків,
    			Перемогу принесем -
    І навіки в Україні
    			Ми щасливо заживем!”.

    3 квітня 2022 року.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10003

    3 квіт. 2022
    Владимир
    На згадку про загиблих
    Сьогодні день, коли ми кажем - пам'ятаю!
    Сьогоднi надаєм пошану!
    Кому? Хто нам спасаючи життя загинув.
    Вiн свiт залишив та покинув.
    Такого вчинку нам Ніколи не забути
    Я вIдчуваю бiль, коли невзмозi доторкнутись зi словами:
    сину мій.. доцюню… батько… мати…
    Це біль! Це неможливо подолати!
    Тим хто на захист встав, за нашу рIдну неньку
    Життя вiддав - вічна вам пошана
    Вам каже мати, батько та кохана!
    Схилю колiно перед вами я, брати,
    Героi України не вмирають!
    Героя в серцi залишають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10004

    3 квіт. 2022
    Адріана Яремчук
    За рідний Маріуполь і за рідну Бучу
    За рідний Маріуполь і за рідну Бучу,
    За кожне втрачене життя, за кожний крик
    Я проклинаю цю країну сучу,
    Прокаженого псевдобрата і його “язик”.
    Тут винні всі, що висмоктали звірство
    Із материнським й царським молоком,
    Тут винні мертві і живі, картини, проза, вірші,
    пісні, балети, серп із молотком.
    Чому спалю я Достоєвського, Толстого?
    У чому ніби мала б бути їх вина?
    На їх словах міцнів убивця люду мого -
    Народ, з якого зріс російський сатана.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10011

    3 квіт. 2022
    Justina Butkute
    TAM ESU
    Esu tik tam,
    kad padiau.

    Esu tam,
    kad atneiau
    stiklin vandens.

    Stebukl parodyiau tau,
    praradusiam namus.

    Kol tavo akys regi saultek,
    viskas gali pasikeisti, -
    inai?

    Nors dar nesuprantu,
    kur toliau,
    bet tikrai inau,
    kad esu - tau.

    Kad padiau,
    plaukus ukuoiau,
    kelius parodyiau,
    pasak paskaityiau,
    rank palaikyiau.

    Buiniu ant veido
    parayiau,
    kad brangu.

    Kai esi alia.

    Esu tam, kad padiau,
    per tams palydiau -
     vies.

    Esu tam, kad girdiau,
    kaip atsidaro durys,
    kai pareini  nauj,
    tau svetim pasaul,

    kad priglausiau,
    velniai palinguotume
    palei vliavas,
    rankas ikl,
    kaip mediai,

    kad apsikabiniau,
    kasas supiniau
    ir ivesiau, -
    link rasos,

    kol kojos basos -
    apsipras,
    vilt suras.

    Esu tam, kad girdiau,
    tave myliau,
    kai baisu.

    A tam ia esu.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10015

    3 квіт. 2022 р.
    Вікторія Войтех
    В пам'яті назавжди
    В пам'яті назавжди залишиться
    страшенна дата 24.02.2022
    Цю дату кожен українець  ніколи не забуде
    Коли всі мирно спали, в нашу країну прийшла війна.
    В пам'яті назавжди залишаться герої
    віддавши свої життя в цій страшенній війні
    Діти які повинні були жити.
    Війна відібрала частину нашої душі
    Але не відібрала нашу любов до країни
    В пам'яті назавжди сльози, біль за Україну,
    За кожну вбиту дитину та людину
    В пам'яті назавжди залишаться наші міста герої, які чинять супротив окупантам.
    Люди,які стали героями
    В пам'яті назавжди у нас залишиться ця страшенна війна, якої в 21 сторіччі не мало бути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10017

        Долучайтеся!Кожен
     вірш, кожен рядок, кожне слово – це вже частина Української історії.
    Після нашої перемоги, майбутні покоління мають пам’ятати крізь що ми
    пройшли та надихнутись відвагою і героїчною боротьбою. Долучайтеся до
    культурної спадщини й додавайте свої твори, адже ми точно знаємо, що
    війни закінчуються, а поезія – ні.Додати свій вірш

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10037

    3 квіт. 2022
    Левченко Юлія
    Пам'яті загиблих... Буча... Ірпінь... Гостомель
    Палає серце від жахіть, палає серце,
    Горить зсередини, і розриває біль.
    Хто і коли буде покараний за все це?
    Страшні картинки лізуть в душу звідусіль.

    Їх там замучено, згвалтовано, убито...
    Усе розтрощено, все в попелі й вогні.
    Неначе серце наскрізь кулею пробите...
    Ніколи монстрів цих не зрозуміть мені.

    Прийми, мій Боже, упокій їх бідні душі,
    Хоч коло Тебе вічний спокій хай приймуть.
    А ворогам проклятим на воді й на суші,
    Дай на собі відчути весь наш гнів і лють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10040

    3 квіт. 2022
    Дар'я О.
    Президент українських сердець
    Дощі ідуть, місця - руїни
    Так важко душі вижити тут..
    Та що це? Світло зійшло для країни!
    На землю ступивши, розігнав він зла омут.
    Втомлені, карі ці очі
    Сміло дивляться на ворогів.
    Не спав вже котрої ночі,
    Не здавши країни ланів.
    І правдою різкою, ясною
    Його слова лилися з новин.
    Міцною й сильною волею
    Він країну свою боронив.
    Поки хвалені ті "патріоти"
    Швиденько з країни втекли,
    Він, забувши всякі турботи,
    Залишився на рідній землі.
    Раніше кричали: "Клоун!" та "Клоун!",
    "Комік звичайний, що ж він зробив?".
    Час показав, хто насправді є ворог,
    А хто країну в біді не лишив.
    На плечах він наче тяжку ношу,
    За людей болить серце, однак
    В думках все повторює: "Мушу",
    Ми усіх переможем лиш так!
    А ті, хто його зневажає
    Нехай очі на правду відкриють:
    Хто людяність в серці плекає,
    А кому світить за зло лиш могила..
    Бо добро завжди в його серці
    І щирість завжди була.
    Тоді світло переможе темряву,
    А смерть не здолає життя.
    На коліна не поставив країну
    За правду й свободу борець.
    "Я цю землю свою не покину", -
    Президент українських сердець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10045

    3 квіт. 2022
    Тетяна
    К оккупантам
    И кто же знал, что будет с нами?
    Как в страшном сне слышны с утра.
    Ракеты, взрывы над местами
    Где ходят люди, детвора.

    И залпы градов над Станицей,
    А Харьков весь горит огнем.
    Добрались в пригород столицы,
    Испепеляя день за днем.

    Бердянск, Херсон и Мариуполь -
    Заполнены везде врагом.
    Пытаясь Харьков взять под купол
    Крушение терпите за днем.

    Дотла вокруг себя сжигая -
    Вы превратились все в зверей.
    И с каждым днем, не прекращая,
    Бомбите вы простых людей.

    В молитвах мы за Мариуполь,
    Чернигов, Харьков и Ирпень.
    За Киев, Николаев, Бучу,
    Просим помочь мы каждый день

    Но мы все вместе, все едины,
    Народ крепчает день за днем.
    Ведь все мы - дети Украины,
    А вам лишь в след за "кораблем".

    Народ мы сильный, мы сумеем -
    Страну поднять среди руин.
    Не упадем мы на колени,
    Под ваш "особенный режим"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10047

    3 квіт. 2022
    Тетяна
    Ініціатор бою
    Спустошена, німа, безсила...
    Душа, мов пустка, душа-могила.
    Добра не маю, не маю й злості,
    Кричу беззвучно у часопростір.
    Більше не прошу сліпим прозріння,
    Покою - мертвим, живим - терпіння.
    Спитати хочу: "Ініціатор бою,
    Чи ти пишаєшся тепер собою?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10051

    3 квіт. 2022
    Zlata Okhrimenko
    Воєнний плач-молитва
    Якщо не бачиш, то почуй
    Всіх тих дітей із втраченим дитинством.
    Цей плач, що перешитий страхом, болем
    Лунає всюди, де б ти не проник.

    А скільки втрачено ключів з минулого, і мрій, і планів...
    Ні, все це ми відбудуємо, авжеж.
    Але лежить на клятих тих кацапах
    Відповідальність за невинну живу смерть!

    Прокляття за той відчай та за те,
    Що буде наш світанок України,
    Який вже не побачить той, хто бачив смерть,
    Але він бореться, щоб жити та помститись.

    Згадай незламні Суми, Маріуполь, Київ та Ізюм,
    Ірпінь, Чернігів, Бучу, Харків та Гостомель -
    Міста такі ж незламні, як народ,
    Який тримає силу й віру в перемогу.

    А наші славні ЗСУ, Тероборона,
    І медики, і волонтери - всі, всі, всі...
    З собою маємо ми те, про що ті орки навіть і не мріють -
    То незалежність, нація, свобода у душі!

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10063

    4 квіт. 2022
    Іра Яворська
    Хто ви
    хто ви? лиш м'ясо без імен
    що розтеклося по бруківці
    пастух в тіні, голодні вівці
    лиш бе і ме
    і смерть
    і смерч

    пастух загнав
    пастух зробив
    провина вся на пастухови
    а барани підняли брови
    "це все не ми
    ми всі за мир

    це наш пастух
    це наш сарай
    усі в сараї нас дурили"
    та баранів не пустять в рай
    за все, що барани зробили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10070

    4 квіт. 2022
    Карпенко Інна
    Крах империи
    Со злобой «вставая с колен»
    Вы дьяволу души продали.
    И жизни невинных взамен
    Ему за успех обещали.

    Не можете в мире вы жить.
    Всегда вы соседей терзали!
    Сегодня и нашу страну,
    Как жертву для казни избрали.

    Вы утром пришли убивать!
    Цинично, как в 41-ом…
    Терроризировать, грабить, карать…
    190-тысячным сатанинским резервом.

    Бездушные нелюди, твари!
    Сколько судеб вы переломали?
    Сколько невинных душ вы сгубили?!
    Убийцам нет места  в этом мире!

    За каждый расстрелянный дом!
    Слезы Матери и Ребенка!
    За зверства «русской весны»-
    В ответе вы все и ваши потомки!

    Вы будите пить свою нефть!
    Вдыхать кубометры газа!
    Жить за «железной стеной» и стагнировать
    в империалистическом экстазе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10083

    4 квіт. 2022
    Ольга Поворозник
    Цілуй, завтра не буде
    Цілуй, завтра не буде.
    Доки сюди з’їжджаються
    Військові кореспонденти,
    Доки світ тривожиться,
    Доки проліски прорізують
    Пагонами сиру землю,
    Цілуй.
    Місяць над містом,
    Зимовий дощ.
    Я приймаю подарунки,
    Жартую, розставляю
    Хатою свічки і квіти
    Від інших.
    Цілуй. Завтра не буде.
    Я кажу своїй терапевтці,
    Що планую багато дурниць.
    Страх смерті штовхає мене
    Прямо в обійми до тебе.
    Я читаю новини,
    Слухаю наших снайперів,
    Виходжу на пробіжку,
    Помічаю, шо трохи часу згаяла.
    Сира земля пахне.
    Весна пахне.
    Я ледве витримую.
    Це ніколи мені не набридне.
    Це ніколи не нудно.
    Мій друг везе мене обідати.
    Ліс. Вода. Вітер. Куримо.
    Ми говоримо відверто
    Про невдалі свої любові.
    Регочемо.
    Завтра не буде.
    Подруга пише про чоловіків,
    які уважні до неї.
    Про когось, як ти.
    Подруга розповідає про
    Когось, як ти.
    Ти також відчуваєш цю
    Незручність між нами?
    Цю недоговореність?
    Завтра не буде.
    Цей вітер про це. Цей
    Великий метеорит. Смерть.
    Війна. Смерть. Ковід. Смерть.
    Любов з присмаком.
    Солена.
    Цілуй.
    Завтра не буде.
    Цілуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10090

    4 квіт. 2022
    Людмила Євсєєнко
    Нас вбивають
    Нас вбивають
    виродки без слави,
    Нас розстрілюють,
    зв’язавши міцно руки,
    Нас гвалтують,
    москалі криваві.
    Нас хоронять,
    чавлять танком трупи…

    Скільки ненависті є в одній людині?
    Кілограм чи два, чи вже по риску?
    Ось зґвалтована лежить на спині,
    Ось рашист, що получив по писку…

    Нас вбивають,
    Варвари без плем‘я,
    Нас грабують
    Нелюди з Мордору,
    Нас стирають
    Із землі своєї,
    Нас стріляють
    В межах коридору.

    Скільки ненависті є в одній людині?
    Головне, щоб з часом не забулось,
    Щоб жило у кожній ночі й днині
    Й бумерангом оркам повернулось.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10093

    4 квіт. 2022
    Олександра Ковтуцька
    Світ переможе темряву
    А я все одно
    Закохана у весну
    А я все одно
    Любов з собою несу
    А я не боюсь
    Ні смерті, ні ворогів
    В мене лише серце
    Нестерпно
    Болить
    Стискає у грудях
    Нестримно
    Ненависть й чиста лють
    За своїх людей, яких
    Окупанти ґвалтують
    Б’ють
    І в голові — лише густий туман
    Ці крематорії були для нас
    Нам не вилікуватись
    Від цих нестерпних ран
    Вони відбирають життя
    У нас
    У наших дітей
    З методичками масзаховань
    І серце так рветься з грудей
    Я впевнена
    Все повернеться нелюдям та скотам
    Як жити з дірою у серці?
    Мені невідомо
    Лиш біль тече по моїх текстах
    Але я все одно
    Закохана у весну
    А світ завжди переможе
    Будь-яку темряву
    Як життя завжди перемагає смерть
    Лиш ворогів хай не омине
    Ні пекло, ні справжня безчесть
    А поки під ногами моїми
    Наша земля, наша твердь
    Я буду кричати голосно
    «Йдіть з України геть!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10099

    4 квіт. 2022
    Любов Кондратюк
    Біль і сльози...
    Переглядаю фотографії щоденно,
    Які з'являються у хроніці новин,
    Усі тут названі поважно й поіменно -
    Оце чийсь батько, чоловік, єдиний син.
    Такі обличчя... Світлі, молоді, вродливі,
    А є і старші, із розважністю в очах.
    Усіх з'єднала мужність справжня та сміливість,
    Й відповідальність, що була на їх плечах.
    За Україну, її волю й незалежність,
    Яка, мов кістка в горлі, для московської орди,
    За рідну землю, її простір та безмежність,
    І за родину, як навчали їх діди.
    Пішли у бій нащадки козаків відважних -
    Одні безвусі ще, у інших в скронях сивина.
    По двадцять, сорок, п'ятдесят їм вже назавжди.
    Будь тричі прклята за це, страшна війна!
    Бо як же матері похоронити сина,
    Що восени збирався одружитись?!
    А в неї він одна-однісінька дитина,
    Й цим світлим мріям не судилося здійснитись.
    І як без сліз маленьким діточкам сказати,
    Що їхній тато тепер дивиться із неба?
    А нареченій звідки сили почерпати,
    Бо не дружиною - вдовою стати треба?
    Вони - сини і дочки України кращі,
    Яких повік ми будем пам'ятати!
    Нестерпно боляче в душі й дедалі важче
    В останню путь героїв проводжати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10101

    4 квіт. 2022
    Віктор Сіжук
    Без назви
    Злі "Каїніти", де вас подіти?
    Вам би у пеклі живими горіти
    Прокляті нині у світі підете
    Брата собі вже ніде не знайдете

    Був у вас брат і була у вас мати
    Та почали безневинних вбивати
    Землю чужу ви своєю назвали
    Діток невинних і тих повбивали

    Іроди злі, кацапюри прокляті
    Ви честь згубили і віру зганьбили.
    Антихриста злого вождем ви обрали
    То це на такого "Царя" ви чекали?

    Царя, що пів світу для вас завоює
    За що Україну він зараз руйнує?
    Та сильний ще Бог, аби вас покарати
    Ще є у нас порох і є в нас гармати

    Це наша земля і ми будем вбивати
    І ти «Мать Рассія», ще будеш ридати
    Коли повернуться сини в домовинах
    А бо ж їх антихрист попалить в машинах

    Сидиш як цариця і горя не знаєш
    Та станеш вдовою, і ще поридаєш
    Вином блудодійства весь світ напоїла
    Бодай в тій брехні і сама погоріла

    Весь світ відвернувся від "Злої Блудниці"
    Вже пити не хоче з твоєї криниці
    Ніколи вже з вами не будем братами
    Бо ви для нас стали лихими катами

    Одне лиш прокляття
    Одні лиш прокльони
    Фашисти нещасні
    Злиденні шпіони

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10112

    4 квіт. 2022
    Олена
    Лінія оборони
    Бій все іде, чути залпи з гармати,
    Оборону тримають наші солдати.
    Котрий вже місяць в аеропорту,
    Відбивають атаки неначе в аду.

    Приспів:
    Лінія оборони, лінія оборони,
    Лінія оборони,
    Донецький аеропорт.
    Лінія оборони, лінія оборони,
    Лінія оборони,
    Український народ.

    Обстріл позицій стає все щільнішим,
    Об'єкт стратегічний став ще важливішим.
    Тримайтеся хлопці, бути добру,
    Зупините друзі ви люту орду.

    Б'ють наші кіборги, ворога б'ють,
    Бо безкінечна до нас його лють.
    Воїнам Світла не страшно в бою,
    Бо захищають країну свою.

    20.01.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10124

    4 квіт. 2022
    Ірина Андрієшин
    Весна
    Україно моя, ти одягнеш вінок перемоги!
    Ми обмиємо кров і пилюку із твого лиця.
    І тоді залунають пісні замість звуків тривоги,
    І обнімеш турботливо кожного свого борця.

    Ти гаряча, як сонце, безмежна і вільна, як небо.
    Ти у моїх думках, в українця любого в душі,
    Колись думали ми, що для щастя багато так треба,
    А це просто співать колискову в вечірній тишІ.

    Обійняти дитину і знати, що завтра настане,
    Ну і знову співати, бо наші найкращі пісні.
    Бог загоїть твої найболючіші рани.
    Ти прекрасна, моя Україно, у нОвому дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10125

    4 квіт. 2022
    Анастасія
    Ти знав?
    Ти знав? Вони стріляють в наших...
    І не почути це серед новин.
    Тут біль і жах в очах прекрасних,
    Що згасли зранку, ніби ліхтарі.

    Ти знав? Тут помирають люди,
    Їх газом, бомбами, вогнем травлЯть.
    Тут мати плаче сльОзами скорботи,
    В руках тримаючи безвинне немовля.

    Воно вже не побачить сонце
    І не покличе маму на ім'я.
    Закрились назавжди маленькі очі,
    І не поринуть ті у забуття.

    А може, чув ти про блокаду,
    Влаштовану от тими... (як їх там?),
    Що всюди кажуть про нацистську владу,
    І треба нас від неї "визволять".

    Вы, нелюди, подумайте сначала,
    Как сможете вернуться вы домой,
    Посмотрите в глаза жене и маме,
    Хотя все зомби лишены мозгов...

    Сейчас вопрос о ваших детях,
    Которых я не в состояньи пожалеть.
    А смогут ли они существовать на белом свете,
    Ведь ненавидеть будут их повек?

    О чем вы думали, когда ступали
    Своими грязными ногами в нашу степь?
    Когда так рьяно вы спасали,
    Насилуя при этом чьих-то дочерей?

    Вы Гимн послушайте и все поймете,
    Что вы назад вернётесь лишь в гробах,
    Хотя вас можно в мусорный пакетик
    Всех завернуть и скинуть в двор кремля.

    Я зрозуміла, мила Україна,
    Що означає цінувати рідний дім:
    Злилися всі в одне велике ціле,
    І так залишиться повік.

    Ти знав: вони стріляють в наших,
    Та наші борються, ні крихти не здають.
    А згодом спалахнуть вогні чудові, різнобарвні,
    Народ мій вистоїть та випустить козацьку лють!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10132

    4 квіт. 2022
    Сергій Савченко
    Гостомелю
    Як довго ховали дерева крислаті
    Від вражих очей твою мрію!
    Палають вогні, ще бої йдуть затяті,
    Ту мрію забути не смію.

    Не смію мовчати, хоч сили кричати
    В нутрі з кожним днем усе менше.
    Не можна вмирати, бо є що втрачати!
    Немає - вмирати не легше!

    Ще будуть світанки, закохані ранки -
    В нас ворог украсти не зможе.
    Хто мрії плекає, в надії чекає -
    Хай небо святе допоможе!

    Я буду стояти - тобі обіцяю.
    І вистоїш ти неминуче!
    Що морок мине і зла сконає -
    Усім присягну!

    Твоя Буча.
     2.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10134

    4 квіт. 2022
    Анастасія
    Последний день
    Там была смерть,
    Я точно помню.
    Я видела её глаза.
    Я помню всех и знаю сколько
    Душ та забрала уходя.

    День начался тот словно чудо,
    Весна вошла в свои права.
    Наш город был прошит уютом,
    И звало нас тепло из очага.

    Нам солнце яркое светило,
    И птицы пели за окном,
    А мы все это не ценили,
    Пренебрегая счастьем день за днем.

    Мы и понять не имели,
    Что горе может нас постичь.
    Что станет все обычной пылью
    И на страницах книг продолжит
    жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10135

    4 квіт. 2022
    Дарія
    Без назви
    Заплющуєш очі і бачиш
    Фото жахливих страждань
    Понівечені сотні життів
    Сліди людських катувань

    Страшні знущання й тортури
    Нелюдяності повний грааль
    І серце не в силах стерпіти
    Рве на шматки його жаль

    Суцільний біль і скорбота
    Ненависті ріки... Моря...
    Знесилено падають сльози
    Душа крізь тіло рида

    Заплющуєш очі і бачиш
    Фото людських страждань
    Совість кричить знесилено
    В скронях б'ється печаль
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10136

    4 квіт. 2022
    Макс Терн
    Я мрію не тікати у сховок від сирен...
    У мене на брехню,
    Тепер імунітет,
    Я витримаю біль,
    І всі безсонні ночі,
    Вкраїною, весна,
    Іде поміж ракет,
    І чути звідусіль:
    Я жити вільно хочу!

    Я мрію не тікати,
    У сховок від сирен,
    І не здригатись в розпачі,
    Від феєрверків свисту,
    Ми мусим зруйнувати вже,
    Той бісів Карфаген!
    Здолати шлях цей до кінця,
    Покручений, тернистий,

    Я мрію знов прокинутись,
    Від сонця, не жаху,
    І в котре бачу дивний сон,
    Один і той же самий:
    Немов стою босоніж я,
    Під сонцем, на даху,
    І вітер п’ю, колючими,
    Глибокими ковтками,

    Години, тижні, місяці -
    Вертаються назад,
    Мов перемотку у кіно,
    Неначе хто натиснув,
    Снаряди власні проковтне,
    Ураз ворожий град,
    Над Києвом і Харковом
    Ракети всі зависнуть,

    Лелеки, в теплії краї,
    Повернуться навспак,
    Павук, зворотно, розплете,
    Хутенько павутину,
    І зникне запах гару,
    І попелу той смак,
    З думок осиротілої,
    За ніч одну, дитини,

    І проростають колосками,
    Знов, за домом - дім,
    Біжать усі із укриттів,
    Бо стигне вже сніданок,
    Хтось сонний, хтось похмурий,
    Але усі - живі!
    Сльозинки в очі котяться,
    Всі що на землю впали…

    І я іду по місту,
    А час пливе назад,
    Скло ріже ноги босії,
    Складаючись в вітрини,
    Теплом всі вікна світяться,
    Йде сильний снігопад,
    В сніжки би зараз грати,
    На дворі ж - ні дитини,

    Лиш крейдою, дитячий,
    Малюнок на стіні,
    Розтрощеній від обстрілів,
    Із цегляними ранами:
    Жовто-блакитна стрічечка,
    І напис “Ні Війні!”,
    На вулиці, відомій всім,
    Майданом та каштанами…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10143

    4 квіт. 2022
    Євген Pallaunn
    До окупанта
    Ти йдеш по землі, що для тебе чужа,
    Звеш себе братом, хоч ти є диким звіром.
    Радо встромляєш ближнім в спину ножа,
    І щось кажеш ще нам про довіру.

    Ти прийшов пити кров, але нею стечеш,
    Зрошуючи землі наші родючі росою.
    Від кари тепер ти ніяк не втечеш,
    Смерть тебе швидко скосить косою.

    Кістки твої стліють десь серед лісу,
    Твій попіл рознесе вітер над степом.
    Про смерть твою матір сповістять крізь завісу,
    Хоча вона теж живе серед склепу.

    Твоя мова - постріл, твоє діло - біль,
    Ти несеш плач і смерть у кожну хатину.
    У тебе в голові замість мозку лиш цвіль,
    Ти не твориш нічого, окрім руїни.

    Але зуби зламаєш об вільну країну,
    Що тебе похрестила і тебе ж відспіває.
    Твій шлях вже давно веде в домовину,
    І ми - та рука, що цвяхи забиває.

    І ніхто по тобі не заплаче і не згадає,
    Лиш зрадіють та вільно розправлять плечі.
    Твоя смерть вже на п'яти тобі наступає,
    І від неї нема порятунку і втечі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10144

    4 квіт. 2022
    Олена
    Та хто ж ти є Росіє братня?
    Сусіде ближній, зупинися,
    Коли нарешті наїсися?
    Тобі вже Крим, як кістка в горлі,
    І на тобі смертей вже сотні!

    Для тебе вже нема святого,
    Для тебе терорист вже брат.
    Йому даєш ти автомати,
    Снаряди, бетеери, град.

    Для чого ми тебе питаєм,
    Впиваєшся ти в людську плоть?
    Чечні, Осетії, замало?
    Життя людське це не цікаво?

    Та хто ж ти є, Росіє братня?
    Кровава ти і кровожадна!
    Не хочеш миру на землі,
    Ти - посіпака Сатани!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10146

    4 квіт. 2022
    Оксана
    Без назви
    Пробачте, що ми вас не врятували,
    Пробачте за знущання над дітьми...
    Ми навіть не могли, не уявляли,
    Що та росія робить із людьми...

    Це територія, де нелюди живуть,
    Гнилі в утробі матерів своїх...
    Всім світом їх назавжди проклинуть
    І не пробачуть вже нікого з них...

    Це кодло ще розсипеться навколо,
    Та ми в обличчя пам'ятаєм всіх...
    Їм не сховатись в світі ні від кого,
    За кожним смерть скоро пристане на поріг...

    Пробачте наші рідні, що не встигли,
    Прийшли за вами надто пізно ми...
    Ми помстимося за усіх, кого убили,
    Ті москалі на Україні й на Землі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10153

    4 квіт. 2022
    Володимир Германов
    НІХТО НЕ ВМИРАЄ
    Ніхто не вмирає даремно!
    Ніхто не вмирає!
    Злетіти за обрій окремо
    чи в зграї.
    Ніхто не загине даремно!
    Ніхто не загине!
    У світлі втопитися темінь
    повинна.

    Ніхто не загине за безцінь,
    Ніхто не загине...
    У жменю затиснути серце
    невпинне.
    Ніхто не вмирає завчасно,
    Ніхто не загине...
    Нікому життя не украсти
    єдине.

    Ніхто не вмирає даремно!
    Ніхто не вмирає!
    Злетіти за обрій окремо
    чи в зграї.
    Ніхто не вмирає убитим,
    Ніхто не вмирає!
    У жменю затиснутий світом
    чи раєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10195

    4 квіт. 2022
    Багнич Оксана
    У безпеці
    Прекрасне місто, мій Дніпро,
    Безпечно тут, у час війни.
    Прошу Тебе, Господь,
    Нехай і далі буде він безпечний.
    Серця скалічені війною,
    Тут прихисток знайшли.

    Молюсь я уночі і прошу,
    Руками, Боже, ніш Дніпро закрий!
    А зранку дякую, за те, що всі живі,
    Нехай і далі буде так, мій Отче!
    Серця ти кожного храни,
    Оберігай нас зранку і до ночі.

    В своєму теплому я ліжку,
    Лежу і дивлюсь в телефон,
    І сльози льються, крає серце,
    Душа болить, і знов і знов...
    Страшні жахи, де убиває ворог,
    Старих, жінок і навіть немовлят.

    У бомбосховищах та у підвалах,
    В холодних стінах, без їжі та води,
    Чекають наші незнайомі, але рідні,
    Коли прийдуть захисники.
    Молюсь за вас, молюсь і плачу,
    Прошу, Господь, Ти їм дорогу проклади.

    Дорогу, у безпечне місце,
    У затишок, тепло, Господь їх відвези.
    Що пережили ви, ніхто як ви не зрозуміє,
    Але нам боляче усім, повірте!
    І кожен в своїй мірі, цей жах війни
    У серці проживає.

    Звільнені, рідненькі наші,
    Все відбудується, де ви жили.
    Хто технікою зробить, хто руками допоможе, фінанси кожен покладе.
    Відбудувать лиш серце й душу
    Ми не можем, це тільки Бог і час.

    Жорстокі вбивства, звірські навіть,
    Той ворог творить, на моїй землі.
    Не повернути з царства мертвих,
    Тих, чиї життя забрали звірі.
    Вороги, ви вже відчули, ту лють,
    Яка до вас іде; уже, уже підходить...

    Вже скоро кара Божа,
    Впаде на ворога за всі його гріхи.
    За вбивства, згвалтування,
    За ту брехню, що відригає звір.
    За те, що покалічили нам душі,
    За очі, що смерть побачили не у кіно.

    Змінились мрії та бажання.
    У всіх нас мрія лиш одна,
    Щоб ця війна, скоріш минула,
    І полишила нас на вічнії віка.
    Моя рідненька Україно,
    Прости, що так сильно не любила
    Тебе раніш, як зараз я люблю,
    Люблю тебе, люблю я Бога,
    Що створив наш Всесвіт, і тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10196

    4 квіт. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Щоб висловити біль немає стільки слів...
    Назад закрита назавжди дорога.
    Немає стільки кари для катів,
    Для прощення немає стільки Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10197

    4 квіт. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Світ дивиться великими очима
    І зазирає обережно з-за дверей.
    В ці дні наявно видно, хто Людина,
    А хто остання нелюдь з не людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10198

    4 квіт. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Не знаю як про це сказати.
    Війну не виправдати жодною з ідей.
    І хтось вже втратив мати, доню, тата,
    сестру, кохану, сина, брата...
    Не знаю як про це сказати -
    Коли болить за кожного з людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10199

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    Звонок..
    Сочувствуют! Не осуждая!
    Свою в крови по горло власть
    И как эксперты рассуждают
    Зачем кадыровцы у нас
    -"Как ты, здоров? Ну слава богу!"
    "Ещё немного потерпи!"
    Всех вас спасут! Найдут Бендеру!
    Пока в подвале посиди!
    Мы точно знаем все в России
    Ведь нам сказали по ТВ
    Что ты наш брат! И твои дети
    На Украине все в беде!
    Мы непременно вам поможем
    Солдаты, грады.. всё для вас!
    Есть также ядерная бомба
    Держи с собой противогаз!
    Мы все с тобой в душе и мыслях
    И крепко держим кулаки
    -"Стой! путин говорит с экрана!"
    ...пошли короткие гудки..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10200

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    Война
    Как не старался зарекаться:
    Ни слова о большой войне,
    Но всё походу затянулось,
    И Украина вся в огне

    Горит восток на юге гибнут
    Ракеты с бомбами летят
    И мёртвые лежат соседи,
    Не дал им шанс российский град

    Уже за сотню мёртвых деток
    Руины в многих городах
    И люди будто караваны
    Бегут с войны в глазах их страх

    В полях дымит, лежат солдаты
    На форме флаги триколор
    И в танке много обгорелых,
    Но что нам до чужих сынов

    За что такое Украине,
    Когда за все свои года
    В отличие от своего соседа
    Не в чьи границы не вошла

    И хоть беда, сплотились люди
    Бендерой стали ты и я
    И даже бабушка с Азова
    Сказала: путину пиZда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10201

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    Сон
    У дискотеки объявленье:
    "С калашниковым не входить!"
    И у бармена настроенье,
    Что будут танцевать и пить.
    Идут в слезах с улыбкой люди,
    Аркадия гуляет вся
    Что наконец то завершилась
    Несправедливая война.
    И обнимаются, и пляшут,
    Смеются, бегают, орут!
    Рыдают.. кто-то флагом машет
    И хором гимн во всю поют.
    И я бегу с разбега в море,
    Не сняв с себя свои очки,
    Но тут проклятая "ТРЕВОГА".
    Я просыпаюсь! от войны!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10202

    4 квіт. 2022
    Тетяна Андрущишин
    Про наболіле
    За тиждень до весни застогнала Україна,
    Звук сирени про тривогу
    Поставив всіх нас на коліна
    У молитві перед Богом.
    Триколори наступили -
    Вражих орків діти.
    На шляху усе бомбили
    Ці криваві діти.
    Що керує вашим у'мом
    За усі ці війни?
    Чого хочете, прокляті,
    В моєї країни?
    В вас землі чуть не пів світу,
    Ще вам мало нині?
    Чим в захланності рашиста
    Українці винні?
    Тим, що братом називали
    Байстрюків без тата?
    А вам крові було мало...
    Гірше ви Пилата!!!
    Ми не впали своїм духом,
    А ні серцем вільним,
    Українців всіх єднає
    Любов свободи спільна.
    Збройні Сили України -
    Як соколи хлопці..
    І дівчата всі красиві
    Не стоять в сторонці.
    Записались в волонтери,
    В добровольчі війська.
    Бо мета в нас, як в Бандери :
    "Гине хай нацистське!!!"
    Схід і захід України,
    Наче одружились -
    Во Єдиную державу
    Знову возродились...
    Дика ордо, ти послухай,
    Що тобі ми кажем!!!
    Ми козацького тут роду,
    Ще усім покажем!!!
    Ви - не браття, ви - убивці,
    Але нас не вбити!
    Крові нашої навіки
    З вас тепер не змити!
    Наша люба Україно,
    Вдягай вишиванку!
    Скоро мир прийде до тебе
    Зрання на світанку...
    У русяве ти колосся
    Заплетеш волошки.
    Шахти брови підфарбують
    "Вугликами трошки".
    На устах твоїх полине
    Мова солов'їна.
    Кожен гордо в світі скаже:
    "СЛАВА УКРАЇНІ"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10203

    4 квіт. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    До війни я зуміла звикнути
    А зникнути зараз ніяк не можна
    Ще на святковій площі треба крикнути
    Що мрія має жити кожна

    Хочу побачити сльози щасливі
    Скроні в батька пожаліти сиві
    Хоч на секунду вогонь в очах
    Друзів, які стали дорослими за цей довгий шлях

    Сказати кожному, що саме час
    Невпевненості більше не почую
    Я тільки з болем між ребрами благаю вас
    Це ж правда, що колись я з тишею переночую?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10204

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    Хирург
    В Берлине, Фриц, Хирург, Мужчина
    Спасает с Киева дитя
    Который спал и под бомбёжку
    Попала вся его семья
    Раздавленная селезёнка
    Осколки повредили таз
    Но Фриц спасёт ,он классный профи
    За жизнь он борется сейчас
    Малыш не знает, что в завалах
    Осталась вся его семья
    Ну а пока звенят в тарелке
    Осколки с раны у дитя..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10205

    4 квіт. 2022
    шура
    Без назви
    всі очі прикуті до нас
    весь світ з завмиранням серця
    невимовно лютує
    вже не бентежать ні газ, ні вода,
    ні їх мимовольна конвекція
    вже сонце на ранок не сліпить очей
    а тільки підсушує сльози
    бо вранішнє сонце — то новий день
    а день — то помста ночі
    кажеш, ворог, нема більше мрії?
    а ніхуя! бо мрія у кожному серці
    і в мертвому, і в живому
    в блакитному і в жовтому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10206

    4 квіт. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Злість! Ненависть! Відраза!
    Гнів душу нищить ізрання -
    Гостомель, Ірпінь, Буча, Бородянка:
    Поток емоцій! КЛЯТАЯ війна!
    Невже Господь не бачить і не чує,
    Як лине крик, рікою ллється кров-
    Жінок, дітей, дівчат люто гвалтують
    Де Богородиці священний омофор?
    Де тая світова спільнота?
    Невже замало доказів біди?
    Чого чекаєте? Вогню вам не достатньо?
    Чи ви не бачите його сліди?
    Спаплюжені усі права людини,
    Знецінено умить її життя -
    Ком в горлі, ненависті сльози
    Прощення не існує, то -  орда!
    А ми - нескорені, будемо жити вічно:
    Дівчата, хлопці, воїни, батьки
    Моя країна має добру пам'ять -
    Прокляття для ганебної війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10207

    4 квіт. 2022
    Мария
    Розпеч
    Як сталось, що в великім світі
    Нема кому спинити злидаря
    Нема такого слова пояснити
    Чому чужак вдає володаря

    Чому панує в Україні?
    Чому шестірки чинять жах?
    Такого аду не побачишь
    В самих жахливих своїх снах

    Доколи будуть гинуть люди,
    В сльозах кривавих утопать
    без їжі, без води в підвалах,
    Невинні в муках помирать?

    Нема такого покарання
    Що заслуговують орки
    Напевно в бовдуря панують в
    Макітрі хворі таргани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10208

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    путлер
    Шла надцатая пятилетка
    Высоцким назван был Арбат
    А площадь, знаете какую,
    Немцова стали называть

    Уже давно закопан Ленин
    И за забором детский сад
    Флаг сине-жёлтый на флагштоке
    А рядом люди в СалоМак

    А где-то далее Урала
    В жОпа-деревне, что в лесу
    Идёт грибник, заросший старый
    Один, не нужный никому

    Когда-то новичок-еспрессо
    В него случайно* был введён
    Судья, что главным был в Гааге
    Сказал, чтоб шёл за кораблём)

    #ПНХ
    #русский военный корабль иди нах#й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10209

    4 квіт. 2022
    Ольга Попова
    Ми йдемо
    Вже ранок світить у вікно
    весняний подих заглядає
    Чи буде тихо? Всеодно
    тривогу серце відчуває
    Чи буде завтра? Сміх дітей?
    Весняний дощик? Поле?
    Чи будуть люди із людей
    яких настигло горе?
    Ми ніби в комі живимо:
    що день, що тиждень, місяць...
    Вже ранок світить у вікно
    і знов працює ПВО
    десь там: над лісом.
    Десь там далеко, рік тому
    ми мали плани, мрії,
    ми мали цінності, чому
    і чим ми прогнівили?
    Навіщо вам життя дітей?
    Навіщо стільки крові?
    Чи будуть люди із людей?
    Дійдем до перемоги!
    Дійдемо всі, бо ми сім'я,
    бо ми єдине ціле,
    бо мрія є без вороття
    і невід' ємна сила.
    Бо ми не "орки". Ми - народ,
    який лиш хоче жити.
    Веде весна до перемог,
    нас вчить як знов любити
    весняний дощ і неба синь
    і в полі сонях стиглий.
    Десь там нас кличе далечінь
    і ми йдемо, ми дійдем!
    04.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10210

    4 квіт. 2022
    Владимир Ярош
    Год после войны
    Послушай деда, всё настало!
    Как ты мне раньше говорил
    Когда страну твою советов
    Никто почти что не любил

    Что не спроси, всё в дефиците
    И очередь за ним всегда
    А президент нам объясняет
    Что экономика больна

    Так вот тогда, в какие жили
    Адреналина времена!
    Про Вовочку опять в цензуре
    Все анекдоты на года

    И заграница вся закрыта
    Дают лишь визу на войну!
    Короче деда! Ностальгию
    Твою я вовсе не пойму

    Ушли от нас все иностранцы!
    Все фирмы!!
    Памперсов нема!!!
    Зато в экране Кашпировский
    Всех убеждает: "СПАТЬ ПОРА"

    (Россия, через год после войны.)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10211

    4 квіт. 2022
    Ірина Малярська
    Лють
    Буча, Ірпінь, Маріуполь, Харків, та багато інших...
    Це наша біль...
    Безмежна лють...

    Війна, будь ласка, йди в болото,
    Війна, спинись і схаменись.
    Війна, забудь сюди дорогу,
    Заплутайся і десь втопись.
    Немає плюсів у вигнання,
    Немає слів, немає дум,
    Війна несе лише страждання,
    І лише плач, й безмежний сум.
    Людей калічить і ламає,
    Війна - ти проклята на вік!
    І виправдання тим немає,
    Хто тут пустив цих сліз потік.
    Усе повернеться до орків,
    І кожен плач, і кожен сум,
    І переповнених дух моргів,
    І сльози мам, дівочий глум.
    Ми за своїх людей "віддячим",
    Не зможем просто так терпіти,
    З них кожен стане неходячим,
    В очах завжди буде чорніти.
    Оскаженілу орду кляту
    Розп'яти ржавими прутками,
    І всіх катком їх закатати,
    І змити їх кроваві плями.
    Щоб їх нога вже не ступала,
    І духу йти сюди забракло,
    Щоб в них завжди земля палала,
    І їх земля покрилась прахом.

    Сумно...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10212

    4 квіт. 2022
    Ксенія
    39-й
    Розтрощена весна .
    Оголені всі душі.
    І хтось дійшов до дна.
    Й вузли ті стали неминущі.

    Там порожнеча і пастки.
    Там біль помножений в рази.
    І краплі волі на вустах.
    Вони ж назавжди в молитвах.

    Мільйони гірких слів
    Направлені до всіх богів.
    Лють у крові, вона одвічна
    ЗнайдЕ і в потойбіччі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10213

    4 квіт. 2022
    Британ Галина
    Окупанту російсько – Украінської війни 2022
    Що за мати тебе народила?
    Що за батько тебе пригортав?
    Одягали, поїли, ростили,
    Щоби виріс і вбивцею став?
    Щоби потім прийшов в чужу хату
    З автоматом посеред весни,
    Став народ мій жорстоко вбивати…
    Милий Боже, чиї то сини?!!
    Просто нелюди, варвари дикі,
    Злі істоти без серця й душі!
    Нечестиві, лукаві, безликі,
    Їхні руки навіки в крові...
    Що за мати під серцем носила?
    Що за батько ростив оце зло?
    Що з війною прийшло в Україну…
    Тільки в пеклі притулок його!
    04.04.2022л
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10214

    4 квіт. 2022
    Віта Овчаренко
    Балада про Кривий Ріг
    Кривий Ріг - це Україна!
    Я - з Кривого Рогу,
    Де живуть щасливі люди
    козацького роду.
    Де зливаються в коханні річкові пороги.
    Кривий Ріг - це Україна!
    Я - з Кривого Рогу!
    Кривий Ріг - це Україна!
    Я - з Кривого Рогу,
    Де Козак з легенди свято вірить в Перемогу.
    Він коня свого гнідого за вузду тримає.
    І Чумацький шлях завзято Ріг охороняє.
    Кривий Ріг - це Україна!
    Я - з Кривого Рогу,
    Де працюють шахтарі,
    які вірять Богу.
    Де курганів міць чарує, де знайшли породу.
    Де під шелест ковили місяць ляже в воду.
    Кривий Ріг - це Україна!
    Я - з Кривого Рогу,
    Де живуть веселі діти козацького роду.
    Де кохає до цих пір Інгулець Рудану.
    І лунає на весь світ Гімн про нашу славу!
    Кривий Ріг - це Україна!
    Ми - з Кривого Рогу!
    Ми здобудемо, повір, нашу Перемогу!
    Ми здолаємо нашестя, крокуючи в ногу!
    Кривий Ріг - це Україна!
    Ми - з Кривого Рогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10215

    4 квіт. 2022
    Катюшина Світлана
    За порогом.
    Але ж дядьки не підуть на москву,
    Вони підуть і сіятимуть жито,
    Або розводитимуть бджіл сердитих,
    Та смерть на чужину не понесуть.

    У лігві власнім ворога б душить,
    Інакше "тарганів" не подолати,
    Що без запрошень до чужої хати
    З уставом із своїм злочинним пруть.

    І, вочевидь, я добра не до всіх,
    Й спалахую підчас немов солома,
    Та ворога тримати за порогом
    Завадить має страх, якщо не лють.

    Але ж дядьки не підуть на москву...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10216

    4 квіт. 2022
    Віта Овчаренко
    Сильній жінці
    Красива, вільна, сильна серцем,
    Ти одягла важезні берці.
    В руках не квіти - автомат.
    Не пісня лине - гул гармат...
    Траву не босими ногами
    Ти гладиш зранку у дворі.
    Встаєш на битву з ворогами,
    Косу сховавши на зорі.
    І усмішка твоя похмура.
    І очі лиш від сліз горять.
    Коли ж встає твоя статура,
    Поганих орків пада рать.
    Коли стихає рев і стогін,
    Ти умиваєшся з ріки.
    Здається, що війни немає.
    Панує щастя на віки...
    Біль затиха в жіночім серці.
    І прокидається  весна.
    І тільки ті важезні берці
    Нагадують, що йде війна...
    А ти, як завжди, жінка сильна,
    Вдягнувши форму й автомат,
    Стоїш на варті дуже пильно,
    Рятуєш ранених хлоп'ят.
    І тільки трішки, після бою,
    Де вже розтанули сніги,
    Своєю ніжною рукою
    Весняні зірвеш проліски...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10217

    4 квіт. 2022
    Віта Овчаренко
    Матерям України присвячується
    Матерям України  присвячується
    Доброго ранку, мила ненько,
    Я прийшла, впусти мене.
    Встала, рідна, я раненько,
    Бо ж так швидко час плине...
    Ніжна, лагідна лебідко,
    Я лечу до тебе знов.
    Знаю, мамо, дуже чітко,
    Не помре в серці любов!
    Материнська вірна, ніжна,
    Неповторна як кришталь.
    Мамо, я напевно грішна,
    Що втекла від тебе в даль.
    І не бачу карі очі,
    Що купаються в сльозах.
    І забула довгі ночі.
    І життя на терезах.
    Ні, моя голубко рідна,
    Не забула я тих літ!
    І моя душа не бідна.
    Я лиш свій несу обіт.
    Не забула руки теплі,
    Що так пахнуть молоком.
    Я б хотіла, люба ненько,
    Уквітчать їх васильком.
    Я під ноги три троянди
    Покладу тобі в росі!
    Ноги я помию, мамо,
    Хміль я заплету в косі!
    Подарую спокій, ніжність,
    Вранці, мамо, на зорі!
    І міцну дитячу вірність
    Подарую я тобі.
    Вірність, виплекану в болі,
    В ніжності, в твоїй журбі,
    І в моїй пташиній волі,
    Мамо, дякую тобі!
    Ластівко моя привітна,
    Дякую тобі за те,
    Що не є домівка - клітка!
    Я вклонюсь тобі за це!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10218

    4 квіт. 2022
    Ольга
    Без назви
    Їм так хотілось жити. Мріяти. Майбутнє.
    Тепер розбите все. Обірвані життя...
    Затягнуті у зашморг руки в плямах трупних,
    Вже не обіймуть. Геть холодні. І немає вороття.

    Ми не пробачим жодної душі! Обірваної Ниті!
    Ніколи! Ми проклинаємо увесь ваш рід!
    Бодай ви мучились так нескінченно! Щосекунди щоб! Щомиті!
    І корчились, не знаючи, де саме вам болить!

    Пекла замало для вас, виродків! Катюги!
    Хай Кара Божа розіб'є вас! Правед-Грім!
    Смоли киплячої нехай повільно смуги
    Вам ллються у відкриті рани, щоб здіймався дим!

    Життів застиглих оберемки незліченні,
    Лишень присипані землею де-не-де,
    Нема спокути! Жалості! Прощення!
    Хай кожного з вас Люта Смерть знайде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10219

    4 квіт. 2022
    Віта Овчаренко
    Голуб миру
    Голуб Миру
    До мене зранку голуб прилетів...
    Я так чекала весну у віконце.
    На підвіконня птах тихенько сів.
    І у вікно зайшло повільно Сонце!
    І стало легко в мене на душі.
    Проміння Сонця ніжно лоскотало очі.
    Хоч за вікном, повірте,  ні душі...
    І дуже довгі та безсонні ночі.
    До мене зранку голуб прилетів.
    Я споглядала квіти у віконце.
    На підвіконня птах тихенько сів.
    І Перемога завітала в гості...
    Усміхнена і радісна весна!
    Спокійний ранок, ніч привітна.
    І ніби з неба падала рясна
    На Україну голубина пісня...
    Ця пісня майоріла на
    чолі.
    І зранку кликала людей у вирій.
    Вона посіяла думки рясні,
    Що ката закопали у могилі...
    До мене зранку голуб прилетів.
    Я так чекала щастя у віконці.
    Цей сизий птах нам мир жаданий сплів...
    І синє небо, що плекає Сонце!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10220

    4 квіт. 2022
    Віта Овчаренко
    Як не любити рідну землю
    Як не любити рідну Землю
    І запах ранньої роси.
    Як не любити Сонце в небі,
    Зорі  небесної краси.
    Як не любити рідну мову,
    Що наш Шевченко прославляв.
    Як не любити рідне слово,
    Що Леся Українка промовля.
    Як не любить степи безмежні.
    І Синевиру таємничу глибину.
    Як не любити до  Говерли стежку...
    Дідів сідих хатину,  давнину.
    Як не любити спокій на світанку.
    І мирне небо, пісню солов'я.
    Гітару, що бринить в руках до ранку,
    Де друзі, де Вкраїна, де сім'я!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10226

    4 квіт. 2022
    Катерина
    Лист до України...
    Україна, моя рідна ненько,
    Як болить за тебе серденько,
    За увесь наш народ рішучий,
    За міста і села квітучі.

    Ти, державонько, переможеш!
    Бог з тобою і допоможе!
    Ти розквітнеш з попелу й розрухи
    Загояться рани, здавалось не вщухлі
    Відбудуєшся і оновишся
    Мирним небом озаришся!

    Цінувати ще більше обіцяємо
    Жодній країні не проміняємо!
    Добре там, де немає нас
    Розуміємо в цей нелегий час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10234

    4 квіт. 2022 р.
    Віта Овчаренко
    Другу
    Другу...
    Пробудило солнце цветы,
    И с улыбкой проснулся рассвет,
    И росинки упали с листвы,
    Но тебя, к сожалению, нет...
    Ты ушел без оглядки в страну,
    Где у Солнца всегда белый цвет.
    Где не сможешь увидеть весну.
    И девчонки в том мире нет ...
    Там всегда расцветают цветы.
    Там не будет холодных дождей.
    Там вночи веселятся скворцы.
    Но не будет там близких друзей...
    Там ты сможешь найти тишину,
    Не тревожа соблазнами сердце.
    Но не сможешь забыть ту одну,
    Будешь видеть с Небесной Дверцы!
    Пролетят друг за другом года.
    Расцветёт у подъезда сирень.
    А девчонка уже не одна
    Утром сбросит с подушки тень...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10248

    4 квіт. 2022 р.
    Віта Овчаренко
    До Бога
    До Бога
    "Мій Боже милий, знову лихо!" -
    Писав Шевченко у віршах.
    Було так любо, було тихо,
    А зараз сльози на очах...
    Наділи знову ми кайдани,
    Як ті невільники старі.
    Не тіло - душу закували
    В русифікованій імлі.
    Мій Боже милий, я звертаюсь
    Словами, що Тарас писав.
    Щоб люд, закований в кайдани,
    Час якнайшвидше розкував!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10249

    4 квіт. 2022 р.
    Єва Тоцька
    З ніжності виріс...
    з ніжності виріс тепер, щонайменше, ніж,
    з вірності - вся моя Україна,
    голос її луна між німотних тиш,
    світ ще не зовсім вірить, та світло лине,

    очі тривожно дивляться в темну ніч,
    часу спіраль - безупинно в русі,
    погляд знаходить Бога в однім з облич -
    жінку, що виринає з тяжких контузій -

    ця, хто жива, є більшою від війни,
    вміє тримати щит, наче вічне небо,
    бити по мордах виродків сатани
    і вигризати місце для свого гербу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10250

    4 квіт. 2022 р.
    Автор не відомий
    Без назви
    Март промчался незаметно,
    Просидели в соцсетях
    Ожидая перемены
    На Украинских шляхах.
    Удивляться нечему- русские мамашки,
    Воспитали в мальчиках фашисткие замашки,
    И теперь сидят и ждут, что любимый их сынок,
    Отвоюет в УКРАИНЕ и подарок привезет.
    Это если повезёт, вам гробы доставят,
    Вероятнее всего, их всех здесь оставят,
    На украинских полях все сгниют, гиены,
    И тела их без имен будут удобреньем.
    Бучу видел целый мир, это путин натворил,
    А лавров сидит вяк, вяк , дескать  все было не так,
    Все по схеме как всегда
    «Нас там нету, господа»
    Были, ваши обезьяны,
    Убивали, крали, дряни,
    Вся россия виновата,
    Что живет в ней эта вата.
    Нищие бабульки, дядьки без зубов, а гордятся рашею, вот страна рабов!.
    Вам бы зубы вставить, гардероб сменить, чтоб не стыдно было в люди выходить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10251

    4 квіт. 2022 р.
    Віта Овчаренко
    Надії
    Мамо, прокинься, не спи...
    Очі побачити хочу, благаю...
    У світ ненадовго мене відпусти,
    Благословення твого я чекаю.
    Ти -  Берегиня, Надія моя!
    Сонце, що сходить з-за хмар синьооких.
    Благословення - молитва твоя
    Дасть мені сили у горах високих!
    З клітки я вилечу сизим орлом
    І полечу в далечінь через море.
    Подих твій стане для мене крилом.
    Погляд покаже дорогу за море.
    Біла лебідко, голубко моя!
    Не зупиняй, на колінах благаю...
    Пісню на лист запиши солов'я.
    Я тобі, мамо, її заспіваю.
    Я подарую веселку тобі!
    Після дощу, на зорі, рідна ненько!
    Квіти  до ніг покладу і тоді,
    Я поцілую їх  мила, рідненька!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10252

    4 квіт. 2022 р.
    Вастюк Світлана
    Без назви
    Спотворені вікна, спотворені життя,
    Спотворена країна, спотворене буття.
    Так має бути казали "браття" нам.
    "Расія спасітєль, а нє враг вам!"

    Котіться в пекло "браття" такі!
    Бо не було б вас, то не було б війни.
    Цілуйте й далі в дупу "стратєга сваєго",
    А ми нормальні люди, ми не якесь гімно.

    Ми вільні були і цього не віднять.
    Такими й залишимось, але вам того "нє панять".

    Бо воля тече у нашій крові,
    А ви - раби, "браття" мої!
    Ви стадо вівць, та й ті розумніші,
    А ми -українці. Рашисти ж - вбивці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10253

    4 квіт. 2022 р.
    Марущак  Анатолій
    ХЛІБОРОБ
    Світанки трактор зорював углиб,
    Сніп золотавий зазирав за обрій.
    І круглий хліб світивсь, неначе німб,
    Що добрий Бог залишив хліборобу.

    Коли війна у дім прийшла за ним,
    Він хліб батькам залишив сивочолим
    І каску надягнув, неначе німб,
    І в ніч пішов, щоб захистити поле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10254

    4 квіт. 2022 р.
    Таня Пелихівська
    Диявол не спить уночі
    Диявол не спить уночі,
    Годує кривавого звіра,
    Із сталі в пекельній печі
    Снаряди кує проти миру.

    Коли засинає ввесь світ,
    Змія виповзає на чати,
    Щоб в небі в палаючий слід
    Безсилля своє заховати.

    Диявол не спить і у день,
    Все топче брудними ногами,
    Мізерність сховати б лишень
    За зброї важкі кілограми.

    В чужий та нескорений дім
    Несе своє пекло повсюди
    Диявол, що заволодів
    Тілами нікчемного люду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10256

    4 квіт. 2022 р.
    Олександр Смик
    Відмолись від образ
    Відмолись від образ відпусти і прости
    Все не так, як хотілось, все не так здавалось
    Налюбитись не встигли і себе осягти
    Ми не встигли війна обібрала.
    Розділила світами і горе за край
    Залишилось плекати незламність і мужність
    Відпочинь від образ не вагайся – стріляй
    І хай Отче дістанеться хліб наш насущний
    Убивай москаля, прибирай це сміття
    І безбожне тоді переможем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10257

    4 квіт. 2022 р.
    Кублицький Віктор
    Люблю тебе, мій край!
    Люблю я трави росянисті,
    Блакить ріки, зелений гай,
    Люблю твої джерела чисті,
    Люблю тебе, мій рідний край!
         Милують зір Дніпра простори
         І Черемоша водограй,
         І тепле, синє Чорне море,
         Люблю тебе, мій рідний край!
    Люблю на білій вишиванці
    Наш український коровай,
    Люблю твої пісні і танці,
    Люблю тебе, мій рідний край!
         На нашу землю щедру, милу
         Агресоре, не зазіхай!
         Знайдеш ти тут свою могилу.
         Ми захистим свій рідний край.
    Наш дух козацький не загине,
    Засяє щастям майбуття.
    Люблю тебе, моя країно,
    Люблю тебе понад життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10258

    4 квіт. 2022 р.
    Марина О.
    ***
    У мого бога у очах тривога
    і морок сліз, зміцнілих у смолу
    зіниці бога сповнені тим смогом
    яким війна труїть мою весну

    у мого бога руки — чорна сажа
    у них іржа від крові зброярів
    мій бог малює карти і не ляже
    допоки не подолано барліг

    мій бог у формі, що йому пасує
    на жаль — пасує воїну війна
    мій бог, звичайно, встигне і вгамує
    той шмат ворожого ординського ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10259

    4 квіт. 2022 р.
    Марущак  Анатолій
    ПРИКМЕТА  НА  СВЯТА
    Є прикмета: на свято стріляють частіш.
    І чим празник світліший, тим більше вогню і снарядів.
    Потрапляє залізна приправа в козацький куліш,
    І  пекельним гостинцям в козацькому колі не раді.

    І чого ж воно так, що зростає шаленість атак,
    Біснуватість солдатів, яких набирали по найму.
    І куди ж ви не гоните свій руйнівний порожняк,
    Що пустеля Сахара уже пролягла поміж нами.

    Ви не йшли уперед, ви зостались в якомусь з століть,
    Не тому проспівавши  або проволавши осанну,
    Якщо вам на Різдво одновірців вбивати кортить,
    То які ж ви тоді на повірку, як ми, православні.

    Хто говорить за вас – споконвічний плебей чи пігмей?
    У якій, підкажіть нам, виховують зграї чи стайні?
    І якщо на Великдень вам хочеться крові людей,
    То ви люті язичники, а не прості християни.

    Нам прощати  не вперше. Сусідів своїх й поготів.
    Є на кожне століття у долі роз’ятрена драма.
    Але як нам убивць вибачати, що стільки років
    Нас на всіх перехрестях завжди називали братами?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10260

    4 квіт. 2022 р.
    Крушельницький Олег
    ЗА БУЧУ ГНІВ
    Піди но, брате мій — стежкАми знаними,
    Знайди в печерах чорну сіль
    Та загорни шматки — у савани,
    В них прикопай ворожу гниль!

    Скропи люб’язно їх — вогненним дощиком.
    Смерть проливай з гармат усіх,
    Щоб кат помер, як раб, не прощеним…
    Під спів бучанських солов’їв.

    Залий безжалісно свинець під шкуру — їм,
    Щоб слизь дійшла до голови,
    Щоб падло здохло під тортурами,
    Щоб смерч скидав їх — у рови.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10261

    4 квіт. 2022 р.
    Анастасія Наумович
    Нація бездухих
    Закований в кайдани власної убогості,
    Народ не зможе зрозуміти вільної душі,
    Вона ж бо радше полетить до Бога,
    Аніж в окови піде, навіть золоті.

    А де в них золото? Хіба лиш на папері.
    Там вже й папір як золото тепер.
    Розруха й бідність – основні риси імперії,
    В якої є цензура навіть на людей.

    Летить орел, дві голови у різні сторони:
    Одна клює свободу, інша правду пожира.
    Народ його моралі й людяності виступає ворогом,
    Ніколи він не буде мати гідного життя.

    Цьому народу нелюдів повік ніхто не скориться,
    Уже приходить час його кінця.
    Хто проти правди виступає й бореться,
    Помре від її грізного меча!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10262

    4 квіт. 2022 р.
    Людмила Некрасовская
    О чем с маньяком можно говорить?
    О чем с маньяком можно говорить?
    Какие с ним вести переговоры?
    Преступник Землю норовит сгубить,
    Похоже, он на черепушку хворый.
    И нужно от больного мир спасать,
    Ведь он для человечества опасен.
    Нам надлежит убийцу наказать
    И весь народ, который с ним согласен.
    Мы зло по полной проучить должны
    И отыскать такое покаранье,
    Чтоб сохранились от большой страны
    Пустое место и воспоминанья.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10263

    4 квіт. 2022 р.
    Людмила Некрасовская
    Сколько боли может вместить душа?
    Сколько боли может вместить душа?
    Личный счет потерь с каждым днем длиннее.
    Имена погибших, едва дыша,
    Повторяю, и сердце болит сильнее.
    В небеса уходят мои друзья
    Из-за подлой войны и России подлой,
    Из-за русских выродков и зверья,
    Что не могут видеть народ свободный.
    Мы их всех зачистим, настанет час,
    Победим врага и страну отстроим.
    Мы, друзья мои, не забудем вас,
    Никогда не забудем своих героев.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10264

    4 квіт. 2022 р.
    Антон Ніколаєнко
    На день прийдешній
    В очах наших дітей лиш біль і смуток,
    До серця пригорнула мати їх,
    До завтра пережити- вже здобуток,
    Тіла загиблих прикриває сніг.

    Мордовані ордою сотні років,
    Повстав увесь народ на смертний бій,
    До перемоги нам ще кілька кроків,
    Ми втопчемо всю москальню у гній.

    За Бучу, Київ, Харків, Маріуполь,
    За Крим, Донецьк, Бердянськ і Генічеськ,
    Нічого не пробачим й не забудем,
    Про вашу «доблєсть» і про вашу «честь».

    Хай кожен рускій заздрить долі мертвих,
    Ми помстимось за кожен дім й сльозу,
    Провину вашу вам не вдасться стерти,
    Мої нащадки ваших загризуть.

    Вже скоро буде наша перемога,
    Забуде світ назавжди рускій мір,
    Одна лишень моя пересторога:
    Хароший рускій теж в душі є звір.

    Гартуй мене безмежна предків сило,
    Свобода й воля є у нас в крові,
    Живи, борись і квітни, Україно,
    І нищ безжально клятих москалів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10265

    4 квіт. 2022 р.
    Усаченко Наталія
    Не пробачити..
    Міжнародне Гуманітарне право ...
    Та ти обійшов направо.
    І ти обійшов наліво,
    Вчинивши ницо і криво..
    Тепер тую кров не змити,
    Тепер тобі з нею гнити.
    Все чує Господь і бачить,
    Такого він не пробачить.
    І прийде розплата грізна,
    І буде чинитись різне:
    Це буде і з кров'ю, і з болем,
    Та мало вам цього, кволим,
    Кволим серцем, душею, ликом,
    Недоробленим, хворим, диким..
    Згинеш,стратишся,законаєш,
    Та Свободи так і не взнаєш...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10266

    4 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Ми всіх вас знайдемо…вам не втекти…
    …Терор, репресії, погрози  …Ірпінь, Гостомель, Буча, Ворзель…жахіття, що зривають дах… Повірить важко… та це так…
    Це не картина… це не сон…
    це просто шок…Армагеддон…Нерівний  бій Добра і зла…
    Народ …і орки… Їх послав  злочинець  місію зробить,
    всіх непокірних знищить, вбить … Вони ж дорвались …хто іх вчив??? і хто цих нелюдів родив?
    Це просто нечисть… палачі,
    для них ніщо людські плачі … жінок вбивають і дітей…
    терор беззахисних людей…
    У вічність назавжди пішли, безвинні жертви зловійни…
    Скипів народ, аж мозок рве!!!
    Як з цим свавіллям там живе в своєму бункері тиран?
    Немає серця в росіян…
    Це не народ… це новий вид… якого ще не бачив світ…
    Ми всіх вас знайдемо, кати…
    вам не сховатись, не втекти … побачить світ Книгу катів…
    героїв зла й людських жахів!!!
    За кожну смерть,  за сльози, крик розплата прийде… і повік
    криваві ваші імена
    ми проклянемо… а війна зупиниться … і будем жить…
    нам скільки треба ще зробить!!! Ми відбудуємо країну,
    залічим рани … й Україну
     свою прославим на весь світ!!! Ми пам’ятаєм «Заповіт» -
    «… і мене в сім’ї єдиній в сім’ї вольній, новій…»…
    не забудем пом‘янути всіх своїх ГЕРОЇВ…!!!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10269

    4 квіт. 2022 р.
    Валентина Примачок
    Лист до "братської землі"
    Бездумна нація безграмотних людей,
    Брехлива аж до сьомого коліна.
    В якій батьки виховують дітей ,
    Мов диких звірів! Мова в них зміїна!!!

    Поглянь "расія" що ти наробила!
    В блаженний піст,в такий важливий час!
    Ти гнів в серцях наш розпалила
    НенАвисть поселила в нас!!!!!

    Життя людей по-звірськи відібрала,
    Що Бог створив безжально відняла...
    Імперська "гнильная" держава....
    Своїх  дітей на м'ясо віддала!!!!

    Безстидна,безіменна і зловтішна
    Збідніла цінностями й вірою в святе
    Ти руки простягла ,й тепер ти грішна
    Без прОщення і натяку на те!!!

    За кров дитини,що  вмирала в муках,
    За стид дівчини, що навіки з нею.
    За смерть родин і  землю в розрухах.
    Проклята долею будеш своєю

    Ти все відплатиш ,горе те ж відчуєш
    Що гострим лезом у серцях людей.
    Війною по землі  святій малюєш.
    За це помреш ганебно ,як гнилий трофей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10271

    4 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Злість! Ненависть! Відраза!
    Гнів, біль, бо нищиться життя  -
    Гостомель, Буча, Бородянка:
    Поток емоцій! КЛЯТАЯ війна!
    Невже Господь не бачить і не чує,
    Як лине крик, рікою ллється кров-
    Жінок, дівчат на вулицях гвалтують
    Де Богородиці священний омофор?
    Де тая світова спільнота?
    Невже замало доказів біди?
    Чого чекаєте? Вогню вам не достатньо?
    Чи ви не бачите його сліди?
    Спаплюжені усі права людини,
    Знецінено умить її життя -
    Ком в горлі, ненависті сльози
    Прощення не існує, то -  орда!
    А ми - нескорені, будемо жити вічно:
    Дівчата, хлопці, воїни, батьки
    Моя країна має добру пам'ять -
    Задля проклять ганебної війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10272

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Ніколи не пробачимо
    Я Буча, я Ірпінь, я Маріуполь.
    Я пам'ятаю все, що ти зробив.
    Я знаю твою жінку і дітей,
    Я бачу їх, не буде й їм пощади,
    Але спочатку я знайду тебе!
    Мої страждання це не просто факти,
    Не цифри жертв і не перелік папірців,
    Мої страждання це як зброя артефактів,
    Я знайду всіх, хто був причетний, хто посмів!
    Уже не варто говорити про людяність та гуманізм,
    Це все слова, які без сенсу стали всім.
    Моя жорстокість знайде вас усіх,
    Що пекло вам здаватисеться раєм,
    Бо кров моїх дочок й синів
    Я вам так просто не прощаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10273

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    ЗСУ
    Пишу тобі, солдате, у майбутнє!
    Позаду уже вибухи, сирени і розрухи.
    Земля твоя, і небо над тобою вільне,
    І твій народ вклоняється тобі уклінно.

    Пройшовши пекло і орду ворожу,
    Не раз прощався вже з життям,
    Та, певно, є на тебе плани Божі,
    Що він, від обстрілів, тебе оберігав!

    Тобі історію іще творити довго -
    Прекрасної свободи літопис!
    Весну вдихати й малювати обрій,
    І діточок своїх іще ростить!

    Ми не забудем тих кривавих днів
    І тих ночей, що були у вогні.
    І побратимів твоїх не забудем! Чуєш?!
    Не чути уже сліз, лиш трішки радісних...

    А зараз, друже, потерпи ще, усе буде,
    І Перемога буде, Україна буде, будем Ми!
    Незламний дух козацького народу,
    Героям Слава! Ми на своїй Землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10274

    4 квіт. 2022 р.
    Віктор Брикульський
    Біль
    Там де маки в різноцвітті -
    пролилася кров…
    А волошками у житі,
    проросте любов.

    Зацвітуть навкруг каштани,
    залунає спів…
    Не загояться лиш рани,
    в серцях матерів.

    04.04. 2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10275

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Життя
    Ох, авантюрною видалася ця весна,
    А планів було у всіх так багато!
    Хтось планував собі нове життя,
    А хтось, по-скромному, лише ремонт зробити.

    Ми їх не кликали на каву-чай,
    Але, нахабно ті ввірвалися в будинки!
    Ось так, вночі й без пригощань,
    Спустили нам у світлі сни ракети...

    Палає в крові вся наша земля,
    Це геноцид: спланований й безжальний!
    Один хробак посмів псувати чужий сад,
    Та підлі паразити також помирають!

    Історія ломала безлічі кайдан,
    І зараз теж нова історія настала!
    Зі зброєю в руках ми стоїмо за мир,
    І танки з літаками нас вже не лякають!

    Багряне сонце й небо все бліде,
    А ніч - страшне випробування долі!
    Ми мали просто плани в майбуття,
    А з них залишилося лиш одне - життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10276

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Стрій кохання
    Я мрію тебе сильно обійняти,
    Але потрібно щоб закінчилась війна.
    Від обстрілів ракет крилатих
    Тремтить і тіло, і душа.
    Ти в мою честь збиваєш вертольоти,
    А я за тебе кожен день молю.
    Ти стрій тримаєш в пеклі-фронті,
    А я тримаю стрій в тилу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10277

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Герої
    Герої не хизуються у соцмережах,
    Їм не важливе псевдовизнання.
    А лише б в Україні мирне небо,
    І дома, щоб чекала любляча сім'я.
    Герої - це все ж скромні люди,
    На всі свої здобутки відповідь одна:
    "Все добре, це моя робота, от і роблю".
    І далі йдуть виборювати нам життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10278

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Важливе
    Усе, що тобі було так важливо,
    Не поміститься у тривожну валізку.
    Усе, що дійсно так потрібно,
    Існує лише з ударами серця.

    Ми уже не будемо тими,
    Матеріальними й простими.
    Уже не будемо попередніми,
    Це уже протікає в наших жилах.

    Усе, що потрібно з собою взяти,
    Назавжди твоє і назавжди твої.
    Легені потребують свободу вдихати
    У пильних підвалах: старих і сирих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10279

    4 квіт. 2022 р.
    Пруська Анжеліка
    Російському солдату

    Я хочу чути рідне слово,
    І хочу тут завжди я жити,
    Хоча раніш завжди й питала:
    «Чому ж я тут й чому повинна тут ходити?»

    Одного разу все пішло не так,
    І я відчула щось..,я певна,це був вірний знак,
    Мені весь розум охопило,
    Я кожен клаптик свого серця заново зліпила.

    Ти не зруйнуєш дух мій,не зруйнуєш душу,
    Одним лиш поглядом твій спокій навіки порушу,
    Ти не зруйнуєш силу,не проб‘єш любов,
    Нехай із мого серця й поллється люта кров.

    Ти будеш проклятим і пекло-це не твій фінал,
    Й побачиш справжню правду,в мільйони гіршу,ніж будь-який жорстокий генерал,
    Вона стікатиме і обпікатиме,
    За всі гріхи життя тебе каратиме.

    Бо смерть одна,вона лиш відданий співець,
    Якому байдуже,який у тебе в біса гаманець,
    Бо смерть-це лиш початок,не кінець,
    Тобі не зрозуміти,Давно.Покірний.Мрець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10281

    4 квіт. 2022 р.
    Анна
    Хор битої церкви гуляє хатами
    Хор битої церкви гуляє хатами,
    Він мертвий. Тримає замкнену браму.
    Пісня до стелі, а стеля до неба,
    Молитва до Бога, молитва до себе.
    Хор битої церкви тримає два стяги -
    Один для блокпосту, один для відваги.
    Жене окупанта криком народу,
    Хор битої церкви жадає свободи.
    Руїни крізь дзвони і дзвін на руїнах,
    Колотиться серце, воює країна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10282

    4 квіт. 2022 р.
    Анастасія Щур(творчий псевдонім - Сонячна Темінь)
    Мене звати Гостомель, Ірпінь...
    Мене звати Гостомель, Ірпінь...
    Не забуду ніколи ще й Бучу!
    Змий вже бруд від потворних повій,
    також їхній «язык» пекучий!...

    Обплюю їхні танки та “мир".
    Улаштую масакру* звірину —
    лише це заслужив упир!
    Чи вдивляєшся у дикі світлини?...

    Душу слово, щоб промовити: «Слава!»
    Нехай ворони летять всі ГЕТЬ!
    Хай міцніє звитяжна твердь,
    не простим тобі жодну утрату!

    *Масакра - різанина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10283

    4 квіт. 2022 р.
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    Відзеркалення
    В вікно екрану хворий дивився
    Фашистів бачив та нациста
    Шкірив зуби,до них кривився
    Звіра бачив,оскал садиста

    Розп'яття хлопчиків і брехні
    Вбивства дітей,їх цілі сім'ї
    Агонію люті в дні істеричні
    Деградацію пропитого плем'я

    Руїни домів,жагу до влади
    Землі підкоренні й амбіції
    У середині органів кишіли гади
    У автозаки тягли амуніцї

    Палало,диміло гуло нечисте
    Ревіла звіром гидка окупація
    Там посилилася дика короста
    Не знали слово таке-репарація

    У діда старого в мозку фестивалі
    Кричав:нацисти,фашисти й Бандери
    Не бачив звір свою суть задзеркаллі
    Ввижались Путлеру його химери

    P.s.
    Гаргону убило її віддзеркалення
    З гранатою мавпу ,що "Заблудився"
    Хвороба недоумка є роздвоєння
    У дзеркало вікон на себе ж дивився.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10285

    4 квіт. 2022 р.
    Олександр Магурін
    ВОРОГ
    Не вбий й щоку свою підстав,
    Схились до ближнього в турботі –
    Повчає Біблії устав
    Про шану до людської плоті.

    Та є на світі хижий ворог,
    Що дім твій нищить, пам’ять, мову –
    Святий до нього  помсти морок,
    І зась йому в мораль Христову.

    У нім нікчемність і безплідність,
    Брехня, пихатість, підлість, лють  –
    Явився він, щоб честь і гідність
    В свою втоптати рабську суть.

    Він вічне джерело отрути,
    Він зла вмістилище і збочень,
    В нім – людства бути чи не бути,
    До нього жалість – це вже злочин.

    Йому криваві править тризни –
    Вінець бажань віднині й прісно:
    Стpілять, палити, горло гризти –
    Бо під одним з ним небом тісно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10288

    4 квіт. 2022 р.
    Мару
    тут
    виявляється, що земля таки левітує
    але не шаром у космосі, що дивує
    а формою твоєї країни,
    просто отак, по цій знайомій лінії

    бо світ обривається раптово
    за тонкою лінією кордону
    і там пустота, темрява і відсутність звуку
    а по цей бік чутно музику, хоч і крізь сирени потугу

    а ти й не знала ніколи, подорожуючи в кожен кут
    що на своїх двох міцно стояти зможеш тільки тут
    і що крім цього "тут", власне, нічого і не існує
    на маленькій землі, що в космосі десь левітує
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10289

    4 квіт. 2022 р.
    Михайло Надбережний
    Без назви
    Тих,що напали зі зброєю,
    Господи,врозумій!
    Тих,що на захист волі ,Ти
    Щитом Своїм накрий!
    Миру дай,Боже,миру нам!
    Наші вчуй молитви,
    Ні, не бажаємо крові ми,
    Гинуть батьків сини.
    Господи,дай нам мужності,
    Єдності,сили дай!
    Взнає  весь світ,
    Як дружно ми
    Рідний боронимо край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10290

    4 квіт. 2022 р.
    Євгенія Власенко
    Тримайся
    Чуєш … тримайся
    Ми з тобою  вже скоро підемо гуляти по нашим стежкам
    Чуєш … тримайся
    Там де зараз війна зовсім скоро поїде новенький трамвай
    В небо дивися
    Вір йому так, як не вірив ніхто
    І посміхнися
    Людям навколо потрібне твоє тепло

    Дай мені руку …
    Я намалюю маленький Тризуб
    І у розлуці
    Я пам’ятатиму смак твоїх губ
    Тільки тримайся …
    Я обійму тебе скоро … рахуй
    До перемоги - декілька кроків
    Відчуй …

    Знову каштани
    Київ квітчатимуть в лепюстках
    Сльози від щастя,
    Смуток і біль у твоїх очах
    Разом - ми сила …
    Ми переможці у цій війні
    Дай мені руку …
    Саме цього я бажала всі дні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10291

    4 квіт. 2022 р.
    Валерія Дроздова
    ***
    У нас є чимала різниця з москалем
    Ми вільний люблячий народ
    Російські ж люди навпаки –
    Зазомбований скот!

    Ми любим країну в якій живемо
    Ми боремося за свободу
    А ті що живуть у «расії» своїй
    Свободи не бачили зроду!

    В нас мати вмирає за сина
    І син за матінку вб’є
    А в них на «расії вєлікій»
    Душу душа продає!

    Ми маємо душу і волю
    Ми боремось за життя
    Вони ж не знають свободи
    У них не цінують життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10293

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Вовк
    Янгол
    Мені сьогодні було б шість.
    Я була добра і слухняна.
    Збирала гроші на новий смартфон,
    Мені його батьки пообіцяли.

    Сьогодні я лежу в дворі,
    Уся в крові, зґвалтована катами,
    Хотіла жити й радіти весні,
    А зараз вже мене немає...

    Я довго в муках помирала,
    Я не одна, нас тут багато...
    В кінці вже й страху не знала,
    А поруч лежала холодна мати.

    Мені вже не болить, мене нема,
    Та досі я й не розумію,
    Чим я так розлютила ката,
    Що він убив малу дитину?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10294

    4 квіт. 2022 р.
    Руслан Лужецький
    Україна рідна мати
    Україна - рідна мати,
    як маленьке немовля - ти,
    теплом своїм зігрівала,
    годувала й напувала,
    піклувалась й голубила,
    за що нас ти так любила?
    Завжди вічно цвітуча і така жива,
    що ж з тобою сталось? Матінко моя,
    лице помарніле і така сумна,
    вкрита слізьми крові, в ранах ти уся.
    Що з тобою роблять
    ці кати прокляті,
    скільки будеш ще терпіти,
    ще будеш страждати.
    Підіймай своїх дітей,
    веди захищати,
    бо упадеш ти із сил,
    й не зможеш вже встати.

     Україна - рідна мати,
    захищай її солдате,
    більш нема уже нікого,
    ти - надія наша з Богом.
    В серці віра, в руках зброя,
    у думках рідні й воля,
    яку хочуть в нас забрати,
    вір у себе ти солдате!
    Віддаєш усе, що маєш,
    силу твою не зламаєш,
    голий, босий, побліднілий,
    у диму як загорілий,
    мороз кістки пробирає
    гради свищуть і стріляють.
    Тобі вже на це начхати
    й вже нічим не здивувати,
    головне життя лиш брата,
    день пливе немов за двадцять,
    на війні все по другому,
    окоп став вже другим домом.
     Нас нікому не здолати
    і не йде мова віддати,
    ані Крим чи ані схід
    доки жив козацький рід.
    Немало нас вже полягло,
    немало нас впало,
    та без духу що у нас,
    вони вже програли.
    Земле наша, наша нене,
    любимо усі тебе ми,
    й вічно будем захищати,
    бо ти наша, рідна мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10296

    4 квіт. 2022 р.
    Михайло Надбережний
    Без назви
    Мо' Бог пробачить,
    Ми не зможемо,
    За села знищені й міста,
    За тисячі життів положених,
    Нема прощення їм,нема!
    Визволителі?- вбивці народу!
    З'їла душі вам демонська їдь,
    Ми ж плекаємо волю-свободу,
    Кожен й кожна за неї стоїть.
    "Ще не вмерла!",народження нації,
    Ми відродимось з крові та сліз.
    Бог все бачить!Найперше пробачення
    У дітей, вами вбитих, просіть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10297

    4 квіт. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Рашист, огромная....
    Рашист, огромная твоя страна
    Работай и живи
    Земли так много у тебя
    Сей, убирай, паши
    Зачем пришёл тогда сюда?
    Тебе чего-то мало?
    Что с твоей страной не так?
    Что тебе не хватало?
    Живи, рашист, в своей стране
    Там чти порядок свой
    Здесь на Украинской земле
    Мне чужд порядок твой
    Твоему государству "пофиг"
    Сколько вас здесь "полягло"
    Мы Украинцы знаем
    Жизнь, важнее всего
    Мы умные, мудрые люди
    Человечность у нас не "отнять"
    Мир, свободу и жизни
    Мы будем всегда защищать...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10298

    4 квіт. 2022 р.
    Михайло Надбережний
    Без назви
    Демон із ликом людини?
    Ні,ти не демон єси ,
    Твоя надходить година,
    І не сховаєшся ти.
    Смерть наготовила зброю,
    Саме для тебе якраз,
    В небі підписаний Богом
    Вищий у світі указ.
    Згинеш, убивце народів,
    Дихання в грудях замре,
    Стрінешся сам з сатаною,
    З тим,що підбурив тебе.
    Ти лиш людина єси...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10299

    4 квіт. 2022 р.
    СашаЛуговенко
    Основа всех...
    Основа всех людей одна
    Чтоб жить, нужна еда, вода
    Крыша нужна над головой
    Любимый, рядышком с тобой
    Земля и полная свобода
    Свобода выбора и слова
    Где жизнь твоя ценней всего
    И нет важнее ничего
    Что нужно тебе для счастья?
    Человек, чтоб всегда был рядом
    Чтоб делить с ним свои ненастья
    Чтоб тебя поддержал во всём
    Каждый хочет мирно жить
    Счастливым быть, детей ростить
    Мечты в реальность превращать
    И горе никогда не знать
    Для чего ты живёшь, ты знаешь?
    Смысл жизни, какой для тебя?
    Ты подумай, что ты оставишь
    В этом Мире после себя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10300

    4 квіт. 2022 р.
    Красильник Софія
    Без назви
    Вже котрий день живемо у гнітючому видінні,
    вкраїну - матір, батьківщину рідну катують на очах
    хвилини без сирен та плачу рідних здається вже безцінні
    скільки людей несуть цей тягар на плечах?

    Народе «братський», що ж ви за суспільство?
    безжальне, безвольне й жалюгідне стадо;
    чим заслужили діти України те насильство?
    кожного з вас навіки проклинаю радо!

    Не буде вам прощення, не буде спокою ніколи
    для вас свобода - це незрозуміле слово
    для нас - найбільша цінність у житті.
    ви - москалі, ви - нація хвороба
    сконаєте всі тут, та й поховають вас без гроба.

    Усі страждання та наш біль стократно вам вернеться,
    і пика ваша буде навіки вся кривава;
    прийде вже скоро день, і доля нам всміхнеться,
    в усьому світі лунати буде: «Україні Слава»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10302

    4 квіт. 2022 р.
    V.Zbaratskiy
    Мы на войне
    Неправдой ложь опровергая
    Мы на войне с десяток лет,
    Но как слепцы не отвергая
    Тоннель, в котором ложный свет.
    Но врет вопросом на ответ
    Наш политический кумир,
    Мутя незыблемый секрет...
    ...он говорит, что это мир…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10303

    4 квіт. 2022 р.
    Долівець (Медіна) Христина
    Мимо детской площадки ходили солдаты
    Мимо детской площадки ходили солдаты,
    Устало неся за спиной автомат….
    Дети бросали свои самокаты
    И каждый бежал несказанно рад!

    Он улыбался им щедро и ярко,
    Словно его встречает семья…
    - как там война?!
    - Если честно, жарко…
    - а это что?
    - Это, дети, броня!

    Они провожали его до дома,
    И щебетали про мир машин…
    А он ведь только с аэродрома..
    Давление скачет от всех вершин…

    Они ему пожимали руку!
    Кто-то даже дарил конфету…
    Он не привыкший к мирному звуку
    Пытался не сдавать эстафету!

    Такой громила! Солдат и воин,
    Что месяцами стирает кровь…
    Сейчас был нежно обеспокоен
    И шмыгал носом все вновь и вновь…

    Зашёл домой, и жене в рубашку
    Впервые заплакал за много лет
    - что так ранило мою Пташку?
    Случилось что?! - Нет, родная! Нет!

     Я просто видел цену победы!
    И знаю зачем нужно столько терпеть!
    Что б дальше дети на велосипедах
    Могли про свои игрушки лептеть…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10304

    4 квіт. 2022 р.
    Руслан Лужецький
    Лист
    Я був юнаком, як пішов на війну,
    батьку, прости, я збрехав - люблю!
    Не міг я дивитись на єресь оцю,
    безчинства і злочини, звірства, брехню,
    як знищують діток! І націю всю.
    Ти зрозумієш, тому я й пишу.
    Я з смертю змирився й можливо помру,
    я камінь, я скеля, я щит в бою
    й назад не відступлю, з братами стою,
    ми разом помремо за матір свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10305

    4 квіт. 2022 р.
    Дар'я
    Без назви
    Не засмучуй себе і мене.
    Так, війна то безжально і лячно,
    Та усе в цьому світі мине.
    Україна тобі буде вдячна,
    Якщо зараз ти зможеш встоять,
    Знайдеш сили і випрямиш крила.
    Нашій армії теж треба знать,
    Що за нею стоїть Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10306

    4 квіт. 2022 р.
    Негода Костянтин
    Метаморфоза
    Щось я потроху призвичаюсь до війни
    Така зі мною є метаморфоза...
    Я розумію,то є вогник у кромешній тьмі
    Або як рима в купі слів де проза...
    Я хочу зупинити це страждання
    В душі та серці стерти біль та рани
    Залікувать.....
    Десь в глибині в мені є сподівання
    Що розум не полишить спроб
    Знайти до людства крихточку кохання
    Та вилікує душу від хвороб
    Які її безсмертну розтинають на драття з двох полотнин-
    Одне любов до ближнього,
    А друге - ненавість з перетином судин,
    До ворога...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10308

    4 квіт. 2022 р.
    Артем Борисов
    Зустріч двох світил
    Ми зустрінемось з тобою серед снігу.
    Буде всюди завірюха,
    Та така, що не видно навкруги нічого.
    Але ми побачимо одне однОго
    Й промінням власним душ
    Ми зупиним сніг навколо!

    Неважливо те, що люди не оцінять,
    Неважливо й те, що і не знатимуть вони,
    Адже магія любові, то —
    Чудово!
    То з добром до світу —
    З піклуванням до усіх.

    Але це таке, стандартні вчинки...
    Адже бути добрим норма для людей.
    Просто є багато тих хто це забули,
    І тому потрібні ті, із якими світлом
    Будем світові світить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10309

    20 бер. 2022 р.
    Юлія
    ВІЙНА
    У окопах гріє не лише гарячий чай, а підтримка й піклування. Дух військовий, пісня світова, гімн моєї України. Там сиділи хлопці в бліндажах, ноги їх від берців майже сині, голоси тремтять не від страху, а тому що захворіли.

    На позиціях стоять солдати, а за ними ми тримаємо тепло. Два хлопчини міцно обіймались, ніби йшли в останній бій. Знову небо стає чорне, густий дим і порох все покрив, на годиннику майже перша ночі, ми ж готуємо зброю й пакет.

    Свист у небі, летить крилата ракета над головами і прямо у серце. Відступу бути не може, ми не тікаємо з бою. Чутно крики: "Я тут трьохсотий, трьохсотий лежить на землі".

    Спокійно повзти крізь окопи до хлопця, аби накласти йому турнікет. Так минають години в бою, сонце повільно крізь хмари вилазить, на землі гільзи, руки в крові і велика радість, що сьогодні немає "двохсотих".

    Знову день, трохи тиші і теплий чай. Знову музика в серці і гімн поміж лісу.  Моя Україна жива. З нею завжди будуть Герої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10310

    4 квіт. 2022 р.
    Шаповал Ірина Іванівна
    Сини.
    Як же важко тай було
    Сина народити,
    А ще важче тай його
    В війну проводити.

    Мій синочку дорогий,
    Будь скрізь на сторожі,
    Бережи себе кругом
    Від вражої кулі.

    Серце рветься на куски
    В матері твоєї
    І ночами тай не спить,
    Думає про тебе.

    Хай скоріше на землі
    Мирно стане всюди
    І матусі всі кругом
    Будуть на сторожі.

    Вони моляться кругом,
    За своїх синочків,
    Бережи ти їх Господь
    У своїм куточку.

    Посилай їм всім кругом
    Ангелів за спину,
    Щоб додому всі прийшли
    Цілі й невредимі.

    Смерть приходе на війні,
    Як ти не старайся,
    Тай приходять домовини
    По всій Україні.

    Мами плачуть і ридають
    За своїх синочків,
    Не бажали їм ніколи
    Пропащої долі.

    Але ці синочки нам,
    Стануть всі герої
    І залишуться в серцях,
    Як непереможні.

    Не забудем їх ніколи,
    Поки не вмираєм
    В Україні буде мир,
    Ми це твердо знаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10311

    4 квіт. 2022 р.
    Галина Савчук
    Білокрилий янгол
    А над нами янголи літали
    З білими і срібними крильми…
    Нас вони чому не врятували?
    Та, мабуть, тому, що не змогли.

    Не змогли, хоч так того бажали,
    Кидались бездумно у вогонь,
    Нас крильми своїми закривали
    І давали воду із долонь.

    Та безсилі янголи у пеклі,
    У котлі, де і земля горить,
    Де ідуть бої страшні й запеклі,
    Де і небо зоряне тремтить.

    Тут безсилі янголи — я знаю!
    І броня не витримала бій…
    Куля в серці – я вже помираю…
    Де ти? Де ти, білий янгол мій?

    Він над полем високо піднявся,
    Сумно в хмарах диму покружляв
    Та у безпорадності зізнався,
    Боже мій! Я їх не врятував!

    Він летить, летить, втрачає сили,
    Летючи, він плаче, мов дитя.
    Ця війна копає нам могили,
    Забирає молоді життя.

    Хмарне небо низько нахилилось
    І благає, молить: «Зупиніть!!!»
    Скільки ж нас тут назавжди лишилось?
    Та куди ж це янгол мій летить?

    Він летить туди, де моя хата,
    Де калина горда прижилась.
    Він летить туди, де батько й мати,
    Звідки Батьківщина почалась.

    А над нами янголи кружляли
    З білими і срібними крильми…
    Нас вони чому не врятували?
    Та, мабуть, тому, що не змогли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10312

    4 квіт. 2022 р.
    Колесова Олена
    ЗВЕРНЕННЯ
    Війна, війна, що може бути гірше,
    Нелюдяно для тих, хто розв'язав,
    Їм спокою не буду та прощення,
    І тим, хто їм у цьому посприяв.

    Не розуміють люди, що гріхи їх,
    На голови дітей падуть тоді,
    І кара та сильніша і страшніша,
    Тривати може більше сотні літ.

    Вгадати складно, що там замість серця,
    Адже у серці кріпиться душа,
    Мала частина Божеського світла,
    Здається їх покинула вона.

    Не люди, нелюди, те саме слово,
    Яке до них пасує назавжди,
    Ставай, Народе, вибору немає,
    Ми мусимо навік перемогти!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10313

    4 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Без назви
    Молюсь я, Боженько, до Тебе,
    Щоб дарував нам мирне небо.
    Щоб заспокоїлось серденько,
    Щоб чути спів пташок раненько.

    Тебе молю я, милий Боже,
    Ти захисти від куль ворожих.
    Врятуй сім'ю... і батька, й сина
    Щоб повернулися живі в родини.

    За нашу рідну Україну,
    Я встану,  Боже, на коліна.
    За мову нашу солов'їну,
    За землю нашу, Батьківщину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10314

    4 квіт. 2022 р.
    Олексієнко Марія
    Світла пам'ять загиблим в Бучі
    А ми хотіли всього лиш миру
    На вільній, прОщеній землі.
    Прийшли кляті кати, яких не чекали
    Кого хотіли бачити в землі.

    Кого відсилали до себе
    І тих кого невбалаганно
    Просили піти.
    Хотіли світлого миру
    і чистого неба.
    Хотіли без крові.

    Нині ж геть навпаки.

    По лікті, без сЕрця,
    Ви всі у кровІ.
    Не буде прощення
    на святій землі.
    Ви згниєте, знедолені всі.
    Згниєте без сліду
    Без жалю і сліз.
    Нехай буде покою
    Одвічно і нині.
    Горіть. Без жалю.
    Не знайте спокою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10315

    4 квіт. 2022 р.
    Смертенюк Олена
    Міста-Герої
    Міста - Герої
    Минають дні, минають ночі.
    Вже другий місяць точаться бої.
    Від того дня, коли о п’ятій,
    Живе Вкраіна у війні.

    Бомбили Київ - серце наше,
    Хотіли враз його скорить.
    Їх план отримав там поразку,
    Почали Харків вже бомбить.

    Міста-Герої! Міць! Нескора!
    Скільки людей там полягло!
    Ірпінь, Гостомель, Харків, Буча
    І Миколаїв - терплять зло.

    В завалах стогне Маріуполь,
    Від несумісних з життям ран,
    Ракетний шквал доносить знову,
    Про смерті незворотній стан.

    Міста-Герої! Плач і горе.
    Ви вічний біль наш від тепер.
    Пекучих сліз криваве море,
    За українськи всіх дітей.

    Дітей, що нелюди убили,
    Прийшовши ніби захищать.
    Знущались, били, гвалтували,
    Як вас людьми можна назвать?

    Лежать узбіччям мирні люди,
    Що за свободу полягли.
    Тож хай за це вас, рашські орки,
    Клюють ворони і орли.

    Наша земля вас не приймає
    Ані живцем, ані в гробу.
    Таких як ви, хай Бог карає
    Й скоріше знищить цю орду.

    Щоб вже ніколи це коріння
    Не проросло в святій землі.
    Спалити треба і розвіять,
    По всій росії та кремлі.

    А Україна - переможе!
    Калина в лузі зацвіте.
    Лелека звить гніздечко зможе
    Й зберем колосся золоте.

    І в цьому  Бог нам допоможе,
    Він завжди з правидним іде!
    І встать з колін Вкраїна зможе,
    І буйним цвітом розцвіте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10316

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Бодасюк
    Без назви
    третє квітня
    вивертає душу навиворіт
    і нам бракне слів

    (та вже скоро в білій порожнечі
    здіймається чиста ненависть)

    «попросили не везти дитяче харчування.
    бо дітей нема — повбивали.
    Буча.
    Ірпінь.
    Гостомель.»

    третього квітня
    стало зрозуміло:
    ця рана загоїться
    хіба що через три тисячоліття

    (і була найтемніша ніч
    а вранці однаково зійшло сонце
    так дивно: земля досі не зупинилася)

    четверте квітня —
    сороковий день війни
    наші сорок днів
    за всіма закатованими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10317

    4 квіт. 2022 р.
    Руслан Лужецький
    Не забудемо
    Москалю ти москалю, ах москалю,
    нема у тебе совісті й жалю.
    Казати, що ти нарід наш спасаєш,
    а сам бомбиш і мирний люд вбиваєш!
    Не буде тобі місця у раю.
    Горітимеш ти в пеклі і з собою,
    забереш всіх, хто був за цю війну,
    Не знатимеш ти миру аж до скону,
    не простимо ми смерть кацапу цю.
    Бо шрам від ран нікуди не пропаде,
    не зникне він, залишиться в серцях,
    увесь страх людей і спогади у снах,
    розбиті сім'ї і людську розлуку,
    на нашу землю ти привів розруху
    і плач і скрегіт у людських очах.
    Росія - Україна це твій крах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10318

    4 квіт. 2022 р.
    Колесова Олена
    Прохання
    У жалобі з підвалу наш воїн іде,
    На руках вбиту “градом” дитинку несе,
    Зупинилося життя, а навколо весна,
    І крізь попіл вогню зеленіє трава.

    Від такого жаху серце в грудях болить
    Та пекельна сльоза на очах мерехтить,
    Але треба щоб тільки міцніла душа,
    Щоб до бою з ордою готова була.

    За дітей, за людей, за чарівну весну
    Та за мир на землі у годину скрутну,
    До небес наше звернення птахом лети
    І свободу країні моїй поверни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10319

    4 квіт. 2022 р.
    Ольга Поворозник
    Без назви
    Якби слова перетворювались на кулі,
    Вони б мали сенс.

    Наші мертві прийдуть по вас.
    Наші живі прийдуть по вас.
    Наші діти прийдуть по вас.

    Ми прийдемо по вас мовчки.

    Слова не закінчать війну.
    Кулі.

    Ви замовкнете.
    Мародери і маніяки.
    Самозванці.

    Для наших мертвих
    Весна зацвіте.
    Заспіває пташка.
    Задзвонить
    Великдень.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10320

    4 квіт. 2022 р.
    Сергей
    История двух президентов
    Жили были двое братовей
    Один Вова второй Вова
    Но один из них злодей
    Не любил он брата
    Убивал мирных людей...
    Добряку не по душе
    Чувствовать все это
    Но за что пришел злодей
    На землю невинных людей
    Мы наживали все эти года
    Теперь будем горько страдать
    Не зацвет больше карпатская гора
    Ведь нет ее больше
    Все это причины названного зла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10321

    4 квіт. 2022 р.
    Колесова Олена
    Без назви
    Усіх нас на землі родила мати,
    Створіння боже, що несе у світ життя,
    Тому її потрібно шанувати,
    Бо це зробити може лиш вона.

    Ось чоловік до рук бере дитину,
    Щойно народжену, беззахисну, свою,
    Він знає, що її, як Батьківщину,
    Повинен захищати і в бою.

    Коли ґвалтують жінку, означає,
    Що, зґвалтували божий задум і мету,
    Любов, свободу, віру та надію,
    Горіти у вогні ґвалтівнику!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10322

    4 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Минають дні,минають ночі...
    Минають дні,минають ночі
    Слізьми вмиваються вкаїнські очі
    Чиєсь дитя посеред ночі
    Кричить:Де моя мама?Я до неї хочу
    А мати з неба вже клекоче
    Я тебе люблю.Я завжди поруч
    Бідненькі люди у підвалі плачуть
    Їм страшно,холодно,і їсти просять
    І породіле тіло те дівоче
    Від страху все тремтить,тріпоче
    Бо ось народжувати синочка
    Богатиря-богатирьочка
    Який не стрінеться з таточком
    А татко зі своїм синочком
    Русня бандерівців вбива охоче
    За добрі серця.Їсти хочеш?
    Ми їх в полон все войовниче
    Вони нас на смерть.Ну навіщо?
    Возненавиділи ми вас очєнь
    Але відкриєм ми вам очі
    Хто добрий,чесний і сердечний
    А хто підлий,вітряний,звірячий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10323

    4 квіт. 2022 р.
    КЛАВДІЯ Лещенко
    Краще б тебе твоя мати злила у кропивку…
    КРАЩЕ Б ТЕБЕ ТВОЯ МАТИ
    ЗЛИЛА У КРОПИВКУ,
    ЩОБ ТИ ІДОЛ НЕ РОДИВСЯ
    І НЕ БИВ ГОЛІВКИ.

    ЛЮДИ ПРОСЯТЬ: ЗУПИНИСЯ!
    ІРОДЕ ПРОКЛЯТИЙ!
    НЕ ПРОЛИВАЙ КРОВ БЕЗВИННИХ,
    НЕ РОЗБИВАЙ ХАТИ.

    ТИ ХОВАЄШСЯ У БУНКЕР,
    ЯК СЛІПИЙ КРОТЯКА,
    ТЕБЕ ГОСПОДЬ ПОКАРАЄ,
    ЖАДНИЙ ПОСІПАКА.

    ГОСПОДЬ ТЕБЕ ПОКАРАЄ
    І ТВОЮ РОДИНУ,
    ТИ ГОРІТИМЕШ У ПЕКЛІ
    ЗА ЖИТТЯ НЕВИННИХ.

    ОЙ ТИ ПУТЯ, ПУТЯ,,
    Д'ЯВОЛ ПОЛОСАТИЙ!
    СКІЛЬКИ ГОРЯ ТИ ПРИНОСИШ
    ДО КОЖНОЇ ХАТИ.

    НЕНЬКО, СЛАВНА УКРАЇНО,
    НАРОДЕ СПІВУЧИЙ,
    МИ ДОКАЖЕМО РОСІЇ,
    ЯКІ МИ МОГУЧІ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10324

    4 квіт. 2022 р.
    Валентина Примачок
    Лист до "братської землі"  (оновлено)
    Бездумна нація безграмотних людей,
    Брехлива аж до сьомого коліна.
    В якій батьки виховують дітей ,
    Мов диких звірів! Мова в них зміїна!!!

    Поглянь "расія" що ти наробила!
    В блаженний піст,в такий важливий час!
    Ти гнів в серцях наш розпалила
    НенАвисть поселила в нас!!!!!

    Життя людей по-звірськи відібрала,
    Що Бог створив безжально відняла...
    Імперська "гнильная" держава....
    Своїх  дітей на м'ясо віддала!!!!

    Безстидна,безіменна і зловтішна
    Збідніла цінностями й вірою в святе
    Ти руки простягла ,й тепер ти грішна
    Без прОщення і натяку на те!!!

    За кров дитини,що  вмирала в муках,
    За стид дівчини, що навіки з нею.
    За смерть родин й землЮ в розрухах.
    Проклята долею будеш своєю

    Ти все відплатиш ,горе те ж відчуєш
    Що гострим лезом у серцях людей.
    Війною по землі  святій малюєш.
    За це помреш ганебно ,як гнилий трофей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10325

    4 квіт. 2022 р.
    Mari Sa
    На віки вічнії ганьба
    Який до біса ти солдат.
    російський окупант, ти – кат.
    Який до біса рятівник.
    Дітей маленьких гвалтівник.
    Ти нелюд, ти життів крадій.
    Та дуже сильно не радій.
    Прийде й твоя година Х-а.
    І відкупитись від гріха
    Не вийде в жодного із вас
    За те, що ви вбивали нас.
    Ми проклинаєм матерів,
    Що породили цих катів.
    Ми проклинаєм їх жінок.
    Ми чули кожен ваш двінок.
    Ми проклинаєм весь ваш рід
    На сотні тисяч зим і літ.
    Прийшла російського герба
    На віки вічнії ганьба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10327

    4 квіт. 2022 р.
    Ольга Бортнікова
    БУЧА
    Розум то збагнути відмовляється...
    Діти сатани вони чи сучі?!
    Рана, що у серці не вміщається:
    Розіп'ята, у руїнах Буча.

    Кров оту дощами ввік не вимити,
    Не оплакати сльозами світу...
    У могилу братську, в місті вириту,
    Вкинули життя, безжально вбите.

    Біль отой не зцілюється ліками!
    Вулиці... Руїни... Мертві люди...
    Україна й світ волає криками:
    ''Буче, ми про тебе не забудем!''
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10328

    4 квіт. 2022 р.
    Альбіна
    Україна — моя земля!
    Хтось не полишає роботу...
    Хтось став волонтером...
    Хтось вийшов на мітинг...
    Хтось прославив Бандеру...

    Немає в нас проблем
    Що "до" були в житті.
    Вони пішли услід за кораблем,
    Лиш перемога нині на меті!

    Немає у житті образ,
    Бо зникли,  як роса на сонці.
    Впевнена,  правда нині за нас!
    Збройні Сили - наші ангели-охоронці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10329

    4 квіт. 2022 р.
    Ярослав
    Воїни України
    Воєни наші.
    Ви в нас найкращі!
    Ми молимось за вас
    і за нашу країну(blue_heart)(yellow_heart).
    Верніться будь ласка додому
    Живими.!
    Ми проти війни!
    Ми за Україну!
    Дай, Боже мир
    На нашій Батьківщині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10330

    4 квіт. 2022 р.
    Анастасія
    Україна -моя земля!
    Україна -моя земля!
    Рідна, як ненька -мати.
    Батьківщина квітуча моя!
    Голубка моя крилата.
    Ламали наживо крила,
    Колючим ворожим дротом,
    Та ти нас усіх закрила
    Останнім увись польотом.
    Подумали,  що загинула,
    Сльоза потекла тихенько,
    Та з неба вогнем летіла...
    Фенікс! Моя Україна -ненька!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10331

    4 квіт. 2022 р.
    Наталія Бугай ( псевдонім Червона Рута)
    СЕРЦЕ ХОЛОДИТЬ ВІЙНИ ЧОРНА СТУЖА...
    Стогне війна,обливається кров'ю,
    Горе і розпач я чую повсюди.
    Ви перестали дружити з любов'ю,
    Грішного світу грішнії люди.

    Я віддаю вам життя і хлібину,
    Казку Природи у Божих долонях.
    Бог дарував вам і дім ,і родину,
    Тільки серця ваші в чорнім полоні.

    Земле-Матусю ,скажи мені ,Нене!
    Чом  же росія напала на мене?
    Я його довго любила  ,як "брата",
    Перетворився на підлого ката.

    Перегорнулася часу сторінка,
    Серце холодить війни чорна стужа.
    Ти росіянин,я українка,
    Що нам з тобою ділити мій "друже"?

    Очі у мене -- блакитні ,як небо,
    Руса коса-- наче стигле колосся.
    Я дослухалася часто до тебе,
    Серце зігріти твоє не вдалося.

    Тільки у тебе воно із граніту,
    Густо обвите гілляччям тернини.
    Що тобі мало прийдешнього світу.
    Світла не бачиш погожої днини?

    Чом же ти кривдиш мене ,
    росіяне?
    Хочеш відрізати косу русяву?
    Землю ти нищиш, щоб зникли краяни,
    Це не додасть тобі честі і слави.

    Очі твої -- каламутна водиця,
    Грузнуть у землю криваві патинки.
    Завоювати ти хочеш зірниці,
    Хліба забрати останню скоринку?

    Землю -- Матусю тривожиш щоднини,
    Світ безневинний у Божих долонях.
    Руки вмиваєш ти кров'ю дитини.
    Не відбирали у тебе корону.

    Перегонулась століття сторінка.
    Серце холодить війни чорна стужа.
    Ти росіянин, я українка,
    Чом же війну ти ведеш осоружну?

    Танками нищити землю доволі!
    Хай же замовкнуть ракети й гармати!
    Миру дитятко в небесній юдолі,
    Хоче Матуся Земля колихати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10332

    4 квіт. 2022 р.
    Інна Кондратенко
    Вільна Україна
    Велична ,щедра і прекрасна !
     Тобі припала доля не легка.
    Брудна велика руська лапа  ,
    Тебе хотіла  моя рідна підкорить .
     Не по зубам їм наша Україна !
     Нас всіх тримає мужній дух.
     Була і будеш ти на віки вільна !
    Сади твої ,вже скоро зацвітуть.
    Затягнутися криваві рани .
      І сльози висохнуть в твоїх очах .
    Настане день твоєї перемоги !
      Над злом яке до нас прийшло.
    Вони по топляться  в своїм болоті!
    Безчестя ,ненависті  та брехні.
    Ганьба накриє їх прокляттям.
    А ти ,моя прекрасна ,мила .
    Розквітнеш , як  на весні ,твої сади!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10333

    4 квіт. 2022 р.
    Альона
    Я Українка!
    Я Українка, серце гаряче!
    Я сила.
    Я воля.
    Я сонце.
    Я поле.
    Я вітер в степу, що кружляє по волі
    Я кожен промінчик, що зіграває долоні
    Я Українка!
    Я горда.
    Я вперта.
    Майбутнє країни, нащадок всіх предків
    Я віра, краса!
    Я щирість.
    Я доброта.
    Я дівчина, жінка, в майбутньому мати
    Я України своєї відрада!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10334

    4 квіт. 2022 р.
    Онопа Олександр
    Україна-наша земля!
    Україна-наша земля!
    Тут народився, жив та буду жити!
    Україна -козацька земля!
    Тут свободою уміли дорожити!
    Україна -незламна земля!
    Не старайся, нас не зламати!
    Україна -моя земля?!
    Українців доля перемагати!
    На колінах стояти не будемо ми!
    Вільної неньки-України сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10335

    4 квіт. 2022 р.
    Гринчишин Галина
    Без назви
    За що?! Чому?! Хто вас родив падлюки!?
    Яка тварюка вам дала життя?!!!
    Ви виродки, ви нелюди, манкурти!!!
    Вам на Землі немає майбуття!
    Та що для вас зробили наші діти?!
    Наші жінки, старенькі дідусі?!
    Як ти, катюго, так зумів глумитись
    Над тим дитям, що плакало вночі?!!!
    Мале хлоп‘я, яке тебе благало:
    ,,-Не  бий матусю, не ґвалтуй іі !!! ,,
    А ти глумився, виродку поганий!
    Щоб ти був проклятий навіки на Землі!!!
    Тобі і в Пеклі місця не знайдеться,
    бо Пекло теж для людської душі…
    Ти маєш бути стертим!!!Ти є нелюд!!!
    Й нема тобі прощення навіки!
    Тобі хотілося із вух сережки здерти,
    Кому б ти з кров‘ю іх подарував?!!!
    Тій, що тебе на світ привела ,злидня
    Та краще, щоб в утробі ти сконав!!!
    Ірпінь і Буча, Ворзель і Гостомель.
    Ще скільки міст відкртється таких?!
    Де воювало дике плем‘я орків,
    Немитих і ненависних катів!
    Допоки ми будем такі гуманні?!
    Допоки їх чаями частувать?!
    А то ганебне й підле москаляче
    Буде мою країну плюндувать!!!
    Ми всі спустошені і всі  ущент розбиті…
    Від тих новин і тих страшних світлин…
    Прокинься світе!!!! Захисти Вкраїну!!!
    Допоки руські не прийшли й в твій дім!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10337

    4 квіт. 2022 р.
    Лілія
    Ад на земле
    Влки позорные, твари бездушные
    Нагло ворвались в мой дом.
    Души нечистые, сердца лишённые,
    Пришли убивать мой народ.
                       *
    Подлые трусы с неистовой яростью
    Губят мирных людей,
    В ямы глубокие души невинные
    Прячет русский плебей.
                      *
    Душою вонючей ликует
    Русский народ в нищете,
    Кровавое месиво радует
    Безвольных рабов на земле.
                     *
    Исчезнет с земли эта нечисть,
    русский "великий" народ,
    Знаю, суд вас настигнет,
    Расплату вам принесёт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10338

    4 квіт. 2022 р.
    Альона
    Війна 2022
    Ми з вами начебто брати,
    Ми дружні, мирні, проти всі війни!
    Кричали ви, що аж охрипли голоси.
    Але, чому тепер палає чиясь хата?
    Чому, з усіх сторін літають по нас гради?
    У мене відповідь не дуже вже й багата,
    Тепер немає для нас брата!
    Вся Україна мріє вас вбивати,
    За всіх дітей, людей, і воїнів не винних,
    За, що вбиваєте людей ви мирних?
    Вас проклинають вже із відусіль,
    Тисячі, мільйони голосів!
    Та зупиніться вже нарешті кати!
    Ми вас не звали, заберіться гади!
    Не зараз, потім бог покаже,
    Ви всі  ще будете молити про пощаду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10339

    4 квіт. 2022 р.
    Іван Бережний
    /bucha 2022/
    я бачив скривавлені мертві тіла, їх прострілені наскрізь потилиці
    їх погляд смиренний, безвихідь в очах, опущені в землю обличчя
    я знаю хто з ними цей жах учинив і залишив сліди на могилі цій
    я тільки не знаю навіщо
    боже, скажи — навіщо?

    я бачив зруйноване дикою зграєю місто з фантомними болями
    я чув крик згвалтованих ними жінок і німий шок малої дитини
    мені будуть снитись хрести, що розкидані попід дубами й тополями
    і як кожен з них після цього посміє назватись “людина”?

    я чув сміх містян, яким зв’язують руки — душу не зв’яжеш мотузками
    я чув їх спокійний приречений шепіт в якому звучало кохання
    звучали прокльони батькам-алкоголікам і матерям-боягузкам
    нащадки яких натискають курок
    і постріл звучить
    останнім

    і зграя йде далі і знову стріляє, розмахує гордо гвинтівками
    шеврони з брудним триколором — ліцензія на різанину, а після — на сто самогону
    я знаю, що білий — це біль, а червоний — це кров, що з мирян струмить цівками
    синій — брудний океан із ненависті й страху
    в якому самі і потонуть

    і все стане добре — колись заживуть і задихають змучені кулями вулиці
    повернуться люди, обіймуться люди, легені країни знову розквітнуть
    я хочу, щоб діти це вчили, щоб діти це знали й ніколи ніким не забулися
    жорстокість, злочинність та ницість росії
    хоробрість та мужність
    жовто-блакитна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10341

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Гринько
    Я сльози бачила
    Я у журбу як в крижану водойму входжу
    Волосся дибки і тремнить рука
    Жену із пам'яті а вигнати не можу
    Я СЛЬОЗИ БАЧИЛА СИВОГО МУЖИКА!
    Брутальніше не бачив світ ніколи
    Міцна статура, мужність через край
    Облича впевнене, та ледь підняті брови
    От тількі очі - як з грозою небокрай
    Сльоза збиралась вперто мимо волі
    Не від образи, чи від скорботи
    Він бачив те, що кровожера скоїв
    Якому було трохи більше двадцяти
    Наруга, звірства, смерть і катування
    Кували мужне сердце в кайдани
    Страшні, бридкі у нелюдів бажання
    Що народились від шакала й сатани
    Він ніби в очи зазирнув самого пекла
    Від звірства того стигла в жилах кров
    І зріла у душі ненависть, лють відверта
    Та не лишалось більше жодних молитов
    Я не суддя в військовім трибуналі
    Скажу лиш так - як він тоді сказав
    "Я хочу щоб в жахливих муках ви вмирали
    І через вас ніхто вже більше не страждав"
    Я у журбу як в крижану водойму входжу
    Волосся дибки і тремнить рука
    Жену із пам'яті а вигнати не можу
    Я СЛЬОЗИ БАЧИЛА СИВОГО МУЖИКА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10342

    4 квіт. 2022 р.
    Олександр Бригас
    «Діди воювали…»
    Ой, діду, діду… Що ж ти наробив,
    Коли обороняв москву-столицю?
    Та ліпше б я ся був не народив,
    Ніж бачити ті озвірілі лиця

    Нащадків тих, кого ти захистив,
    В окопах замерзаючи морозних.
    Якби ти в сорок першім уявив,
    Що буде Придністров’я ще і Грозний,

    І Грузія, й Нагорний Карабах,
    І Маріуполь, зрівняний з землею…
    Та ти не бачив у жахливих снах,
    Що зробиться з країною твоєю!

    Коли «брати», (ну як же?.. – Тільки так!)
    Зі всіх стволів Чернігів накривали,
    Чи в Ірпені в асфальт московський танк
    Втирав людей, що про життя благали…

    Коли мільйонний Харків опустів,
    Руїнами взиваючи до Неба,
    Лише за те, що «хлібом» не зустрів
    Катів своїх – їм «руZкій мір» не треба!

    Якби ж ти знав!.. Та краще б ти пустив
    Фашистську нечисть до «братів по крові»,
    Щоб ворог лютий із кремлем зробив,
    Як роблять нам рашисти безголові;

    Щоб винищив тоді нащадків тьми
    До сьомого, як мовиться, коліна,
    То, може, не вмирали б нині ми,
    А наша б не страждала  Україна,

    Бо роботящі ми були і є
    Й чужого нам тоді й тепер не треба!
    Ми, ніби Фенікс, що з руїн встає,
    Й підносить пісню нашу аж до неба.

    А нині й німці в шоку від подій –
    Такого звірства і вони не знали!
    …Якби ти передбачив, діду мій.
    Якби тоді твоїх пророцтв питали…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10344

    4 квіт. 2022 р.
    Олена Бурачок
    Сприймаю інформацію дозовано
    Сприймаю інформацію дозовано -
    Поміж рядків застрягла десь душа...
    Мою країну нищено й
    ґвалтовано
    Ордою, що не варта і гроша....

    Знекровлена, потомлена, змордована
    Все ж чинить опір всім наперекір!
    Стрічку новин шукаю я оновлену,
    Де вже покарано ненависних катів.

    Сприймаю все потроху і дозовано,
    Бо ще краплина і волаю: "Ні"!
    Нема жалю...його на дні поховано
    Разом з дітьми, що гинуть на війні.

    Чи буде край цій божевільний повені?!
    Це - геноцид, це зовсім не війна!!!
    Хай тіло бите, та душа - не скорена!!!
    Не корабель, тут вся країна "на ..."!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10345

    4 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Діти
    А в них очі були відкриті,
    А в очах лише біль лунав…
    Вони жити хотіли, милі,
    Тільки кат їх про це не питав .

    Малі діти. До школи ходили ,
    Мали мрії, вчили вірші,
    Танцювали, співали, любили.
    Янголятка безгрішні були.

    Та ввірвалась орда москальська,
    Визволителів зграя тупа,
    Замість серця діра пробита,
    Замість розуму купа лайна .

    І лежать замордовані діти
    На холодній, сирій землі,
    Гладить вітер тіла убиті,
    Колискові співає сумні .

    Будь ти проклят, москаль юродивий,
    За злочинні твої гріхи
    На колінах ще будуть стояти
    Твої діти, дружина, батьки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10346

    4 квіт. 2022 р.
    Сніжана
    ***
    У холодному підвалі сиділа сама
    Серед усіх була жива лише вона
    За великою шафою тихо ховалась
    Щоб живою надалі зостатись
    "Спасатєлі" вночі прорвались до них
    І з автоматів розстріляли усіх
    Лиш мати її встигла врятувати
    Власним життям майбутнє надати
    Три дні не виходить з цього підвалу
    Закрило усі виходи після обвалу
    Серед сотні трупів шукає шмат їжі
    Знаходить кусень хліба в чиїсь одежині
    За нього в кишеню копійку кладе
    Наче дійсно купує а не краде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10348

    4 квіт. 2022 р.
    Марина
    Без назви
    Сейчас мы здесь без света
    Но с нами свет свечи
    Когда в ночи из градов
    Стреляют ПАЛАЧИ!!!

    Молю тебя всевышний
    За свет страны моей
    Молю тебя всевышний
    За всех наших парней!!!

    Которые на битве сейчас стоят на смерть!!!
    Которые жестоко и не щадят блядей!!!
    Которые защита всей Украины в час
    Которые отважно сейчас стоят за нас

    Молю тебя всевышний о помощи сейчас!!!
    Храни ты Украину и весь армейский стан
    Храни ты города, и мирный наш народ
    Храни ты Украину и МИР опять прийдёт!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10349

    4 квіт. 2022 р.
    Таранюк Костянтин Анатолійович
    Странная страна
    Мы те, кто прошлым лишь живет,
    И будущее наше не известно.
    Нас ничего хорошего не ждет,
    Что будет дальше, нам не интересно.

    Умом мы скудны, но богатые душой
    И то, нам это рассказали.
    Помог экран волшебный голубой,
    Ведь сами, вряд ли б мы узнали.

    В руках есть сила, позавидует атлет,
    Такая, что готовы гнуть подковы.
    Но вот, построить теплый туалет,
    На это мы, пока что, не готовы.

    Хранится газ у нас в хранилищах
    И нефтью переполнены цистерны.
    Но ужин, всё ж, готовим на дровах
    И печкой греем дощатые стены.

    Имеем первый атомный потенциал,
    И в космос мы по прежнему летаем.
    Но, как то, уровень немножечко отстал,
    В ракете дырку пальцем затыкаем.

    В защите жизни впереди планеты всей,
    За каждой животинкой слезы проливаем.
    Но не щадим же собственных  детей,
    Их миллионами в утробе убиваем!

    По гуманизму занимаем первый ряд,
    Когда войну мы видим на экране .
    В реальности стреляем всех подряд,
    С Кораном или Библией в кармане.

    С войны, с наградами прийти,
    Мечта солдата каждого и офицера.
    Но почему то жены просят привезти
    Цепочку, миксер и кроссовки нужного рамера.

    Ученье - свет, а неученье - тьма,
    Нет равных нам в народном просвещеньи.
    Но, лишь в чужой стране увидеть нам судьба,
    Асфальт в деревне и электроосвещенье.

    Духовность наша  не то, что у других,
    Подобной нет на всей планете.
    Когда поубиваем всех плохих,
    То, лишь хорошие останутся на свете.

    Умом духовность эту не понять,
    Аршином ее общим не измерить.
    Для этого ты нашим должен стать,
    Лишь так возможно ей поверить.

    А музыка, искусство и балет,
    Им нету равных в целом мире.
    Но мы спокойно отправляем на тот свет
    Нам не угодных, или мочим их в сортире.

    Глубокая культура книжная у нас,
    Читать чужим желательно в оригинале.
    Но с легкостью мы можем помочиться в контрабас,
    И так же просто кучу наложить в рояле.

    У нас есть тот, кого нет ни в одной стране,
    Как раб он на галере пашет.
    Он как прожектор, светит нам во тьме,
    Если его не станет, то не будет и державы нашей.

    Раздвинули пределы родины своей,
    В пучке одном мы все едины.
    Всего хватает нам, лесов, морей,
    Нам только не хватает Украины.

    Так кто мы, в чем же наш секрет,
    Подобных нам во всей вселенной нету.
    Наполнены внутри божественным мы светом,
    Иль все таки бесовская сидит в нас сила?
    Ответ не хитрый,  и здесь вовсе нет секрета,
    Мы просто - матушка Россия!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10350

    4 квіт. 2022 р.
    Таранюк Костянтин Анатолійович
    Війна
    Весна прийшла не так, як завжди
    Така холодна і чужа
    Здригнулось серце від гіркої правди
    Що я у тебе не одна

    Та, друга, жінка з чорними очима
    Завжди печальна і сумна
    В її обіймах ти не будеш щасливий
    Та, друга, на ім'я війна

    Вона без жалю назавжди забрала
    Мої замріяні світи
    Немов змії лихої невблаганне жало
    Уп'ялося у груди молоді

    Твої уста, незацілованії мною
    І очі, мов волошки голубі
    Гарячий подих тих ночей з тобою
    Тепер відчую я лише ві сні

    Чому війна жіноче має ім'я
    Не давши жодного життя
    Чужому вщент вирубує коріння
    Кидаючи у прірву забуття

    Так гірко, боляче несамовито
    Що не пригорну до грудей
    Кохання нашого тендітні квіти
    Вже ненароджених дітей

    Що зосталось мені на цьому світі?
    Захований за пеленою сліз
    В алеї тихій, серед лісу розмаїття
    Граніту чорний обеліск

    І тільки спогади мов сонця промінь
    Розтоплять кригу на душі
    Тендітним первоцвітом на осонні
    Ти оживеш у цім вірші
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10351

    4 квіт. 2022 р.
    Вікторія Шаблівська
    РІЧКА БУЧА
    Вода струмкова Кедрону
    Не бачила стільки зради
    І підлості. Кров Христова
    Застигла… життя заради?
    Тече потоками розпач
    І горе, і біль, і мука
    Де річечки Буча і Рокач
    І далі, й далі – розпука…
    Де річка Ірпінь і Буча -
    Розп’яті життя й надії,
    Кривавлять рани пекучі
    Потоком новим біблійним.
    Де Тетерів, Здвиж і Круча
    Родився новий Спаситель
    Та води струмків текучих
    Застигли. Не встиг святитель.
    Мільйоном цілунків Іуди
    Осквернені лики іконні.
    Нема воскресіння чуда
    Мовчать і птахи, і дзвони,
    Мовчать онімілі пророки,
    Схрестовані сосни-храми,
    Та мертвих нечутні кроки,
    Не вийде сонце з-за хмари
    …Тихі струмки-потоки…
    Їх переповнять зливи,
    Світ діждеться потопу
    Який його врешті змиє.
    …І вирине нова твердиня…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10352

    4 квіт. 2022 р.
    Анастасія Новак
    Без назви
    ***
    Щось всередині крижаніє
    Чи ти душа так може виє
    Сонце сідає, вечоріє
    Комендантська скоро година

    Так минає не одна днина
    Колись була звична рутина
    По якій нині ми сумуєм
    Попри сльози ми жартуєм

    До Того дня впевнено крокуєм
    Все ми ще залікуєм
    Та є те , що непідвладно вже
    Через жахіття, що скоїло чуже

    Без сліз дивитися неможливо
    Так краять серце знімки ті
    Так всередині щемило
    Міста звільнені нарешті

    Втім обійшлося це
    Вкрай дорогою ціною
    Не одне, вже не дихає серце
    Омерзеною вийшло різньою

    Колись щасливо там
    Невпинно вирувало життя
    Тепер це кровавий шрам
    Ніяке не допомогло укриття

    Невинні душі тепер на небеса
    Вбита невинна дівоча коса
    Замовкли навіки уста
    Охоплює біль й пустота

    Не вигадано ще слів
    Щоб описати цей гнів
    Шакали миліші за орків
    З яких вони вилізли світів

    Їх чекає один лиш фінал
    Прилетить до кожного кинджал
    Шкода , ще не вигадали портал
    Куди їх вмить по шматкам б видіслали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10353

    4 квіт. 2022 р.
    Анна Щербак
    ***
    В мене немає слів, лише однісінька тиша.
    Вітер здіймає пісок. Вище. Вище і вище...
    Вітер здіймає моря. Під самісінькі зорі.
    Скажи, що дужче пече — божевілля чи горе?

    Боги все бачать. Мовчать. Їх обличчя холодні.
    Погляди їхні киплять. Небо тут — як безодня.
    Боги все бачать. Не сплять. Колисають могили:
    Щоб ті, хто потрапив у них, набралися сили.

    Боги живої Землі. Ті, що вічні, як Всесвіт,
    Як і в прадавні часи, знов сузір'ями креслять
    Наші шляхи. Зцілюють закатовані душі.

    Боляче так, що думки мої з місця не зрушать...

    В мене немає слів. Лише однісінька тиша.
    Вітер здіймає пісок. Вище. Вище і вище.
    А вас, недолюдей, за кожне вбивство і підлість,
    Вас зжере вогнем. І ваш сучий проклятий рід
    весь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10354

    4 квіт. 2022 р.
    Ольга
    Україні
    Рахую дні, рахую ночі
    коли закінчиться війна?
    І кожен ранок як відкривши очі
    Молюсь що б ти була жива.

    Живи! Я вірю буде краще!
    Я вірю в силу наших мрій!
    Покинуть кати ті пропащі
    твої лани і обрій твій!

    І будуть стяги майоріти,
    і буде линуть пісні спів.
    Здолаєм браття ми одразу
    Всіх ворогів і всіх катів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10355

    5 квіт. 2022 р.
    Михайло Олійник
    Янгол з Бучі
    Де верба схилилась, де висока круча,
    Плаче світлий Янгол із містечка Буча...
    Плаче, гірко плаче, втриматись не сила,
    ПрострелИли душу, відрубали  крила...

    Верби всі плакучі,
    Сльози в них пекучі!
    А вгорі над ними
    З кров'ю небосхил...
    На високій кручі
    Плаче Янгол з Бучі
    Що живим лишився,
    Але вже без крил!...

    Він стоїть самотньо і в безсиллі тужить,
    Пропекли залізом світлу його душу!
    Мій Всевишній Боже, Ти весь світ тримаєш,
    Скільки ж душ невинних з Бучі забираєш?...

    Верби всі плакучі,
    Сльози в них пекучі!
    А вгорі над ними
    Зорі біль несуть...
    На високій кручі
    Плаче Янгол з Бучі,
    Але твердо вірить -
    Крила відростуть!

    Скільки б їм ще жити, діточок ростити!
    Скільки б їм по світу білому ходити!
    Днів прекраних скільки в них могло ще бути...
    Серце не пробачить і не дасть забути!

    Верби всі плакучі,
    Сльози в них пекучі,
    А вгорі над ними
    Тільки біль і щем...
    На високій кручі
    Плаче Янгол з Бучі,
    Разом з ним давайте
    Вбитих пом'янем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10356

    5 квіт. 2022 р.
    Шевчук Дарія
    Без назви
    Ну що отримали уже пакунки ,
    Де українців сумки , куртки ,
    Планшети , блендери,  кросівки
    Та все що вкрали із домівки?
    І що не тисне вам взуття
    Мертвого хлопця з Ірпеня?
    Працює міксер , що в бабусі
    Забрали   із  будинку в Бучі ?
    Добре малюють олівці
    Дівчинки ,  що катували в Охтирці?
    Парфуми вам не пахнуть кров'ю ,
    Що вам відправили: "С любовью"?
    Та звідки знати вам  і що таке  любов ,
    Коли вбиваєте безжально  знов і знов ,
    Коли ви танком їздите по людях
    Та ви не маєте і серця в грудях .
    Ніколи вас вже не назвуть  людьми ,
    Бо ви - це нелюди російської пітьми .
    Бо ви - це просто порожнеча і безодня ,
    Яку не омине кара Господня !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10357

    5 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Вірш
    У нас так  спокійно і тихо,
    А у тебе гармати гримлять.
    Світанок дарує нам втіху
    Бо діти спокійно сплять.
    А у нас вже весна ти знаєш,
    Пташки вже співают у нас
    А у тебе там як ? Ти й несеажеш
    Усе як завжди " просто клас"
    А насправді ніхто і незнає
    Як там в небі свистять " бойові"
    І ніхто навіть неуявляє
    які довгі там ночі і дні.
    Там блакитним було колись небо
    А сьогодні суцільна пітьма.
    Там же діти , їм сонечка треба
    А в них сонце забрала війна.
    І вони у підвалах хододних
    Хтось із мамою , хтось сирота
    Тихо моляться подихом втоми
    Миру просять в ісуса христа.
    Ти мовчиш , ти нічого нескажеш
    Як там страшно на тій війні,
    Як вони убивають всіх наших
    Ти ніколи нескажеш мені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10358

    5 квіт. 2022 р.
    Соколова Олександра
    Без назви
    Болить душа, бо ти як був придурком, так й лишився.
    Щораз прощала, думала, що виправився ти.
    Від вибриків отих весь світ сльозами вмився,
    Якби я знала, то спалила ще б тоді мости.

    Ти катував моїх дітей за віщо?
    За те, що мають в серці волі дух?
    Чи, може, заздриш, бо ти сам - аби-що,
    То, може, полікуєш накінець у  голові своїй тих гнійних мух?

    Ти захотів життів, крові, землі моєї?
    Амбіції свої в життя нарешті "ваплатіть"?
    Хотів землі? Змішайся, сука, з нею,
    Бо хвору голову твою ніхто не буде вже "лєчіть".

    "Спасітєль" ти? Кого прийшов сюди "спасати"?
    Собі, придурку хворий, поможи
    Тобі не світять вже ні вбивство, ні залізні сірі ґрати,
    Тебе скатують, не поможе вже просте "тікай, біжи".

    Ти вже нікуди не втречеш і "нє збєжиш",
    Бо кожен хоче вбити тебе "лічно"...
    Хотів "создать імпєрію", але забув одне-єдине лиш -
    Свободи ти не купиш за "безнал" чи за "налічку".

    Мочити тебе треба, старий маразматичний дідугане,
    Тебе й суспільство, що складається з придурків й зомбаків.
    Як весь народ лежить під хатами своїми п'яний,
    Чи вартий він чогось? Не вартий й хробаків.

    Ти думаєш, що боженьку за бороду вхопив?
    Коли зайшов ти за кордон землі моєї?
    Слизькі "ручьонки" твоїх же братів -
    Змітали все, щоб вивезти побільше до расєї.

    Тобі потрібна ношена білизна, чи футболка?
    Чи може м' ясорубка, чи кімнатні капці?
    За що померли діти? За тушонку?
    Чого прийшли сюди, облізлі ви найманці?

    Поназнімали вже "відосіків в тікток"?
    Накатувались? Навбивались? Дітовбивці...
    Та скільки українських має вмерти  ще діток,
    Щоб заспокоїти всі ваші "его" ниці?

    Натомість маємо... Скатовані міста і села,
    Убиті діти, матері, батьки
    Оце твій "руський мір" ? За це сказать "спасіба"?
    То, може, звалиш звідси, накінець таки?

    За кожну краплю крові, що пролита,
    За всі життя, які ти змарнував -
    Знімати шкіру смужками й солити,
    Бо хочу, щоб повільно й в муках років з десять помирав.

    Ти, путлєр, гірший ніж диявол, бо ти й є диявол,
    Всі кари світу тобі будуть замалі,
    Ти й твій режим "імпєрский", п'яний -
    Невиліковна ракова пухлина нашої Землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10359

    5 квіт. 2022 р.
    CreateStroriesUA
    Пастка гніву
    Душа й тіло
    Попали в оточення
    Смуток та пекельна лють
    Потребують заохочення

    Відплата знаю прийде
    точечно, і загалом
    ми залишимось людьми
    Не боюсь наврочити

    Вони намагали
    Щоб внутрішні чвари
    Світ наш підірвали
    Та кривди непоправної завдали

    Заклики до себе зверни
    Не реви, не стогни
    Не закидай руки в небо
    Загартуй своє внутрішнє стерво

    Збережи частку себе
    В лісах дрімучих
    Бо на нас чекають ще
    За горизонтом кручі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10360

    5 квіт. 2022 р.
    Ілона
    Бандити, зрадники, убивці
    Бандити ,зрадники ,убивці
    Отакими є оті Ордивці,
    Святого  в житті своєму не знали нічого,
    Б'ють, грабують та ґвалтують,
    Бога, Господа не чують,
    Ніколи не забудемо події Ірпені і Бучі,
    Також покладуть вбитими на кучі,
    Покарання будуть неминучі,
    Ось що має людина в голові,
    Щоб зґвалтувати дитину в Ірпені ?
    Щоб зав'язати невинній дитині руки,
     І вистрилити в голову від скуки ?
    Мародерити усе що бачуть очі,
    А потім нормально спати всі ті ночі,
    Геноцид українського народу,
    Не забудуть  навіть,
    Нащадки нашого сильно роду .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10361

    5 квіт. 2022 р.
    Анастасія Коротянська
    Назавжди
    Що скаже ти мені
    Що братський ми народ?
    Не вірю!
    Як можна вірити тобі ?
    Пролив ти нашу кров на рідній моїй Батьківщині.
    Немаєш права і ногою тут ступить!
    Ненавиджу тебе москаль ти тупорилий ,
    І не пробачу на віки ,
    і діти , й правнуки , й десяті покоління назавжди знатимуть твої гріхи !
    Єдина наша ненька Україна ,
    люблю її,  душа моя ,
    піднімемо тебе з руїни і встанеш ще сильніша й вольова !
    Ніхто тебе ніколи не зламає ,
    ми вистоїм й покажем всім ,
    що ми народ ,
    Народ ми України,
    Накрашої країни на землі !
    Ніхто ніколи вже на нас не вплине ,
    не змінить нам історії ,
    Не скривдить нам душі !
    Згинь нечисть з моєї батьківщини ,
    згинь з святої нашої землі !
    Розійдуться зчорнілі хмари
    і проросте насіння на землі ,
    Відродиться як Фенікс з попелу країна ,
    Ім‘я якої наша рідна Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10362

    5 квіт. 2022 р.
    Шанта Алла
    Чому на нашу долю випала війна?
    Чому на нашу долю випала війна?
    Чому  смерть, голод і розруха?
    Чому палають вулиці, міста та села?
    Чому руйнується життя?
    Чому упала мати на коліна,
    тримаючи в руках своє дитя?
    Чому кричить і просить допомоги,
    а відповідь одна : Прийшла війна!
    Чи можем Ми це дійство зупинити,
    Зажавши волю всю в кулак?
    Чи можем докричатись до "сусідів":
    -Це вже не сон! Не треба так!
    -Не іграшки вся ваша зброя, танки,
    І літаки у небі - неспроста.
    Ви хочете заполонити! Не звільнити!
    Ми - вільна нація! Не буде так!
    Невже не вистачає вам землі своєї?
    Потрібен "журавель" в руках?
    Ви ЛЮДИ??? Чи давно забули?
    Що людяність - це не насилля й страх.
    За що воюєш ти, Солдате?
    Що в тебе в серці? В голові?
    Невже не розумієш, що даремно втрачаєш ДУШУ
    на чужій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10363

    5 квіт. 2022 р.
    Ірина ТИХОНЧИК
    Без назви
    Ти чуєш, Батьку наш ревучий,
    Дітей твоіх кацап гвалтує.
    Цинічно бреше і грабує
    Ірпінь, Гостомель, Ворзель, Бучу.

    Здригнувся світ весь від жахіття,
    Окрім навали із трущоб -
    Життя людське для них ніщо
    У двадцять першому столітті.

    Та гніву й помсті не спиниться!
    Ґвалтівники і мародери,
    У пекло вам відкриті двері.
    Бо кров людська, то не водиця!!!

    Ти чуєш, Дніпре наш ревучий,
    Свій гнів спрямуй у бік Кремля,
    Під карликом горить земля,
    Сконає хай кацап смердючий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10364

    5 квіт. 2022 р.
    Сергій Даршан
    Вона
    Ти прокинувся від дзвінка в шостій ранку,
    Дзвінок був від твого доброго друга.
    Ти вже ніколи не забудеш цю дату:
    Двадцять четверте, нуль друге.
    Війна... Що ти знав про війну?
    Щось далеке, десь там, на Сході.
    Та сьогодні – усе інакше,
    Чай якийсь не такий, сонце інакше сходить.
    Розбудив ти сусіда в гуртожитку,
    Подзвонив ти своїм батькам.
    На хвилинку ліг відпочити, очі закрив,
    Перед очима постала Вона.
    Одразу ж згадались її глибокі блакитні очі,
    Її золоте й, наче, шовкове волосся,
    І як, ще будучи в школі, ти на неї дивився,
    І як зараз, доросліше, дивишся досі.
    Тоді все так просто бул, що аж смішно.
    Ти боявсь їй сказати про свої почуття.
    А зараз боїшся за родину, близьких
    Та й своє, що вже ховати, життя.
    Ти кохаєш її до нестями,
    Ти кохаєш її вже три з половиною роки.
    Ти не сказав їй цього до війни
    Та чи скажеш це в день перемоги? Може й скажеш, а поки...
    А поки далі гудуть сирени,
    Далі в новинах купа лайна,
    Далі вмирають невинні люди,
    Далі триває ця нестерпна війна.
    А ти хочеш, щоб було все, як раніше,
    Коли ви сміялись, коли ти проводив її до дому,
    Чи коли ви, безтурботні і трішечки п'яні,
    Танцювали до ранку на випускному.
    Хто ж ви насправді? Друзі чи дещо, все таки, більше?
    Відповідь взнаєш потому.
    А зараз ти дуже далеко від неї
    І від рідного свого дому.
    Між вами – Атлантика, гори, річки,
    Десятки країн і кордони.
    Але знай, друже, ти такий не один,
    Таких, як ти – мільйони.
    Вже не буде усе, як колись,
    Не буде ні легше, ні важче.
    Позаду – сотні життів, біль, втрати, розлука,
    Попереду ж – тільки краще.
    Ти кохаєш її до нестями,
    Ти кохаєш її вже три з половиною роки.
    Ти не сказав їй цього до війни
    Та чи скажеш це в день перемоги? Таки скажеш! А поки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10365

    5 квіт. 2022 р.
    Марія Юськів
    Вільним
    І хай навіки спалено мости,
    Повстануть чітко витерті кордони.
    О, скільки в цім чеканні гіркоти,
    І скільки в цих надіях оборони.

    Нехай міста, де темрява і дим,
    Сьогодні стали місцем попелища, -
    Будуть нові. Міста будуть живим...
    За мертвих - помста з карою. Найвища.

    Іду з тобою і рука в руці.
    Тримаєш міцно, більше не боюся.
    Ми той народ, що пустить корінці
    І на камінні, а вони пов'ються

    У сильні стебла, квіти, у сади,
    Вони повстануть з попелу і праху...
    Тримай мене, як зброю. І веди
    Своїм кривавим, але вільним шляхом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10367

    5 квіт. 2022 р.
    Ілона
    04.04.2022
    Ніякого народу не випробовували так,
    Як випробовує типу  наш народний "брат",
    Розгромлення Січі ,Голодомор, русифікація,
    Вони дійшли до думки ,що ми вже і не нація,

    Геноцид почався на окупованих територіях,
    А колись, ми знали це все тільки на теоріях,
    Трупи палять в крематоріях,
    Котрі самі привезли ,
    По словам ,вони не знали куди йшли,

    І цим словам вірили цивільні, а військові брали у полон ,бо було жалко ешалон,
    За добрі серця постраждали усі,
    Не буде прощення за вбивство, мородерство , зґвалтування русні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10368

    5 квіт. 2022 р.
    Степан Бульба
    Обращение к российскому солдату
    Мы не хотим вас убивать,
    Но вы идёте к нам с войною.
    Мы не хотим вас убивать,
    Поймите это головою.

    Солдат, как только ты ступил
    На землю вольной Украины,
    Ты преступленье совершил,
    Приблизил час своей кончины.

    Пойми, мы на своей земле,
    Мы защищаем дом родимый.
    А ты пришёл, пришёл во мгле
    Чужим безумием гонимый.

    Ты пёс бездумный, ты мишень.
    Пока ты здесь - ты труп ходячий.
    Здесь каждый кустик, каждый пень
    Тебе несёт приём горячий.

    Отьешь свинцовый бутерброд,
    Коктелем огненным запей,
    Ты выбрал путь на эшафот
    Так следуй же ему скорей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10369

    5 квіт. 2022 р.
    Степан Бульба
    Но ты ошибся
    В вечерних сумерках ласкает ветра свежесть
    Я вышел покурить и отдохнуть
    Пылает Украина. Сердце режет.
    Ни шаг ступить. Ни воздуха глотнуть

    Послушай, путин, ты ведь облажался!
    Решил, что я, на тепленьком диване:
    Устал, заснул, жирку слегка набрался,
    И утонул в густом хмельном тумане?

    Но ты ошибся, я ведь ненавижу
    Когда в живых людей стреляет “Град”,
    Когда разрушенные сёла вижу...
    Ты понял, да? Нам нет пути назад.

    Всё что могу потрачу на патроны,
    Так чтоб горели окупанты-орки,
    Чтоб трупы ваши хавали вороны,
    Чтоб на могилах ваших выли волки.

    Ты думаешь, всё это я забуду?
    Еще раз облажался, старый пёс.
    Клянусь тебе, что землю жрать я буду,
    Но ты сожрёшь, всё то что нам принёс.

    Ты, старый грязный пёс, убил Россию
    Убил все то, что люди уважали
    Но мне все это до спины. Ни ностальгию
    Не нахожу, ни грусти, ни печали...

    Героям Украины, Слава!
    Ребята, ВАМИ просто восхищён!
    Споткнулась дикая, громадная держава
    В попытке ВАС согнуть! Я вдохновлён

    Могучим ВАШИМ духом, ВАШЕЙ силой!
    Вся обосралась дикая орда,
    И обернётся ей обман могилой.
    А Украине Слава! Навсегда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10370

    5 квіт. 2022 р.
    Степан Бульба
    Обращение к россииянам от Украинцев
    Про путина доброе слово сказать
    Себя ненавидеть, не уважать
    Его б ненароком в расход бы пустить
    Страну от оков его освободить

    Но не оценит народ жест такой
    Он же для них на коне, он герой
    Какой он герой? Хочу я спросить
    Коль он свободу решил задушить

    Вы посмотрите как он ворует
    Откуда дворцы, где он пирует?
    Откуда счета миллиардные в банках?
    Но думать вы можете только лишь в “рамках”

    Вы скажете мне что все это известно
    Но Запад мешает жить просто и честно
    Забавный ответ, я бы сказал
    Что ж это Запад в штаны вам насрал?

    А путин то что? путин мелкая сошка
    На гребне волны задержался немножко
    И щеки орешками набивает,
    Как хомячек, пока успевает

    Вы разучились мыслить свободно!
    Вы разучились жить благородно!
    Вы без тирана уже никуда...
    Вот и застряли в дерьме навсегда
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10371

    5 квіт. 2022 р.
    Moon
    ПРОКИНЬСЯ!
    "Прокинься! Не чуєш?" - Лунає усюди.
    Багрянцем тривожним горить небокрай.
    Машини для вбивств, лише зовні як люди,
    У спразі до почестей втратили край.

    Із заходу, півночі, з півдня і сходу,
    Свистять і гуркочуть, катуючи слух,
    Плюндруючи краю козацького вроду.
    Та куля не зіб'є нескорений дух.

    Нам є, чим пишатись і є, що втрачати.
    Тож скоро відчує проклятого син,
    Як стане о стать нашу зуби ламати -
    Нас менше, та дружні ми, всі, як один.

    Я вірю в вас, люди!.. Мовчання хвилина
    Для тих, хто за спокій віддали життя.
    Нехай вас у кращому світі зустріне
    Любовi і щастя палке почуття.

    Усіх, тих, хто б'ється, боїться, страждає,
    Кому не байдуже, хто зараз кричить -
    Душею на відстані всіх обіймаю,
    Розкинувши руки у скрутную мить.

    Ми всі в однім човні, і духом єдині,
    Ми сильний народ, і мета в нас одна.
    Відродимось знову ми з крові і глини,
    І очі розплющить красуня-весна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10373

    5 квіт. 2022 р.
    Юмі з Плутону
    Сліди ось тих маленьких рук
    Сліди ось тих маленьких рук,
    Кривавими квітами цвітуть на асфальті.
    Десь у бабусі помирає онук,
    А вбиця ще досі не на розп‘ятті.

    Криком плаче маленьке дівча,
    Її ґвалтували зо декілька тижнів.
    За маму її палає свіча,
    Але у підвалі, бо зруйновано церкви.

    На Київський трасі машина горить,
    Із надписом чорним по білому «діти».
    Тієї родини вже немає в живих.
    Заснули навічно, прикрившись лахміттям.

    У Маріуполі настав епілог.
    Зруйновано театр, де ховалися люди.
    Хіба це була одна з їх вимог?
    Щоб замість весни панував у нас лютий?

    Їх мир уночі увірвався до мого.
    московські кати під гіпнозом етеру
    Не врахували тільки одного, -
    Що ніяка неділя їм не буде прощена.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10374

    5 квіт. 2022 р.
    Розалія Блюм
    Війна
    А що вже думать, відчувати
    Коли болить так страшно й коле?
    Як вам у вічі споглядати,
    як не померти в болючий злобі?
    Так, кажуть треба сильно битись
    Боротись, вірити, палати мов багаття
    Лиш в битві би не осатаніти
    Зостатись з сердцем десь під латтям
    І там де віра вже спіткнулась
    Об чорний намір й чорний витвір
    Колишніх друзів чи обузи
    Здається, зрозуміли дуже " Після"
    А після чого ми не встанем ?
    І після чого ви втічете?
    В житті ви наче вязні стали
    А ми повстанем не в перше й третє
    Бо так бились на України
    Вже не один десяток років,
    Колись вмирали... Покоління
    Заради поколінь до досі
    І так, свобода має жертви
    То так, і воля не безкоштовна
    Колись вмирали щоб не померти
    Й зараз війна так само кровна.
    Лиш головне не осатаніти
    Залишившись добром, не пеклом
    Шкода, що так страждають діти..
    І сльоз не витратиш зповна..
    Шкода, що вмерли й не побачать
    Історії повтору
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10375

    5 квіт. 2022 р.
    Марина Краснопер
    Єдина Душа
    Невпинно час минає неприпинно.
    Ракети з градів все летять й летять.
    Нас поєднала ця війна навіки.
    Такої нації навік не роз'єднать!

    За що ми так високо заплатили,
    За що людей багато полягло.
    За що та Буча так жорстко наша нила!
    А Мариупіль так покараний за що!!!

    Тепер ти знаєш всю ціну щодення,
    Тепер і ще ти зрозумів понад усе!
    Що не існує більшого знамення.
    Ніж те життя яке у тебе є!!!

    Я обіймаю кожного солдата!!!
    Я впевнена ДОБРО ПОНИЩИТЬ ЗЛО!!!
    Я впевнена у ЗСУ завзято.
    Я знаю що до ПЕРЕМОГИ ЙДУ!!!

    Народе мій незламний і найкращий.
    Багато в нас фронтів, різноманіть!)
    А от душа, душа у нас єдина
    Яка на всіх однаково болить!!!

    Болить за всі міста і за всі села,
    За всіх дітей, людей і матерів!
    Вона болить у нас на всіх единая,
    І всі єдині в цій країні будем жить!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10376

    5 квіт. 2022 р.
    Arcadiyevich_oleksii
    Трассеры-пули над головой
    Кто-то ждёт пятницу, выходной...
    Кто-то ждёт отпуск, а мы ждём победу...
    Может, увидимся друг мой, с тобой,
    Может, к тебе, через годы приеду.

    Трассеры-пули над головой,
    Светятся медные птицы,
    Зёма! Без каски, совсем молодой...
    В ад ты попал, а не в Ниццу.

    Быстро в окоп! Не задело, сынок?
    Ну, ка браток, дай гранаты...
    Тигру кремлевскому в пасть, и в весок!
    За Україну, за Бучу, за батьківські хати...

    Кто-то ждёт пятницу и выходной,
    Мы ждём с тобою победу.
    Зёма, земляк, ты живой, я живой!
    Тигры, опять, суки едут...

    Свастика, Z-етки у них на броне...
    Суки, нацисты, фашисты!
    Где джавелин? Они будут в земле!
    Блядские твари, рашисты...

    Трассеры-пули всю ночь напролет,
    Снайперу тоже не спится...
    Дай миномёт, огнемёт пулемёт!
    Надо помочь ему вскрыться...

    Кто-то ждёт отпуск, отгул, выходной,
    Нам бы увидеть, с тобой друг, зарницу...
    Надо победу приблизить  на день, хоть на час,
    Чтобы жінку обнять, и посеять в поле пшеницу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10378

    5 квіт. 2022 р.
    Алла Смулка
    Без назви
    Я зламалась. Боже, я зламалась.
    Ворог з мене витрусив добро.
    З почуттів єдина лють зосталась,
    А на серці - болісне тавро.

    Так кровить... Кровитиме довіку.
    За моїх замучених сестер,
    Їх страждання... За війну-каліку,
    Що збудила демонів з печер.

    Кров холоне. Сльози не спинити...
    Звірства перевищують число.
    Мирні люди, що хотіли жити,
    Натерпілись за безкарне зло.

    Поверни обличчя, голий світе!
    ТИ НЕ СТРИМАВ ЦЮ СТРАШНУ БІДУ !!!
    В пеклі цілій нації горіти,
    Породила-бо вона орду.

    Спіть спокійно, Янголи прекрасні,
    Ваші жертви - наш довічний біль...
    Помста прийде - радісна, дочасна.
    Смерть готує для росії сіль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10379

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Хроніки війни
    Сорок днів і сорок жахів -
    Сорок жахів в множині.
    Бо не в змозі  рахувати,
    Те, що втрачене в війні.
    Скільки їх, які померли,
    Вбиті, знищені в приціл:
    Хто від спраги, хто від кулі,
    Жінки -  від гвалтивників.
    Хто в підвалі, біля дому,
    Хто у танку, близ метро,
    Хто у небі, чи у морі,
    У столичному бістро.
    Сорок днів, і сорок жахів -
    Рвуться думки і душа,
    Незбагненні серцем втрати,
    На очах бринить сльоза -
    Вчитель, пекар, лікар, няня,
    Капітан, солдат, лінгвіст,
    Аналітик і письменник,
    Політолог та  юрист -
    Боже, Боже! Всі  без долі,
    Увірвалося життя:
    Тільки ангели ридають -
    Абсолютне небуття!
    Чи пробачимо? Ніколи!
    Ні за якії скарби.
    Юрій Руф і його твори
    В нашім серці назавжди.
    Буде, вірю Перемога
    Вечір, ранок - плином дні,
    Наша мова, наша воля,
    І досвітнії вогні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10380

    5 квіт. 2022 р.
    Олена Восколович
    Невинно убієнним
    Вже зорі -не зорі, і сонце -не сонце
    Для тих,хто у пеклі земному пробув.
    Сплюндровані землі,розбиті віконця,
    Дитячі плачі.Їх ніхто не почув.
    І люди заснули.. Так солодко -вперше
    За ті неймовірно виснажливі дні.
    Як їх катували!Як їх гвалтували!
    Отут при дорозі побачили сни.
    Без ковдри і ліжка, під зоряним небом.
    Їх кулі забрали прямісінько в рай.
    Їм більше ні їсти,ні пити не треба.
    Їм лишень би рідним сказать:Прощавай!
    Але не устигли,не буде вже змоги
    У рідному домі дітей обійнять,
    І велосипед так і впав край дороги.
    Не буде онуків на рамі катать.
    Не буде кохана пахтіти млинцями,
    На кухні новенькій варити борщі.
    Кохану збезчестили і розірвали
    Оті,що ізмалечку сьорбали щі.
    Не буде і татко катати на спині
    Малого синочка,що в школу піде.
    Отак і лежать всі гуртом край машини.
    І місця живого немає ніде.
    Я очі закрию,а ви -коло мене.
    Не можу забути ваш розпач і біль.
    Забрали вас ,любі,потвори мерзенні.
    У них в головах лиш полова і хміль.
    За вами сумує уся Україна.
    Мільони свічок запалили для вас.
    За кожну доньку ,і за кожного сина,
    За кожен той промінь,що рано погас.
    Гадали вони,що вам руки зв'язали,
    Що вас на коліна поставить змогли,
    Що куля в потилицю вас поламала,
    Та янголи в рай вас усіх узяли.
    А там ні тенет,ні кайданів немає.
    Лиш тиша і спокій,як у селі.
    І душі із неба на нас споглядають,
    Елеєм лікують тепер мозолі.
    Тепер нам і битись і жити не страшно.
    Бо поруч герої відплатять за вас.
    Пробачте нам ,милі,ви-янголи наші.
    Ми переможемо!Дайте нам час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10381

    5 квіт. 2022 р.
    Олена Мягких
    Просто лягло на аркуш...
    "Мої сини, Христос і Сатана,
    Два моїх янгола, ну як вас не любити!
    Над світом потрудився я сповна.
    Чи ви хотіли б щось іще зробити?

    Тут на Землі, ще є де ЩО створити.
    Я довіряю вам, сам трошки відпочину.
    Вас хочу в спільній дії примирити,
    Ось вам насіння, тут є все. З почином!

    "Не треба мені батьківських подачок,
    Це все якесь убоге, надто миле.
    Що тут? Турбота. Доброта, я бачу..."
    І сатана розправив чорні крила.

    " У мене свій матеріал є посадковий.
    Я в ньому впевнений, плекав я його ґречно.
    Мій, сатанинський він, стовідсотковий.
    А мотлох цей не треба. Недоречний.

    Дивись, болотами покрита територія.
    Я чорні зерна зла на ній посію.
    Займе півсвіту, буде тьми імперія.
    І, потім, згодом, назовуть її росія.

    Вже з лона будуть тут МОЇ виходить діти.
    Не матерів любитимуть. Мене!
    Їх буде тьма, ну як тут не радіти?!
    І їхня лють тебе, Ісусе, не мине!"

    "Навіщо лють? Ну схаменися ж, брате!
    З тобою ми одного Батька діти.
    Чому ти завжди хочеш убивати?
    Чому не можеш ти добру радіти?

    Ох, брате, ненависть в тобі клекоче.
    Я захистити світ від злоби маю.
    Іще раз я  життя віддам охоче.
    Форпост для світу розміщу тут зкраю.

    Щоб не посмів ти далі розростатись,
    Я в землю цю насіння миру кину.
    Її народ зупинить супостата.
    Світ знатиме її - як Україну.

    І вдарив грім нечуваної сили!!!
    І ринулась здичАвіла армада,
    І градом крила дітям обпалила
    О п'ятій ранку смерті канонада.

    І стали діти сатанинські лютувати.
    (За те, що за два дні не захопили)
    Знущатися, вбивати, ґвалтувати,
    Міста і села у крові втопили.

    Та піднялися і живі і мертві,
    Щоб супостата із країни гнати.
    І щохвилини у молитвах крик:
    "За що дозволив Ти країну розпинати ???"

    А Бог дививсь Ісусові у очі:
    "Ти ж обіцявся!!! Ти  ж за них загинув!
    Я дав їм мову, пісню і красу,
    Чому ж свою не люблять Україну?

    Я дав родючу землю, річки, ліс,
    Два моря, гори і степи безкраї...
    А сатана їм в голови заліз...
    І вже вони свій рід не пам'ятають...

    Чужою прагнуть. За чужим ідуть,
    Чужі пісні, а не свої співають.
    Самі у себе майбуття крадуть.
    І гаварят, але не розмовляють..."

    А на землі кипіла битва на руїні.
    І гнів і злоба лЮдські вирували.
    Дух предків об'єднав усю країну.
    Через коліно ворога ломали.

    А світлі душі янголят маленьких,
    Що руський сатана закатував,
    Дивились Богові у очі і питали:
    "Як сталось так, що Ти не врятував?"

    І плакав Бог у розпачі дитини:
    "Я захищу, допоможу, укрию!"
    І підіймалось Сонце України,
    Щоби навіки спопелить росію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10382

    5 квіт. 2022 р.
    Долівець (Медіна) Христина
    Без назви
    Проплакала всю ночь, пока не уснула без сил…
    Война- это страшное наваждение!
    Собирала аптечку: колдрекс и немесил…
    Любимый! Родной! С Днём Рождения…

    По обычной привычке пекла тебе торт…
    И подарок купила для выражения…
    Но вместо радости- дискомфорт…
    Где бы ты ни был, родной, с Днём Рождения!

    Хоть не люблю, убирала весь дом…
    Ждала, словно чудо, твоё увольнение…
    А если нет, я сама бы пешком…
    Как жаль,  любимый! И с Днём Рождения!

    Я знаю, что будут другие дни
    Полные счастья и добромышления…
    Мы будем вместе! Не мы одни!
    Спасибо, Родной! Ну и с Днём Рождения!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10383

    5 квіт. 2022 р.
    Олена
    Без назви
    Я думала, що знаю як болить,
    З'їдають зсередини як думки пекучі
    Але від болю сердце так щемить
    Коли дізналась про страхіття в Бучі.
    Ох скільки же кати життів забрали
    Й назад немає більше вороття-
    Ви монстрами та  нелюдями стали
    В людей забравши світле майбуття.
    Забути все? Навіки не забудем!
    Пробачити? Не вибачимо повік!
    Ми кожного ненавидіти будем,
    Хто на жахливу смерть людей прирік.
    Чиюсь дитину, мати й сина....
    Того, хто тільки починав життя.
    Солдат російський- звір! Ти не людина!
    І за гріхи немає каяття.
    Сумуєм, плачем й будем пам'ятати
    Той біль, що  люди в Бучі прожили.
    Ми не забудемо! І будуть наші внуки знати.
    Пробачте нас за пекло.  Й що не вберегли...
    Світла пам'ять!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10384

    17 бер. 2022 р.
    Христина Давидчак
    Котикам ЗСУ
    Стій же, мій котику, світку мій, стій!
    Тре втримати стрій, тре виграти бій!
    Тре стяг наш підняти до сьомого неба,
    Тре встояти, котику, чуєш - бо? ТРЕБА!
    Щоб щур знахабнілий не крався до хати,
    Щоб діти раділи, не плакала мати,
    Щоб вишні рясніли в саду білим цвітом,
    Щоб ми були в парі, — зимою і літом...
    Стій же, мій котику, світку мій, стій!
    Тре втримати стрій, тре виграти бій!
    Тре очі підняти до сьомого неба,
    А більше наразі нічого не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10385

    22 бер. 2022 р.
    Христина Давидчак
    і повстануть ліси
    ...і повстануть ліси,
    і підхоплять наш клич діброви,
    і вкраїнські вовки
     гордо йтимуть на вражі лови,
    і піймається звір,
    і сконає ординське стадо,
    і москвин - бузувір
    вріже дуба тоді з досади...

    і розквітне земля,
    і вбереться у пишні шати,
    боже сонце здаля
    українців зачне вітати,
    заколосять жита,
    златоглаво зродить пшениця,
    і вкладеться в уста
    славне слово смачне — паляниця...

    і постануть міста,
    і святошні втіляться мрії,
    і прибуде хода
    українських жінок при надії,
    і в далеких світах
    буде пісня гучно лунати,
    про величний народ,
    про людей, яких не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10386

    5 квіт. 2022 р.
    Христина Давидчак
    Люди вільного серця
    люди вільного серця
    мужньо тримають стрій
    люди вільного серця
    стрімко ідуть у бій
    люди вільного серця
    не віддадуть свого'
    люди вільного серця —
    люди плем'я мого'

    людям вільного серця
    світить знак перемог
    людям вільного серця
    прапор тримає Бог
    людям вільного серця
    правди вогонь горить
    людям вільного серця
    знову і знов щастить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10387

    5 квіт. 2022 р.
    Катерина  Сікун
    Ой прийшла весна.
    Ой прийшла весна-красна
    Та й розгубилася.
    Застогнала:
    -- Мабуть я заблудилася.
    Я ж несла вам рясту, пролісків
    В Україну,
    А зустріла горе, сум та руїни.

    Ой прийшла весна-красна,
    Розридалася
    І дощами, як сльозами
    Заливалася.
    Сонце з жаху сховалось за хмарами,
    Стогне ненька-земля під ударами.

    Боже правий!  О, Боже мій милий!
    Дай синам нашим мужності й сили.
    Поможи, Пресвята Божа Мати,
    Врозуми ти того супостата,
    Ту, що в бункері, люту тварину,
    Що ненавидить так Україну.

    Геть, сини Сатани, убирайтесь,
    В свою Рашу скоріш повертайтесь!
    Сонце миру засяй над країною,
    Над стражденною моєю Україною.

    Ой прийшла весна-красна,
    Зажурилася.
    І могилам свіжим, чорним
    Поклонилася.
    Посадила на кожну барвіночку...
    Вічна пам'ять вам, українці,
    україночки...

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10388

    5 квіт. 2022 р.
    Христина Давидчак
    Без назви
    на мить забула про війну,
    задивилась в Ясні очі,
    і згадала, що люблЮ,
    розплелА косУ дівочу,
    і згадала, що жива,
    що ще можу бути ніжна,
    закрутилась голова
    і накрила хвиля втішна...
    але це була лиш мить,
    мить нічної серенади,
    вранці знову засурмить,
    і накриють знову гради,
    знову цей пекельний вир,
    знову чутно гул гармати...
    я сьогодні піду в тир,
    буду вчитися стріляти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10389

    5 квіт. 2022 р.
    Сергій
    росіянам
    Століття рабської покори,
    Віки "князей", "царей", "генсеков"
    З вас витравили жагу волі,
    З вас не зробили "человеков".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10390

    5 квіт. 2022 р.
    Христина Давидчак
    Без назви
    Як мені з цим жити, Боже?
    Як мені з цим бути?
    Що мені тепер поможе
    Стерти це, забути?!
    Як мені простити, Отче?
    Як мені збагнути?
    Я не можу! Я не хочу!
    Не прошу' покути.
    Злюся, Боже, злюся дуже,
    Серцем навіснію
    Бо дізналася про Бучу...
    Боже мій, сивію!
    І взиваю вищі сили,
    Всі земні стихії:
    Най конають щохвилини
    Люті лиходії,
    Най палають їхні душі
    В гієні огне'нній,
    Най посходять чорні ружі
    По русні скаженній,
    Най їх лихо заколише
    І приспить наві'ки
    Замовляю...Заклинаю...
    На кроваві ріки...
    Як мені з цим жити, Боже?
    Як мені з цим бути?
    Проклинаю! Проклинаю!
    Не прошу' покути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10391

    5 квіт. 2022 р.
    Олена Томчук
    Мій перший
    Мій перший вірш, який присвячую тобі
    З такою величезною огидою і болем.
    Навіщо ти, падлюко, вдерлася сюди?
    За що пообливала чорноземи кров’ю?

    Ти думаєш, що сильна і крута
    Що має кожен з нас тебе боятись.
    Але повір, насправді ти дурна
    І дурість цю ніколи не пробачуть.

    Скільки рабів ти в собі породила?
    Скільки бездумних людей привела?
    Що ти зробила з своїм поколінням?
    Зомбі і орки, та купка лайна.

    Думаєш можеш нас цим подолати?
    Позбавити віри і здатись тобі?
    Повір, українці нещадні й багаті
    На силу, на розум і вірність собі

    Я знаю одне - бумеранг усміхнеться
    І кожен з Росії отримає шрам,
    Також я вітаю, СРСР повернеться
    Й задушить вас всіх в цей триклятий кайдан.

    Йди нах#й, як кажуть. Зі слоганом в серці
    "Росія - синонім слова війна»
    Йди нахуй, паскудо, і хай відгукнеться
    Вся злість цього світу і, звісно, моя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10392

    5 квіт. 2022 р.
    Валентина Марківна
    Де зараз ви, кати мого народу?
    Де зараз ви, кати мого народу?
    людиною чи звіром у людській подобі
    тебе не назовеш
    ти те, що вийшло прямо з пекла
    ну, як живеш, існуєш чи снуєш?..
    ти не  "бандерівців", а чи "націоналістів"
    не їх ти нищив, а простих людей
    дурманом ти обпоєний
    чи демоном підмовлений
     ідеями нікчем?
    ти популярний!
     світ уражений твоїми "витворами",
    як ти з цим живеш?
    твоє снування поміж небом і землею
    ніде спокою ти не матимеш, ніде!!!
    ті оченята, сповнені жаху,
    тобі ввижатимуться в кожному кутку...
    той стогін, переламані тільця -
    вони ходитимуть з тобою до кінця...
    твій дикий регіт та прокльони матерів
    тебе хай мучать геть повік-віків...
    і якщо вдасться очиці зімкнути
    то хай приходять вбиті, не забуті,
    розкажеш їм, за що все це було...
    ти демон, знищив не одне село,
    ти каменя на камені не залишив,
    ти кат не тільки голодом морив
    таких знущань іще не бачив світ
    ти задоволений?
    твій звірський апетит
    нічим ти не погребував -
     жінками чи дітьми...
    я кари не придумаю:
    горіти у вогні
    чи скніти, гнити заживо,
    щоб мучитись повік
    щоб ти відчув всю біль
    що відчував той чоловік,
    який вже сивий,
    що тобі в батьки годився
    як він просив тебе спиниться,
    всіма святими замовляв,
    щоб не знущавсь ти, а стріляв!..
    щоб він не бачив тих жахіть,
    наругу над дітьми,
    знущань із внученят...
    ти кат - народу кат,
     ти втілення всіх демонів
    земних і неземних...
    за кожну краплю крові чи сльози

    терпіти муки будуть рідні всі...

    не вже вони спокійно будуть спати?
    не знати кари їм і жити?
    так не буде!
    повір, що кара людська й Божа є.
    І, те, що як не згинеш, то судитимуть
    лиш люде - тобі спасіння...
    Бо ще Божий Суд прийде...
    ти не себе лише занапастив!
    а весь свій рід, юрбу-державу...
    то скільки треба поколінь
    щоби сповна тобі скупить вину
    за цю війну?!
    за всі зруйновані міста,
    понівечені геть життя
    і людські долі, розкидані по полю.
    за діток наших - нації той цвіт,
    що не прийшли
    у цей жорстокий світ?
    за тих, хто ангелами
    в небеса полинув,
    а нас покинув...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10393

    5 квіт. 2022 р.
    Валентина Марківна
    Подай свою руку
    "На прощання подай свою руку
    Ми з тобою ішли по життю,
    На прощання подай свою руку,
    Бо відходжу уже за межу.
    Потримай мою руку, друже,
    Розкажи мені про колоски,
    Ті, що хвилюються в полі,
    Котять хвилі зелені вітри...
    Розкажи, як спекотно навколо,
    Хоча ще роса на траві,
    Розкажи як у небо злітають
    Журавлі, журавлі, журавлі...
    Розкажи, як жайвір співає,
    Його пісня злітає увись...
    Як прикро, що більш не побачу,
    Коханії очі... Як колись...
    Потримай мене, друже, за руку,
    Не хочу бачити сліз,
    Помолись за мене і... помстись!.."
    Як тяжко востаннє прощались,
    Немає потрібних слів,
    Так багато хотілось сказати...
    "Не зумів. Не спинив... Не прикрив..."
    У кожного час відведений,
    Приходить  остання мить,
    Серце битися перестане,
    А чиєсь знов щемить і болить.
    І жаль огортає душу,
    Тяжко отак прощатись -
    Такий молодий навік...
    Останнюю волю здійснить...
    ...Ще щось хотів додати,
    Але погляд уже - блакить...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10394

    5 квіт. 2022 р.
    Михайло Олійник
    Не "рождество"
    Ти знаєш, як хочеться жити,
    Зустрічати зорю світанкову!
    Як хочеться просто любити,
    Співати доньцІ колискову!

    Ти знаєш, як хочеться жити,
    Як кулі літають зі свистом...
    Як гради продовжують бити
    В моє з діда-прадіда місто!..

    Ти знаєш, як хочеться жити,
    Коли бачиш душі роздерті...
    Як хочеться вовком завити,
    Коли не боїшся вже смерті!

    Боже, як хочеться жити,
    Не так, як в словах "Рождества"!
    І кулю смертельну всадити
    За правду, за мить торжества!

    Боже, як хочеться жити!
    Бачити землю квітучу!
    За тих, кого вже не вбити,
    За Ірпінь, за Гостомель і  Бучу!

    Як хочеться ніжно дивитись,
    На нову зорю світанкову!
    А раптом, прийдЕться ще битись,
    Із сонцем воскреснути знову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10395

    24 бер. 2022 р.
    Катерина Сікун.
    Страшне двадцять четверте.
    Оте страшне число двадцять четверте,
    Його повік нам в пам'яті не стерти,
    Бо двадцять третього, ну хто міг уявити,
    Що багатьом вже не судилось завтра жити
    Й радіти сонцю ясному й весні...
    Чи може це наснилося мені?

    Не вірю! Боляче себе щипаю,
    Що все це сон, слабку надію маю.
    Ой ні ! Не сон!
    Той руський мір сказився.
    В якої ж матері той князь їх народився?
    В якій він вовчій зграї виростав,
    Що нелюдом таким тепер він став?

    Війна... Війна!  Палає Україна!
    Хто право дав тобі, агресоре, в руїни
    Перетворити землю, край мій рідний?
    Де твоя віра, руський мір невірний?

    Убивці! Варвари!  Та що ви тут забули?
    Ідіть додому!  Ви хіба не чули,
    З мечем хто йде, той від меча й загине.
    Геть руки від моєї  України!

    Ще залишився клаптик в Україні,
    Де небо синє і не димлять руїни.
    У Жовтих Водах сонечко й весна.
    Чому ж ніяк не радує вона?
    Чому у хлопців не граблі й лопати?
    Чому у жовтоводців автомати?

    Матуся плаче над героєм сином,
    Який поліг за неньку Україну.
    Верба плакуча похилила віти...
    О горе!  Горе!  Діти наші, діти...

    Русь нашу Київську стражденну руйнували
    Не раз, не два, але вона вставала
    З колін, з руїн.  Піднімемось в ми.
    Не легко буде, але буде мир.
    Цвістимуть вишні, яблуні
    І солов'ї
    Ночами мирними, ночами тихими
    Виводитимуть ораторії свої.

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10396

    5 квіт. 2022 р.
    Діана Соха
    Без назви
    О, привіт! Ти плачеш, бо "нет инстаграма"?
    А в мене болить моя нова рана.
    Десь тут, чи отут, не розумію,
    Бо тілом своїм вже не володію.

    Мене вже немає серед живих,
    На дорогах тіла, я серед них.
    В мене зв'язані руки, в потилиці куля,
    Мріяла не про таку весну я.

    Сотні дітей, що ще вчора гуляли
    Сьогодні зі мною поряд лежали
    Досі в пам'яті чую їх дзвінкий сміх
    А тепер їх ховає курганами сніг

    До чого тут ми, до чого вони?
    Коли в наші домівки ви нагло прийшли
    Ми були без зброї, жили тихенько.
    Що коїться, люди? Врятуй мене, ненько!

    Ті звірі купаються в нашій крові
    Катують за шмат не своєї землі
    Ніхто не пробачить, ніхто не забутий
    За все ти поплатишся, вороже лютий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10397

    5 квіт. 2022 р.
    Олексій Трохимчук
    Злість і трусість
    Знову вечір, скоро ніч,
    Завтра новий день,
    Скільки знов скорботних свіч?
    Запалим ми з-за трусості людей.

    Невинні не повинні вмирати!
    За Європу, що нас не приймає,
    Руки опускає НАТО,
    Бо справжніх лідерів не має.

    Всі говорять - ЛЮДИНА!
    Обговорюють, шлють привіти!
    Невже одна вбита дитина,
    Не варта всіх грошей світу?

    Тим часом орки звіріють,
    Ще й так, що страшно казати,
    Всі люди у світі жаліють,
    Закрий же ти небо вже НАТО!

    Ємбарго, ху...рго і інша "отмазка",
    Всі тремтять за шкуру свОю.
    Що це? Вам потрібна поразка?
    Дайте же вже с..ки зброю!

    Авіація, танки, ракети, фугаси,
    Ви собі давно накопили?
    Ну, що тут сказати, бля..ь, ви п..дараси,
    Ви нелюдей в міста пустили!

    Одного кацапа військовий це злочин?
    Чи всіх "сцикунів" іноземних?
    В тортурах-підвалах, короче де хочиш.
    Знаходим людей ми померлих...

    Земля вже тремтить від невинної крові,
    Й суд всіх злочинців чекає,
    Спочатку земний - смерть, позбавлення волі,
    Й ад для вас місце вже має...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10398

    5 квіт. 2022 р.
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    "Доню ...ясочко мила .. голубко,
    Як ся трапило , рідна ,як стало ,
    Що кацапські смердючії руки
    Бідне тіло твоє катували !",-
    Плаче сива згорьована матір ,
    В одну ніч, мов зима, посивіла ,
    Над убитим , рашистським солдатом ,
    Окривавленим доньчиним тілом ...
    У скорботі взиваючи неба:
    "Милосердний,за що так караєш?
    Гріх вселенський такий і ганебу,
    Звірства люті за що допускаєш?
    Коси врізали ,тіло порвали...
    З м'ясом видрали з вушок сережки!
    Білі рученьки бідній зв'язали...
    До тортур піддавали сердешну...
    Чи для сього тебе готувала!
    Берегла мов безцінну перлину!
    Щоби нелюди-пси катували
    Мою кров ,мою доню єдину ..."

    Палять серденько сльози ядучі...
    В землю скрапує сум сиротинець...
    Тужить матір убитої Бучі -
    Біль країни...Хатинь України...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10399

    5 квіт. 2022 р.
    Ганна
    Війна
    На світанку нас огронув дим пекельної страти,
    І сонце зійшло разом із горем.
    На нас намагались одягнути кайдани,
    Доки сіючи бурі, вкривали землю сльозами.

    Наші сльози закм'яніли. Серце загуло від болю.
    Огорнувшися крилами ми стали щитами.
    Нам казали: Безсилі, впадете одразу.
    Та досі зі стрілами в грудях ми воюємо далі.

    Ми не керуємось страхом. Наші душі сильніші за зброю.
    А дивлячись в небо ми бачимо Бога, що стоїть за нас горою.
    Взявши мечі в руки збережемо наше українське слово.
    І не бачити їм перемоги: по землі ходять душі героїв.

    Щодня нас вкриває війна, співаючи свою тривогу.
    Ми пройшли не одну боротьбу стоячи з булавою,
    Пройдемо й цю, об'єднавшись народом.
    Та це війна. Холодна й жорстока. І їй байдуже, чия кров землю посіє маками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10401

    5 квіт. 2022
    Матяш Вікторія
    Боже...
    Дай нам, Боже, іще один день,
    Дай нам сили, терпіння і мудрість...
    Щоб почути щасливих пісень
    На світанку, здолавши похмурість...

    Милий Боже, прошу, захисти
    Тих хто б'ється за правду і волю!
    Ти ж бо чуєш і бачиш бо ти,
    Що тепер кожен з нас - в полі воїн!

    За дітей попрошу (не собі!):
    Хай до них буде доля ласкава,
    Щоб не пали у цій боротьбі!
    Щоб їх дім - незалежна держава!

    Захисти нас надійним крилом
    Від незнаної злоби людської...
    Дай наснаги боротись зі злом,
    Щоб пізнати твоєї любові...

    Дай нам, Боже, стоять до кінця,
    Коли врешті добро переможе!
    Укріпи своїм духом серця...
    Дай нам ще один день, милий Боже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10404

    5 квіт. 2022
    Литвин Мирослава Михайлівна
    Сумна Україна
    Палає наша Україна.
    Міста, та села у вогні.
    На сході бачимо руїни.
    У ці весняні, світлі дні.

    О Боже, змилуйся над нами,
    Прошу, помилуй і прости.
    Дай сил боротись з ворогами.
    Нам рідну землю захисти.

    Стріляють гради, б'ють гармати,
    ракети строчать навкруги.
    Йдуть землю нашу захищати,
    країни рідної сини.

    Безсташні, мудрі, мужні, сильні.
    Гімн України на устах.
    Рішучі, в бою непосильні.
    Тріпоче поруч рідний стяг.

    І дим вогонь, усе змішалось,
    залита кров'ю скрізь земля,
    за хмари сонце заховалось,
    лиш стогін чути із далля.

    Господь додав із неба сили.
    До бою стали як один.
    І вмить орду усю розбили,
    палав вогонь, стелився дим.

    У нас з'явилися герої,
    на  серці біль, і жаль, і щем.
    Не віддали землі святої.
    А небо плакало дощем.

    У кожного в душі тривога.
    Та є тверда у серці віра.
    Мета усіх нас, перемога.
    І лине знов молитва щира.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10405

    5 квіт. 2022 р.
    Світлана Воробей
    Мої сини
    Мої сини, я вас плекала ,
    Ростила, пестила в гаю.
    Свої пісні я вам співала
    І щиро доленьку благала
    Щоб ви росли в моїм краю.
    Веселі , щирі працьовиті,
    Ростили рід наш український
    На богом обраній землі.
    У  мирі щоб жили й достатку
    І не одне мале хлоп’ятко
    Не знало горя і біди.
    Один за одного стояли
    Як брат за брата, до кінця…

    Мої сини, мої два дуба
    Високі, сильні і міцні
    Куйовдить вітер вашого густого чуба,
    Що вигляда з під каски на війні…
    В руках у вас – смертельна зброя
    В очах вогонь, у серці – жаль.
    Не страшні вам ні дощ , ні холод
    А на душі – страшна печаль…
    Бо держите ви дуло автомата
    По різні боки в тім гаю,
    Де пісню мама вам співала
    І щиро доленьку благала, щоб
    Мирно ви жили в своїм краю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10406

    3 бер. 2022 р.
    Немировський Василь
    О, Україно, рідна Мати!
    О, Україно рідна Мати,
    Люблю тебе без зайвих слів,
    Не дай орді залізти в хату,
    Бий москалів, бий москалів!

    Тобі, Герою і Солдату,
    В душі якого визрів гнів,
    Чи з стінгера, а чи з гармати,
    Бий москалів, бий москалів!

    Якщо ж в борні прийде вмирати,
    І вийти з воїнів рядів,
    То друзям встигни передати,
    Бий москалів, бий москалів!

    В ярмо не вийде нас загнати,
    Козацький дух встає з віків,
    Лунає клич: Нас не здолати
    Бий москалів, бий москалів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10407

    5 квіт. 2022 р.
    Віка Хомин
    Моя країна здатися не зможе
    Моя країна не впаде ніколи,
    Не впаде на коліна наш народ,
    І більше не вмиратимуть соколи,
    Не буде панувати в нас незгод.

    В моїй країні завжди буде мир,
    В братерстві існувати будуть всі.
    Не чутимуть ракет з вікОн квартир,
    Не плАкатимуть більше матері.

    Моя країна здатися не зможе,
    Щасливим буде наше майбуття.
    Так легко здатись завжди може кожен,
    Повинні бути разом до кінця!

    Хоч як би складно не бувало йти,
    Моя країна не втрачала сили.
    Боролись до кінця її сини,
    Щоб їхню батьківщину не згубили.

    Нам вистоять вдалося все завзято,
    Нікому ж не вдалось народ зламати.
    І знає кожен: разом нас багато,
    Нікому нас не вдасться подолати!

    Ми мову нашу рідну зберегли,
    Не даймо нашу честь їм відібрати,
    Ми разом подолати все змогли,
    Щоб чути солов'їну в кожній хаті!

    Моя країна сильна і народ,
    Що землю кожен день обороняє,
    Ми зможемо зажити без пригод,
    Це кожен українець добре знає!

    Моя країна більше не впаде,
    Не дасть свою свободу затоптати.
    Куточок кожний швидко заживе,
    Вернеться кожен воїн наш до хати.

    У день, коли закінчиться війна,
    Всміхнеться кожен щирий українець.
    Моя країна не буде сама,
    І встане вона швидко з-під руїни.

    Не буде більше плакать жодна мати,
    Щасливо кожна заживе родина,
    Додому повернуться всі солдати,
    Тоді ж нарешті ВСТАНЕ УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10408

    5 квіт. 2022 р.
    Алвард
    Без назви
    Ми вже не ті,
    Які були до цього.
    Душевна біль,
    І моря страждань.
    Розкидані по всьому світу діти,
    І сльози матерів.
    Вічна боротьба.
    Народ, це геноцид!
    Який переживаєм,
    Це звірство варварів,
    Мародерство дикунів.
    Задумаюсь і сльози навертають,
    Які жахливі злочини нормою стають!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10409

    5 квіт. 2022 р.
    Ірина
    Без назви
    Цілий місяць уже від початку війни
    Ми все дальше від "тої страшної ночі".
    Я тебе відпускати не хочу назад у сни
    Але сни ті все важчі. надіюсь, що не пророчі.
    Сплю уривками, навіть буває удень...
    Бо вночі все частіше лунають сирени.
    Кулі своїх співають проклятих пісень
    Заглядає смерть в очі:"Чи скоро прийдеш до мене?"
    Ми тримаємось... може з останніх сил.
    Рідше жарти...усмішки лиш кривлять губи.
    Ти на фронті...а ми як тот кажуть "тил"
    І тривога за тебе мені роздирає груди.
    Треба вірити - кулі тебе не знайдуть...
    Між короткими звістками ..довгі рахую години..
    Ми тепер почали розуміти у чому суть,
    Як від рідних домівок лишились руїни...
    Відбудуєм , піднімем Вкраїну з колін.
    Тільки б швидше проклята війна закінчилась.
    Вже не треба речей дорогих чи машин...
    Лиш б до кожної мами живою дитина вернулась.
    Цілий день я в молитві,як кажуть без слів,
    Бо слова всі давно вже забула від страху.
    Я боюсь ...не за себе ...за наших  дітей.
    Щоб подалі були від "російського миру" і жаху.
    Із очікувань крапки давно перелились в тире..
    Ми за місяць напевне прожили рОки..
    Але знаєш я вірю- вона прийде!
    ПЕРЕМОГА...її уже чути далекі кроки.
    Ти вернешся із бою цілим і живим,
     я тебе на порозі зустріну з сльозами.
    І назустріч тобі вийдуть радісні дочка і син.
    Ти обнімеш нас разом і  скажеш:
    "Нарешті я з вами"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10410

    5 квіт. 2022 р.
    Діана Ковальська
    Ще вісім років тому...
    Ще вісім років тому, а можливо ще раніше,
    Ви знали що робили і знали що буде,
    І тільки з року в рік "НІКОЛИ ЗНОВУ", але де там, де?
    Ми ж надіялись на те, що нас ця чаша омине.
    За що ви забираєте дитинство у дітей?
    Невже так може бути? Невже - це так і є?
    Ви тонете у крові вбитих, ви губите в собі людське,
    Руйнуєте чуже, а краще будували б на своїй землі своє.
    І як би страшно не було мені писати про війну,
    Я знаю що у мирний час іще багато напишу,
    Бо маю вільне слово, і мови солов'їної красу.
    Я вірю в Бога, в Україну і в силу наших ЗСУ !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10411

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Пам'яті безвинно вбитих
    У чому справедливість суду?
    У смерті викупить живих?
    Позбутися наруги бруду?
    Здоров'я рештки відновить?
    А може повернуть дитинство?
    Невчасну юність догулять?
    Провалля затулить за близьких?
    Самотність рідних обійнять?
    Домівки згарище забуть?
    Чи біженця солоний хліб?
    Вібруючу підвалу  ртуть?
    Ві сні всім тілом довгий тік?
    Для орків радістю полон
    Безпечним в затишку буттям,
    Ретельно вивчили закон
    Та оминають каяття.
    Імперії отруйний гній
    Розплескано перитонітом,
    Його слідами чутно вий
    Від серця в небо монолітом.
    І тільки кров'ю змиє кров,
    Вогнем злоякісну полуду,
    Без оголошень і промов,
    У цьому справедливість суду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10412

    5 квіт. 2022 р.
    Інга Рубцова
    Ой, чий то ЗІЛ стоїть
    Ой чий то ЗІЛ стоїть
    Довгопалаючий?
    Десь біля річки Віть
    Певно, зазнав страхіть,
    Гадки не маючи.

    Чий гвинтокрил горить?
    Дим, наче гривонька,
    Неба закрив блакить.
    Згоріла вщент за мить
    Червона зіронька.

    Чий БМП застряг?
    Що то за літера?
    Закреслимо той знак,
    Жовто-блакитний стяг
    Хай майорітиме.

    Ой, засосало танк
    В землю родючую!
    Він танцював тут фанк,
    Потім пішов ва-банк,
    Доки не скрючило.

    Ой, що за груз димить
    В тих крематоріях?
    Мати російська спить,
    Серденько не щемить
    В російській Морії.

    Ой краще б ти була
    Путлера не знала.
    Як сонечко зійде,
    Логово те знайде,
    Бункерний відійде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10414

    5 квіт. 2022 р.
    Лариса Мельник
    Буче!
    Немає сонця в чорнім небі,
    Зів’ялі квіти на вікні,
    На серці рана кровоточить,
    І мертва тиша навкруги.

    Тут працювали добрі люди,
    Тепер не видно ні душі,
    Життя їх радісне і вільне
    Спаплюжив диявол у плоті!

    Від страху, заздрості і злості
    Підступний ворог наступив,
    І чоботом своїм паскуднним
    В руїни все перетворив!

    Розплата буде неодмінно,
    Не допоможе каяття ,
    Його настигне божа кара
    І попаде він в небуття!

    А потім небо стане ясним,
    І знову квіти зацвітуть,
    І запалає щиро серце,
    І відродиться  новий світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10417

    5 квіт. 2022 р.
    Юрій Волошин
    Ми - украінці, ми єдині
    Ми - українці, ми єдині,
    Над нами прапор майорить,
    На все готові задля Батьківщини,
    Тамує подих перемоги мить.
    Де б ти не був, в якій країні,
    Пов’язаний ти з ненькою завжди,
    І в ці буремні і лихі години,
    Готовий відсіч дати клятій тій орді.
    Як пращури віками боронили,
    Стояли міцно за свободу та  любов,
    Вони нам єдність в серці заповіли,
    Рядки пісень, натхненних молитов.
    Разом ми - сила, той вогонь священний,
    Що палить ворога нещадно, без жалю,
    Вогонь, що віру в краще зберігає,
    В країну, що так сильно я люблю.
    Ми - українці, ми єдині,
    Над нами прапор майорить,
    З любов’ю в серці жили ми донині,
    З любов’ю в серці й далі будем жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10419

    5 квіт. 2022 р.
    Lyubina
    Пляски  смерти
    Посвящается погибшим жителям Бучи...

     и пошла смерть плясать по околицам
     закружила  в  полях  вороньём
     то ль явилась на  танках с  символикой
     может  быть приплыла  кораблём

     и косила  народ злая  смертушка
     как траву в жаркий  летний  денёк
     вон  на  лавке  лежит чей-то дедушка
     а в песочнице  мамкин  сынок

     под кустом вдруг  заснула  красавица
     раздувает ей  ветер подол
     и причёска ещё  кучерявится
     но  живот неизвестный  вспорол

     задохнулся  малыш изнеможенный
     дядя  кинул подушку в  лицо
     нет защитников  сталью покошены
     все мужчины   лежат под  крыльцом.

     кто спешил рано утром  за  хлебушком
     тот на велике  ехал домой
     молчаливо уставились в небушко
     лишь собачий  разносится  вой

     а костлявая навь потешается
     ну нацисты  устали плясать
     праздник адской  войны  начинается
     стану  я вас свинцом угощать

     собираются драпать помощники
     ВСУ  бьёт по танкам... скорей
     а  в притихшей  от ужаса  рощице
     вдруг молитву  запел соловей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10420

    5 квіт. 2022 р.
    Ніна Третяк
    До Сонця Перемоги!
    Так хочеться обіймів і тепла-
    Простого щастя, спокою і тиші,
    Щоби земля розвеснена цвіла,
    Народжувались малюки і вірші.
    Щоб розбудили люблячі вуста,
    Коли півні співають на світанку,
    І сонце, як дитина, вироста,
    І промовляє : "Доброго вам ранку! "
    Село не спить. Село вже на ходу.
    Видзвонює синичкою цеберко...
    Навіщо ж, каїне, наслав орду,
    Розбивши щастя срібного люстерко?
    Навіщо загасив дитячий сміх,
    Прирік у муках борсатись нестерпних?!
    Говорять, тяжче слухати живих.
    Чим бачити на власні очі мертвих...
    -Щоб ти, мокшанський виродку, пощез.
    З тобою разом вся твоя отара! -
    Лунає голос крові із небес-
    Убивць наздожене Господня кара!

    ... Так хочеться весни і щоб війни
    Кривава тінь навік зійшла з дороги,
    Щоб повернулись дочки і сини,
    Благословивши Сонце Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10421

    5 квіт. 2022 р.
    Анна
    Патріот
    Чому в такі важкі часи живемо,
    мабуть ми грішні чи дурні?
    Та  все ж ми тихо хрест несемо, хоч і чекаємо тих днів,
    Коли окови ці зірвемо,
    Коли відступлять вороги,
    Коли синів вернуть додому до безутішних матерів.
    Чекають всі, малі й великі,
    Коли ж розквітне і наш край
    Щоб без лукавства говорити
    Україна це наш рай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10422

    5 квіт. 2022 р.
    Ніна Третяк
    НЕ МИНЕТЬСЯ!
    Дикі танці мокшаноорди
    Наробили нам лиха-біди.
    Відгукнулися болем у серці-
    Не минеться це вам, не минеться!
    Не прикриє травою весна.
    Не зітре і не спише війна
    Кров убитих на совісті вашій!
    Не питайте про совість у раші!
    І про те, як невинних вбивали,
    Українок-красунь гвалтували.
    Грабували, палили, чавили,
    Ще живими в могили зарили.
    В Ірпені, Маріуполі- горе
    Від страшного свавілля мордору.
    У Гостомелі, Харкові, Бучі-
    Скрізь сліди ваші, виродки сучі!
    Дикі танці мокшаноорди
    Наробили нам лиха-біди.
    Як жінкам вашим їсться і п'ється?
    Не минеться усім, не минеться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10423

    5 квіт. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Без назви
    Ну, здрастуй,
    Жінко мародера.
    Білизну будеш примірять,
    Оту, що чоловік-убивця
    Із вбитих ним устигнув знять?
    Не верне тебе,
    Все в порядку?
    Жахом не повниться душа?
    Це через заздрість,
    Що в достатку
    Вкраїнська прожива сім'я?
    Парфуми як?
    Достатньо пахнуть?
    В крові сережки – не біда?
    Все просиш чоловіка жахнуть
    У мирні села і міста,
    Щоб потім з хат, ним же розбитих,
    Тягнуть додому все майно,
    Знімать прикраси із убитих?
    Не верне? Тобі все одно?
    Хіба ж ти жінка?
    Ти – самиця!
    Чудовисько із страшних снів!
    Тобі прекрасно вдома спиться?
    Твій дім ціленький, не згорів?
    Шкода! Та помсти день настане,
    Ще захлинешся у сльозах,
    Коли прокляття вас дістануть,
    Відчуєте і біль, і страх!
    Із краденим ви в дім собі
    Страшні прокляття принесли.
    І смерть чиясь на рід ваш ляже!
    Гори в аду, москвинський враже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10424

    5 квіт. 2022 р.
    Настя Теліженко
    * * *
    Наші міста, містечка, села й хутори.
    Шляхами вашими ,
    Кривавим маршем пройшлася
    армія катів.
    А ви незламні не здаєтесь
    на їхню милість,
    І цим вражаєте весь світ.
    Наш нескорений народе,
    що бореться із ворогом
    Невпинно
    Непереможений буде ніким ,
    І цим вражає мільйони сердець.
    І Ненько Україно , що ти зростила
    Неймовірних дочок та синів .
    Готових встояти до скону за перемогу й мир
    Низький уклін і Слава на віки …..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10425

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Швець
    Без назви
    Розвіяв вітер мого щастя мить!
    І віри рухнула міцна стіна з граніту!
    Ой як болить! Мій Боже! Як болить!
    Дивитись на весни кроваву свиту!
    І вже не знаєш вірити чи ні,
    У того Бога, що йому молився!
    Здається, вже й самому сатані
    у розпачі у ноги би вклонився…
    Щоб тільки зупинити цю війну…
    Таку прокляту, темну і страшну…
    За що вже мій народ так провинився?
    Напевно, не скажу вам новину,
    Тому, що українцем народився…
    За це вже нищать знов мою землю…
    А я в надії Господу молився…
    Залиш мені її святу! Прошу!
    і Бог заплаканий зі мною теж молився…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10426

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Швець
    Без назви
    Заплакана весна мені говорить правду,
    про чорні душі наших ворогів…
    про збайдужілих страхом матерів,
    які синів своїх кидають в пекло,
    щоб він дияволу там віддано служив…
    і кров щоб пив страждального народу,
    щоб катував, вбивав, і мучив, і душив…
    він вже давно продав свою свободу,
    він вже багато раз в житті згрішив…
    і всі нащадки того злого роду,
    потонуть в тій крові, що він пролив…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10427

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Швець
    Без назви
    Ми міцні! Я не знала такої сили!
    Йдемо в бій! І не треба боятись смерті!
    Без країни, ми уже все одно що мертві!
    Але нас, вже століттями і не скосили!
    Ми безстрашні! Сміливі, відважні і вперті!
    З нами Бог! І як треба, то дасть нам сили!
    Ми єдині! І хоч грішні, але відверті!
    Най би здох! Той, що нам готував могили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10428

    5 квіт. 2022 р.
    Наталія
    ЗАХИСТИМО МИР У СВІТІ РАЗОМ!!!
    Народ обрав безсмертя, не безчестя!
    В котлі боїв розчавлює орду.
    Рятує Всесвіт від звірячого нашестя,
    Щоб у орди не йшов на повідку!

    Відважно, голіруч іде на танки,
    Собою підриває він мости,
    А «Привид» - ас повітряний - ще зранку
    Крушить ворожі літаки й пости.

    Такий народ! Співочий, працьовитий.
    Та лиш біда постукає в віконце,
    Один за одного стають несамовито
    І за країни незатьмаренеє сонце!

    А зараз допомога вкрай потрібна:
    Закритим небом і військовим копняком!
    І щоб не трапилось у світі щось подібне,
    Хай стане світ потужним кулаком!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10429

    5 квіт. 2022 р.
    Інна Чехова
    Хіба такою мала б бути ти?
    В війну, і в смерть,
    і в біль ти увійшла
    виттям сирен,
    страхом в очах
    дитячих.
    І жодних сліз чомусь
    не пролила,
    бо лють і ворожнечу,
    певно, бачиш.
    Хіба такою мала б
    бути ти,
    пахуча весно, тиха й
    нежурлива?
    Тобі б дощами вість
    благу нести,
    а ти мовчиш підступно
    і зрадливо.
    Чому мовчиш?
    Злякалася війни?
    І, де ж твої лунасті
    канонади?
    І не виспівують
    чомусь птахи
    мелодії весняної
    рулади.
    Свою, благаю, поверни
    красу
    і змий навіки цей
    ворожий сморід.
    Очисти росами
    навислий сум
    над вільною землею
    непокори.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10430

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Швець
    Без назви
    Ти в руки взяв автомат!
    А я взяла в руки віру!
    В нас немає дорого назад!
    Маєм смерть заподіяти звіру!
    Ти безстрашно пішов у бій!
    А я сильно за тебе молилась!
    Я так прошу, сміливо стій!
    І сльоза по щоці покотилась!
    Я так вірю, буде весна!
    Розцвітуть перемоги квіти!
    І розвіється геть війна!
    Будуть знову сміятися діти!
    Я так молю! Спини цю мить!
    Хай від люті моєї згине!
    Той що сильно брехнею смердить!
    Хай вже тіло його застине!
    Я так хочу збудитись від сну!
    Від жахіття страшної ночі!
    Стерти з пам’яті чорну біду!
    Тільки серце забути не хоче…
    Серце злосно собі стукотить!
    Я не можу його спинити!
    Серце рветься! Душа кричить!
    За невинні життя щоб МСТИТИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10431

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Швець
    Без назви
    Україна була і буде!
    Тут живуть найвідважніші люди!
    Тут народ мій стає воєдино!
    Щоб разом захистити країну!
    Тут молитва щира лунає!
    Один одному тут помагає!
    Ми всі діти одної неньки!
    Україною б’ється серденько!
    Вам ніколи нас не здолати!
    І не спинять нас ваші гради!
    Ми незламні! Сильні і вільні!
    Наші мрії й бажання спільні!
    Будем жити і процвітати!
    Україну разом будувати!
    Нам весна принесе перемогу!
    Ми всі вірим і молимось Богу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10432

    5 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Бучанське жахіття
    О, Боже, Буча! Як таке можливо?
    Болить душа і обливається слізьми…
    Країни Заходу, невже це неважливо?
    Робіть що-небудь, будьте ви людьми!!!
    Скільки дітей, людей закатували
    Тварюки руськи, нелюди, фашисти?
    Дівчат маленьких орки ґвалтували!
    Як можна танками по вбитим їздить?
    А з діточками грати у «Сафарі»? –
    Прострелювати ніжки за повільність!
    Замотані жінки на тротуарі
    У килими! Хіба це не дебільність?
    Тварин вбивати, спалювати вбитих,
    Білизну красти, блендери і шуби…
    А як в підвалі цілий місяць жити?
    І це – робота руських душогубів.
    Могили братські – по три сотні люду!!!
    Таке не можна, навіть, уявить.
    Прощення клятим виродкам не буде
    І на землі, на нашій, їм не жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10433

    5 квіт. 2022 р.
    Баланчук Галина
    Мамам з Московії
    Ти знаєш, мама з Пітєра
    чи мама із Москви,
    Як в Маріуполі чи Бучі,
    Чернігові чи Сумах
    народжуються діти під час війни?

    Ти не народжувала, мама
    із Курська чи Орла,
    У вогкому підвалі,
    Немає де ні світла, зручного крісла і тепла.

    Тебе, мабуть, тримав за руку любімий,
    мама, що в Тулі,
    Коли кричала ти від болю,
    Народжуючи сина у теплі?

    Коли у Миколаєві, Охтирці, Ірпені
    Приходило у світ маля,
    То автомат тримав його найкращий татко
    У битві з орками Кремля.

    Напевно, російська мама молодая
    Твоя бабуля, яка із Волги чи Дубни.
    Не цитувала тобі з віршів:
    "Ах война, что ты, подлая, сделала ..."
    Чи "Хотят ли русские войны?"

    А, може, в Пітері забули,
    Що був у них блокадний Ленінград,
    Коли сьогодні Маріуполь голодом мордуюють
    І сиплють бомби, наче град?

    Як спиться вам, мами із Пітера чи мами у Москві,
    Коли така я ж мати в Україні
    Дітей своїх народжує
    Серед жахіття, болі і крові?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10434

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Кравцова
    Я Украина!
    Давай поговорим-моя страна.
    Я знаю-ты измучена, устала.
    Сирены, грады, в Польшу поезда
    Летят, но оккупантам крови мало.
    Я –Днепр и Запорожье и Херсон!
    Я –украинка-Киев, Николаев!
    Я -Харьков, Сумы, только не Ростов!
    ИДИТЕ НАХ#Й «дорогие россияне».
    Я всем хочу сказать, что я жива!
    Я-это Украина в полной мере.
    Хотя уже слезами залита-
    Не упаду, уж будь любой уверен!
    Мы женщины огромнейшей страны
    Сегодня, в этот день 8 марта,
    Сильны, спокойны и себе верны.
    Всем нам терпения и трошки фарта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10435

    5 квіт. 2022 р.
    Баланчук Галина
    Без назви
    Як вам, дівчинко з Калуги чи хлопчику з Орла,
    Кросівочки від папки, що їх прислав із Бучі чи Гостомеля?
    Вони не жмуть, чи не малесенькі?
    Мамки задоволені?
    Легенько вам в них ходиться?
    Ну, правда ж ніжки аж ніяк не втомлені?

    Та то нічого, що їх папка
    Узяв з чужої хати.
    Уууу, ті бандерівці багаті,
    Треба у них усе забрати.
    Мамці - пралка, фен, духовка. Жаль, не встиг вхопить спортивний той костюм.
    Ну нічого, згодом прийде й "похоронка"
    Правда не від папки, а на нього.
    З міста українського - із Сум.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10436

    5 квіт. 2022 р.
    Кохвік
    Звикати
    Воювати не вмію, на жаль, але, звісно,
    Роблю все, що можу, хотілося б більше,
    В думках стало темно й трішечки тісно –
    До вибухів звик, хоч любив колись тишу.

    Перестав вже дивитись постійно новини,
    Інколи, навіть, вмикаю кіно,
    І не боюся відчути провину,
    Чую серену – мовчу у вікно.

    На днях прочитав, що помер мій товариш,
    Не помер, а загинув – як герой-ветеран,
    У таке, зазвичай, ти ніколи не віриш,
    До останнього певен, що це все «десь там».

    Смерть для нас стала чимось буденним,
    Ніби можна радіти ворожим тілам,
    Звикати до цього занадто ганебно,
    Як би прокинутись в мирі всім нам…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10437

    5 квіт. 2022 р.
    Долюк Марія
    Ми зустрінемося після війни
    Ми зустрінемося після війни,
    Обіймемось, як було раніше.
    І спокійними стануть сни,
    Ночі будуть незвично тихіші.

    Вже не буде тривоги й ракет,
    Лиш птахи будуть в небі літати,
    Не стрілятиме десь кулемет,
    Буде щиро синок ся сміяти.

    Ми зустрінемося після війни,
    Вже смакуючи вип'ємо каву.
    І під звуки п'янкої весни
    Прошепочеш : "Так само кохаю".

    Ми зустрінемось після війни,
    Мати сина обійме за плечі,
    І тихенько, десь там вдалині,
    Будуть радісні крики малечі.

    Ми зустрінемося після війни,
    Вся сім'я за столом знов збереться,
    Буде світло горіти в вікні,
    І життя навкруги повернеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10438

    5 квіт. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    Тремтіли руки, тремтіли ноги,
    Коли ми їхали по Бучанскій дорогі
    Де на узбіччі квіти розквітали
    Тепер там трупи сотнями лежали

    Не міг ніхто й ніколи уявити
    Що там лежатимуть батьки та іхні діти
    Такой жорстокості не знають в світі
    Де так бездушно убивають звірі

    Цей звір тепер не зможе просто жити
    І завжди будуть йому снитись чужі діти
    Не зможе він тепер не їсти, спати
    Допоки він в могилу свою зляже

    Звір рану нам залишив назавжди
    Всі ті хто так безвинно полягли
    Ті сльози що в молитвах потечють
    Кусочок кожен нашої землі заллють
    ТаТо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10439

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Кравцова
    Моя кохана Україна.
    Чому розплетена коса?
    Тому що вітром кулеметним
    Ревуть  и рвуться небеса.
    Але всі зібрані и терплять.

    Тобі косу заплетемо-
    Моя кохана Україна!
    Ти в серці кожного давно
    Ти і розпатлана красива.

    Ми вже вночі не боїмось
    І ти не бійся моя рідна!
    Вже первоцвіти скрізь цвітуть
    И ти розквітнеш знову вільной!

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10440

    5 квіт. 2022 р.
    Дар'я Фомічова
    Ми вистоїм в пітьмі!
    Ви заглядаєте у їхні зуби,
    І тремтите побачивши оскал.
    Те руйнування,що приносить путін,
    Вам принесе без винятку розпад!

    Невже ви немічні? Невже ви так боїтесь?
    У нас загиблі...тисячі сердець,
    Вже перестали в Україні битись!
    Їхнє життя зійшло вже нанівець!!!

    Поки ви сидите у мирі й тиші,
    Не зрозуміть, що відчуваєм ми..
    Ви тихі,підлі сірі миші,
    Які не знали ще такой біди!

    Звичайні люди,що нам помагають,
    З усіх куточків нашої Землі ,
    Додолу низько я вклоняюсь!
    Ми переможемо! Ми вистоїм в пітьмі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10441

    5 квіт. 2022 р.
    Софія
    Гірка доля
    Мам, я не хотіла так швидко вмирати,
    Хотіла я жити й не знати біди,
    Хотіла приїхати й тебе обійняти,
    Хотіла я так, як було завжди...
    Як сонце світило зранку у вікна,
    Як ти готувала свої млинці,
    Як разом сиділи і плели намисто,
    Хотіла б я просто як було тоді.
    Я думала скоро повернусь додому,
    Мого приїзду чекала сім'я,
    Та не знали вони що мене вже немає,
    Не знали що я вже давно не жива,
    В моє тіло попало 4 уламки,
    Уламки які обірвали життя,
    Я не хотіла так довго страждати,
    Та доля давно моя інша була.
    Коли я лежала дивилась у небо,
    Я бачила кров на зап'ястях своїх,
    Я бачила всіх побратимів полеглих,
    І тих хто помер у безжальній війні,
    Мені стало сумно що я не повернусь,
    Що доля у мене така вже гірка,
    І мама залишиться там десь без мене,
    Та й я залишилась без її крила...
    Ми мали зустрітись з тобою матусю, я мала впасти в обійми твої.....
    Та тільки я встигла ці слова прошептати, як серце моє зупинилось навік.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10442

    5 квіт. 2022 р.
    Софія Костюк
    Лист воїна до коханої
    Так далеко, я від тебе,
    Вже не чую болі,
    І ці рани що на плечах,
    І руки у крові,
    Ти не бійся серце моє
    Ця кров то ворожа,
    Оберіг для мене то є матір божа,
    Помагає ще молитва твоя за мене,
    В книжці твоє фото з права від мене,
    Обіцяю що повернусь я живим додому,
    Й виконаю зразу обіцянку свою,
    Як приїду, загуляєм весілля чудове,
    Відсв'яткуєм перемогу, вип'ємо доволі,
    Знов візьму тебе за руку,ніжно поцілую,
    Й скажу я тобі кохана як тебе люблю я.....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10443

    5 квіт. 2022 р.
    Людмила Загородна (Міла Генсі)
    Болюча.
    Буча, яка ж ти сьогодні болюча…
    Чорна, зкревавлена тінь накрила
    Наш тихий Ірпінь…
    В Гостомелі люди лежать почорнілі,
    Опущені крила згорілої Мрії …
    Мій мозок не вірить -
    Це сон чи реальність?
    У серці зашкалює люта ненависть.
    Ненависті море, а може і більше.
    За Чорне море вона ще чорніша.
    Ненависть - це гріх.
    Один гріх нам на всіх.
    Я не пророк і точно не Ванга
    Та вірю у карму, в закон бумеранга.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10444

    5 квіт. 2022 р.
    Софія Костюк
    Крик серця
    Батьку, я від тебе вже далеко,
    Я не знав куди іду,
    Скоріш хочу я до тебе, бо попав в біду,
    Тут стріляють людям в плечі, діти гинуть у садках,
    Тут стріляють без потреби, і снаряди у церквах,
    Люди тут усі в підвалах,
    Я з далеку чую плач,
    Плач малого немовляти, яке хоче в майбуття,
    Молю Бога за пощаду,
    Не мене, а  тих дітей,
    Які мають ще сказати:
    " Спасибі"  за життя своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10445

    5 квіт. 2022 р.
    Софія Костюк
    Смертельні кулі
    Не журіться мамо й тату,
    На небі янголом я став,
    Я бачив тут малого брата,
    І з побратимами гуляв,
    Я не один, нас тут багато,
    Нам вже нема куди піти,
    Проте багато мук зазнали,
    Й багато втрат, зустріли ми,
    Я вбитий був над мирним небом,
    Я не хотів нікуди йти,
    Проте смертельна куля в груди,
    Попала мамо три рази,
    Я відчував що кров стікала,
    По мому тілу із грудей,
    А потім я упав безжально,
    Й залишив слід вам назавжди...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10446

    5 квіт. 2022 р.
    Олена Смертенюк
    Без назви

    Пекучий біль, душа голосить,
    За всіх, хто смертю заплатив.
    Лиш гомін гілля, щось доносить,
    Десь хтось тихенько гомонів.

    Схилилась матінка над тілом
    Доньки, що вчора ще жила…!
    Сьогодні ж, журавлиним цвітом,
    В сирій могилі одцвіла.

    А там, он, здалеку, видніє,
    Хлоп‘я, що вчора босоніж,
    По хаті бігало й раділо,
    Сьогодні в горі й морі сліз.

    Осиротіли всі будинки.
    Зруйновані й ті що стоять.
    Завмерло все, навіть тваринки,
    Розстріляні й зкатовані  лежать.

    Ви- не орда фашистів, люті орки!
    Ви - КАТ, що втратив все людське!
    Ви - ВБИВЦІ! Нелюди! Потворки!
    Горіти в пеклі вам за все.

    Ви - нашу неньку-Україну,
    Красиву, милу, молоду!
    Замордувать хотіли й люту
    Ненависть вилили свою.

    Бо інші ми! В нас інша думка!
    В нас гарні дочки і сини!
    Ми - хлібороби, вільні люди!
    Ми хочем миру, без війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10448

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Медлярська
    Чого ти дивишся на мене?
    Чого ти дивишся на мене,
    хіба не бачиш я жива?
    Молю тебе зміни систему,
    де буду вільна вічно я.

    Забув ти те, що ми всі люди
    і незважаючи на все,
    ми хочемо кохати друже,
    бо право маємо на це.

    А ти забув мабуть для чого
    приходять люди в світ оцей.
    Не задля влади чи наруги,
    забудь на вічно ти про це.

    Бо головне в житті людина,
    і хочеш ти того чи ні,
    покараний ти будеш нею,
    за всіх за все на цій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10449

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Кравцова
    Война танцует
    Щеки  изнанка не видала счастья.
    Всего лишь  чувствовала мокрый след
    И целовала  иногда    запястье
    Руки моей, а огненный браслет,

    Слёз  согревал  поток, больнее стало.
    Путь у беды  один в цепочке  дней,
    А  им всё мало, нестерпимо  мало.
    Война танцует на крови  детей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10450

    5 квіт. 2022 р.
    Анатолій Яриновський
    Прокляття рашистам
    Що ж, навалу ми вашу, рашисти,
    Зупинили в жорстоких боях.
    Над Вкраїною знов небо чисте,
    Майорить знов над нею наш стяг.

    І якби нас було, як спартанців,
    То й в найбільш несприятливий час
    Ми вас били б вночі, удень, вранці,
    Й голіруч йшли б, убивці, на вас.

    І вас рвали б, мерзоти, зубами
    На частини, на клапті, шматки –
    Щоб наповнилась Раша гробами,
    Щоби світ не подав вам руки.

    Вас назвати убивцями мало,
    Ви породження зла сатани.
    А щоб вас матері не признали,
    Щоб  від вас відреклися вони!

    Ви у крові людській по коліна.
    Ваші руки у ній аж до плеч.
    Орди дикої ви покоління,
    Кати-вбивці дорослих й малеч.

    Ви втікали з ганьбою, рашисти,
    Під бадьорий наш радісний спів.
    Ви ще гірші від клятих фашистів
    У війні сорокових років.

    України вам більше не хтіти.
    А щоб всюди вам пекло було!

    Я кляну вас від імені вбитих,
    Й руський мір ваш – за скоєне зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10455

    4 квіт. 2022 р.
    Наталя Кушнір
    Хроніки війни. Душа болить.
    Душа болить.... Не вистачає сліз....
    Невже це все могла зробить людина?
    Чи із самого пекла ти приліз?
    Тебе родила жінка, чи тварина?

    Ні, не тварина, точно не тварина.
    В тварини більше є любові і добра.
    А це - одне лиш зло, ненависть і гординя.
    Як ще земля тебе носити на собі могла?

    Це ж мирні люди... просто так... убити...?
    Зв'язати... і в потилицю... за що???
    Перед дітьми над мамою глумитись??
    І убивати, убивати ні за що???

    Вже не болить їм, вже вони у небо
    Злетіли ввись, і просять нас, живих
    Спинити, вигнати всіх нелюдів цих треба!
    Щоб більш ніде цей жах не повторивсь!

    Вже сотні вбитих... вулиці мов морги...
    Кругом розвалини, розруха й дикий біль...
    Цього всього забути нам не можна!
    Цього простить не зможем ми тобі!

    Тобі! Загарбнику! Ра@исте клятий,
    Ми не пробачим болю, мук і сліз...
    Ще поженем тебе у твою "рашу",
    Щоб на колінах ти туди поліз!

    Згинаєм голови, схиляємось в поклоні!
    Прийми їх Боже...!Мука й дикий біль...!
    В очах сльоза..., і зброя у долоні...
    Ми помстимось, горіти вам в пекельному вогні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10456

    5 квіт. 2022 р.
    Віталій Невідомий
    Воля
    Потемніли Дніпра води,
    насупились кручі,
    із залісся в серце неньки
    густі сунуть тучі.

    Не татари й не орда то
    їде убивати,
    москалі в кайданах, босі
        – волю відбирати.
    Свої зовсім вже немає
    всю царькам роздали,
    хто за чин, хто за копійку, хтось
                  – щоб хліба дали.

    Та узявш чужої волі
        – свої не набудеш,
    до кінця своєї долі
        катом тільки будеш.
    Твоя воля із тобою
        до світу приходе:
    немовля відкриє очі
        – ось вона свобода.
    Добро світлом з тії очі
        землю покриває
    Ні зла, лиха, ні кайданів
        дитина не знає.

    Та й нічого забрати
        у тої дитини,
    бо й добра не розуміє,
        і що у родині
    із любові й радості
        її народили,
    що чекали та співали,
        мріяли про неї,
    правду щастя планували
        та напали злії…
    Ті, що волю забирати прийшли із неволі,
    ті, що правду катувати
        і ламати долі
    чорту, мабуть, обіцяли…
        Грабувать, вбивати…
    Волю так і не забрали
        – відібрали матір.

    І не знає та дитина чи так має бути,
    що у світі нема більше до кого примкнути.
    Все забрали у малої, все з’їли, все зпили,
    матір, батька, сстрів, братів – усього лишили.

    Мабуть думали прокляті, що там вона й згине,
    у тім пеклі, що зробили, дух її покине.
    Та горить вогонь свободи в очах все сильніше
    не одної душі воля як було раніше:
    матір воля ще не вмерла, батька, сестри й брата
    всіх палає вона разом в очах немовлята.
    Нехай ворог бреше всім, що правда в їх хаті
    – нема правди більшої, що в тої дитяти.

    Дурні безвольні кати ті, що лиха наробили,
    собі шукали волю ви – знайшли ж свої могили.
    А волю тут не силою
    – безцінно роздавали.
    Та страхом сковані, сліпі
        її не помічали.
    Ніж злу брехню своїх царків
                  всіляко прославляти
    – ви в очі глянули б хоч раз
                  невиннім немовляти:

    В очах тих правда, сила там
    її несіть ви в люди.
    І розверніть свої списи
        туди прийшли ви з куди.
    Вогонь той, що в очах горить
    невинної дитини,
    освітить кожному із вас
    шлях чесної людини.
    З свободой, волею в душі
        вставайте – рвіть кайдани!
    Зосвободіть себе від зла,
        яке зростили самі.

    Наш воїн правдою стоїть
        на землях України.
    В його очах горить вогонь
        за кожного з родини,
    за предків, що брехнею й злом
        було нечесно вбили,
    за весь катований народ
        за кривду що вчинили
    "безвольні"... сковані… сліпі…
        немов не бачать самі,
    що не за себе помирать
        ідуть вони рядами.
    На срібну нить в штанах царька
        їх душу проміняли
    Ні Бог ні чорт не ввірить вам
        що ви чогось не знали.

    Та час настав…
    Грім – прогримів!
    І хмари розлетілись!
    Мечі у воїнів добра вогнем ізпохватились:
    хто правду захищає, з тим:
        і Бог, і Небо й Сили!
    а тим хто немовлят вбивать
        – забутії могили…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10458

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Чи зможу?
    Чи зможу повернутися до тих віршів,
    Де панували квіти і кохання,
    Рядків про море, рідний дім,
    Про власні мрії, зорі, сподівання?
    Чи зможе повернутися душа
    До теплих ранків, сонячного світла,
    До незабутніх витворів доща,
    До ароматів, що дарує квітка?
    Чи зможе серце втішити ту біль,
    Що спричинили постріли гармати?
    Забути тисячі смертей?
    Німе питання! Посивіла мати...
    Чи зможу? Зможу? На семи вітрах:
    Холоне кров... Німіють руки,
    Що коїться в ворожих тих мізках,
    Що призвели до страшної розрухи?
    Чи зможу? Зможу?
    На сьогодні - ні.
    Я їх не зрадила, благаю -
    Згадаю в переможні дні -
    А зараз просто сил для них немає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10459

    5 квіт. 2022 р.
    Сергій Вікторович
    Без назви
    Медаль за убитых женщин на кителе,
    В школу влетевший снаряд,
    Выстрел в затылок мирному жителю -
    Это российский солдат

    Детские смерти, пытки садистские,
    Взрывы домов и квартир,
    Сломаны судьбы, мёртвые близкие -
    Это пришел русский мир

    Трупы на улицах, руки завязаны,
    Крови засохшей струя,
    Жечь и насиловать было приказано -
    Это Россия твоя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10460

    5 квіт. 2022 р.
    Ольга Модвал
    Дозволь собі мріяти
    Дозволь собі мріяти, як жити дозволь,

    Як пити, і їсти і дихати,

    Візьми своє щастя під власний контроль,

    Дозволь про мрію мислити.

    Дозволь сумувати, як сумно, дозволь,

    Якщо нервувати - недовго,

    Хай мрія твоя - як власний пароль,

    Захистить тебе від негоди.

    Без мрії немає кохання, життя,

    Без мрії не буде надії,

    Без мрії зникають усі почуття

    Дозволь собі добрії мрії.

    Коли тобі важко і ти у полях,

    Рятуєш зв’язок клієнтів,

    Коли ти буваєш у небезпечних місцях,

    Від зла не чекай аргументів.

    Коли ти приймаєш десятий дзвінок,

    І чуєш людей хвилювання,

    Береш себе в руки і кажеш - все ОК

    Згадай і про свої бажання.

    Знайди собі час відпочити,

    Щоб мрію свою поєднати з добром!

    Дозволь своїм мріям жити,

    Що ми переможем із нашим зв'язком!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10461

    5 квіт. 2022 р.
    Роман Твердохліб
    Без назви
    Розтягнула ця клята війна
    Відлік свій не на дні, не на тижні.
    Зруйнувала, забрала вона
    Всі надії та мрії колишні.
    Замість співу веселих птахів
    Лиш сирени тривожної звуки.
    У молитві,  посеред страхів,
    Простяглися до Господа руки.
    Ця війна розповість, хто є хто,
    І розпише для кожного ролі:
    Хтось утік, прихопивши пальто,
    Інший — мужньо загинув у полі...
    Захопити надумав "сусід"
    У свої нас, ворожі, тенета.
    Про його "дружелюбний" прихід
    Не один знає край, — вся планета!
    Та зітремо ми зло в порошок!
    Дочекаємось мирних світанків.
    І розбудить нас щебіт пташок, —
    Не сирени,.. не постріли з танків.
    Звеселяться дорослі й малі,
    І розвіються серця тривоги!
    В синім небі ключем журавлі
    Прокурличуть нам час Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10462

    5 квіт. 2022 р.
    Алла Смулка
    Без назви
    Вони мовчатимуть. Вони німі.
    Скотилась правда до самого краю.
    А Україна - десь аж там, на дні,
    Під обстрілами топче шлях до раю.

    Їх очі - засклені. "Це - не про нас.
    Війна далеко." Голови схилили...
    Хто переможе, тих розсудить час,
    А хто мовчав - не виповзуть з могили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10463

    5 квіт. 2022 р.
    Роман Твердохліб
    МИ У МОЛИТВІ СПІЛЬНІЙ, МАМО, НАЗАВЖДИ...
    Сьогодні свічка мерехтіла у куточку,
    Коли молитви я промовила слова...
    Це так душа твоя приходила, синочку?
    Бо ця молитва вже тебе не вберегла?..
    Невже у полі, любий, смерть тебе зустріла?
    Зі шляху збилась, клята. Йшла у інший бік.
    Але орда ворожа смерчем налетіла,
    Забравши подих твій і вкоротивши вік.

    Я й досі згадую, матусю, ту хвилину,
    Коли мене ти пригортала до грудей...
    Слова твої: "Будь обережним, любий сину"
    Читав з тривожних я, заплаканих очей.
    Тобі я, мамо, обіцяв, що не загину.
    Та не про те я, рідна, думав у боях.
    Там ціль одна — у боротьбі за Україну
    Сміливо в бій іти, забувши слово "страх".

    Тебе у снах своїх я, любий, хоч побачу?
    Бо обійму тебе, холодного, в труні.
    Душа горить, та, певне, більше не заплачу...
    Проклясти зможу ворогів, простити — ні.
    Тебе вже грітиме лиш вогник від лампадки.
    Мої молитви, сину, в Рай покажуть шлях.
    Та фотографії старі й про тебе згадки
    Вогонь запалять ще в моїх сумних очах.

    До тебе в снах завжди приходитиму, мамо.
    А що життя я не зберіг, — мене прости.
    Та щезне дим, земля ж покриється туманом.
    А в тім тумані — лиш могили та хрести.
    Мене у небо вже Господь забрав... До Раю...
    Додому сина свого, матінко, не жди.
    Сльозою віск тече, свіча все не згорає...
    В твоїх молитвах, мамо, житиму завжди...
     * * *
    Сьогодні свічка мерехтіла у куточку...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10464

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Янковська
    Без назви
    Діти закатовані заснули вічним сном
    І жінки зґвалтовані, вбиті всі разом.
    Руки перев’язані за спиною у мужчин,
    Пострілом в потилицю вбиті без причин.

    І посеред вулиці в ряд тіла лежать,
    Вбиті і підпалелені, назавжди мовчать…
    Буча, Бородянка, Гостомель, Ірпінь…
    Це жахлива правда на сотні поколінь…

    Для чого усвідомлено була така різня?
    Хіба на це спроможні ви, російська розмазня?
    Не «пере» нація, а нація всіх «недо»,
    І винесуть звідси кожного ногами ще передом.

    Та можуть не виносити, собаки тут з’їдять,
    Не доживеш ти, орк, до трибуналу, бля**.
    І наші військові, поважаючи закон,
    Орків перестали брати в полон.

    Полонених немає - Конвенція не діє,
    Отака у нас, орки, ще одна мрія.
    А душі ваші щоб у пеклі горіли
    За кожного й кожну, кого ви убили.

    Та, мабуть, і пекло, здригнеться від ваших звірств,
    І для вас в пеклі буде замало місць.
    Хто ж вас ростив? Чи ви всі там такі?
    Кляті рашисти-єретикі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10465

    5 квіт. 2022 р.
    Максим Чурков
    ГЕНОЦИД
    Коли ідуть зі зброєю до тебе в гості:

    - Мірниє? Ну виходітє, вас нє тронєм...

    Постріл.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10466

    5 квіт. 2022 р.
    Алвард
    Без назви
    Країна оркія,
    За площею найбільша,
    А за умом остання на Землі.
    Там правлять ідіоти і скотини,
    Яким до сраки життя людські.
    Глава у них там орчик, бо як карлик
    Але "великий" у очах своїх.
    А планів там...
    О, як їх там багато,
    Але обломів більше, ніж "побєд"...
    Бо плани їм ламають діти України.
    Найкращі воїни славної Землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10467

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Герун
    Моя свобода
    Моя свобода міряється словом,
    А вміння жити коштує життя.
    Мости зникали неодноразово,
    Хоч довели дороги до пуття.

    Моя свобода світить серед ночі.
    Її не застила туман і дощ.
    Пшеницю вкотре хтось комусь столочить,
    Тільки не буде зречення і прощ.

    Моя свобода писана рядками.
    Зрання зима її тихенько огорта.
    Щоб не впіймали голими руками.
    Перебинтована. Налякана. Свята.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10468

    5 квіт. 2022 р.
    Артем Єльф
    Чорні очниці
    Чорні очниці
    згорілих квартир
    Дихають попілом,
    Чекають помсти.

    Перманентний відчай,
    Залізничний світ,
    Де тікаєш  нічними
    В невідомий простір.

    До нас тягне  руки
    Скажена Смерть,
    Розкидає міста,
    Наче іграшкові,

    Тиша слухає стукіт
    Ще живих Сердець,
    Підкрадаючись
     Із залізним
     шепотінням Зброї.

    Стільки втрат, що
    На кожну не хватить сліз;
    Стільки слів що не варті
    Ворожих зомбі.

    Забери  їх боже
    У рудий всіх ліс,
    Хай збирають хмиз
    поминальних вогнищ.

    Хай їх спалить гнів
    Наших сіл і міст,
    Безкінечна злість
    Всіх дітей безхатніх.

    Щоб лягли в могили
    На повний зріст,
    Хоча навіть могили
    Вони не варті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10469

    26 бер. 2022 р.
    Катерина Сікун.
    Жити хочу
    На, зраненім осколками, асфальті
    Із тріщини, серед каміння й бруду
    Зійшла маленька квіточка й розквітла
    І простогнала:  жити хочу й буду.

    Жовтіє наче сонечко яскраве,
    А пелюстки благають: пити, пити...
    Десь дощик сіє зеленіють трави,
    Вона ж серед асфальту просить жити.

    Сама Вкраїна, так мені здається,
    Та квіточка серед руїн і бруду
    Вся в ранах, стогне і крізь біль сміється:  Я жити хочу!
    Хочу, значить буду !

    Ой не топчи, ворожий сапожище
    Ту жовту квіточку, малесеньку живинку.
    Ой бережи матусю Україну
    Вкраїнцю кожен і кожна українко.

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10470

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна Герун
    Усе приймає земля
    Пломеніла земля і вийшла із ладу,
    Як забуті чорнобильські нетрі.
    І дороги нема з гетсиманського саду Тільки пустка у кожному метрі.

    Рятувати зійшлися справжні герої,
    Та що коли грім-блискавиці?!
    Стоять і чекають погоди ясної –
    Героям ночами не спиться.

    Беруть, зупиняють чорнії хмари. Скручують, наче змій двоголових
    І завдають смертельних ударів,
    Щоб бути і тут героями знову.

    Вечірні вокзали і довгі чекання.
    Любити цей вечір чи просто забути?
     І станеться так, що якось ізрання
    Тобі доведеться весь жах той почути.

    Нависли над нами нові чорні хмари. Герої давно відступили й поснули.
    Все, що вони позаочі сказали –
    Все проти них обернулось.

    Ти засинай, моя зрошена земле,
    Забудь про утрати і все, що віддала Якщо коли-небудь згадаєш про мене,
     Я приїду, щоб більше не забувала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10471

    5 квіт. 2022 р.
    Ольга КУЛЕНКО
    Без назви
    В життя України і світу
    Лютий місяць вніс корективи:
    Пролилося багато крові
    Через прихоті Недолюдини.

    Багато сердець зупинилось
    Сирітками стали діти
    Над жінками тварюки глумились
    Та не змусили нас тремтіти.

    Ще сильніше затисли зброю
    Ще гучніше серця забились
    Ми готові були до бою
    На землі, де ми народились!

    Кожне дерево, кожний будинок
    Кожен клаптик цієї землі
    Був вірним супутником , тилом
    У цій визвольній війні !

    Ворог думав, що все так просто :
    "Прийшов собі, взяв , що хотів"
    Може так би і все збулося
    Та одне  врахувать  не зумів.

    Не в зброї сила, а в людях
    Яких Україна ростила
    Свобода прописана в генах
    Зухвалу Москву задушила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10472

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    "ПРАПОР ПЕРЕМОГИ"
    Одним лиш розчерком пера
    Він вирішив всі людські долі
    Для нього гра, оця війна
    Для нас це - горе мимоволі
    Як він посмів? Він же не Бог!
    Та Бог такого й не посмів би
    Такий підступний, божевільний сноб
    Те, що робив, він розумів би.
    Таке простити неможливо
    В радість йому оце життя?
    Що буде з нами, не важливо
    Із жиру біситься звірина,
    Не має в нього співчуття.
    За мир боротися ми будемо
    І не дамо й йому життя.
    Всім миром ми його осудимо
    Не буде йому й каяття.
    Горіти в пеклі буде кат
    Пощади хай не жде.
    Нема дороги вже назад
    Лише одна дорога є,
    Що в пекло поведе.
    Хай він за все там відповість
    До нього в нас нема жалю
    Як же посмів той егоїст
    Торкнутися всього, що я люблю?
    Він злом своїм заполонив
    Оцю незайману красу
    Усе, що Бог для нас створив
    Усе, що в серці я несу
    І те, що людям він зробив: усі болі, смерті, та страждання
    Перетворилося на пил,
    Який розвіяв вітер з рання
    Війну нам цю потрібно закінчити
    І чим скоріше, тим краще для усіх.
    Дістало вже! Хіба ж так можна жити?
    Все вирішив за нас той псих.
    Як зупинити цю безглузду ворожнечу?
    Наїлися вже так цього ми горя
    Крізь сльози я дивлюся на пусте гніздо лелече
    Та на обпалену вогнем тополю.
    Та я все ж вірю. Він прийде.
    Той день, що на очах не буде сліз
    В промінні сонця величавий наш Прапор.
    Він перемогу нам приніс.
    Народ наш радісно вдихне
    Повітря свіже, без війни.
    А кат у пеклі нехай згніє,
    Бо здихались тої чуми.
    Таки змогли. Бо разом ми.
    Це не забудеться, й колись
    Про все своїм я внукам розкажу
    Щоби любили й берегли
    Вітчизну рідную свою...
    Шумить старий Дніпро.
    На березі його пишається калинонька у величі краси.
    Боже! Як же важко нам було.
    Та ми зробили це, ми перемогли !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10473

    5 квіт. 2022 р.
    Миколай
    Буча - місто Храм
    В лісі під Києвом, відома всім Буча,
    Острів зелений між річок та озер,
    Місто обіймів та цілунків ласкучих.

    Сюди приїджали за подихом свіжим
    На свята, прогулянки і фестивалі,
    З дітьми та собаками, і місто всіх ніжно
    Приймало у простір свій, любов дарувало.

    Все це було до подій всім відомих,
    Зло прибуло у обличчі залізном,
    Вщент розчавило це місто свободи,
    Закатувало кроваво та слізно.

    Місто, що стало могилою братською,
    Жахливий цвинтар матерям й дітлахам,
    Але дух тут живий сили козацької
    І душі загиблих возвели свій Храм!

    Тепер це є місто-собор, місто-надія,
    Славних людей місто сили та віри,
    Віками стоятиме Храм Волі та Мрії
    Про Єдність, Незламність, Любов та Довіру!

    Місто розквітне, розсіється темрява,
    Живою водою змиється кров,
    Заголосить дитячими співами
    Пісня зворушлива про життя та любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10474

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " Я ВІРЮ, ПРАВДА Є "
    Як вже набридли нам
    оці мелодії війни,
    Які співають "гради", "смерчі" і "урагани".
    Один за одним покидають землю цю
    Твої, Україно, мужнії сини
    Що буде все ось так, вони не знали.
    Пішли наш захищати мир і спокій,
    Та вижити, нажаль, їм не вдалось.
    Скільки ж вмістилось в їх душі глибокій:
    І біль, і страх, ненависть...
    Усе змішалось.
    Серця від горя розривались.
    Коли ж відступить отой ком від горла?
    Вже скільки болю назбиралось в нім.
    Як хочеться нам вийти в степ широкий, та закричати,
    Немає більше сил в собі тримати увесь цей біль.
    Бо кожен день ховають тих героїв
    І знов несуть, несуть, несуть, несуть ...
    Народ стояв наш на колінах, їх проводив
    Встиляя квітами дорогу в останню путь.
    Усе ми пам'ятати будемо: як палав багряний небосхил
    І як земля горіла, не забудемо
    Зривався під ногами в нас тротил
    Зрівняли все в рівні з землею вороги
    З багнюкою змішали людські долі
    Зовсім недавно ще, були брати
    А зараз, вороги ми, по неволі.
    Вони регочуть та плюють на нашу землю
    Нас проклинають, жити не дають
    Та думають, що ми відступимо, напевне,
    Як хазяї себе вже тут ведуть
    Та зупиніться ж, я прошу вас, хоч на мить
    Нічого це крім болю не приносить.
    За землю рідну так душа болить
    Невже цієї боротьби вам ще не досить?
    Вони не чують, як же  стогне поранена земля
    Як героїв душі плачуть у раю
    Як чекає миру уся дітвора
    Скільки ж сліз пролито за неньку мою
    Народе мій! Ти досі ще живий
    Хоча й набігла із вовків зловісна зграя
    Та скільки ж полягло вас, Боже мій, Героїв наших,
    Батьківщину захищая
    Вже відійшли за межу вічності вони
    Так жити їм хотілося, та не дали
    Покинули й пішли у небуття
    Єдине, Богом дане їм життя
    Колись відійдуть від душі і біль, і сльози
    Відступлять всі нещастя і страхи
    Та не повернуться, на жаль, уже ніколи
    Твої, Україно, мужнії сини
    Нехай спочивають з миром їхні душі
    Боротися ми будемо до кінця
    Лише б скоріше закінчилася ця війна
    Бо знаємо, за мир, дорожчого нема
    Нам обіцяли, що вже буде пиримир'я
    Та ворогам до того справ нема
    Заворушилось, як скажене, вовче лігво
    Весна вже скоро (7 весна... 8 весна)
    Та чі закінчиться ця війна?
    Бог вам суддя за те, що ви зробили.
    Ми віримо.
    Відповісте за все.
    За те, що рідну неньку осквернили
    Бо правда на землі, я вірю, є !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10475

    5 квіт. 2022 р.
    Миколай
    Хто ми є?
    Хто ми? Хто ж ми є?
    Питання наче легке таке
    Та ось відповідь знайти хто зна де?
    Певно ж своя має бути в тебе...

    Ми - то ілюзія, кригка як хрушталь,
    Бо ми, то є я, да плюс ти, плюс вони,
    А де ж та межа, щоб сказати ти міг,
    Це ось є ми, а десь там - то вже ні?

    Де ми є й куди ми всі разом ідем?
    Звідки знати, що там десь наш дім?
    Де ми зможем корінням рости день за днем,
    Не блукати довічно, шукати свій тин.

    Зупинись, закрий очі, глибоко вдихни
    Та відчуй серця трепіт та повітря в грудях,
    Дім не десь там, за обрієм мрій та надій,
    Він в тобі, там де спокій та твоя душа!

    Ми - це ті, кого любиш і завжди звеш,
    Хто сприймає тебе саме тим, яким є,
    Хто завжди із тобою у серці живе,
    Кого сам запросив у свій затишний дім.

    Запитай себе "Хто я? Хто я є?" -
    Ось то питання, що змогу дає
    Жити, рухатись та відшукати своє
    І знаходити знову і знову себе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10476

    4 квіт. 2022 р.
    Олексій
    Вогник
    Я ілюзій давно не маю,
    У людей є багато вад,
    Та образи я не тримаю,
    Бо на вади й сам богат.

    Але люди мають можливість,
    Підіймайтеся догори!
    І робити корисні справи,
    Поки вогник душі горить.

    Поки Віра, Любов, Надія
    З нами в серці у важкий час.
    Хай здісняються світлі мрії,
    Що завжди надихають нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10477

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " Помолімось ми за Україну "
    Заполонили простір вороги
    Радіють горю щиро недуги твої
    Та не спаплюжать більше вже вони
    Душу рідної землі
    Не дозволимо ми їм
    Керувати тут усім
    Вийшли наші вояки
    На захист рідної землі
    Не плач, Україно!Не бійся нічого
    Охороняємо й небесну блакить
    По допомогу звернімось до Бога
    Хто, як не він, нас захистить
    Помолімось ми за Україну
    Таку рідну і таку єдину
    За синє  небо, чисте повітря
    Хай буде мир не одне століття
    Бо тільки спільними молитвами
    Спільними зусиллями
    Любов і дружба знов до нас прийде
    Тільки тоді ми будемо щасливими, коли країна рідна заживе.
    Україну єдину спасімо всім миром
    Бо дорожча вона за життя
    І ми зупинемо свавілля
    І не допустимо кровопролиття
    Ненько ти наша, не бійся нічого
    Ми захистити зможемо тебе
    Всіх злих людей від твоїх кордонів
    Бог відведе. Наш Бог відведе
    Достатньо вже народ наш відстраждав
    Пора б уже, панове, й честь вам знати
    Що ненаситні ви такі, ніхто не знав
    Скільки ж вам треба ще, усе до рук придбати?
    Геть звідси!З нашої землі
    Бо ви не маєте такого права
    Чого ви лізете до нас, мов дикуни?
    Україна - суверенна це держава!
    Дамо ми відсіч нашим ворогам
    Нас, українців, вам не подолати
    І не чекайте, щоб народ наш душу вам продав
    І землю нашу вам не відібрати
    Не віддамо! Сили ще маємо
    Тисяч душ, знов, як одна
    Тисячі рук міцно з'єднаємо
    Бо Україна нам Богом дана
    Твої ми діти, рідна Україно
    Твої герої всі достойні нагород
    Ні, не поставлять вороги нас на коліна
    БО МИ - ЄДИНИЙ ТА МОГУТНІЙ Є НАРОД !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10478

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " ХТО, ЯКЩО НЕ МИ "
    Стогне поранена земля
    Біль цей стерпіти вже не може
    Хто, як не ти? Хто, як не я?
    Хто рідній ненці моїй допоможе?
    Як пережити нам усе це горе?
    Та скільки ж ще прийдеться пережити?
    Ми не чекали, що життя наше спотворе Війна
    І ми не хочемо так жити.
    Щоб зберегти нам мир на всій планеті
    Потрібно вигнати бездушних ворогів
    Щоб не боялись діти черги кулеметів
    Щоб не втрачали знов своїх батьків
    Та не ховали матері синів.
    Щоб страшні танки землю цю не рвали
    І щоб нових могил більше не було
    Живих людей, щоб не стріляли
    Та бачили таке тільки в кіно
    Хто, якщо не ми, захистить Вітчизну?
    Хто, якщо не ми, спасе від ворогів?
    Зробити треба чемно все, без фанатизму
    Не загубити знову нових життів.
    Щоб наші діти горя більшого не знали
    І щоб вночі всміхалися їм зірки
    Та янголи солодкий сон оберігали
    Стоять на варті наші вояки.
    Весняне сонечко загоїть рани
    Краплі дощу змиють увесь бруд
    А пролісок малесенький та довгожданний
    Нехай ростопить в душах ненависть та лють.
    Щасливі, нехай сміються наші діти
    Я знаю, буде мир на всій землі
    Ми будемо в любові й щасті жити
    Ще краще, ніж до цього ми жили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10479

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " ДАЙ НАМ БОГ "
    Давно вже відлетіли на південь журавлі
    Яка ж та нелегка у них дорога
    Знов відірвалися від рідної землі,
    А у сердечках їх така тривога.
    Отак і люди, як ті журавлі
    З тривогою у серці відлітають
    Покинули усе, що нажили
    Куди ж подітися тепер, вони не знають.
    Без хліба, без води. Оце життя?
    За що ж така ось кара бідним людям?
    Та молять Бога, щоб не піти у небуття.
    Не знають, коли й в кого влучить куля
    Та добрі люди душі їм відкрили
    Допомогли усі. Кожна сім'я.
    Тривога зникне. Все є, що хотіли.
    Одне не тішить - рідного дому вже нема.
    Їм повертатися нема куди
    Усе спалили, розтрощили окупанти
    Та вигнали людей серед зими
    Зі своєї рідної землі
    І хто вони тепер? Нещаснії мігранти,
    Що відлетіли з дому, як ті журавлі.
    Комусь так треба, щоб ми з братами стали ворогами
    Комусь так треба, щоб загубити мій народ
    Щоб "гради", "гаубиці" поливали
    Щоб більшало у нас турбот
    Та, щоб квітуча Україна, перетворилась на руїни
    Знищити усе, що у нас є.
    Бо заздрість, це оте єдине,
    Комусь спокійно спати не дає.
    Дай, Боже, сили, витримки, здоров'я, мій народе!
    Усе це пережити, дай нам, Бог
    Зовсім вже скоро знов засяє сонечко
    Та оживе природа
    А мир та спокій буде в душах.
    Дай нам Бог!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10480

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " ПОМОЛІМОСЯ УСІ "
    Яке ж це щастя, що живу я в Україні
    В малесенькій хатинці, край села
    Вірші писала, сонце зустрічала
    Гуляла з місяцем по вечорам
    По вечорам. Таким спокійним, запашним
    Із соловейком розмовляла
    У небі зорі, немов квіти
    Така щаслива рахувала
    А зараз темінь. Порожнеча
    Усе село немов заснуло
    Де наші люди? Де малеча?
    Так страшно, Боже, ще не було
    - Повітряна тривога!!!
    Аж стигне кров у жилах
    - Загроза ракетного удару!!!
    Ну, чим ми заслужили?
    Боюсь вмикати телевізор
    І з хати вийти я боюсь
    Сиджу в куточку, молю Бога,
    Щоб знищив ту прокляту русь!
    Лізуть і лізуть, як та саранча
    С хлібом і квітами вас зустрічать?
    Ні! З "Джевелінами", з "Байрактарами"по зубам
    Зустрінемо гідно, щоб сподобалось вам.
    Вас не чекали, а ви приперлись
    Паскудні, кляті вороги
    Що вам іще не зрозуміло?
    Нам не потрібні ви. Ви тут чужі!
    І не брудніть нашу земельку. Не дамо!
    Своїм вонючим башмаком.
    Ми вас  за рідну свою неньку порвемо!
    Всім миром підемо на пролом!
    Бо в нас вже є своя держава!
    Свій етнос і свої пісні,
    А люди наші щирі й жваві.
    Не такі зовсім, як ви!
    Ми вже ж послали вас. Далеко...
    Чі ви забули? Ну що з вас взять?
    Та не журіться, віднесуть вас вперед ногами руська рать.
    Будьте ж ви прокляті нікчемні супостати!!!
    Ми вас не пустимо навіть й на поріг.
    Усі штабелями будете лежати
    І тут, і там, без рук, без ніг,
    А вороння брехливі ваші очі, дзьобами виклює. За гріх!
    Знайшли з ким воювати. З ким?
    За нами увесь світ! А ви одні
    Набридло жити, залишайтесь
    Будете гарним добривом для нашої землі.
    А ми по ньому будемо топтатись
    Потім зтанцюємо гопака
    Бо наша нація така
    Оце й усе, на що здатні ви
    І танки ваші тільки для параші.
    А ми УКРАЇНЦІ, ніколи не забудемо
    Оцю війну. Усе, що він зробив
    Молитися і день і ніч ми будемо,
    Щоб здох потворний руський zвір!
    Народе мій, незламний!!!
    Ще трішки, й будуть переміни
    Зовсім вже скоро закінчиться увесь цей жах.
    Молімося усі, щоб наші ЗБРОЙНІ СИЛИ УКРАЇНИ, були іще міцнішими на рубежах!
    За мир! За Україну! За перемогу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10481

    5 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Мрія
    Є мрія в мене що цей день прийде
    Знов буде квітнути прекрасна Україна
    І в лютих муках здохне кожний окупант
    Але спочатку ... вся його родина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10482

    4 квіт. 2022 р.
    Катерина
    #нетвойне
    Коли закінчиться війна,
    я тоді від щастя, мабуть, заплачу.
    Скільки ж вона забрала мирного життя,
    а скільки посмішок дитячих.

    Того грайливого майданчика коло нашого дому вже нема,
    як і самого дому.
    Замість нього там могили із саморучного хреста,
    людей чужих і добре знайомих.

    Хтось вижив, хтось без сліду зник,
    а хтось вже на небесах.
    Хтось під звуки сирени жити звик,
    та з автоматом на руках.

    У кожного в очах тепер мерехтить той страх,
    який вже нікуди не сховати.
    Він буде являтися навіть у снах,
    коли ми тільки навчимося заново спати.

    І весь той лютневий жах,
    став сьогоденням нової реальності.
    В якій живе лише біль в очах,
    і відсутність радості.

    Я знову заплачу десь глибоко в душі,
    бо спогади з пам’яті вже ніколи не забути,
    ні стерти, ані вирвати.
    Як же ви, російськи матері,
     таку сволоту могли виростити?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10483

    5 квіт. 2022 р.
    Ліана
    " ТОБІ - ЄДИНОМУ "
    Тепер як жити?
    Тебе ніхто не поверне
    Тільки твоя берізка душу зігріває
    Вона ж не знає ще, що вже нема тебе.
    Бо розказати, сили я не маю.
    Сиве волосся та тремтячі руки
    Знов озираюся на кожен звук
    Скільки ж ночей та днів пройшло з розлуки?
    Не повернувся ти і не припав до моїх рук
    Як же хотілось пригорнутись
    До твого рідного плеча
    Пообіцяв ти повернутись, та нікого вже зустрічать
    Згубили синочка, кляті вороги
    Кровиночку мою, єдину в цілім світі
    Живий він був, а вже лижить в труні
    І як тепер мені без нього жити?
    Два місяці він не дожив до двадцяти
    Бо як і всі пішов боротися за Україну
    Два місяці лишалось до весни
    Та не почує більше пісню солов'їну
    Тихенько вітер теплий повіває
    Лежать ось тут герої всі твої
    На цій землі вже більше їх не має
    Тепер в раю. Пішли від нас вони
    І кожен день запалюю я свічі
    За сина я молитви знов читаю
    Завжди той погляд щирий пам'ятаю
    В останній раз ти подивився меня ввічі
    Як би ж я знала, що усе так буде
    Не відпустила б. Хай осудять люди
    Не підказало материнське серце
    Що більше він уже не повернеться
    Хто відповість за те, що побіліла в матері коса?
    Що день і ніч ридає на могилі сина
    Вона так плаче, що аж душу розрива
    Бо там лежить її дитина
    То все неправда, що час лікує рани
    Неправда, що з роками біль пройде
    Неправда це. Такого не буває
    Бо не пройде той біль, поки душа живе
    Та не пройде й тоді, як відлітає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10484

    29 бер. 2022 р.
    Катерина Сікун.
    Люди, детей берегите!
    Лавровы! Путины!  Русские !
    Шойгу русский, глазки узкие!
    По-русски к вам обращаюсь.
    Кричу!  Докричаться пытаюсь.

    Невинные дети страдают.
    За что же они умирают?
    Чем вам они не угодили?
    Они же ещё и не жили.

    Детишкам игрушки бы, сказки,
    От счастья светились чтоб глазки.
    А в детских глазах  ужас.
    Птицы смерти над ними кружат.
    Детишки кричат, умоляют,
    Войну отменить взывают.

    А русские, блин, глухие,
    А русские, блин, слепые,
    А русские, блин, убийцы,
    Насильники и кровопийцы.
    Не слушают, не понимают,
    Стреляют, бомбят, убивают.

    Услышь крик детей, Небо,
    Дай мира им, солнышка, хлеба,
    И добрые старые сказки,
    И мамины-папины ласки.
    Уйми, накажи тех рашистов,
    Которые хуже фашистов.

    Детишки, славные, милые,
    Здоровые будьте, счастливые.
    Дай, Боже вам радости детства
    Без страха войны с малолетства.

    Люди! Детей берегите!
    В войнушки играть прекратите!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10486

    5 квіт. 2022 р.
    Марія Берчук
    Яка жорстока ця війна
    Ще зранку сонце не зійшло
    Це 24 лютого було
    Лунали зриви й канонади
    На Київ падали снаряди.
    Проснулись люди з переляку
    Не зна куди тікати з хати
    Руська навала наступила
    Все руйнувала, все трощила.
    Горять і села і міста
    Жалю й пощади в них нема,
    Жінки чи діти, старики
    Приказ вбивати всіх хто є.
    Колони танків насувають
    Ще й небо літаки вкривають
    Гримить, димить все навкруги
    Навали руської орди.
    Та наша армія завзято
    Взялася танки рахувати
    Й винищувати літаки
    Котрі бомбили нас з гори.
    Вже й ворог голодом страдає
    Сухих пайків уже не має
    Вже й магазини обкрадають
    Народ по варварськи вбивають.
    Та дуже швидко все зміниться
    Рано чи пізно все скінчиться,
    Ворогів нищим, це вдається
    І всім нам мирно заживеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10487

    5 квіт. 2022 р.
    Ірина Стельмащук
    ***
    Відлітають назад журавлі,
    Покидаючи спалені гнізда.
    Якась чорна рашистська мара,
    Визволяти народ наш полізла.

    Стривожений сон накотив на солдата,
    Як діти в підвалах моляться Богу,
    "Нехай та бездушна ракета страшна,
    Назад повертає додому"

    Згорьована мати у ніжних руках,
    Тримає пожовклу світлину,
    То син її,гордість,герой без лиця,
    Обіймає тепер домовину.

    Народ український,хоч скільки живе,
    Шукає своєї свободи,
    Та все проросійське,пекельне й страшне,
    Воює роками з народом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10488

    4 квіт. 2022 р.
    Romashka
    Катам
    Господи, подай промінчик світла,
    Подай надії хоч на грам.
    Щоб не вмирали наші діти...
    Не хочу смерті й ворогам.

    Просто віддай за їхні вчинки,
    Ти не пробач за дії ці.
    Як їм не шкода і дитинки?
    Мені ж не шкода їх усіх.

    Нема вже ненависті, злоби,
    Нема нічого, пустота...
    Навіщо по землі ще ходять?
    Страшніше страшного ката.

    Не вірю, що Ти все залишиш
    І зможеш звірства ці забуть..
    Ти на роду все це запишеш...
    І воздасиш за їхню суть.

    Прости мені, що я не плачу
    Прости за всі мої слова,
    Прости мені, що час Твій трачу...
    Воздай їм, Боже, за діла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10490

    5 квіт. 2022 р.
    Марущак  Анатолій
    БУЧА
    Учителю закрив повіки учень,
    Бабуся невідспівана лежить.
    Кати російські розіп’яли Бучу,
    Проливши кров на весняну блакить.

    Жінок палили збоченці російські
    І не зважали на дитячий крик.
    В нацистських і в фашистських довгих списках
    Записаний російський ґвалтівник.

    Перетворивши на катівню Бучу,
    Кат не в життя, а в смерть свій втілив план.
    Не по Дніпру, а по сльозах пекучих
    Печальна кача в Бучу припливла.

    За злодіяння кара неминуча,
    Рашистам в пекло незворотна путь.
    Жахи, що залишили в мирній Бучі,
    Проклятих орків скрізь наздоженуть.

    Не урятує їх брехня повзуча,
    Бо тільки правда – перемоги суть.
    Скорботні тіні жертв невинних Бучі
    Їм дихати спокійно не дадуть.

    Ще буде довго боляче і лячно,
    У війська знов завдання бойове…
    Пливе до Бучі українська кача…
    Пливе і плаче…плаче і пливе…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10491

    5 квіт. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    СНОВА РАЗРЫВАЮТСЯ РАКЕТЫ
    Снова разрываются ракеты,
    Их осколки в душу залетят…
    Заворачиваясь в чёрный дым, планеты
    Все стыдливо терпят и молчат.

    Демон без стесненья объявился;
    Жить или не жить – ему решать.
    «руський мир» безумный к нам явился,
    Чтобы постулаты предъявлять.

    Разрешение на зверства взяли,
    Занимаются не первый год.
    В Сирии успешно убивали…
    На Донбассе ставил сцарь зачёт…

    Бредни упыря – неоспоримы!
    Несогласные – подите вон!
    Варвары больны неизлечимо,
    На века прибит имперский трон.

    Шутишь? революции не будет!
    И резни дворцовой не видать!
    «Суд гуманный» сцарство не осудит,
    Преломленью курса не бывать!

    Там восторг военный будет драться,
    Там угар фашистский гладит дно…
    Полный морг ведь может и взорваться –
    Кто такое видывал в кино?

    За пределами – зверья уродство,
    Ужас обозримый валит с ног…
    Ватой обожаемое скотство…
    Сатану их знаем. Кто их бог?

    Чистый воздух превращают танки
    В смесь похабную, пока горит…
    Орки очень падки на приманки.
    За войной чудовище следит…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10492

    5 квіт. 2022 р.
    Адам Роксолана
    «Українська Голгофа»
    Хто зрозуміє українського геноциду?
    Болю, що ллєтся рікою?
    Подивись на Ісусову Голгофу.
    На  Його рани висічені кров‘ю.

    Хто зрозуміє українського плачу?
    Немає сил, окрім мовчати від болю.
    Згадай, Ісуса в Гефсиманському саду
    Як Його боліло перед смертю.

    Думаєш, чому цей світ йде у прірву?
    Хочеш знайти справедливості каплю.
    Де була справедливість коли розіп‘яли за правду?
    Не знайду її на землі,  марно шукаю.

    Згадай, цв‘яхи забиті  в його руку.
    Кров по ланітам текучу.
    А він каже : «Пробач, їм Отче».
    Незнали вони, що коють…

    Хіба даремно Ісус пішов на Голгофу?
    Наші гріхи омиті Його кров‘ю.
    Воскресіння сталось зовсім скоро.
    Подивись на Хреста, що омиває від болю.

    Думаєш, ніхто не розуміє твого плачу?
    Припади до ніг Ісуса з розпаччю.
    В Його ранах сцілення від болю.
    Голгофа була недаремною.

    Голос крові вопіє серед розпачу.
    «Брати» стали катами мого народу.
    Українська Голгофа мине в якусь весну.
    Після розп‘яття прийде час воскресінню!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10493

    5 квіт. 2022 р.
    Євсєєв Юрій
    Прилетів би до тебе я...
    Прилетів би до тебе, люба, я
    Як би тільки я зміг…
    Я пройшов би стежками довгими,
     тисячами доріг…
    Підхопив би тебе на руки, я
    І кружляв би, кружляв…
    Милувався б очима карими,
    Обіймав, цілував…
    Твої очі ночами темними
    Бачив я уві сні…
    Кожен ранок думками щемними
    Ти з’являлась мені…
    Ми були удвох нерозлучними –
    Ти ж, кохана,… одна….
    …тільки «Градами» громозвучними
    Розвела нас … ВІЙНА!
    Пісню склав би для тебе, люба, я
    Та й у Світ відпустив…
    Прилетів би до тебе , мила, я…
    Тільки… вбили мене…
    Прости…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10495

    5 квіт. 2022 р.
    Елена Миленькая
    Без назви
    Нестерпна біль за Бучу і Гостомель,
    Ірпінь, Чернігів, Маріуполь і Дніпро.
    Усі міста в державі вкриті горем,
    Сховатись ніде, скрізь панує зло!

    Без сліз не можливо дивитись на звірства,
    Які влаштувала російська війна.
    Криваві дороги посеред міста,
    Кругом гори трупів, лунає журба.

    Вони грабують, ґвалтують свідомо,
    Жбурляють у ями, мов це сміття.
    Катують людей, вбивають довколо,
    Розстрілюють навіть мале цуценя.

    То може кто скаже, що це за люди,
    Які без вагань позбавляють життя?!
    Кривдять жінок, стріляють у груди
    Дивлячись в очі малому дитя.

    В них замість сердця купа каміння,
    З народженння душу продали вони.
    Тому прислухаються до шепотіння
    Жорсткого правителя та сатани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10496

    5 квіт. 2022 р.
    Марія Берчук
    Земле наша українська
    Ми дивимось на свою Україну
    Таку чудову, добру та родинну
    Уся вона є сонечком зігріта
    Її свята земля є кров’ю полита.
    Страшна війна жорстока і незванна
    Її терпить ця земленька стражнанна
    І Гітлером і Путіним бажанна
    Та до цих пір ніким ще не здоланна.
    О земле наша рідна і кохана
    Захищена і ворогу не здана
    В боях боях стоїм, назад не відступаєм
    Ми свою землю рідну захищаєм.
    Краю наш, твої ліси й простори
    Будемо вірними тобі до скону,
    Хоч кров свою за тебе ми проллємо
    Тебе Вкраїно-ненько не здаємо.
    І як би важко нам не довелося
    Народу, хочем добре щоб жилося,
    Настане мир, його бажають люди
    І ворог завжди воювать не буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10497

    5 квіт. 2022 р.
    Алвард
    Без назви
    То звідки ти туман розкутий?
    Навіщо ти окутуєш думки?
    Навіщо серце розпинаєш?
    І ділиш час на місяці й роки...
    Навіщо ти людей караєш?
    Чим завинили свою смерть?
    Чому прокляттям огортаєш?
    Невинних матерів й дітей.
    Чому на тебе сил немає?
    Неначе демон, не святий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10498

    5 квіт. 2022 р.
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Всім українцям, котрі змушені були тікати від війни.
    А я візьму дім
    на плече,
    на іншому солодко
    спить син.
    Не знаю коли
    повернуся ще,
    від дому, в чужину
    моя тінь...

    Ні, не тікаю -
    його бережу.
    Я ж проросла
    крізь дому стіни,
    він підросте
    і я все розкажу.
    Хто у розлуці
    клятій був винен.

    В даль проводжає,
    рідна земля.
    Бита, катована,
    але привітна.
    Там...не у домі
    буяє весна.
    В домі ж моїм -
    досі лютий.

    Серце моє і душа -
    на шматки.
    Сильно стискаю
    його руку.
    Сину, мій дім тепер ти,
    й навпаки...
    Разом долаємо шлях
    у розлуку.

    Тут залишаємо
    смерті і горе.
    Тут залишила
    я свою душу.
    Виплакати б сліз
    ціле море.
    Ні, посміхаюсь йому...
    Мушу.

    В небі, над нами
    ключ журавлиний,
    в спалений свій
    повертається дім.
    Й ми повернемося,
    Скоро...Сину.
    Наша країна,
    не скориться їм!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10499

    10 бер. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    ТРЕВОЖНЫЕ ДНИ
    Тревожные дни, холодные ночи...
    Враг хочет нам жизнь разбить, обесточить.
    Ракеты летят, и их очень много.
    Берут ли благословение Бога?
    На ниточке жизнь на востоке, на юге.
    Украина, держись, мразь меняет потуги.
    На севере враг. Он повсюду, повсюду.
    Горшки бьют враги. Пусть побьют всю посуду!
    Ракеты летят - пригибаются птицы.
    Пришёл "старший брат"... Может, мне это снится?
    По Виннице били сверхточной армадой,
    А сцарь пожурил, экономить бы надо...
    Меняется цвет одинокой планеты.
    Вставай, белый свет, ведь идут ихтамнеты!
    Планета, вставай, тут молчать не годится!
    Планета, вставай, жизнь ещё пригодится!
    Ракета, лети, доберись до Алтая;
    Свободны пути там от края до края.
    Конечно, у вас солнце ясное светит...
    Вы точно хотите остаться на свете?
    Ракета, лети, не меняй направленья,
    Врагу принеси уже успокоенье!
    Господни пути... только карлик - не Каин.
    Ракета, лети, отыщи, где хозяин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10500

    5 квіт. 2022 р.
    Андрій Пермяков
    А намалюй мені, будь ласка, небо
    А намалюй мені, будь ласка, небо,
    щоб водночас на ньому - сонце й зорі.
    Щоби навколо рай, пташиний щебет,
    і хвилі хмар безмежні, як у морі.
    А побудуй мені квітневих декорацій,
    таких магічних, мальовничих, теплих!
    Щоб в кожній усміхалась твоя праця,
    щоб підійшли до драм і до вертепів.
    Поший, будь ласка, нам яскравий одяг,
    щоб вистачило всім і досхочу.
    І щоб ніколи не виходив з моди,
    до радощів поший, не до плачу.
    І намалюй натхнення та наснаги,
    і музу, щоб літала поруч вічно.
    І щоб жилося і творилося во благо,
    і сни малюй, і музику, і вірші.
    А намалюй мені шаленого кохання -
    такого, щоб цвіла весна у серці,
    такого, як уперше, чи востаннє,
    такого, щоб мені позаздрив Всесвіт!
    І намалюй, будь-ласка, перемогу.
    І це найперша й найбажаніша потреба.
    І Україну, що відродиться під Богом,
    А зверху - чисте, синє, мирне небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10502

    10 бер. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    НЕ ВОЗЖЕЛАЙ!
    Не возжелай чужих успехов,
    Не бей чужого короля,
    И забери своих морпехов-
    Есть у тебя своя земля!
    Не возжелай чужих поэтов,
    Чужих реликвий и церквей!
    Да забери всех ихтамнетов,
    Иначе станет веселей!
    Не возжелай чужие травы,
    Селенья, реки, острова!
    Беги из страждущей державы,
    Пока стоит ещё масква!
    Не возжелай чужую душу,
    Она тебя ведь проклянет!
    Твою лоснящуюся тушу
    В Гаагу принесет народ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10503

    5 квіт. 2022 р.
    Андрій Пермяков
    Електропоїзд 549
    Електропоїзд 549
    бачив на своєму віку чимало -
    мелькають роки, як повз вікна дерева,
    під оголошення чергових  вокзалу:

    “Електропоїзд 549
    відправляється з 10-ої колії”.
    І так буденно, і так щоденно,
    у гущі людей, з їх шляхами та долями.

    Електропоїзд 549
    у цій метушні, як в пекельному сні,
    побачив, як в світ увірвався демон,
    і запалав Васильків у вогні.

    Електропоїзд 549
    на коліях з першого дня війни:
    “Забрати людей!” - і відстукують рейки,
    і сльози дітей мерехтять у вікні.

    Електропоїзд 549
    спалах ракети відчув нажИво,
    і гримнуло над вокзалом небо -
    ледь встиг, щоб висадити пасажирів.

    Уламок ракети метеоритом
    поцілив у серце його металеве,
    і запалав жовто-блакитний
    електропоїзд 549.

    “Своїх нам лишати не притаманно", -
    промовив його залізничний Бог.
    Поранений, зламаний, але незламний,
    поїзд кульгає в ремонтне депо.

    Пульс запустили молоточком по буксі,
    розмалювали художнім шедевром,
    щоб рушив рішуче за звичним курсом
    електропоїзд 549.

    Завтра на Фастів маршрутом знайомим,
    там, де весна воскресає в містечках.
    І хлопчик дихатиме на скло віконне
    і малюватиме на ньому сердечко...

    Машиністу електропоїзда 549 "Київ-Фастів" #Укрзалізниця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10504

    5 квіт. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    БЕГИ, ОККУПАНТ, БЕГИ!
    Беги, оккупант, беги,
    Да задницу береги,
    А то попадут ненароком,
    Война тебе вылезет боком!
    Не сможешь тогда ходить,
    Сидеть и лежать... Как быть?
    И Красный крест не поможет,
    Взглянув на рашистскую рожу.
    Беги, оккупант, беги!..
    Не с той утром встал ноги?
    От "хунты" беги на  Курилы...
    Но там японские вилы...
    Спасай свою шкуру, гад!
    Рятуй уже масквабад,
    А то Байрактары догонят,
    Нечаянно груз уронят.
    Не можешь бежать? ну, стой!
    Руки над головой!
    Сопли утри триколором,
    Чужой гимн споёте хором!
    Ты знаешь, Земля кругла...
    Разденут тебя догола...
    Увидят трусы рассии...
    Что скажешь тогда про  мессию?
    А знаешь, небо одно...
    Тебе будет всё равно,
    Если исчезнет полсвета,
    И всех похоронит планета?
    Так что, беги, урод!
    Тяни за собой весь взвод!
    Может, сбежишь от кары...
    Смотри, летят Байрактары
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10505

    5 квіт. 2022 р.
    Катерина Бершадська
    Ще зійде мак...
    Лють перемелює страх.
    І колись на твоїх руїнах
    Розквітне червоний мак,
    Люба моя Україно.

    Поховаємо вбитих в полях -
    Тих, хто за неньку загинув.
    Яскраво палатиме мак
    У вільних степах України.

    Зараз всю волю - в кулак!
    І в ім'я батька та сина
    Борімося! Зійде мак
    Червоним, як кров, Україно!

    З попелу, у віках
    Підніметься Батьківщина,
    В якій червоніє мак,
    Якої ім' я - Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10506

    11 бер. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    КАК ЖИТЬ?
    Как жить нам с такими соседями,
    С ненажерливыми медведями,
    С ненасытными кровопийцами,
    С брехунами и зомбоубийцами?
    Как жить нам рядом с империей?
    Пора заколачиввть двери ей,
    Не брыкалась чтоб и не сунулась,
    И в конце концов сдулась, осунулась.
    Как жить рядом с тем населением,
    Готовым стрелять во Вселенную,
    Царапать когтями историю,
    Наглея в чужой акватории?
    Как жить, не желая здороваться?
    Давно нету честного молодца...
    Как жить в двадцать первом столетии,
    Когда по подвалам спят дети?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10507

    5 квіт. 2022 р.
    ВЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    СКОРО ЗАЦВІТЕ БУЗОК
    Вже зовсім скоро зацвіте бузок,
    Зазеленіють доли і кичери
    І здохне в полі десь останній орк,
    Що гвалтував, вбивав і мародерив.

    Затягнеться на фюрері петля
    Десь у кремлівськім дорогім підвалі
    І видихне з полегшенням земля,
    І птахи всі повернуться із далей.

    Жахіття це в минуле відійде
    І щоб в душі було поменше болю,
    Бузок так рясно всюди розцвіте,
    Як ще не цвів в своїм житті ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10508

    5 квіт. 2022 р.
    Валентина Денисюк
    За нами Україна вся
    Україна наша в небезпеці,
    Ворог суне й суне без кінця,
    І найкращі гинуть там герої,
    Не ховаючись від граду із свинця.

    Ми своє повинні захищати,
    Ми своє повинні берегти,
    Знов і знов виборювати щастя,
    Падати й вставати і йти далі до мети.

    І не страшно за ідею помирати,
    І не страшно роки марнувать,
    Якщо знаєш, що Вкраїни доля,
    І в твоїх натруджених руках.

    Нам відступати нікуди,
    Вперед лиш й до кінця,
    За нами Батьківщина,
    За нами Україна вся.

    Борімося ж, брати мої,
    Із ворогом лихим,
    До подиху останнього,
    Бо тут наш рідний дім.

    Вірю, що ми вистоїм,
    Ми ж на своїй землі,
    Ми у своєму домі,
    Вони ж загарбники, катюги злі.

    Прийшли до нас непрохані,
    Щоб знищити наш дім,
    Та вам не вдасться клятії,
    А кара буде всім.

    Ми будемо стояти
    До самого кінця,
    І вірю, що здобудемо,
    Ми переможного вінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10509

    5 квіт. 2022 р.
    Дар'я
    Без назви
    Вибачте, я не вибачу.
    Так, я жива, на том "дякую"...
    За кожну дитину катовану,
    Застрелену поряд із матір'ю,
    За кожну собаку заморену,
    Кожного сина убитого,
    Кожну будівлю спотворену,
    Братську могилу розритую -
    Вибачте, я не вибачу.
    За згвалтування ті скоєні,
    Танком машини подавлені,
    Й рани людей незагоєні,
    За катування безжалісні,
    Сім'ї і долі скалічені,
    Жінкам своїм дзвінки радісні,
    й наших - волосся відсічене -
    Вибачте, я не вибачу.
    Всі ми не здатні пробачити.
    Ненависть до "миру руського"
    В Довгих роках не загасите.
    Жаль до вас в Бучі похований,
    І Маріуполем спалений.
    Той, хто приходить зі зброєю
    Нею і буде покараний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10510

    5 квіт. 2022 р.
    Адам Роксолана
    «Не така весна»
    Сьогодні весна,
    не така  на інші весни.
    В кожного своя передова
    Наповнена сміливістю в серці.

    Сьогодні війна,
    Наповнена болем і відчаєм.
    В кожного своя глибока рана
    тепер, це те що нас об’єднало.

    Сьогодні війна,
    Забирає житті сотнів і тисячів.
    В бомбосховищі на колінах дитя
    Після звуків численних пострілів.

    Батько, чоловік, там у вогні
    Для нового світанку на Україні
    Мати, дружина, в молитві
    Бог  чує, він знає де болить.

    Сьогодні війна,
    Чому така висока ціна?
    Що може бути цінніше  життя,
    Яке забереють у твої років п’ять?

    Сьогодні  війна,
    війна завжди  минуча
    Вона не така як весна,
    Весна  є  неминуча.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10511

    5 квіт. 2022 р.
    Владимир Ярош
    Война.
    Как не старался зарекаться
    Ни слова о большой войне,
    Но всё походу затянулось,
    И Украина вся в огне

    Горит восток, на юге гибнут,
    Ракеты с бомбами летят.
    И мёртвые лежат соседи,
    Не дал им шанс российский град

    Уже за сотню мёртвых деток,
    Руины в многих городах.
    И люди, будто караваны,
    Бегут с войны, в глазах их страх

    В полях дымит, лежат солдаты
    На форме флаги триколор.
    И в танке много обгорелых,
    Но что нам до чужих сынов

    За что такое Украине?
    Когда за все свои года
    В отличие от своего соседа
    Не в чьи границы не вошла

    И хоть беда, сплотились люди
    Бендерой стали ты и я
    И даже бабушка с Азова
    Сказала: путину Хана!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10512

    5 квіт. 2022 р.
    Альона Логвинова
    Прірва
    А між нами з'явилася прірва,
    Де в кривавому убранні,
    В льодяних навіки обіймах
    Сплять українські діти Землі.

    А між нами поросли хащі,
    Відтепер там не чутно спів.
    Навіть сотні твоїх пробачень
    Не повернуть сюди птахів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10513

    5 квіт. 2022 р.
    Юлія Бернарда Райнер
    Бій за Україну
    Не плач, моя знедолена Вітчизно!
    І ти, боєць, вбиваючи, не плач.
    Для сліз, як і для смерті, не запізно.
    Ще встигнеться. Ти все собі пробач.

    Що буде, як не стане України?
    Що буде, як ми втратимо свій дім?
    Не стільки дах, не стільки голі стіни,
    Як те, що найдорожче нам усім!

    Свою незаплямовану свободу
    І гідність називатися людьми.
    Етнічну ідентичність свого роду,
    Те світло, що рятує від пітьми.

    Тепер у нас бажають відібрати
    Ті спогади, цінніші від скарбів,
    Минуле і майбутнє, щоб зламати,
    Скорити, обернути на рабів!

    Хтось в паніці поїхав світ за очі,
    Покинувши свій край на ворогів,
    А хтось із кулеметом серед ночі
    Ще бореться за дім своїх батьків.

    В часи, коли загарбник на порозі
    І вибухи лунають за вікном,
    В реальність ми повірити не в змозі.
    Здається все це нам жахливим сном.

    Та гинуть кожен день невинні люди,
    Дитячі обриваються життя,
    Сирени завивають майже всюди
    І натовпи тікають в укриття.

    Навіщо, хтось розпачливо спитає,
    Стріляють самоназвані брати?
    І що їх брати зброю спонукає?
    Якої домагаються мети?

    Єдина в них стратегія і мрія!
    Щоб мова ваша змовкла назавжди!
    А в серці знепритомніла надія
    І вмерли, не розквітнувши, сади.

    Я в розпачі дивлюсь, як плачуть діти,
    Сумують поруйновані міста,
    І серцем намагаюсь зрозуміти,
    Куди поділась в людях доброта.

    І порожньо стає в усьому світі,
    І зимно від запеклості війни.
    Життєвою дорогою, розбиті,
    Ми йдемо від колиски до труни.

    Не плач, моя ти зранена країно!
    Синів, тебе покинувших, пробач.
    Відмовившись ставати на коліна,
    І ти, боєць, вмираючи, не плач.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10514

    5 квіт. 2022 р.
    Алвард
    Без назви
    Чому життя несправедливе?
    Чому складаєм іспити важкі?
    Чому коханих ми втрачаєм?
    І зустрічаєм покидьків в житті?
    Даємо скористатися собою -
    На кон поставивши, всі почуття...
    І тільки щиро відкриваєшся людині,
    Стаєш в полоні ти невороття...
    Неначе ворог сам для себе,
    Ти пробачаєш,
    Топчучи себе...
    А потім відкриваєшся і гинеш,
    В ілюзії, забувши, хто ти є.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10515

    5 квіт. 2022 р.
    Кандлін Тетяна
    Вже скоро...
    Вже скоро буде ранок без обстрілів,
    Без болю і страждання у серцях,
    Прокинеться моя вкраїна мила
    Повстане з попелу мов фенікс птах.

    Почнеться день із радісної вістки,
    І мирним небом обійме блакить
    І вже не біль а щастя серце стисне,
    Життя бурхливо знову закипить

    І вщухнуть гради,буде тихий вечір,
    Замість сирен звучатимуть пісні,
    І знову чутно буде сміх малечі,
    Не будуть очі мами більш сумні

    Настане ніч, розсипле свої зорі,
    Укриє Україну мирним сном,
    А ми в молитві схилимося знову,
    В подяці перед люблячим Христом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10516

    5 квіт. 2022 р.
    Аміна Лин
    Залізниця воєнна
    Потяг зустрічає мене стукотом рейок і пустим вагоном.
    Я стою на пероні. Навколо мене,
    Як на долоні – тисячі доль,

    Тисячі душ – як птиць перелітних.
    Вони не зимують, вони лиш тікають,
    Знають і не знають, що буде далі.
    Лиш би зиму пережити...

    Перон – повнющий.
    Такого, напевно, не було з часів
    До і після -воєнних:
    Страшних і стражденних, любовних і щирих.

    Перон проводжає усіх пасажирів із миром,
    З надією їх дочекатись.
    Лишається сам із собою, і тою
    Поганою, вічно злою,
    Страшною, гидотною – війною.

    – Пероне! Мій друже, чекай, все скінчиться,
    І жах порозтане, немов небелиця,
    І все буде добре, і буде із миром
    Прекрасна-єдина – уся Україна!

    Я пишу цей вірш, щоб залишилась пам'ять
    Назавжди нехай закарбується смисл,
    Що жоден режим, народ чи держава
    Не зломить, нізащо й ніяк, українців.

    Поїзди гудуть, опускають завіски,
    Щоб "дикі ґрачі"* не постукали в вікна.
    Ідуть-їдуть колії путями окльними,
    Щоб тільки лиш буть, щоби просто всім буть.

    Залізо вокзалу. Залізо рейкове:
    Не здасться ніколи залізу у крові.
    Залізом війни – не візьмш їхню душу
    Не стратиш перонів, не стреш часо-дзвони**

    Вони тут стоять і будуть стояти,
    Сидіти, лежати,
    У труді воєнних і ні –
    Залізниць.

    У путь проводжати – з путі зустрічати,
    За графіком, плинно***.
    Де кожна секунда і кожна хвилина –
    Важлива, незмінна, робоча, рухлива!

    * – "дикі ґрачі" – так у одному з відео українські воєнні назвали ворожі винищувачі.
    ** – часо-дзвони – так я називаю величезні вокзальні годинники і систему оповіщень про прибуття або від'їзд потягів. Вони "дзвонять" і сповіщають.
    *** – плинно – неквапно, коли все йде як треба, своїм ходом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10517

    5 квіт. 2022
    Наталія Роп'яник
    Нескорена
    Я не плачу. Я сильна, тримаюсь.
    Хоча, інколи плачу, від злості.
    Все що можу - я роблю. Не каюсь,
    Що кляну руzzню й зичу не щастя.

    Ви орда безіменна, брехлива,
    Споконвічні кати мого роду.
    Ми князів і гетьманів родина!
    Ви - гидка кагебешна порода.

    Не пізнати вам честі й свободи...
    Ви прийшли нас чомусь научати?
    В нас в свиней - й та чистіша порода!
    Що з вас виродків можем ми взяти?

    В вас "культура"? Котра? Ту, що вкрали, Приписавши заслуги сусіда?
    Всю історію переписали,
    Щоб від нас не залишилось й сліду.

    Та нескорені ми і незламні.
    В нас в серцях є те, що не вмирає!
    І герої у нас не уявні,
    Їм аналогів в світі - НЕМАЄ!

    Надто довго ми чемними були,
    В толерантності гнів свій топили.
    Розбудили ви гени, паскуди!
    Ще не знаєте нашої сили.

    З нами правда і Бог, з нами віра!
    Не поставити нас на коліна.
    Виб'єм з хати ординського звіра.
    Вічно житиме моя вкраїна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10518

    5 квіт. 2022
    Тома Коровецька
    Без назви
    німий крик мертвої тиші
    навіть вітер зник. не колише.
    облишив.
    хвилина мовчання.
    душі.
    полегші.
    упавші.
    десь вже там, на узвишші..

    німий крик мертвої тиші
    все пронизує глибше і глибше.
    наскрізь.
    через  години дні тижні
    хвилини секунди
    миті.. все життя.

    невимовна нудота від кожної підлої миші.
    глухі звуки болота,
    що повільно засмокче якнайглибше.
    і заллє по повні вінця мерзотні пащі.
    всі - і  "невинні" і "хороші"
    будуть крокувати марші
    на дно.
    але без звичної помпезної фальші.

    та німий крик мертвої тиші
    залишиться.
    буде вічним.
    нікуди не дінеться.
    не зникне.
    не полише..
    бо він буде звучати найгомінкіше
    найжорстокіше
    найстрашніше
    найтихіше
    тихіше..
    вічно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10519

    5 квіт. 2022
    Вікторія Омельченко VictoryЯ
    Забирайте своє собі назад
    Я шлю обратно вам все "лучики любви"!
    Да! не ослышались вы! гребанные братья!
    С гнилого человеческого мяса и запекшейся кровИ -
    Мои лучи вселенского проклятья!

    Мои лучи несут в себе последний вздох
    Детей, что изнасилованы в Буче!
    Мои лучи согреют так, чтоб каждый здох,
    Кто украинцев убивал! Вы все - отродье сучье!!!

    За каждый детский пальчик, что в ладошке зажимал
    Холодную безжизненную мамы руку!
    За каждый волосок, что с девочки упал,
    Когда терзали тело солдафонские падлюки!

    Я заверну в "лучи такой любви"
    Мозги, что собирала в тряпку мать от сына.
    И трупным ядом всех, кто там мертвы,
    Я щедро окроплю для вас эту посылку!

    Не прячьтесь! Лучик вас найдет.
    Ваш адрес всем известен в этом мире.
    Страна изгой! Преступник! И урод!!!
    Подвластна дьяволу, немытая россия!!!

    ...А в нас - невдовзі вишні зацвітуть.
    Без ваших "лучиків"! Під сонцем України!
    І діти в українську школу в Харкові підуть,
    Хоч ви хотіли з нас зробить руїни.

    А в нас - пшеничка заколоситься рясна!
    І бурячки цукрові проростуть, і гречка, й жито!
    З херсонських помідор піджарочка смачна
    Буде в густому борщику яскраво червоніти!

    А в нас - лелеки в небі голубім
    Будуть носити добрі звісточки до хати.
    І відбудує скоро Маріуполь кожен дім
    І вишиванку буде в кожне свято одягати!

    Свої лучі - залиште в себе назавжди!
    На наших землях вам нема чого робити!!!
    Затямте, іроди! Карбуєм в пам'яті усі ваші сліди!
    І процвітати буде УКРАЇНА!! Ми - будемо ЖИТИ!!!!!

    05.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10520

    5 квіт. 2022
    Могилевська Соломія 5 років
    Україна
    Ми Українці! З українським прапором!
    Пісеньку співаємо - країну прославляємо
    Добрий день країна - це наша УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10521

    5 квіт. 2022
    Катерина Сікун
    Ми вас не звали.
    Ви кажете, прийшли нас рятувати?
    Від кого і від чого, дайте знати.
    Порятували, хай вам трясця, розбомбили!
    Жінок, дітей загнали у могили.
    Як на світанку люди мирно спали
    Ви, як фашисти в 41-му, напали.

    Від чого ви прийшли нас рятувати?
    Хто дав вам право тут порядкувати?
    Та ви хочби у себе розібрались.
    Перед своїм народом забрехались.
    На вуха вішаєте, що загроза з України.
    Може самі себе перетворили ми в руїни?

    За всі віки історія не знала,
    Щоб Україна десь на когось нападала.
    Ми не ходили в Карабах порядкувати,
    Ні в Грузію, ні в Сирію стріляти.

    Не Україна ядерні ракети має,
    Не Україна ними світу угрожає.
    Це ж вас, де не посієш, там і вродить.
    Ви Бога в серці маєте, руський народе?

    Вам, українці, що живуть в Росії
    Лапшу на вуха вішають і брехні сіють.
    Не вірите матусі з України,
    Що вже  немає дому, лиш руїни.

    А ви приїдьте в гості, подивіться,
    Як мама ваша в бомбосховищі ютиться,
    Вже в котрий день без хліба, без водиці...
    Ось так рятують нас рятівники-убивці.

    Пліч-о-пліч з нами росіяни проживали.
    Так ви ж, кати, своїх братів перестріляли,
    А ми жили всі дружною сім'єю
    І розмовляли кожен мовою своєю.

    Ми вас не звали. Нас не треба рятувати!
    Це наш тут дім -- сади, ліси, поля і хати.
    І, як нам жити, то вже справи наші.
    Розберемося ми й самі, без Раші.

    Козацькому ж, запам'ятайте, роду
    І не було, й нема, й не буде переводу.

    .                    29. 03.      2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10522

    5 квіт. 2022
    Василь Алєксєєв
    НЕ ВМЕРЛА УКРАЇНА І НЕ ВМРЕ!
    Мов сарана насунули ординці,
    Випалюють і нищать все живе.
    Хоча із ними ми і наодинці –
    Не вмерла Україна і не вмре!

    Хоч вас, сусіди наші м’якотілі,
    Ні совість, ані сором не бере,
    Хоч ми без літаків, та духом сильні –
    Не вмерла Україна і не вмре!

    Розсудить кожного Історія й нащадки,
    І «Аз воздам!» всіх орків роздере.
    Не бути в Світі путлєра порядку –
    Бо жиє Україна і не вмре!

    05.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10523

    5 квіт. 2022
    Люда
    Життя довше ніж війна
    А життя довше ніж віина,
    Нам всім ще довго треба жити.
    Проходить біль, проиде журба,
    Ми знову навчимось радіти.
    Нам треба дати собі час,
    Щоб відболіло, відскорбити.
    Не гоіться  рана на раз,
    Іи треба час, щоби зажити.
    А життя довше ніж віина,
    Ще буде радість, сміх та щастя.
    Проиде печаль, мине журба,
    Життя поборе всі ненастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10524

    5 квіт. 2022
    Люда
    Гімн України (адаптований)
    Буде жити Украіна! Іі слава и воля!
    Іі браттям, украінцям, гарна буде доля!
    Ясно буде сходить сонце на нашіи сторонці!
    Завжди буде мир та спокіи в дитячіи долонці!
    Душу и тіло ми не зрадим за нашу свободу!
    Бо у нас палає серце козацького роду!
    Маєм ми лани широкі від Заходу-Сходу!
    Захищаємо ми Землю сміло і свідомо!
    Чорне море штиль тримає, дід Дніпро нуртує!
    Боротьба за рідну землю тільки нас гартує!
    Душу и тіло ми не зрадим за нашу свободу!
    Бо у нас палає серце козацького роду!
    Є завзяття, праця щира, світу ми докажем!
    Що ми гідні украінці пісня наша скаже!
    Землі наші і кордони будуть завжди з нами!
    Бо пишаємось ми щиро доньками, синами!
    Душу и тіло ми не зрадим за нашу свободу!
    Бо у нас палає серце козацького роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10525

    5 квіт. 2022
    Люда
    Лелеки
    Лелеки  повернулися додому,
    Кружляли тихо над розрушеним гніздом,
    Здолали нелегку вони дорогу,
    А нині, щось недобре з іх селом.
    Пташине серце теж щось відчуває,
    Схилився дОнизу лелечий дзьоб.
    Хатини рідної не вистачає,
    Лиш  комин там стирчить, як чорнии стовб.
    Не покидали боцьони свою домівку,
    Шукали на подвір'ї  їстівне.
    Аж тут побачили рябу хустинку,
    Бабуся із розвалин тихо йде.
    Заклекотіли голосно, здійнЯлись в небо,
    Кружляли низько, землю ріжучи крилом.
    Бабуся зі щоки сльозу обтерла,
    Вернулись птахи, значить на добро!
    Звелась хатина нова згодом у бабусі,
    А недалеко на стовбі гніздо.
    Клекочуть лелечата до матусі,
    Вітають відбудоване село!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10526

    5 квіт. 2022
    Люда
    Щастя
    А щастя стало менш матеріальним,
    І цінності окреслились нові.
    Те що цінилось, перш за все, недавно.
    Зневілювалось зовсім в дні віини.
    Коштовності, одежі, відпочинки,
    Мізерні цілі щодо першості у всім.
    Віина відфільтрувала наші вчинки,
    Промаркувала особисті якості усім.
    Не варті нині і чини і тренди,
    Посади похитнулись в дні віини.
    Смішні тепер і лаики, бренди,
    І зрозуміло, хто ішов не так, і не туди.
    А вічні цінності завжди брендОві,
    Добро, підтримка, людяність і духу міць,
    Ці ціннності давно уже не нові,
    І надважливі серед всіх дрібниць.
    А щастя стало більш духовним,
    Любов – ще гарячіша ніж була.
    Хвилини радості – коштовні,
    А мир -  для всіх людей одна мета.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10527

    5 квіт. 2022
    Люда
    Скоро
    А скоро зацвіте бузок,
    Черемха задурманить всі терена
    І безліч пахощів квіток,
    Відволікатимуть людей, а не сирени.

    А скоро буде тиха ніч,
    Лиш місяць з зІрками на небосхилі.
    Спів солов'я, лелеки спіч,
    Вбрання пахуче на калині.

    А скоро буде гарнии день,
    З бадьорим ранком, чашечкою кави.
    Життя щасливе у дітей,
    А у дорослих добрі справи.

    А скоро буде добре все,
    Все буде наша Украіна.
    А гіркии спогад вітром віднесе,
    На Україні рясно зацвіте калина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10528

    5 квіт. 2022
    Люда
    Зеркало війни
    Віина – це тест для світу, націи,
    Віина випробування для людеи.
    Це сцена для ворожих декораціи,
    Це гіркии досвід для дітеи.
    Віина - це лакмус героїзму,
    Це тест на людяність, добро.
    Критеріи мужності, патріотизму,
    Де видно кожного нутро.
    Віина знімає всі покрови,
    Одежі, маски, камуфляж.
    Диванним хто бував героєм,
    Віина прибрала макіяж.
    Віина зачистить всі стосунки,
    Покаже різко хто є хто.
    Відкриє залаковані лаштунки,
    Покаже хто є справжній, хто .. ніхто.
    Віина покаже, хто за Украіну,
    Краіни, люди, націі, світи,
    Хто цінить нашу мову солов'іну,
    Хто  проти зла, несправедливості, війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10529

    5 квіт. 2022
    Дружня Рука
    Чи були у них матері?
    Чи були у них матері?
    Мабуть, так. А мабуть, що й ні.
    Бо такі не приносять у жертву
    Рідних - найближчих війні …
    Бо такі не бояться за гроші,
    За манаття, украдене десь,
    Не ховають порожні очі,
    Бо їм діти – то світ увесь …
    Чи були у них вчителі?
    Мабуть, так. А мабуть, що й ні.
    Вчителі плекають людину,
    І не ходять у служках війні …
    А що тут? Порожнеча без слів,
    Не шукай, що позаду брів,
    Не шукай, що на місці душі,
    Не шукай там до серця ключі …
    Чи була у них любов?
    Не вбивають, хто її знав.
    Не буває, де свято оков …
    Не ґвалтують, хто її мав …
    Десь у Бучі могила тепер.
    Закопали себе туди.
    Це росія там лежить.
    Поховала себе назавжди …
    *Буча (((((((((
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10530

    5 квіт. 2022
    Терещенко Юлія
    Ти - атом у всесвіті
    Бачиш, що коїться?
    Навколо світ двоїться.
    Належить він тим,
    Хто шукає та плаче,
    Вірішує людству
    Надмірні задачі.
    Належить і тим,
    Хто кричить,
    Все марнує,
    Вважає, що світом
    Лиш сила панує,
    Неправдою сіє
    Космічні поля.

    А там, поза межами
    Злого буття,
    Комети розкраюють
    Всесвіт хвостами.
    Нема там хаосу,
    Лиш тиша сумна
    І вічність
    Колиску планет колисає.

    Он зоряний ряд,
    Як намистом обвив,
    Могутню небесную шию.
    Чийсь погляд дослідний
    Все дивиться вниз
    З свого корабля на людину.

    На вбогій землі
    Бомби роблять сліди.
    Там гроші - найвище стремління.
    В них сила та щастя,
    А інші скарби - минулого
    Дух покоління.

    Ми атоми тіла.
    Частинки малі.
    В з'єднанні - нездолана сила.
    Якщо хтось забуде
    Де місце його,
    Якість псує речовина.

    Дивися лишень:
    Його і твоє
    Я кожного серце
    Кладу до кишені.
    Хай плаче й сміється,
    Мені все одно
    Ті пісні-прохання
    Плекати у жмені.
    І хай там що діється,
    Тож погляди зміняться
    В епоху сміливих,
    Та знай,
    Ти - атом маленький
    У всесвіті криєшся,
    Тож місце своє
    ПАМ'ЯТАЙ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10531

    5 квіт. 2022
    Ірина Никифорова
    Без назви
    Звари мені чорної кави,
    Хочу сьогодні зігрітись...
    Відкласти до завтра справи,
    За спокій і мир помолитись.
    Хочу подумати думу ...
    За кавою ввечері тихо.
    Забути відлуння суму.
    Наразі забути про лихо.
    Про кров, що ллється рікою
    В лоні моєї країни...
    Кричати хочеться:"Годі!
    Годі країні - руїни!...
    Годі хлопців стріляти,
    Є у них вдома справи..."
    Надто важко мовчати
    З присмаком смутку ..і кави...
    Так хочеться мирної долі,
    Щоб виросли в щасті діти ...
    Щоб вибухи, хоч би поволі,
    Але перестали гриміти.
    Бачу ромашки у полі.
    НЕ маки- чорно- червоні...
    Бачу в країні - волю,
    Мирну голубку в долоні
    Бачу веселки заграви,
    Сонця схід помічаю...
    Не хочу гіркої кави.
    Хочу солодкого чаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10532

    5 квіт. 2022
    Kaiser
    Ой, кати російські , йшли би ви всі нах#й!!!
    Йїхали солдати, врятувати Бучу,
    Дали з автоматів, постріляли тучу,
    Ось так порятунок привезли з Росії,
    Щирий подарунок маєм від Месії

    Нащо постріляли маленьких діточок,
    Нащо згвалтували дівок та жіночок?
    Що вам поробили ції мирні люди,
    Нащо повбивали, довбані паскуди !?

    Це ж не наркомани, ніякі Бандери,
    Нащо ж їм гортані рвали ви як звері,
    Нащо відрубали ноги їм та руки,
    Голови ломали, клятії падлюки?

    Що вам поробили старі дід та бабка,
    Може йшли до танка порубати тяпкой?
    Ось вони всі лежать вбиті біля шляху,
    Ой, кати російськи, йшли би ви всі нах#й!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10533

    5 квіт. 2022
    Вікторія Яковчук
    Сенс
    Я проти того, аби москалів брали в полон.
    Чи є сенс взагалі цих нелюдів жаліти?
    Вони ж повернуться додому аби знов
    Руйнувати тут підвали, де ховаються діти.

    Встромили голку в серце, гостру і пекучу,
    І досі ходять цілі, прикриваються царями.
    А чи щадили вони Ірпінь, чи Бучу?
    Чи Маріуполь, який досі вмивається сльозами?

    Уже сорок днів триклятої війни.
    Усім уже дійшло, що тут нема навчань.
    То чом досі не бачать своєї вини?
    Не складають зброю, не чинять повстань?

    Бо їм так легше, їм так простіше;
    Своя свобода дорожча ніж життя тисяч інших.
    Ми гірко страждали і буде гіркіше,
    Якщо безкарно відпускати цих грішних.

    Шкода, що їхню долю вирішують демократи.
    От би дати слово усім згвалтованим,
    Тим, у кого на очах померли батько й мати,
    Чи тим, хто сина своїх знайшов закатованим.

    Єдиний сенс - обмін на наших бійців.
    Так їх ще й не кожного хочуть міняти!
    Не армія - зграя мародерів та сліпців,
    Які від незалежності нас прийшли рятувати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10534

    5 квіт. 2022
    Катерина Сікун
    А В НЕБІ ТАК ЗОРЯНО.
    Лізуть думки в голову,
    Та так, що аж зносить кришу.
    І ось, як по тілу голому,
    Ріже сирена тишу.

    Виє вона вовкулакою,
    Гірко і страшно чути.
    Дивно, але до всякого
    Потроху звикають  люди.

    А в небі так зоряно, зоряно.
    Десь далі гримить війна.
    Заснув хлібороб наморений.
    Весна. Почалась посівна.

    Засіється поле пшеницею,
    Дасть Бог, і війна скінчиться.
    Запахне в печі паляницею,
    А там восени й засвадьбиться.

    І  "Гірко!" Вигукувать будемо,
    Піднявши за щастя чарчину,
    Та й пом'януть не забудемо,
    Хто в вічність до неба полинув.

    І знову розстрілює тишу
    Сирена. Війна. Війна!
    А трактор у полі чмише.
    Весна.  Почалась посівна.

    .            29.03.   2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10535

    5 квіт. 2022
    Діана
    Без назви
    Тривогою вкраїна поросла
    І вмились кров'ю українські ночі.
    Тут навесні почалися жнива,
    Та урожай у нас москальська потороча.

    Усі ці дні — один суцільний шал
    І жоден з нас в це вірити не хоче,
    Та українці зараз всі одна душа
    І битва наша все таки пророча.

    Тривогою вкраїна поросла —
    Ніколи не пробачимо цей злочин.
    За кожну долю сплатиться ціна
    І перемога наша світом загуркоче!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10536

    5 квіт. 2022
    Закутинська Надія
    #ні_війні
    В мене над містом вогнище,
    Гарматів та градів залпи.
    Всі шукають надійне сховище,
    Де не знайдуться окупанти.

    В моїй пам'яті тихі вулиці,
    Чутно запах хлібу з пекарні,
    Люди дивляться на зірниці,
    А проблеми ніби примарні.

    Але в місті котрий день обстріл.
    На небі тільки дим, а не хмари.
    Слова інших ЗМІ дуже гострі:
    "Війни як не було, так й немає" .

    І завжди, як заплющую очі,
    Згадую посмішки й радість,
    Але вже страшніше щоночі
    Від вибухів прокидатись.

    Сирени вже як будильники,
    Бомбосховища - замість ліжка.
    Той, хто був проповідником
    В іншу державу ввів війська.

    Чутно крики і галас народу!
    Проте це вже люта ненависть
    Людей, що хотіли свободу,
    До того, хто хотів загарбень.

    Не мовчали ми вісім років,
    Не стріляли у власні домівки,
    Не було навіть малих кроків
    Щоб узяти до рук гвинтівку!

    Люди хочуть тихих земель!
    Хто хоче миру, цитуй:
    "Російський військовий корабель,
    Іди на ***"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10537

    5 квіт. 2022
    Інеса Доленник
    Діалог у шпиталі
    – Зрозумій, моя мила дівчинко, це війна…
    А вона затуляє очі – та сну нема,
    А вона відкриває очі – і бачить смерть,
    Що земну під шпиталем їхнім хитає твердь.
    А вона віднедавна плутає ніч і день,
    Бо немає вночі кохання, а вдень пісень.
    Людям бачити вічність личить лише здаля…
    – А чому не б’ється під серцем моє маля?
    Панотець, скажіть, це біда моя чи вина?
    – Це війна, моя райська квіточко, це війна…
    – Замість серця в мені чорніє тепер діра.
    – Ти гори, монастирська свічечко, не згоряй…
    Він наспівував напівпошепки їй пісні,
    А вона тихенько відходила уві сні.
    Не у ті потрапляв він ноти - як для співця.
    Не в молитві плечі здригалися в панотця...

    Він узяв молитовник, сльози з обличчя стер
    І пішов до важкопоранених… волонтер…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10538

    5 квіт. 2022
    Інеса Доленник
    САМОТНІЙ ДІМ
    Колись нас навіть калачем
    Було не виманити з двору.
    Малі, росли ми швидко вгору,
    І било тут життя ключем.
    І ось – пустеля. Дім осліп –
    Розбите скло у кожній рамі,
    Вибїн вогнепальні рани
    І цегли передсмертний хрип…
    Служив він людям залюбки.
    Ті спомини подіти ніде –
    І дому сняться милі діти
    І їхні молоді батьки…
    Бабусі «чешуть язики»,
    А дідусі ідуть «на пиво»…
    Не всі вони були щасливі,
    Та доживали тут віки…
    Колись цей дім був молодим,
    Він теж не вірив у загрози…
    Роняє камінці, мов сльози,
    Обстріляний самотній дім…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10539

    5 квіт. 2022
    Закутинська Надія
    Поминки мира
    Нежные семнадцать, -
    Как вода сквозь пальцы, -
    Нежные семнадцать
    С военной провокацией.

    Город просыпается, -
    Нет точней будильника, -
    Город просыпается
    От взрывов и рубильника.

    Люди рассыпаются
    В убежища с границами;
    Люди рассыпаются
    Пылью под ресницами.

    Небо светло серое, -
    Горящих зданий дымка, -
    Небо светло серое...
    Мы на поминках мира.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10540

    5 квіт. 2022
    Інеса Доленник
    ***
    ***

    Матусю моя, не знаю, як живете ви…
    Небесний Ірій від нас зашторений вправно.
    А тут, на землі, війна. Є герої й жертви.
    Чекає на них до Ірію переправа.

    Матусю моя, голубонько легкокрила,
    Наснилось мені чи й справді тепер ти янгол?
    Будь ласка, зустрінь їх так, як мене б зустріла,
    Направ до раю безпечним коротким шляхом.

    Любові хліб, сіль правди й водицю віри
    До кожної поклади дорожньої торби.
    Їх пустять до раю, бо вже давно не раби і
    Повстали проти НЕжиття у Мордорі.

    Вони захищали землю свою до скону,
    Ту землю, яка і є святинею роду.
    Нехай чи везуть човни, чи нестимуть коні,–
    Їх пустять до раю, бо рай – то і є свобода.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10541

    5 квіт. 2022
    Інеса Доленник
    ***
    Не відаю,
    це з’явилось у мене звідки,
    та ти мене бачиш наскрізь,
    тож чесно визнай:
    вже серце моє –
    не тендітна травнева квітка.
    Воно – міцне
    куленепробивне залізо.

    Нікому в світі
    я більш нічого не винна.
    І правди моєї святої
    вже ніде діти.
    І я беру автомат,
    неначе дитину,
    бо конче потрібно
    тепер дітей боронити.

    Я в хаті лишаю
    сина свого і доню…
    Все ближче і ближче й ближче
    ворожа зграя,
    а я із залізним серцем
    іду до бою,
    бо тільки так
    у війнах перемагають…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10542

    5 квіт. 2022
    Інеса Доленник
    ВДЯЧНІСТЬ
    Ти, охоронець, ти, вогнекрилий воїне,
    Знаєш мови, жартуєш, читаєш вірші
    Та, потужно озброєний сонячним променем,
    Чатуєш на блок-посту моєї душі…
    На блок-посту душі - у сплетінні сонячнім -
    Там, де печуться життя запашні хліби.
    Люди приходять з борошном і без борошна.
    Кожному є окраєць й кухоль води.
    Тільки вже зась сюди тим ворнам-вронам,
    Бестіям чорнокрилим з клеймом війни.
    Ти захистиш мене, мій відважний воїне,
    Пір'ячко їм попалиш в святій борні.
    Кажуть, що білі шати - вбрання для янголів.
    Може, і так. Розумникам - їм видніш.
    Берці і камуфляж, і усмішка лагідна
    В тебе... І серце, палаюче у пітьмі.
    Ти захищаєш - світ щиросердно дякує.
    Книгу Буття гортає із нами Бог.
    Лиш подивися, юний і сивий янголе,
    Скільки у нас попереду сторінок...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10543

    5 квіт. 2022
    Руслан Лужецький
    Рускій Ванька
    Іван іде, погрузлий у багнюку
    веде колону з 1000 солдат
    чекав на квіти, вже наставив руку
    та лиш зустрів так рідний йому мат.

    Прості його селяни зупинили,
    від слова "паляниця" дар згубив
    і що не їв, йому живіт скрутило
    та й каже " што клубника" ну я б сїл  (суржиком)

    Народ наш миролюбний, добрий, щирий
    коктейлем напоїв та й ще зігрів,
    його до дому звісно попросили
    та далі він дорогою побрів.

    Іван у знаки, що зустрів, вдивився
    куди іти він зразу зрозумів
    якого в Україні опинився
    на ці слова він фейком відповів.

    Іван від страху трохи розгубився,
    продовжив рух колони, закривши люк
    проїхав пару метрів й зупинився,
    почув він запах шкварків й дивний стук.

    В вухах йому дзвеніло і співало
    усе було неначе у кіно,
    колона то була і вмить пропала,
    знаменням він подумав це було.

    Багатств хотів, хотів він заробити,
    і знав що йде вбивати, на війну,
    що може тут життя своє згубити
    та бачив він наживу лиш одну.

    Іван з собою ніс лише розруху
    в замін хотів цілунків й теплих слів,
    він думав, що усі слабкі ми духом
    та він відчув наш опір і наш гнів.

    Один Іван, що мудрий був, лишився,
    а той, що виглядав як справжній кат
    ураз на землю впав і зажмурився,
    його до цього змусив наш солдат.

    Героєм був, та як у полон здався
    ніхто такого просто не чекав,
    вигукував усім, що він навчався,
    а путін то х#йло, й що не стріляв.

    Кого на наш поріг нога ступила
    по собі тут залишить тільки слід.
    Іван подумав, що він дужа сила
    та це думок оманливий лиш плід.

    15.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10544

    5 квіт. 2022
    Аніщенко Оксана Олександрівна
    4 дні до весни
    Чотири дні до весни
    Ранок дійсно став лютий
    Наші діти ще бачили сни
    Але вибухи вже було чути
    Затремтіла земля
    І як з пекла розлому
    Вся ця путінська тля
    Вдерлась до нашого дому.
    Не солдати, не люди -
    Одержимі створіння
    По Вкраїні повсюду
    Вий твивог голосіння
    Потойбічні істоти
    бездушні кати
    Від росії блювота
    Вам від нас не втекти
    Україна це Світло
    Ми мечем і вогнем
    Вас потвори у пекло
    Всіх разом відженем!
    Ну а тих хто втікає
    Ми знайдем неодмінно
    Ваші дні вже стікають
    Смерть за кожну дитину!
    За Ірпінь і за Бучу,
    За Чернігів і Суми
    Вас відправим у кручу
    Без жалю і без суму!
    Маріуполь окремо
    Ми вам теж не пробачим
    В саме пекло запремо
    За дівчат - захерачим!
    За міста і за села
    Що ви падли розбили
    Вас прокльонами встелем
    Щоб не довго ви жили.
    Ви сволота без долі
    Каструвати до сраки
    І залишити в полі
    Щоб дожрали собаки!
    23:17, 03.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10545

    5 квіт. 2022
    Микола
    ЧТО ТЕБЕ СНИТСЯ
    Спокойной ночи, Ленинградцы,
    Спокойной ночи, добрых снов.
    Привет вам шлют лихие братцы
    С крутых днепровских берегов.
    Вас защищали в сорок первом,
    Когда фашист вас жёг огнём.
    И жизнь была кровавым нервом
    На фоне неба голубом.
    Когда кольцо вокруг сжимали,
    День превращая в сущий ад...
    И в страшном сне вы не желали
    Своим врагам таких утрат.
    Лгут- время лечит, память меркнет!
    Плач сердца извергает стон,
    И вырос в нем отросток смерти,
    Что вы воздвигнули на трон.

    И с высоты своей морали
    Решил он миру показать,
    Как лапти в старину вязали
    И щи как надобно хлебать.
    Руками русского народа
    Войну соседу навязал.
    Но тот не лег к ногам урода,
    Как Феникс сказочный восстал.
    Ваш Сталинград теперь наш Харьков,
    Херсон теперь наш Ленинград.
    Вся Украина - как удавка,
    На шее вражеских солдат.
    И бьёте вы не украинцев,
    У вас в прицеле целый мир -
    От стариков и до младенцев,
    Чью кровь сосёте, как вампир.
    И вместе с ними вы "убили"
    Творцов истории страны.
    Известных всех не счесть фамилий,
    Кем мир гордился, но не вы.
    И вместе с вами канет в лету
    Всё, что творили вы в веках.
    И время призовёт к ответу
    За кровь убитых на руках!!!
    И будет сниться не Аврора
    На берегах Невы реки,
    А приговор от прокурора
    За ваши тяжкие грехи!!!

           Грех не гвоздь в сапоге,
    Раскаянием тут не обойдешься...

    16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10546

    5 квіт. 2022
    Микола
    Городу - герою Украины
    Вся жизнь - борьба. И каждый день - в бою.
    Кто друг, кто враг?  Но всё же я рискую
    И мужественность женскую ценю,
    Как ненавижу женственность мужскую.
    Пусть жизнь- борьба. Я счастья миг ловлю
    Как солнца луч в погоду грозовую,
    Когда дождём я смою боль твою
    И превращусь в улыбку озорную.
    И пусть тебе приснится вещий сон-
    Твои враги растаяли, как тени,
    Я ветром свежим прилечу в Херсон,
    И молча преклоню свои колени.
    Я сын степей, лесов, небесных сил,
    Но к красоте земной тебя ревную.
    Я восхищаюсь мужеством твоим
    И землю вольную с любовью расцелую.
    17.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10547

    5 квіт. 2022 р.
    Микола
    ДОБРОЕ  УТРО
    А всё-таки прекрасно жить на свете,
    Встречать рассветы, полные но добра,
    С любовью слушать как смеются дети,
    Желать прохожим доброго утра.
    И пусть вы их встречаете впервые
    И никогда не встретите опять,
    Они по крови братья вам земные,
    Улыбками их надобно встречать.
    И самый хмурый день вмиг станет ясен,
    Любое зло растает в нём как тень.
    Не забывайте, люди, мир прекрасен,
    Когда начнется добрым утром день!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10549

    20 бер. 2022 р.
    Микола
    Лежит под Херсоном Алёша
    Белеет ли в поле пороша, пороша, пороша,
    Белеет ли в поле пороша, иль гулкие ливни стучат.
    Лежит под Херсоном Алеша, Алеша, Алёша,
    Лежит под Херсоном Алеша, россией забытый солдат.
    И сердцу от этого больно, от этого больно,
    И сердцу от этого больно, что после свинцовой пурги,
    Лежит его тело безвольно, безвольно, безвольно,
    Лишь в небе вороны фривольно над ним нарезают круги.
    Немало на наших просторах, просторах, просторах,
    Немало на наших просторах лежит безымянных парней.
    Но то, что вот этот не дорог, не дорог, не дорог,
    Пусть будет всеобщим позором, позором российских властей.
    В долины, покоем объятым, покоем объятым,
    В долины, покоем объятым ему не сойти с высоты.
    Лишь рожь колосится над прахом, над прахом, над прахом,
    Лишь рожь колосится над прахом, скрывая бесчинства следы.
    Над ним только солнце и ветер, лишь солнце и ветер,
    Над ним только солнце и ветер
    да гроз суматошный салют.
    Лежит он под городом этим, под городом этим,
    Лежит он под городом этим, бесславно закончив свой путь.
    Сияет здесь ясное солнце, сияет, сияет,
    Сияет здесь ясное солнце и счастливо люди живут.
    И то, что бывал здесь Имярек, Имярек, Имярек,
    И то, что бывал здесь Имярек ничто не напомнит вокруг.
    Белеет ли в поле пороша, пороша, пороша,
    Белеет ли в поле пороша, иль ливни плетут свою нить,
    Позор как бездонная чаша, бездонная чаша,
    Позор как бездонная чаша,
    Её вам до дна не испить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10550

    5 квіт. 2022 р.
    Микола
    Любовь до гроба?
    Это очень тяжело, когда так -
    Целовались лишь вчера до зари,
    А сегодня ты пригнал ко мне танк
    Как гаранта бесконечной любви.

    И сквозь триплекс прицела твердишь
    О безмерной любви без границ.
    Но, похоже, получишь ты шиш
    Из сосновых двухметровых гробниц!.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10551

    25 бер. 2022 р.
    Микола
    Российским матерям.
    Проснитесь, матери! В себе откройте мир.
    От вас уходят сыновья и внуки!
    Их на войну отправил ваш кумир.
    Под пенье птиц и под разрывов звуки
    Они лежат на выжженной земле,
    И в их глазах, безвременно открытых,
    Немой вопрос -  зачем всё это мне,
    Зачем родным, и всем друзьям убитым?
    Вставайте, матери! Сегодня выход ваш!
    Ваш голос громче должен быть орудий.
    Чтобы родных увидеть в добрый час
    Ряды умножьте. И хвала вам будет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10552

    27 бер. 2022 р.
    Микола
    Российскому солдату
    Ты скажи мне, скажи, зачем
    Над землёю встают рассветы,
    Солнца луч пробивает тень,
    Если здесь не смеются дети.

    Ты бы мог быть моим отцом,
    Мою маму любил бы сильно
    Вместо этого - в грязь лицом...
    Перед смертью любовь бессильна.

    Не увижу я солнца луч,
    В сентябре не увижу школу,
    Солнце, радугу среди туч,
    И друзей дворовых приколы.

    И за это ты жизнь отдал ,
    В безымянную лёг могилу,
    Чтобы я по ночам не спал -
    То ли гром, то ли рвутся мины?

    Поднимайся! Иди домой!
    Мы тебя с нетерпеньем ждали,
    Берегли в сердце образ твой,
    И молитву за жизнь читали.

    Ты пройдешь по росе босой,
    Родниковой попьешь водицы,
    Смоешь раны святой водой,
    И увидишь родные лица.

    Это мама, а это я,
    Вот и бабушка вместе с дедом...
    Почему же здесь нет тебя?
    Может, спрятался за портретом...?

    Нет тебя. Значит, нет меня!
    Нет дождей под луной и солнцем.
    Сквозь прицел на рассвете дня
     Я убит, нерожденный вовсе!

    Но в пучине горючих слёз
    Не исчезнет во тьме столетий
    Безответный немой вопрос -
    Так за что ты погиб? Ответь им!

    Нерожденным! Им жизнь вдохни!
    Ведь в пути от рожденья к тризне
    Эти ангелы во плоти -
    Вечный мост над рекою жизни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10553

    5 квіт. 2022 р.
    stillaroza
    Тиша
    І тихо стало в Бучі,
    Затих уже й Ірпінь.
    Над Гостомелем хмари гнітючі,
    Як наслідок усіх терпінь
    Тіла лежать без подиху життя,
    Застрелене на очах матері,дитя
    За спинами руки зв’язали
    Й для втіхи людей по вбивали.
    Пролита кров тут й не одна
    Яка ж людей,скажіть,вина?
    Дітей маленьких,немовлят ?
    Навіщо ж вбили янголят ?!
    Не має та сволота серця
    І для душі місця нема
    Вам вся біль вернеться
    Й полонить вас ще пітьма .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10554

    5 квіт. 2022 р.
    Віра Павленко
    Без назви
    Добро і зло: схрестилися мечі,

    В непримиренній схватці вороги:

    Тупе невігластво і воля,

    Нещадна неприборканість орди

    Та гідності надійна зброя!

    Як з неба ясного сліпі громи,

    Все нищать звірі й мародери,

    Ікони плачуть, плачуть корогви,

    Смерть сіють на будинки й сквери.

    Змішалися тіла й металобрухт,

    Озимі застогнали в полі,

    Зривається усе й горить навкруг -

    Розтерзані війною долі.

    Стоять в руїнах й згарищах міста,

    В безлюдних селах дим та попіл...

    Смолою згар вцілілого хреста -

    Над ним крик вітру, наче опір.

    Обвуглений принишк квітневий сад -

    Не зацвітуть цьогоріч вишні!

    Де білий цвіт мав буть, свинцевий град

    Й червоні роси, о Всевишній!

    Я знаю, що добро - то Правди шлях,

    Який веде до Перемоги!

    А зло, яке обсіло, чорна тля -

    Царя безглуздя, пекла роги.

    Втлумачити як варварам-рабам:

    Не віддамо землі, ні дому!

    В віках омріяний СВОБОДИ ХРАМ

    Не вдасться зруйнувать нікому!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10555

    5 квіт. 2022 р.
    Віра Павленко
    Без назви
    Перш ніж дивитись на світлини,

    Пораджу: заспокійливе прийміть.

    Бо для здорової людини

    Жахів побачених не зрозуміть.

    Не знаю, як їх називати -

    Цих покидьків, що залишили слід!

    Згвалтована дочка і мати,

    Руїни, трупи, кров... Немає слів...

    Немов обрушилась стихія -

    Тупого варвара злий ураган!

    Громили все кати лихії.

    Так наказав їм діяти пахан?

    Хто народив отих нещасних,

    Тим виродкам безмозглим силу дав?

    Всучили в руки їм "калашник".

    Навіщо? Щоб негідник захищав?

    Ми думали : звихнулись трохи -

    "Спецоперації" крутий похід!

    Немає іншої мороки -

    Адреналіну хочуть чи утіх?

    Війна. Розкрилося безглуздя -

    Народу стомільйонного трагізм!

    Мізки зав'язані мотуззям,

    Яке плекав кремлівський дуралізм!

    Він сотворив таку потвору,

    Якою будуть довго ще лякать,

    І згадувать в недобру пору

    Московії огидну дику рать!

    Немає слів. Нема пояснень.

    Невже це варварство вчинив "народ"!?

    Усьому світу стало ясним :

    Асвабадітєля солдат - урод!

    Несуть диявольське зло орки,

    Вєлічіє затьмарює Їм глузд!

    Світогляд їх - кротячі норки:

    Замість мізків вдягли війни картуз!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10556

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Коваль
    потенційно неприйнятний контент
    гортайте далі
    вам може бути потенційно неприємно
    потенційно неприйнятно
    бачити
    як вбивають моїх людей
    моїх дітей
    яких я ніколи не бачила і не знала
    яких більше не бачитиму і не знатиму
    бо вони лишилися там
    зі зв‘язаними руками-ногами
    ногами які хотіли втекти
    від цього потенційно неприйнятного болю
    неволі

    і це відео може містити сцени жорстокості або насильства
    і ці світлини
    і цей день
    і кожен день
    який ми проживаємо
    в якому ми вмираємо

    кожен день
    після того двадцять четвертого
    теж міг би
    не містити сцен жорстокості або насильства
    теж міг би
    містити фото сніданків і пляшок вина
    світанків
    історичних будівель
    а не загиблих
    а не поодиноких вцілілих

    нам теж би
    дуже хотілося
    дізнатися причину
    скажіть, якщо зрозумієте,
    чим вони всі завинили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10557

    5 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    МОЛІМОСЯ ЗА УКРАЇНУ
    МолІмося за всіх,
    Хто зараз в обороні,
    За захисників живих
    І тих, хто вже в Небесній охороні.

    МолІмося за тих,
    Чия рука упевнено тримає зброю.
    Хто за Україну і за людей простих
    Накласти готовий головою.

    За тих, в чиїх серцях
    За Батьківщину полум'я палає,
    За тих, хто в наших праотцях
    Козацьку силу й міць черпає.

    Ми молимо за рідну землю повсякчас
    В цю тяжку лиху годину.
    Боже, вбережи всіх нас
    І нашу незалежну вільну Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10558

    5 квіт. 2022 р.
    Віра Павленко
    Без назви
    Я - Тростянець, я - Буча, я - Гостомель,

    Я - Харків, я - Чернігів, я - Ірпінь.

    Ми - стоїмо! Земля під нами стогне

    В смертельному диму і у крові.

    Я - Миколаїв, я - Ізюм й Охтирка,

    Я - Маріуполь - згарище та біль.

    Я - Чорнобаївка, для орків дірка

    У саме пекло, рідний Краю Мій!

    Я - Мелітополь, я - Славутич. Сила,

    Яка без обстрілів спиняє танк!

    Народ співає гімн і стягів крила,

    Таємна біозброя - наш Майдан!

    Тупоголовий варвар - нелюд дикий -

    Понищив мирний Український Дім.

    Баран, своєю кров'ю будеш ситий!

    "Катюзі по заслузі!", - втям собі.

    Сини і дочки - роду гідна зміна.

    Їх об'єднав козацький волі дух!

    Я - Київ, я - Дніпро, я - Україна!

    Я - Стяг Жовтоблакитний і Тризуб!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10559

    5 квіт. 2022 р.
    Наталія Процак-Котик
    Народжені ВІЛЬНИМИ
    На холоднім асфальті який весь просякнутий кров'ю
    Розмивав дощ, весняний, сліди не оплаканих втрат
    Ще учора за руку у парі впивались любов'ю
    А сьогодні обох без вагання розхристує кат

    Силуети  життів  завмирають у хворій уяві
    Нам, ще довго у снах приходитимуть душі з імли
    Сонце знову зійде  і заграє в блакитній оправі
    Але ми вже не будемо тими якими були

    Хай повія-війна, що лукаво регоче між нами
    Знає чітко, що серцю свободи, не світить курган
    Не убити Свободу, яку гартували віками
    Слава нашим Героям і Нації! Смерть Ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10560

    5 квіт. 2022 р.
    Наталія Процак-Котик
    Закатовані
    Як пахнуть сльози?Як смакує біль?
    І звірська мить, що довжиною в  вічність
    Згорає свічка і зникає цвіль
    У темряві підвалів потойбічних

    Гуде снаряд, здригається земля
    Усюди пахне смертю, страхом, кров'ю
    Спитає тихо стомлене маля:
    "Чи довго мамо, ще ми тут з тобою?

    Висить в повітрі демонів орда
    Ненависть перетягнена струною
    І серце розриває їх хода
    Все ближче чути...майже за стіною!

    Останній подих!Господи прости!
    Катовані облудними синами
    Повсюди де не ступиш, лиш хрести
    "За що вони мамусю так із нами?"

    #Буча #Ірпінь #Гостомель #Харків
    #Чернігів #Суми #Маріуполь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10561

    5 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Без назви
    Мы вгрызаемся в камень зубами,
    Упираемся в землю крепко,
    Разорвать танк готовы руками
    И на головы сбросить небо.

    Каждый звук, оголенным нервом,
    Поражение нам пророчит.
    Я умру, но ты будешь первым,
    И погибель твою не отстрочить

    На нас смотрят с синих экранов
    Президенты Европы и Азии.
    Обсуждают как битву титанов,
    И фальшиво кричат: «Безобразие!»

    А мы снова слышим сирены,
    Взрывы, плач, молитвы и крики,
    Вокруг нас крушат все гиены,
    Обозвавшиеся великими.

    Как народы, светлые, милые,
    Нам на помощь пришли в миг отчаянья,
    Так их лидеры напрочь фальшивые,
    Помощь их - одни обещания.

    Но я верю, я знаю, мы встанем,
    И развеется флаг наш над морем,
    И до гор мы достанем руками,
    И врага одолеем, поборем!

    Наши души - синие птицы,
    Наше сердце - ярче восхода,
    Наша злость грознее зарницы
    Для всего орочьего сброда.

    Потому через силу смеёмся,
    Обнимаем, целуем и плачем.
    Своего мы конечно добьёмся
    И поверь: не будет иначе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10562

    5 квіт. 2022 р.
    Юлія Безерко
    Життя до і після
    Життя розділилося на до і після,
    Єднає його рідна мова і пісня.
    Воно вже не буде таким, як колись.
    Зосталася заповідь – вір і молись.
    Беззахисні люди поклали життя,
    Його відібрала рука москаля.
    В Маріуполі, Харкові, Києві, Бучі
    Люди зазнали муки болючі.
    Голодно, холодно, темно та сиро
    Вас обіймає братська могила.
    Десятки вас, сотні… ні, не злічити
    Тих, в Україні, що прагнули жити.
    У вільній державі, на рідній землі,
    Але увірвались до нас москалі…
    До рідної матері, у її лоно,
    Щоб більше не лились сльози солоні.
    Тіла повернулись, а душі у небо.
    Вам спокій вернувся, що іще треба?
    Я зичу безбожникам, щоби щоночі
    Вони не зуміли сплюснути очі.
    Хай жах, що вчинили завжди оживає,
    І їхнє нутро гниле роз’їдає.
    Нехай їм у пам’ять в’їсться картина:
    Як матір ґвалтують на очах сина.
    Як краплями кров їм лице застеляє,
    Коли воно, бидло, гачок спускає.
    Щоб жили також вони після і до:
    Можливо людина, а зараз лайно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10563

    4 квіт. 2022 р.
    Олеся Лужецька
    В пам'ять загиблим мирним жителям
    Видуши з себе чіряк братерства!
    Вирви їз серця паростки жалості!
    Тому, хто гвалтує дитини тільце
    Прощення нема ні сьогодні, ні в старості.

    Страти хочу, публічного знищення,
    Щоб землею котилися бісові голови.
    Але спочатку потрібно вичистити
    Хуї, що запхалися в лона дівочії.

    Вирізати це нездале, огидне сім'я,
    Щоб не плодився недолюд у світі ніколи.
    Вітер у вухах від болю свище,
    Гнів лише чорний стоїть і морок.

    Пальці хочу, щоб їм потріскали.
    Подробили на порох кожну кісточку,
    Щоб вони не палили, міста не нищили,
    Щоб нашу землю собою удобрили.

    Немає прощення, ні крихти жалості.
    Катам,  що братами для нас називалися.
    Крізь віки пронесемо, в глибокій старості.
    Не забудемо.  Пам'ятаємо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10564

    5 квіт. 2022 р.
    Ольга Шемена
    Жизнь
    Жизнь… Она продолжается
    Она пробивается
    Как подснежник сквозь асфальт
    Как шум который не дает спать
    Нет это не взрыв бомб
    Это просто весенний гром
    Ты совсем уж забыл его
    А помнишь как снегом мело
    Как было тогда до начала всего
    Мы любили шумных гостей
    И не читали почти новостей
    Чемодан собирали только в отпуск
    Взять и уехать казалось так просто
    А сейчас тянешься только домой
    Чтоб снова почувствовать что живой
    Но дом это больше чем просто место
    Где наша кровать и любимое кресло
    Он там где спокойно и больше не страшно
    Где чувствуешь себя действительно важным
    Бывает нужно уйти далеко
    Чтобы там снова дышалось легко
    Оставить всю тяжесть, шагнуть вперёд
    И может кто-то тебя не поймет
    Но помни все ценное с нами внутри
    Меняются точки на нашем пути
    Но главное место не изменить
    Дом - там где снова хочется жить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10565

    5 квіт. 2022 р.
    Віра Балацька-Полинцева
    Полудень
    Під плотом кури випорпали діри.
    Йшов з двору стук - клепалася коса.
    На плоті кіт, що знахабнів без міри,
    Дражнив старого хирлявого пса.

    Текло повітря, гусло від задухи.
    І горобці купалися в піску.
    Знадвору в хату залітали мухи.
    Рішили всі обідати в садку.

    Жар тихо дотлівав у попіл сірий.
    Напоготові стигли рогачі.
    У горщику пшоняна каша мліла.
    Зелений борщ ще докипав в печі.

    Принесли з хати лаву. До обіду
    Побігли діти зносити миски.
    Найменшого послали кликать діда,
    Що, сидячи на призьбі, грів кістки.

    Під грушею розсілася родина.
    Пес з кісткою вовтузивсь під кущем.
    Був полудень, спекотня літня днина.
    І пахло хлібом, спокоєм, борщем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10566

    5 квіт. 2022 р.
    Олеся Лужецька
    Бо ми Українці!
    Нас убивають за те, що ми українці!
    Ми любимо землю, шануєм коріння своє.
    Нас нищить жебрак, голодний, обірваний серцем,
    Замурзання чорт, загарбник,  убивця, пияк.

    Нас убивають за те, що ми сіємо зерня,
    Збираєм врожай - господарі ми на землі.
    За хату збудовану й пісню, що лине далеко,
    Коли ми у щасті та тихо співаєм в журбі.

    Нас убивають за те,  що жінки чорноброві -
    Найкращі у світі! За мову співучу, дзвінку.
    За те, що в степах України яскраві звичайнії зорі,
    За те, що нескорені духом лягаємо ми  у труну.

    Нас убивають, тому що ми любимо жити,
    Збираєм родину, танцюємо,  як весіллє.
    Нас нищать, тому що ми вміємо щиро любити,
    І вирвати серце - торкнися лише за живе.

    Нас убивають, тому що народ наш багатий -
    Душею, стежками і паростками у росі.
    Нас убивають, тому що народ ми незламний.
    Ми - розум! Ми - цінність! Злітайте із поля круки.

    Тікайте, невігласи! Геть поза наші кордони.
    Здаватися пізно, пощади тепер не просіть.
    За те, що зробили - нема вам дороги додому,
    Горіти на небі й здохнути на землі.

    Ми вичистим сміття, розвіємо смуток і попіл.
    Посіємо хліб, збиремося всі за столом.
    Згадаємо тих, хто не повернувся додому,
    Піднімемо келих - За Перемогу! За щастя! І за живих!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10567

    5 квіт. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Без назви
    Де твій дім, де твоє серце, де твій спокій?
    Де твій сон, що був спокійним і глибоким?
    Де та земля, де так спокійно птахи співали,
    А матері дітей тихесенько гойдали?

    Де веселкова, наче рай, юнацька мрія?
    Де на майбутнє світла і нова надія?
    Чому у відчаї ти руки опускаєш?
    Не віриш у майбутнє і смерті чекаєш?

    Поглянь на сонце, воно щоденно сходить.
    І день новий щоранку до людей приходить.
    Не повернули ріки воду в бік зворотній.
    І за весною знову день прийде спекотний.

    Господь над нами, він недась тобі пропасти,
    І не дозволить більше на дорозі впасти.
    Лише повір, і руки підійми в молитві.
    Закінчаться в ту мить бої кровопролитні.

    Настане мир і спокій знов на Україні,
    Замайорить по всюди прапор жовто-синій.
    І оживе в надії й вірі кожне серце,
    Лиш ти нам, Господи, послати можеш все це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10568

    5 квіт. 2022 р.
    Сергій Попов
    Сповідь смерті
    Смерть каже:
    - Людоньки, простіть, я вже не хочу
    Я тричі виснажена вже, я чую відчай.
    Та тягне знову й знов мене російський льотчик
    В його очах я бачу лиш своє обличчя

    В його очах - пекельний жар, важкий, ядучий
    В його вустах невпинний крик - допий цей кухоль.
    Оці ось шрами на руках - Ірпінь та Буча,
    Оці ось вищербини на косі - об Маріуполь

    Смерть каже:
    - Людоньки, пробачте, я не можу,
    російський орк - огидний кат - не має жалю...
    Не знаю, може Ти його пробачиш, Боже,
    Та знаю точно, місце для таких одне - на палі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10569

    5 квіт. 2022
    Юлія Дегтярьова
    Шлях додому
    Я так хочу тебе обійняти,
    крізь всю відстань, від краю до  краю
    Крізь у відчаї погляд мати,
    Що з війни свого сина чекає.

    Крізь дітей, що дорослими стали,
    Не за роки, а за хвилини.
    Крізь міста, що руїнами впали,
    Та лишаються сильні, єдині.

    Я так хочу тебе обійняти,
    Крізь вогонь, попел, відчай та втому
    Дочекайся моя Україна
    Зовсім скоро наш шлях додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10592

    5 квіт. 2022
    Богдан Лугінін
    До Кобзаря...
    За що ж тебе, Кобзарю, москалі незлюбили?
    За що ж тебе, Кобзарю, удруге убили?
    За що ж тебе, Кобзарю, убили в Бородянці?
    За що ж тебе убили фашисти радянські?

    Чому з тебе, Тарасе, ворог поглумився?
    Чому ж, о Тарасе, ти кров'ю умився?
    Чому ж, о Тарасе, гине Україна?
    Чому ж зараз матір плаче без сина?

    Навіщо, Пророче, в Україну припхались?
    Навіщо, Пророче, з дівчат так знущались?
    Навіщо, Пророче, діточок убивали?
    Навіщо ублюдки Неньку розкрадали?

    Не змогли ми, Тарасе, свій дім боронити.
    Не змогли ми, Тарасе, ворога відбити.
    Не змогли ми, Тарасе, всі гуртом триматись,
    Не змогли ми, Тарасе, всі разом єднатись.

    Ти вибач, Кобзарю, що тебе не врятували,
    Ти вибач, Кобзарю, що на поталу віддали.
    Обіцяєм, Кобзарю, тебе всі пом'янемо,
    Як Україну врятуєм, москаля переб'ємо.

    Отаке от, Кобзарю, до тебе послання,
    Від всіх українців, Кобзарю звертання.
    Будем жити ми у мирі, в сім'ї вольній, новій,
    Буде тільки Україна! Не буде московій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10593

    5 квіт. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    У вас весна
    У вас весна. Ти пишеш знов,
    Як  у саду відпочиваєш,
    Складаєш вірші про любов,
    Коли з коханою гуляєш.

    У нас війна. Пишу  ще раз,
    Що в парку так не погуляєм,
    Щодня читаєм «Отче наш»
    Та мир у Господа благаєм.

    Ти кажеш, як співає птах,
    Як зараз  хочеться кохати,
    І той цілунок на устах
    Солодкий знову відчувати.

    А я кажу тобі про жах,
    Коли стріляють в нас гармати,
    І у дітей знов бачу страх,
    Які біжать в підвал із хати.

    Ти бачиш зорі уночі,
    Коли з дівчиною гуляєш.
    Щасливі сняться тобі сни,
    Бо ти, як я, війни не знаєш.

    Не знаєш, як літак гуде,
    Коли кидає бомби з неба,
    Як "град" по хаті твоїй б'є,
    І десь сховатись тобі треба.

    Не знаєш ти мою весну,
    Як у підвалах людям жити...
    Тобі про це не напишу,
    Бо ти не зможеш зрозуміти,

    Як  можна жити на війні,
    Радіти хлібу, воді, людям.
    Ти радиш: «Виправись!..» Ні! Ні!
    Я- українка! Нею й буду!

    5.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10595

    5 квіт. 2022 р.
    Яра Дмитрук
    Без назви
    - Куди ідеш і що несеш з собою?
    - Все, що вмістилось в кошику руки:
    Кавалок сонця, моря та прибою,
    Кресало на вогонь і патики;

    Стару садибу, вузлувату грушу,
    Картаті капці, кролика та пса,
    Свою маленьку незнищенну душу,
    Яка ще не спішить на небеса;

    Несу сестру та свого діда з дачі,
    Бо він в підвал ходив лише по квас,
    Несу малу, бо Милосердий бачить,
    Що їй от-от збиратись в перший клас,

    Несу дружину, маму та бабусю;
    Несу насіння та несу плоди,
    Несу усе, за що колись помщуся,
    Якщо ти лиш наблизишся сюди.

    - Ото нахабство, я ж лише спитався!
    Невже гадаєш, що усе твоє?
    Таке мізерне та безглузде щастя,
    Яке от-от снарядом розіб'є!

    - Глузуй, як хочеш, ти всього не бачиш -
    Сліпому серцю віра не страшна
    У те, що любиш, бережеш, тим паче -
    Тобі не дав наказу старшина

    Відкрити очі, та ти й сам не хочеш,
    Бо вся реальність піде шкереберть:
    Я вдома, ти - в лайні та сірім клоччі,
    В мої руці - життя, у твоїй - смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10599

    5 квіт. 2022
    Николай Халетов
    Искариотам
    Вы потеряли связь времён,
    Но претендуете на бога.
    Ничто не свято для племён,
    Чья жизнь тосклива и убога.
         Ничто не свято для души -
         Она не слышит плач ребенка,
         Ей ближе к сердцу шалаши
         Чем улиц городских обновка.
    Неужто матери из вас
    Убийц, насильников растили?
    Отцы, войну прошедши раз,
    Неужто повторить просили?
         И в благодарность им за то,
         Что жизнь вам дали и взрастили,
         Бомбите нынче отчий дом,
         В котором родились и жили.
    Ведь там сейчас живёт родня,
    Отцы и матери при жизни,
    Церквей святые купола
    Взывают к праведности ближних...
         Умолк весёлый смех ребят,
         Вокруг лишь смерти пепелище!
         Убили вы в себе себя!
         Потомков превратили в нищих.
    И им нести позорный крест,
    Который кровью обагрили.
    Грехов не смоет Божий перст-
    Вы и его в себе убили!
         И если Библия права,
         Что за грехи - на эшафоты.
         Пока при жизни голова
         Исчезни, чтоб не быть двухсотым.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10600

    4 квіт. 2022 р.
    Костик Олександр
    Катарсис
    У цьому році, поститись усім судилося -
    Гостомель, Буча, Марік, Ірпінь, Попасна….
    Чи йти до сповіді тим, хто пройшов чистилище?
    Брудна вода - катарсис? Святе Причастя?

    Уже не просимо й ви не чекайте милості,
    Безликі звірі сибіру!  Скалять пащі
    Огидні блазні, Боже, ти теж на них дивишся?
    Благослови! На сповідь не маєм часу.

    Німі істоти москов і покидьки пітерів,
    Ця лють за прожите, відчуте, побачене!
    Тут ненависть в кожнім слові і літері!
    Відсутня дійсність, де б ми вас пробачили!

    Здається, небо пада щогодини на нас
    Вдягни про всяк випадок каску і новий бронік
    І, Боже, зміни увесь одяг на камуфляж -
    Цим виродкам байдуже на святих та на білий колір.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10601

    5 квіт. 2022
    Настя Стратій ( streychik)
    З мене вирвали душу і змусили жити...
    З мене вирвали душу і змусили жити,
    У підвалах ховатися від обстрілів цих.
    Та знаєш...без сліз уже, бо плакати нічим...
    Дізнється гниль ота, що серед Нас він не свій...

    Де стогін і біль перетворяться в силу ,
    Що з ангелом в поміч Нам все по плечу!
    Тримайся від мене благаю окремо,
    Бо порох твій з кров'ю у землю втопчу!

    Війна! Сплюндровані вулиці, мертві тіла на дорогах...
    Ляльку швиденько вдіває маленьке дитя.
    Ніколи не знала вона, як це жити в тривогах ...
    Як це впасти від обстрілу... Не почути маминого серцебиття...

    З мене вирвали душу і змусили жити
    І більше не питайте мене де болить ...
    Я - не Господь і не мені напевно судити...
    Та за наших ангеликів , заживо варто тих сучих спалить !

    Ви ж ,нелюди, хрести одягали на шию,
    А тепер стріляєте по таким як і ви?!
    Напевне великий секрет я вам не відкрию,
    Та не бути вам братським народом,
    не потиснемо ніколи тієї гнилої руки!

    Подумай про те, моя рідна, що кінець уже близько ,
    І розквітнеш квітами яскравими на цілі поля.
    Як грім серед ясного неба , відбудуєшся з блиском,
    І стане могилою для ворогів наша священна земля !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10602

    5 квіт. 2022 р.
    Ірина Скасків
    Тримайся, УКРАЇНО!
    У серці та надворі – лютує вітер…холод…
    Крізь себе пропускаю людські терпіння й біль…
    Моя країна зараз –   відважний гордий воїн,
    Про дух її незламний лунає звідусіль.

    Роками нам росія репресії чинила,
    ГУЛАГ, голодомори. І знов мерзенне зло.
    Для нас цей квітень лютий. Війна. Весна немила.
    Та б’є в тобі, країно, свободи джерело.

    Виборюєш для себе тепло, весну та правду,
    Нагадуєш планеті  про істину й любов.
    В тисячолітті третім ти героїчну   славну
    Історії сторінку карбуєш кров’ю  знов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10603

    5 квіт. 2022 р.
    Ірина Скасків
    Україна переможе
    Небо – пекельним «градом», а душу – нестерпним болем
    Вщент розриває і ранить ця кривава війна.
    «Велич» імперську ката ( на це і Господня воля)
    Наша здолає країна. І відімстить сповна.

    Боремся вперто й гідно… як вміє хто і як може:
    Військо і тероборона знищують ворогів,
    Кожен з нас - доброволець і волонтер тепер кожен
    З серцем, якому не страшно. З серцем, в якому гнів…

    Вірних, сміливих, чесних, невинних щодня втрачаєм.
    Люба моя Україно, хресний важкий твій шлях.
    Знай: в небайдужих серцем вагання краплі немає-
    Бог з нами, віра, правда і синьо-жовтий стяг…

    Зробимо все і більше, держава щоби розквітла,
    Гідними наших Героїв маємо бути ми,
    Слава, шана полеглим ! І пам’ять їм вічна, світла.
    Бий непохитно, країно, небо волі крильми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10604

    5 квіт. 2022
    Богдан
    Сотвори мене наново
    Сотвори мене, Господи, наново,
    вдмухни гніву і диму вдмухни,
    що постав над землею туманами,
    поглинаючи діточі сни..
    зліпи тіло моє із попелу,
    із уламків хатин чиїхось,
    щоби усякий втинали дотик
    ребра мої, ніби гострий ніж.
    Коли хтось їх захоче виламать,
    щоби лже-жону сотворити,
    а як візьме в руки - не втримає,
    бо ребра їм голоситимуть
    колискові, що дітям вбієним
    матері очумілі шепли,
    слізьми личка змиваючи мертві
    і прохали в дитяти: проснись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10612

    5 квіт. 2022
    Віта Дженжера
    Хай пробачають байдужі
    Помста - це слабкість? Відплата - це гріх?
    Боже, помилуй нас грішних...
    Ворог скажений ступив на поріг -
    Він з нас зробив зовсім інших...

    Як нам пробачити смерті дітей,
    Біль матерів вгамувати?
    Скільки невинних убито людей...
    Як не бажати розплати?

    Як нам мовчати, коли верещать
    Болем розтріпані душі?
    Боже, не вчи нас ці звірства прощать -
    Хай пробачають байдужі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10614

    5 квіт. 2022 р.
    freshpoem/ivan
    Без назви
    Якщо тебе накриє хвиля страху,
    Якщо тебе лякатиме пітьма ,
    Завжди з тобою Бог, навіть якщо немає даху.
    Завжди з тобою Він,
    слухай його слова

    Не бійся за життя,
    бо за тобою ангел.
    Лиш бийся в ім'я
     правди і любові
    Хай твої діти будуть нести тільки світла факел,
    Війна ж лишає
     так багато крові...

    Молися, навіть попри біль.
    Борися, навіть попри рани.
    Усе таке їдке й пекуче,
     наче сіль
    Давай щось зробимо,
    хай небо нашим
      дітям чистим стане
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10616

    5 квіт. 2022 р.
    freshpoem21/Іван
    Мовчання ягнят
    у вас только "один путь"
    В нас - різні дороги
    пока вам всем врут
    груз 200 приехал к порогу

    Ми - різні
     Вам цього не прийняти
    Із цілого сонця, ви навіть
    Не промінь
     "фашисты, бандери"
    кричали солдати
    но есть ли у вас слово "Совесть"

    Мы ветер перемен, мы волны
    За нами правда і за нами Бог
    в крови детей ви наших утонули
    Із нас йде світло, з вас лиш чорний Смог

    молчите, но помните,
    что все когда-нибудь вернется бумерангом
    и сам дьявол к вам приедет в гости
    Ви нам казали, що ви вищі рангом
    За нами правда, а за вами "кости"

    Із нами світ, ви ще мовчите
    Здесь умирают дети и ребята
    Но сколько смертей вам нужно еще?
    А ви мовчіть, ви ж вмієте мовчати...

    может мало вам земли – на том свете уделят
    Мало крови, мало вам убийств?
    Может хватит время безпредела
    Вы молчите! - но я все равно буду жив
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10617

    5 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    Без назви
    "  Никто не забыт" и " Ничто не забыто".
    Ваш лозунг навечно гвоздями прибитый
    На крышках гробов, где " уснули" солдаты,
    В сердцах матерей, их родивших когда-то.
        " Герои - рашисты" историей станут,
         Травой прорастут, в неизвестности канут.
         Не будет потомства от этого сброда
         И канет в историю общность народа.
    Мы повторим! Так сказал вождь народа
    Десятого марта двадцатого года.
    А мир проглотил это, словно браваду
    И шут рассмеялся, поди, до упаду.
         И начал мочить, начиная с соседа,
         А там как пойдет. Берегись, Науседа!
         И кто там шептал мне, что НАТО преграда?
         Я в небо смотрю - только наша армада
    Мы братьям несём принуждение к миру,
    За стол приглашаем. Поверьте кумиру
    Народа, который войну презирает,
    Который молчит, что детей убивают
         Не игры War Thunder, не звёздные войны -
         Потомки героев, прошедшие бойню!
         Да только забыли итог в сорок пятом.
         А он повторится. Людей не зламати!
    І буде весна, буде мир, буде мати
    І батько живий буде сина тримати
    Під сонячним небом, у мирі без воєн!
    Борімося, браття! І слава ГЕРОЯМ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10618

    5 квіт. 2022 р.
    Слава Слободян
    Небесні легіони
    А душі відлітають в небеса,
    Вони збираються в захисників загони.
    І їхня сила знову воскреса,
    Їх кличуть в бій небесні передзвони.

    Стоять із нами в смертному бою,
    За нашу землю, за народ єдиний.
    Вони на віки будуть у строю,
    Безсмертний, вічний легіон незримий.

    По Тисі пливе кача день у день,
    В жалобі похилилась яворина.
    І на колінах та під  плач пісень,
    Героїв зустрічає Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10619

    5 квіт. 2022 р.
    Олексій Трохимчук
    Що нам єднає?
    Вже весна... Але вона проходить стороною,
    Без зустрічей і поцілунків і обійм,
    Так сумно від цього порою,
    Як біля поля похованих мрій.

    Як недоречно лиш себе жаліти,
    Коли справжній біль навколо,
    Та все одно, любов дарити,
    Зараз треба як ніколи.

    Насилля, вбивства, смерть, війна,
    Країна у руїнах...
    Але в серцях бринить вона,
    Крізь ненависть порине.

    Що нас єднає зараз всіх?
    Ненависть? Образа? Гнів?
    Бажання помсти, що без слів,
    Бажання вбити - смертний гріх ...

    Ні ми не орки ті бездушні,
    Ми не пусті і інша в нас мета,
    Ми не вбиваем безоружних,
    Ми сильні поки в серці доброта.

    Нас всіх єднає Україна,
    Любов до матері, дітей, рідні - людини.
    Нас всіх єднає Батьківщина,
    Нажаль війна в мені таку любов відкрила...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10620

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Войтех
    Їй було лиш 9
    Їй було лиш 9,
    Коли вони вчинили над нею надругу...
    Вона була ще зовсім маленька,
    Коли ці тварі вчинили надругу...
    11 окупантів згвалтували маленьку дитину
    Як можна пробачити їм це?
    Як можна було - це вчинити?
    Це ж дияволами потрібно бут?
    Вчинили надругу й розрізали маленькій дитині животик...
    Не має прощання цим виродкам!
    Горіти їм в пеклі!
    І не треба брати їх в полон,
    Іх треба вбивати на місці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10621

    5 квіт. 2022 р.
    Вікторія Войтех
    Маленькі янголятка
    Найбільше душа болить за дітей,
    За маленьких янголят.
    Вони повинні були ще жити,
    Але тепер вони в сирій землі.
    Вони не повинні були знати, що таке війна!
    161 дитина загинуло через війну
    Найстрашніше, що число з кожним днем зростає.
    Ці тварі, з'їхали з глузду
    Як можна вбивати дітей, а найстрашніше вчиняти над ними надругу?
    Як можна гвалтувати маленьку дитину
    11 окупантів вчинили надругу над маленькою дитиною, а її було лише 9...
    Вчити надругу и розрізати животик.. це потрібно бути дияволом!
    Як земля  може носити таких нелюдів!
    Я бажаю кожному окупанту горіти в пеклі, щоб до них приходили діти у ві сні та щоб вони чули їх голоси!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10622

    5 квіт. 2022 р.
    Олександра
    Колиска
    Над порожньою колискою жінка тремтить.
    Вітрюган колисочку гойдає.
    Сину, ти родився ,щоби жить,
    А життя твого уже немає

    Над порожньою колискою колискову чути.
    Крізь вікно розбите сонце припікає
    Ти хотів би лікарем, як твій тато бути,
    А тепер ні тата, ні тебе немає

    Від порожньої колиски  відтягують жінку.
    Чорна як стіна, ката проклинає
    До дитяти свого хоч би на хвилинку...
    Я прийду синочку, тільки зачекаю...

    Зачекаю сину ,поки згине вбивця.
    Поки геть не піде з нашої землі.
    Прокляну орду за кожного вкраїнця,
    А найтяжче віділлються слізоньки твої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10623

    5 квіт. 2022 р.
    Богдан Кириєнко
    Плач праведного
    Ми до Тебе звертаємось в смутку,
    Як до Батька, Царя, і Судді,
    Урятуй нас із нашого утиску,
    Отче-Боже, спаси від біди.

    Між зухвалості, зради та збочень,
    Між борцями за кров, і за плоть,
    Ми в тісному застрягли оточенні -
    Ти скоріш нам на поміч приходь!

    Ідучи до священної цілі
    Через ляскіт гучний батогів,
    Ми попадали, наче розстріляні,
    Від ворожих наклепницьких слів.

    Не мовчи, коли праведний плаче,
    Не мовчи, коли шириться гріх,
    І розбої чумою-гарячкою
    Входять грізно із дому та й в дім!

    Де вклоняються Белу, Астарті,
    Грубим ідолам шлеться хвала,
    Там, де нівечать храми багаттями,
    Боже милий, повстань проти зла!

    Хто іще за народ Свій поборе,
    Коли смерть Твоїм вірним, святим,
    Наступає на горло підборами,
    Хто заступиться ще, як не Ти?

    Нас у грішному світі так мало,
    Ворогів - легіони, і тьми!
    Ми в годину скорботи благаємо:
    Вийди, Боже, на поле борні!

    З-поміж ницості та фарисейства,
    Із долини злоби й марноти
    Ти нас витягни - тісно тут вельми нам,
    Отче-Боже, спаси від біди!

    Хриплий стогін з вуст наших лунає,
    Бо й кричати несила вже нам,
    І надривно з катівень волаємо:
    "Боже милий, повстань проти зла!"

    Не мовчи, як негідники в жертву
    Вірних друзів катам віддають!
    Доки злий чистосердного жертиме?
    О помстися, байдужим не будь!

    Бо до кого іще нам звертатись?
    Рідний Батьку, ми ж діти Твої,
    Ти дав честь нам такими назватися.
    Вийди, Боже, на поле борні!

    Ні, не можеш Ти не заступити -
    Ти ж Поборник за вірний народ,
    Милосердя над горем побитими,
    Ти - весь Світ, Світло, Цвіт! Ти - Господь!

    Ясна Зірко, Фортеце надійна,
    Хоронитель від злої орди,
    Сподівались, і нині надіємось...
    Отче-Боже, спаси від біди!

    Лиш в Тобі ми свій спокій знайдемо,
    У Тобі наша сила й життя.
    Не віддай тихий люд хижим демонам,
    Боже милий, повстань проти зла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10624

    5 квіт. 2022 р.
    Слава Слободян
    Герої не вмирають
    А душі відлітають в небеса,
    Вони збираються в захисників загони.
    І їхня сила знову воскреса,
    Їх кличуть в бій небесні передзвони.

    Стоять із нами в смертному бою,
    За нашу землю, за народ єдиний.
    Вони на віки будуть у строю,
    Безсмертний, вічний легіон незримий.

    По Тисі пливе кача день у день,
    В жалобі похилилась яворина.
    І на колінах та під  плач пісень,
    Героїв зустрічає Україна.

    Вже відлетів до Бога полк синів,
    Вони над нами небо закривають.
    Тепер вони патрульні наших снів,
    Ми знаємо - ГЕРОЇ НЕ ВМИРАЮТЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10625

    5 квіт. 2022 р.
    Адріана Яремчук
    Розстріляний Шевченко
    Як дежавю.
    Розстріляне Відродження.
    З корінням вирване дитинство,
    Із лона й серця — материнство,
    Із пам’яті й обійм — батьківство.
    З душі — все сокровенне теж...
    Бо вкотре нелюдів кортеж
    Перерізає вени Україні.
    І кровоточать селища й міста.
    Шевченко в Бородянці на коліна встав,
    Щоб притулить заплакану дитину,
    І їй “не бійся” перед пострілом сказав...
    Як дежавю.
    Кричу до втрати голосу й молю
    Усіх земних і неземних, Святих і Бога -
    Щоб припинити це мерзенне вбивство
    Та обдирання з гідності мого народу!
    російське зло — невже воно не має меж?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10626

    5 квіт. 2022 р.
    Діана
    “Мовчи»
    Не маєш права відкривати рота
    Страшна, забруднена душа.

    Не маєш права, говорити що добро, те
    Що забира у іншого життя.

    Замовкни кривда, ковтай блювоту
    Ту саму, що розлітається із твого рта.

    Мовчи, мовчи брудна мерзото
    Хочаб ти зрозумів всі кола зла.

    Ти брешеш, і говориш - правда
    Тобі не зрозуміть, що значить честь.

    Правдивість, доброта - то не твоя чеснота
    Замовкни, нечисть! Для  тебе пекло «Есть».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10627

    5 квіт. 2022 р.
    Олексій Бухтій
    Сирени
    Сирени, як римські гуси, виривають людей зі сну,
    Вибухи -- несуть чорний дим, сховавши за ним весну.
    Потяги, що йдуть із Києва, Харкова... аж до Львова,
    Стали ковчегом Ноя, рятунком з вогненного кола.
    Вона виходить з перону, бігцем оглядає вокзал,
    Попереду -- невідомість, позаду -- дев'ятий вал.
    З речей в неї дві торби й забитий по вінця рюкзак,
    Як інші, стоїть розгублено -- чекає від когось знак.
    Чекає, що десь на радіо скажуть поміж новин,
    Що можна вертатись додому от-от за кілька хвилин,
    Що холод підвальних сховищ та свист із розтрощеним склом,
    Зовсім були не справжніми, здавались жахливим сном,
    Що місто її не зруйновано ракетами й шквальним вогнем...
    А ще чекає на нього
    Під вереск львівських сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10628

    5 квіт. 2022 р.
    Тачя
    Гріхи катів
    Я хочу, щоб жили чужі мені діти
    Я хочу, щоб мами живими були
    Я хочу, щоб були живі ті військові
    Для когось то тато, для когось сини

    Як кажуть, чужих дітей не буває,
    І серце болить за країни дітей
    Ніколи нікому того не бажаєш
    Що там сотворили… не впізнати людей

    Там їх катували, знущались, палили
    Били, душили, стріляли, й не раз
    Російські військові, ви дно вже пробили
    Під дном тим вже пекло готове для вас

    І хочу я, не сніданок у постіль,
    Не гарну кофтинку чи сходити в кіно
    Хочу я щоб припинився той розстріл
    І хочу почути від рідних: «Ало…

    Ми у безпеці, у нас не стріляють
    Ми жаримо м’ясо, до нас приізжай»
    Я хочу щоб кожна дитина і мати
    Зустрілася з татом, цілим буде нехай.

    Я хочу щоб діти моєї країни
    Щасливі були, і знали батьків
    І ви заберіть хоч всі пральні машини
    Вдавіться тим блендером, ви вбивали синів..

    І батьків і жінок і дочок України
    Гвалтували невинних і чистих дівчат
    Вагітних, і хворих, дідусів не жаліли
    Горітимеш в пеклі, рашистський ти кат

    Той жах що творили на Україні
    Вам в пеклі гірше буде в сто карт
    Настане той день , і будемо вільні
    Рашисти загинуть, повязши в гріхах

    Ви за сковорідку убили бабусю
    Заради розваги різали на тілах
    Знаки диявола, руки зв’язали…
    Буча… Ірпінь і Гостомель = жах

    І слів не знайду щоб вас описати
    Як можна чинити таке, на очах
    Малої дитини матір гвалтувати
    Ви виродки, тварі, як спите по ночах???

    І серце болить за кожну дитину
    За кожную матір, за батька, сім’ю
    Болить в мене серце за неньку Країну
    Ви розірвали серце й душу мою

    Не маю я слів для молитви прощення
    На ваших руках кров і смерті людей
    Не треба грошей, не чекаєм зізнання
    Забирайтеся звідси, ідіть тварі геть

    Нехай розірве вас та м’ясорубка
    Нехай током уб’є кавоварка, котел
    Нехай на дружину впаде сковорідка
    Що вкрав ти для неї з війни, як презент

    І ті хто чинили з дівчатами злочин
    Нехай потяг вам всі кінці перетне
    Нехай  ваше руське «мужскоє» засохне
    Нехай буде це довго, боляче хай буде

    Я хочу щоб ті, хто жахи пережили
    Отримали зцілення Боже, і мир
    Щоб знову вони могли посміхнутись
    Сказати люблю, відповісти на сміх
    Щоб ті хто страждали мали утіху
    Щоб ті хто хворіють зцілилася вмить
    Щоб кожна дитина сміялася щиро
    І обіймала батьків, здорових й живих…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10629

    5 квіт. 2022 р.
    Пономарьов Олег
    Відкрите небо
    Всі вимагають – закрити небо!
    Це так потрібно. То дійсно треба.
    Ви ж миротворці? Зробіть для себе –
    Від смерті з неба закрийте небо!
    А в небі чутно пташиний щебет –
    То ангел Божий боронить небо!
    В молитві нашій, що за крайнеба,
    Для сил небесних відкрите небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10630

    5 квіт. 2022 р.
    Дана Пуглик
    Без назви
    Горіла сОсна, горіла палала
    В димі густому сльози ковтала.
    Плакала кров'ю, хмари благала
    Небо закрити від смерті прохала.

    Прохала і криком і тихим стенанням
    Почути її материнське страждання
    Залити водою всю біль й катування
    І злити в безодню вогонь руйнування.

    І сльози і попіл розсіяти вітром
    І знов відродити красу її рідну
    Навіки закрити від зла й зазіхання
    Її Батьківщину, що тоне в стражданнях.

    І грім й блискавиця - Ви сильні і вмілі
    Танцюйте Ви там - вороги де засіли.
    Зітріть вщент усе те ганебнеє плем'я,
    Що нищить, плюндрує мою рідну землю.

    Нехай буйним цвітом знов квітне калина
    Нехай заспіва ясноока дівчина
    Нехай сміх і радість знов будуть лунати
    Із кожної, кожної, кожної хати!

    І небо обійме промінчики сонця,
    Що землю зігріють й у кожне віконце
    Налиють добра, щастя, радості, долі
    І сміху дитячого й миру і волі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10631

    5 квіт. 2022 р.
    Автор не відомий
    Без назви
    Этот  ужас войны, кто узнал  тот поймет
    Где войска сатаны убивают народ
    Там, где кровь, как вода ,утекает рекой
    Там кругом лишь беда и не снится покой

    Я и думать не мог в просвещенный наш век-
    Беспощадным ,как волк ,может быть человек!
    Воронье все  кружит   над планетою моей.
    Я не знаю ,как  жить, что теперь будет с ней

    Долго думал, не смог   я  найти тот ответ,
    Хоть прожил я  ,как мог,   и достаточно лет.
    Я надеюсь на жизнь, на счастливый конец
    Украина  ,держись  ,скоро оркам капец!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10632

    6 квіт. 2022 р.
    Віктор
    О, ЯК БОЛИТЬ В МОЇЙ ДУШІ!
    О, як болить в моїй душі,
    			болить пекуче
    За всіх дорослих і дітей,
    			загиблих в Бучі.
    І закипає в серці кров
    			від того звірства -
    Яке могло людей таких
    			родить суспільство?!
    Не вистачає більше слів,
    			і сліз немає -
    Лишень безмірна страшна лють
    			в очах палає
    Та ще приходять в голові
    			слова недобрі
    Про цих кацапів-чужаків,
    			поганців-орків:
    “Рашисти, покидьки, кати,
    			убивці, погань,
    Нацисти, нелюди, русня,
    			бидлота драна,
    Тупоголові копачі
    			Рудого лісу,
    Тварюки, виродки глупі,
    			прислуга бісу,
    Фашисти і гвалтівники,
    			гестапо-звірі...”.
    Їх Божа кара всіх знайде -
    			і я в це вірю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10633

    6 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Без назви
    Чому ми сиротами стали?
    Так швидко ні за що...
    Чому батьків наших забрали,
    Сестер, братів... за що?

    Чому стою я на могилі
    Посеред двору тут...
    Де гойдалки були до нині,
    Тепер хрести несуть...

    Скажи для чого ти вбиваєш,
    Що смерть тобі дає?
    Ти теж москалю тут сконаєш,
    Тебе "Азов" уб'є...

    Скажи чому такий жорстокий?
    Дітей в тебе нема...
    Я виросту повір, а потім
    Умре твоя рідня...

    І я повір питать не буду,
    Хто і за що вбивав...
    Не доведу тебе до суду,
    Я закатую сам...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10634

    6 квіт. 2022 р.
    Богдан Кухта
    Зерно
    Ми засівали віршами вулиці,
    Не чекаючи на врожай,
    Були невмілими землеробами,
    Але, що подієш, брате?
    Комусь потрібно було сіяти.

    Ми мчали дорогою
    в невідомому напрямку,
    Зазвичай порізно,
    Різними автівками,
    Автобусами й поїздами.

    Стискаючи мішечок з пшеницею,
    Боялися розсипати зерно
    Перед невігласами.

    Проте інколи
    зерна розсипалися римами
    Або ж губилися віршами,
    Але ми
    все йшли
    Рядками вниз.

    Щоб не відбулося,
    Вірили, що,
    Як би не було боляче,
    Втрачаючи одне зерно,
    Отримаємо два.

    За кожне знищене - три.
    Покалічене - чотири.
    Надіялися,
    Що переможемо, бо
    Ми - зерно,
    Ми - борошно,
    Ми - хліб,
    Ми - життя.

    У висновку:
    життя завжди переможе смерть,
    І завершення вірша -
    Це не кінець,
    А лише початок
    творення.

    Тож стій, брате,
    стій,
    Міцно зімкнувши стрій,
    Спина до спини.
    Твори!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10635

    11 лют. 2018 р.
    Богдан Кухта
    Троянда в камуфляжі
    Дівчинка-воїн,
    В кишені троянда.
    Шпичаки колють
    Глибоко в серце.
    Дівчинка-воїн
    Стає на світанку.
    Каже голосно: Мушу!

    Потім молитва,
     Якомусь Богу:
    Одіну, Перуну, Дажбогу.
    За Україну.
    За побратимів.
    За хліб насушний
    І перемогу.

    Перев’язує чужі рани,
    Рятує життя.
    Їй би писати плаксиві вірші
    Їй би кохати,
    Як я.

    Мені б помінятись місцями з тобою.
    Я хочу ловити кулі,
    Що летять у тебе на полі бою.
    Медик воєнної віхоли,
    Кому дорівнятись до тебе красою?
    Хіба лиш троянді в кишені
    Камуфляжного строю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10636

    11 бер. 2022 р.
    Анастасія Лазаренко
    Правда поZAди
    Они пишут: "Zа нами правда".
    И идут дальше сеять ложь.
    Действия их - всего лишь бравада,
    Обещаньям цена их грош.

    Они пишут: "Zа нами правда".
    И вполне в этом правы они:
    Ведь за ними - как по приказу -
    Значит сзади, и позади.

    Правда в разбомбленном квартале,
    Что остался у них за спиной
    Пока бодро они шагали
    По земле. По земле чужой.

    Правда в детях, погибших от жажды
    Войском их окруженном селе.
    Правда в ставшей бездомной собаке,
    Чьи хозяева встретили смерть

    От расстрела. Да, правда за ними -
    От неё отвернулись они!
    Правда видит их чёрствые спины.
    Правда сзади, где ни души.

    За спиной - ни души не осталось,
    Ведь пришли они все разрушать.
    Так за ними - гуманность и жалость,
    Ведь научены убивать

    Для себя и для государства,
    Что века на чужой крови,
    Прикрываясь идеями братства,
    Возводило лишь алтари,

    Где казнило любых несогласных,
    Говоря: "Не бывает без жертв".
    И переступив тех, кто ненастны,
    Оно строило эру побед.

    Ну а правда… Конечно за ними:
    В каждом трупе - чужом и своём.
    Правда в том, что они натворили,
    Только... "Прошлое" это все.

    Обернуться назад - не пристало,
    Помянувшим глаза всем вон,
    Чтоб идти им ничто не мешало:
    Нет врагов - будут лезть на рожон.

    Они пишут: "Zа нами правда".
    За затылками, а впереди,
    Пред глазами: залпы из "Града",
    Выпущенной ракеты следы,

    Артобстрелы, снаряды, гранаты -
    Всё, чем могут они убивать.
    Они в жизни не видели правды,
    Зато знали ,как ту сочинять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10637

    6 квіт. 2022 р.
    ТаТо
    ***
    На дворі вже прийшла весна,
    А в Україні ще іде війна...
    Ми боремось за тебе всі
    У визвольній народній боротьбі

    Де дід з онуком буде разом,
    Бо ворог в них один й той самий
    Колись наш дід його вбивав,
    Сьогодні і онук з ним воював

    Та перемога буде з нами,
    Бо дід й онук воюють вправно,
    Та так, що ворог скаженіє,
    Бо в нього вже нема надії.

    А ми молимося усі
    За хлопців ,що загинули в війні
    Тих ,хто віддав своє життя,
    Щоб в нас була своя земля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10638

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Скічко
    ...
    Жадаю
    Палаю
    Здіймаюсь
    Зневіряюсь
    Ридаю
    Волаю
    Проклинаю
    Палю
    Завалю
    Зірву
    Розірву
    Розверну
    Пригорну
    Знеболю
    Не дозволю
    Захищу
    Не прощу
    Плекаю
    Кохаю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10639

    6 квіт. 2022 р.
    Макс
    Холодна весна
    Найбезпощадніша весна українців скувала
    І проблисків сонця не видно
    Я так багато ще не відчував печалі,
    Я ще так  сильно ні за ким не сумував.
    Уві снах я бачу жахливі картини,
    Коли просинаюсь - нічого нового
    Наскільки ж це темні часи
    Не вистачить тисячі літрів  води, щоб змити  цей відчай
    Цю ненависть змити,
    До речі, пізнав її вперше в житті.
    Холодна і темна весна, яким би не був прогноз погоди,
    Яку б силу вітру там не прогнозували
    За вікнами клята війна
    І гинуть герої, також мирні люди
    І виправдань тому нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10640

    6 квіт. 2022 р.
    Галя
    Лист до Бога
    40-й день..

    Боженько!?
    Пишу Тобі листа, бо не знаю, кого ще можу запитати..
    а Ти ж усе бачиш, чуєш та знаєш, правда ж, Боже?..
    це є Твоя земля, та це мій дім - Україна,
    Київська область.. а де ж там іще?..
    це 21, Бляха, століття...

    Боже, скажи, ну як могло нас до такого довести?..
    ...тут майже нереально підібрати адекватних слів...
    тут вже немає паніки чи страху..
    тут вже хочеться просто кричати!..
    .. це вже не просто wійна,
    де теж є свої правила..
    це знову відбувається новий Геноцид...
    ..це просто не сприймається моєю світомістю..
    .. хтось ще досі ігнорує,
    чи закриває на це свої чутливі очі..
    замальовує кубиками цензури те, що побачив..
    .. а я вже не можу припинити на це дивитись...
    .. і тепер таке відчуття,
    всередині холодно,
    здається, наче замерзла вся кров,
    а одночасно закипає та пече в кожній артерії...
    а серце наче ще трохи і розірветься..
    і руки трусяться не від кави..

    Боже, вибач мені, та воно реально кончене!..
    ... до самого краю їх прогнилих кінцівок,
    чорних чумних сердець
    та повністю виїдених тарганами, чи то вірусом мізків...
    то вже просто zомбі..
    ..це саме ДНО!..

    Я ніколи не була расистом,
    чи навіть противником рузької мови...
    .. та тут навіть мені обірвалось не лише терпіння,
    а і всяке співчуття, чи будь які людські емоції
    до тих скажених істот,
    які називають себе "освободітєлі.."
    ...я ніколи не бажала нікому смерті, та їхній мабуть тепер буду радіти..
    і їх довго ненавидіти..
    ..вони самі собі підписали каральний вирок..
    І нехай вони горять, щоб було видно аж за небокрай..
    і за це теж вибач мене Боже..
    і вибач будь ласка іще тисячу раз..

    У нас скоро знову буде Мир!
    ..а їм ще довго не буде спокою!
    і про них скоро ніхто не згадає..
    ..і це вже 40 днів...
    ..а їм не вічна пам'ять, а вічне пекло, амінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10641

    6 квіт. 2022 р.
    Анастасія
    Стрічка свободи
    Вона струнка, та гарна леді
    Завжди була кращою подругою для своїх сусідів.
    Вона ніколи не благала порятунку,
    Ніколи не мовчить, та й зараз скаже свою думку.

    Нападати й грабувати? Так вже не вразити.
    В праведному вигляді вона не дасть себе прото образити,
    І навіть повз усі стремління,
    Наша горда Леді ні перед ким не встане на коліна.

    Навколо зібралися ті, чиї душі ще не пусті,
    Ті хто за правду кладуть тіло своє під хрести.
    Вона ще не розбита, ще не руїна,
    Народ навколо шепотів її ім’я - Україна.

    Моя країна не впаде на коліна!
    І кожен з нас стане горою, повірте!
    Ми не підпустили чужинця,
    Доки в кожному з нас живе душа українця.

    Сила наша в єдності та вірі,
    І вороги не відчують насолоди,
    Доки ми маємо цю стрічку
    Стрічку гідності й свободи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10642

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Сторчак
    Без назви
    Так, мертві пальці ворухнуться.
    Повільно сяде той, хто впав.
    Напівзгорілі підведуться,
    Лютою смертю смерть поправ.
    І мовчки вирушать в дорогу,
    Пісок в волоссі, лід в очах.
    Щоб до ворожого порогу
    Прийти. На жаль, лише у снах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10644

    6 квіт. 2022 р.
    Ліна Бугай
    Без назви
    Не плач, моя мамо, я вже ангелятко
    Вже холод мені не страшний.
    Не плач, моя мамо, я став пташенятком,
    Я чую твій плач голосний!

    Мої рученята тебе не обіймуть,
    Серденько не б'ється моє...
    Життя обірвали, а тіло скрамсали.
    Великеє ж горе твоє!

    Пташиною злину в високеє небо,
    До тебе вернусь вітерцем
    Мені пригорнутись до мами так треба,
    Щоб після з'єднатись на небі з Отцем

    Не плач, моя мамо, я вже ангелятко
    Вже кулі мені не страшні!
    Не плач, моя мамо, я став пташенятком
    Та жити хотілось мені...

    Той ворог лихий безжально і люто
    Маленькі життя убива.
    Пустая колиска, не можна забути
    Той біль, як дитини життя відплива...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10645

    6 квіт. 2022 р.
    Ірина Матвійчук
    Наші люди не фейки! (Присвята загиблим у Бучі, Гостомелі)
    НАШІ  ЛЮДИ НЕ ФЕЙКИ!!!
    Я про тих, яких вбили,
    Яких ви після себе
    Просто неба лишили.
    Ви ордою влетіли
    У міста наші й в села-
    І в жалобу вдягнулась
    Україна весела.
    Ви з ідеєю миру
    Розтерзали країну.
    Ви знущались над старцем,
    Плюндрували дівчину.
    Ви украли надовго
    Сміх веселий дитячий...
    Світ раптово здригнувся,
    Як весь жах цей побачив.
    І тепер ти кричиш:
    "Ета лож, ета фєйкі,
    Ми к нім с мірам прішлі,
    С мірам чіста расєйскім!"
    Закипіла в нас кров
    Українська, гаряча.
    Чуєш, мордоре, чуєш?
    МИ ТОБІ НЕ ПРОБАЧИМ!!!
    Ми тобі не пробачим
    Сліз і горя  людського.
    Ти токсичний тепер,
    Прокажений надовго.
    Ти не зможеш тепер
    Світ і далі дурити.
    Ти зотлієш, умреш,
    А ми будемо жити!
    Є в серцях наших те,
    Що повік не вмирає:
    Віра в Бога й любов
    До народу і Краю.
    Твій "вєлікій народ"
    Став нікчемно маленьким.
    Наші ж люди як Ангели,
    Чуєш? НЕ ФЕЙКИ!

    Ірина Матвійчук
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10646

    6 квіт. 2022 р.
    Матяш Вікторія
    Жити
    А ти просто живи, хай побачить Господь, що існуєш!
    Попри все, не звертай у пітьму зі своєї тропи...
    Може бути, тоді голос розуму в серці почуєш...
    Може бути, тоді змиєш кров зі своєї стопи...

    Бескінечність - порок. Нам її не пізнать, не побачить!
    Усвідомлення снів - не найкраще у Божих Садах...
    Та Господь Милосердний не дасть нам загинуть одначе,
    Поки б'ється душа і до витоків - наші стада...

    ГоворИть - не зробИть, міркувати - це теж не чинити...
    Віддавайте любов! І, натомість, її не просіть!
    Треба йти уперед, треба вірить, надіятись, жити!
    Жити вперто, під музику пульсу, що гучно звучить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10647

    6 квіт. 2022 р.
    Матяш Вікторія
    Пам'ятаємо. Переможемо.
    Ніщо й ніколи не зітре із пам'яті
    Обличчя всіх, хто вже пішов навік...
    Діянням тих, що чортом були найняті,
    Убито кілька тисяч чоловік...

    Дитячі фото, спалені снарядами...
    Дитячі долі зламані ущент...
    Гей, ви, що поприходили із "градами",
    Най буде вам земля - немов цемент!

    За тих, кому вже сонечко не грітиме,
    Хто вже навік пішов на небеса...
    Нехай у пеклі кожен з вас горітиме!!!
    Давно вже смерть над вами нависа!

    Ви не зламаєте наш дух і наші цінності,
    Не переможете народ, що як один
    Іде боротись (з силою у щирості!)
    За волю гір і рік, і полонин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10648

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Шевченко
    До України
    Спасибі, Київ, що стоїш!
    Спасибі, Харків, що не здався!
    Спасибі, Суми і Херсон,
    Що дух свободи не зламався!

    Чернігів, любий, потерпи!
    За тебе Бога я благаю!
    Ми переможемо усіх –
    У це я вірю, я це знаю!

    Спасибі, воїни хоробрі,
    За вашу мужність, силу духу!
    Ніхто ніколи не зупинить
    Вкраїнсько-визвольного руху!

    Бо ми – нащадки запорожців
    І князів Руських славні діти.
    Вбивати ворога нещадно –
    Це наших предків заповіти.

    За Тебе боремось, Країно!
    Тобі нема ціни у світі!
    Б’ємось за Крим, Донбас широкий,
    За сад вишневий в білім цвіті…

    І буде «Слава Україні!»
    Лунати в кожному куточку
    І знатимуть на всій планеті
    Могутньої держави сина й дочку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10649

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Шевченко
    Закатована країна
    Коли очі заплющую хоч би на мить,
    Моє серце палає, моє серце болить!
    Постають закатовані діти, жінки...
    Пишуть орки криваві для нас сторінки...

    Цій жорстокості, звірствам нема вороття,
    Вони мучать, ґвалтують невиннні життя!
    В'яжуть руки, стріляють, випалюють "зет",
    Ріжуть ноги і руки, ламають хребет...

    Та не зможуть здолати незламаний дух
    Скільки б ще не здійснили убивств і розрух.
    Українці були, є і будуть завжди!
    І не знищать нас кляті нащадки Орди!

    Їм горіти у пеклі, ковтати смолу!
    Не бувати на світі москальському злу!
    Перемога за нами, хоч ціна надвелика,
    Та згниє у землі вся ця погань безлика!

    Моє серце волає! Моє серце кричить!
    Воно просить країну мою захистить -
    Мальовничу, прекрасну, на світі єдину!
    Ту, що нищать, руйнують, бомлять без упину...

    Я благаю, і прошу, і Бога молю,
    Щоби місця ніде не було москалю!
    ...Маріуполь, Ірпінь, різанина у Бучі -
    Покарання катам відтепер неминучі!

    І у ці вирішальні часи боротьби,
    До кацапських "мамаш" попрямують гроби!

    Буде битися кожен із нас до останку!
    За свою Батьківщину, за Гімн, вишиванку...
    Перемога за нами, бо усі ми єдині!
    І ми будемо жити у вільній країні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10650

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Шевченко
    Без назви
    Як боляче дивитись на країну,
    Сплюндровану москальським батогом...
    Розбомблену, підпалену, побиту,
    Потоптану рашистським каблуком...

    Та б'ються наші воїни-титани
    Як кіборги, як лицарі, боги...
    Не раз вмивались кров'ю окупанти
    І багряніли ріки та сніги.

    Поляже лютий ворог в чорноземі
    За те, що нищив націю як звір.
    За те, як він вбивав невинні душі,
    Бо дав йому накази "камандір".

    І вистоїть народ війною втомлений,
    Бо дух свободи в жилах гомонить,
    А віра в незалежність не розгромлена
    Та лиш міцнішає із миті в мить.

    Ніколи не пробачимо! Ніколи!
    Тепер між нами прірва навіки!
    Не зможемо забути звук сирени
    І те, як йшли у бій чоловіки...

    Та буде Перемога довгожданна
    І буде світло, що затьматить тінь
    І буде радість, змішана із болем
    І стане мирно для майбутніх поколінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10651

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Хроніки війни
    Запалили свічки - сум від болю,
    Грім зневаги, гніву через край
    Не пробачити дівочі сльози -
    Не всихають... Крок за небокрай...
    Може там їх ангели чекають,
    За зірками, де Чумацький шлях:
    Буча, Ірпінь, Мелітополь серце краять
    Не пробачимо - суцільний жах.
    Обізвалося дівча:
    "Пробачить? Ні не в змозі
    Кров стікає, наче б то жива
    Коси розлетілись по дорозі -
    Біль фізична може б зажила..."
    Зойкнула, обмерла і зомліла
    Знищити щоб сором і ганьбу,
    За хвилину коси посивіли....
    Не пробачу, кате, прокляну!
    Та хіба він має честь і совість?
    Ляскіт гусениць, мотора рик,
    Пошматоване дівоче тіло,
    І беззвучний, моторошний крик...
    Не забути і не пробачати!
    Гнати ворога з українськой землі!
    Зірки в небі - то дівочі очі,
    Що тривожить ночі навесні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10652

    6 квіт. 2022 р.
    Валерій Коростов
    Бог носить вишиванку
    Останніми тижнями
    Він не знімає іі
    ані на хвилину, на мить,
    тож брудна, закривавлена,
    латана, десь і подерта.
    Святковий побляк візерунок,
    і китиці повідривались.
    На спині, на грудях дірки
    від осколків і куль.
    Через те, що шмагали,
    тягли у підвал,
    катували безбожно,
    відкрилися рани у Бога
    наскрізні та давні,
    у мозок терновий вінок
    коріння-страждання пустив.

    І висить наш Христос
    у розхристаній темній сорочці,
    і плюють йому в очі скоти,
    обзивають "укропів Царем",
    зводять наклепи,
    Духа Святого
    хулять щосекунди.

    А москальскі попи
    коло нього ідуть
    і кадять із кадильниць у вигляді бомб.
    Дим сірчаний, ідкий, дим від згарищ,
    дим фосфорний, дим паніхідний...

    Але завжди в свій час воскресає Господь!
    Він покажеться всім у новому вбранні -
    в украінській святій вишиванці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10653

    6 квіт. 2022 р.
    Любов Кондратюк
    Згорьована душа
    Моя душа стражданнями сповита
    І сповнена  ненавистю ущент
    Через проклятих лютих московитів,
    Що непокоять цілий континент.
    Моя земля від них зазнала горя,
    Зруйновані та спалені міста,
    І мій народ тортур побачив море,
    Так тяжко він несе свогО хреста.
    Чи може світ людський ставати кращим,
    Як звірство не покаране і зло?
    Допоки смерть над краєм роботящим
    Розправила своє страшне крило?!
    Це геноцид вкраїнського народу,
    Що мирно будував своє життя,
    І нагле  посягання  на свободу -
    Немає виправдання цьому й забуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10654

    6 квіт. 2022 р.
    Мария
    Їх девіз: Все чуже, наше
    Радісно покрали чужі речі
    Повезли награблене домой
    Вкрасти чайник, чи життя людини
    Де межа жорстокості людьский?

    Як вам чай там пьеться, смачно?
    Электрочайник, то не самовар
    Сапогом поки распалишь
    Задасть тобі жару байрактар

    Бач, як в нас багато інструменту
    В вас лише сокира і пила
    А виделка, не древ'яна ложка
    Щоб в вас в стравоході застрягла

    А тобі Цибенко вже не треба
    Золото та гроші, що ти вкрав
    Бо тебе ганебна, мерзка жаба,
    України син в раз покарав!

    Жінка в шубі каже: ти герой мій
    Все життя на неї заробляв?
    Ні, а був я на охоті
    В лісі за для тебе постріляв

    Сто проклять на ваші брудні плечі
    Вам Ємелям всім гореть в печі
    Наш тризуб вам в пеклі забезпечен
    Ви не люди, стадо ледачів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10655

    6 квіт. 2022 р.
    Михайло Федак
    Горить свіча...
    Горить свіча в Господнім храмі -
    Душа там просить каяття...
    Ісус Христос у древній рамі
    Хай освятить моє життя !
    Складаю я Йому молитву
    І Богу дякую за все...
    Молю лиш хай припинить битву
    І мир Вкраїні принесе !

    Моя молитва лине до небес -
    За мій народ, за мир, за Україну...
    Ісусе, Сину Божий, Ти воскрес,
    Тож воскреси нам Істину єдину !

    Горить свіча в Господнім храмі -
    Там Матір Божа і Дитя,
    Там очі виплакані в мами
    За сином, що пішов з життя...
    Складаю я Тобі молитву
    Маріє, Діво Пресвята...
    Прошу Тебе, спини цю битву -
    У Рай знов ангел відліта !

    Моя молитва лине до небес -
    За мій народ, за мир, за Україну...
    Ісусе, Сину Божий, Ти воскрес,
    Тож воскреси нам Істину єдину !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10656

    6 квіт. 2022 р.
    Анна Мирошник
    небо
    Небо, будь!
    Будь рiзним...
    Ясним, i як треба - грiзним.
    З хмарами бiлими.  Сiрим.
    Блакитним - так серцю милим!
    Будь дощовитим...Зоряним...
    Неосяжним, безмежним, безкрайнiм!..
    Рожевим - як сходить сонце.
    Бузковим - коли нiч у вiконце.
    Високим, казковим... Синiм!..
    Одне лиш прошу - будь МИРНИМ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10657

    6 квіт. 2022 р.
    Ніна Третяк
    НА ЦІЙ ЗЕМЛІ
    На цій землі жили ми споконвіку,
    До неба підіймаючи чоло.
    Випробувань нам випало без ліку,
    Та не зміліло честі джерело.
    Миролюбивість, щирість-аж іскриться,
    Гостинність, що не відає межі.
    Для добрих друзів-пишна паляниця
    І  українська пісня від душі!
    ... Сусід лукавий заздрісно вдивлявся
    На щедрі ниви, наливні сади -
    І по душі невинній потоптався,
    Криваві залишаючи сліди!
    ... На цій землі згорьованій - руїни...
    Замулене цілюще джерело...
    Не зводить світ очей із України,
    Яку ординське плем'я розп' яло!
    -Дивіться. Прикладайтеся до рани.
    Очищуйте Вкраїною думки.
    Вона переживе й цього тирана.
    Воскресне, як Спаситель, на віки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10658

    6 квіт. 2022 р.
    Вільна Катерина
    Коли вночі не спиш
    Коли вночі не спиш,
    В страху, що обстріляють з градів.
    А матері синів чекають в тиші,
    Наших всіх солдатів.

    Коли ти хочеш вижити
    Й нормально вдома спати.
    А ти сидиш,
    І змушений чогось чекати.
    Мала дитина
    Світу ще цілком не бачить,
    А змушена ховатись, й чуть
    "Десь поруч вибух... Лягай спати..."

    Душа боліла і болить,
    Серце рветься у різні сторони,
    У тому чистому полі, де була хата,
    Лежать тільки патрони...
    Для всіх людей давно
    Вже зупинився час,
    Минає все так дуже швидко,
    А вогонь не згас...

    Ми знаєм, що добро
    Перемагає зло,
    Потрібно просто почекати,
    І влітку з'їздимо в село...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10659

    6 квіт. 2022 р.
    Олексiй
    Каждой тваре пулю в висок
    К путинской своре у нас разговор
    Будет предельно коротким:
    Или заточкой, или трубой
    Каждый шакал станет кротким.

    Если ты выбрал, м#дак, свой маршрут
    Через Гостомель к Одессе -
    Олово пули, осколка снаряд
    Ждут тебя в почках и прессе.

    Каждой твари - пулю в висок,
    Каждой с#ке - к ногам батарею...
    Мы рашистов найдём, вспомнят плач,
    Детский ангельский голосок...
    Вырвем сердце скотам через глотку и шею.

    Где б ты ни был, рашист,
    Ты - двухсотый, ты - груз!
    И, тебя, рвать мы будем на части!
    За кремлевской стеной ты не, спрячешься, трус...
    Ты - чирвовая нелюдь по масти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10660

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Чехута
    Ніколи!
    Крізь стіни, крізь буремні дні і ночі
    Доноситься невтішний плач дітей,
    Блищать від сліз і мук жіночі очі,
    Що ждуть невпинно втішливих вістей.

    Нестерпний жаль ножами серце крає
    Через ворожий лютий град знущань.
    Бо Україна на очах вмирає
    Від божевільних чорних зазіхань.

    Пробачити не можна ту наругу,
    Що топче наші  долі і життя,
    Та щоб здолати цю пекельну смугу,
    Готові ми до бойових звитяг.

    Ніколи не забудемо колони
    Мутантів, що лишають нас життів.
    Ніколи не пробачимо, ніколи
    Злодійства найжорстокіших катіів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10661

    6 квіт. 2022
    Юлія Манойленко
    До Батурина прийде Буча...
    ***
    До Батурина прийде Буча
    І заплаче.
    А попереду прірви й кручі
    Тінь означать.
    Де кривавились ранки хижі,
    Кулі в груди.
    Запеклося тавром одвічним -
    То не люди.
    То орда проклятуща, зайшла,
    Зашморг тисне.
    Не продертися через хащі,
    Млосно, тісно.
    Діток віченьки, рученята,
    Пекла стогін.
    Ми не вміємо пробачати,
    Клякне вогник.
    Мама донечку колисає -
    Не проснеться.
    Полотніє із вилами Каїн,
    Не минеться.
    Бо розриті братські могили
    В світ волають.
    До Батурина Буча квилить:
    Хто з нас крайній?

    ©4.04.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10668

    6 квіт. 2022
    Юлія Манойленко
    Вони пили століттями...
    ***
    Вони пили століттями
    Мого народу кров.
    Вогонь печаль палитиме,
    Бо повернулись знов.
    Оці дрібні убожества
    Кацапські біль несуть.
    Та сила швидко множиться,
    Землі прадавня суть.
    І що не воїн - лицарем
    Стає на п'єдестал.
    Барвінком доля вицвіте,
    Гартована вже сталь.
    Молитви вічні, праведні,
    Чересел глибша слід.
    Я на коліна падаю,
    Щоб підіймався рід
    Із потойбіччя. Шоломом
    Черпну води з Дніпра.
    Любов'ю серце сповнене
    І струпи сходять з ран.
    Клекоче бій, шаблюками
    Викрешується лють.
    МУка зробилась мУкою,
    Сини на смерть ідуть.
    Щоб Україна квітнула,
    Пощезли вороги.
    Провію я на ситові
    Муку із слізьми. Гін
    Нуртує в жилах лицарів,
    І коні й танки, брань.
    І поруч з  Остряницею
    Там Гуня і Кобзар.
    Пульсує сонце. Трепетно
    Злетів у небо птах.
    Не криком, тихим шепотом
    Запеленав уста.
    Не розпачем, а радістю,
    Бо перемоги час.
    Спаситель вівці пастиме,
    Ридатиме Тарас.

    © 1.04.22.  Ю. Манойленко  Із майбутньої збірки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10669

    6 квіт. 2022
    Топольницька Наталія Степанівна
    Розпочнем все спочатку!
    Марні надії...Весна розіп'ята...
    Вбито матусю та знищено тата!!!
    Прані постелі на вітрі тріпочуть...
    В все, що довкола - повірить не хочуть...
    Коні ґаздівські уже не в загоні...
    Серце зім'яте в холоднім вагоні...
    Гроно калини заплаче багрянцем...
    Світ в своїх справах...В " діорах" та в глянці...
    Але весну ми врятуєм з полону!!!
    Рідних батьків не забудем до скону!!!
    Тепла душа обігріє дитятко!!!
    Ми переможем й почнем все спочатку!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10670

    6 квіт. 2022
    Сергій Чемерис
    Без назви
    Ось так, мамо, приходить віра.
    Її приносять ворожі танки.
    Мій Бог - це генерал з Новограда,
    І саме йому я молюсь щоранку.

    Жорстка аскеза без святкових дат,
    Її приносять ворожі колони.
    Мій Бог - це просто звичайний солдат,
    Йому я щовечора б'ю поклони.

    Не знаю, мамо, чи верну додому,
    Чи нас тут усіх перетре війною.
    Мій Бог уже не пробачить нікому.
    Я вірю, помста буде страшною.

    Ранкові зведення - ніби мантра -
    Молитва за упокоєння zвіра.
    Мій Бог - єдина надія на завтра.
    Ось так от, мамо, приходить віра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10671

    6 квіт. 2022
    Леся Зюбак
    Ми з тобою...
    Ми з тобою ніколи не були знайомі,
    Ми не бачились навіть очима,
    Але знаю про тебе напевно,
    Бо стою за твоїми плечима.
    Ти тримаєш небо над нами,
    Щоб ракети у ціль не влучали.
    Ти шпигуєш за ворогами,
    Щоб вони від болю скавчали!
    Ти у засідці можеш днями
    Залягти, щоб прицілом тримати -
    Тих хто посмів рідну землю
    Брудним черевиком топтати.
    Ти оборону безстрашно тримаєш
    І звільняєш людей з-під завалів,
    І міста від мін зачищаєш...
    І провчаєш місцевих вандалів.
    В тобі серце велике, як море.
    І ти маєш вдачу козачу.
    В тебе ціль, як небо прозоре,
    Але ставлю тобі я задачу:
    Невидимим стати для кулі,
    І бачити всі розтяжки.
    Почути голос зозулі.
    І завдати смерті поразки.
    Я не знаю тебе, Герою!
    Але стану тобі зорею!
    Ти за мене стоїш горою,
    Я за тебе стою душею!
    6.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10672

    6 квіт. 2022
    Вовк Юра
    Нумо браття
    Вже привикли
    всі чи як?

    Там де спокій
    Там все ок?

    Та не буде все
    Тут ок!

    Коли лізе ще той орк!

    І не буде України
    Коли всі не вимруть гниди!

    Ми не братьський бл#дь народ!
    Ми є різні!
    Чуєш? Орк?

    Обгородимось стіною
    Щоб не чути того гною!

    Буде мир та Україна!
    Нумо браття - ми є сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10673

    6 квіт. 2022
    Міхно Вікторія
    Війна
    У матері, що вбили сина,
    Не висихають сльози на очах.
    Коли ракета влучила в квартиру,
    Тоді і почалась війна.

    Сирени загули повсюди,
    В підвалах тисячі людей.
    Там мати колихає доньку,
    Та молиться щоб вижили вони.

    Десь у руїнах, куди влучив град, Дитина плаче від гармат.
    Загинула її сім'я,
    А їй всього десь рочки два.

    Та перемога буде наша,
    Це, напевно ,знають вже усі.
    Бо країна наша незалежна,
    Та незламна й з духом боротьби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10674

    6 квіт. 2022
    Степан Яценко
    Вертайтесь з Перемогою, сини!
    В лютневу ніч, коли ще люди спали,
    Їм снились тихі, райдужнії сни.
    Та раптом все довкола запалало
    Від бомб, ракет агресора,війни.
    Горять і села і міста Вітчизни,
    Гopить свята українська земля -
    Горів би в пеклі президент росії,
    Горіли б в пеклі вороги з кремля!
    Пішли в кривавий бій сини і дочки,
    Пішли свою Вітчизну  визволять.
    Від ворога, щo йде на нас ордою,
    Щоб знову на Вкраїні панувать.
    He станемо ми більше на коліна –
    Давно минули вже оті роки.
    Бо Збройні Сили – велич України!
    І українці вільні на віки!
    Хай Бог подасть в бою, сини, вам руку
    Всю нечисть вигнать з рідної землі,
    Вернути Крим, Донбас позбавить муки
    й закрить усі кордони на замки!
    Горить ординська техніка, палає
    І падають ворожії полки.
    За дім розбитий в солов`їнім краї
    Помстяться наші мужні козаки!
    Загоїть Україна свої рани
    І відбудує села і міста,
    І буде край наш знову розцвітати,
    Засіється земля наша свята.
    Настане день і зацвіте калина,
    І заспівають ніжно солов’ї,
    Повічно буде жовто-синій прапор
    Зоріти на Українській землі!
    Вертайтесь з Перемогою, герої,
    Вертайтеся додому із війни
    Щоб матері від горя не сивіли
    Вертайтеся живими до рідні.
    Зустрінем хлібом-сіллю переможців,
    Що мир приносять сонячним ланам,
    Шануєм наших воїнів хоробрих
    І в ноги ми вклоняємося Вам!

    березень, 2022 рік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10677

    6 квіт. 2022 р.
    Негода Костянтин
    Нескорені
    Мені здається, що віднині і довіку,
    І жінці українській, й чоловіку,
    Дитині-підлітку та сивим козакам
    Тримати зброю у руках міцних та вправних,
    Як право на свободи та чесноти,
    Що конче треба передати наступним поколінням...
    Світ має приклад України
    Як треба боронить себе від пошесті,
    Що хоче від народу не данини,
    А крові та конання на хресті,
    Як було ще в далекій давнині...
    Нескорений Народе!
    Я вірю  - ти могутньою рукою,
    Здолаєш ворогів,
    До їх поразки ніщивної
    Лишилося швидкоплинних днів
    Вже небагато....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10685

    6 квіт. 2022 р.
    Владислава Сімонова
    * * *
    Біч-о-біч з гойдалками у дворах - хрести.
    Замість обіймів нині - блокпости.
    Маріуполь, Ірпінь і Буча -
    не міста вже, а рана пекуча.
    За кожним біженцем - пуповина.
    Збиваються в зграї люди.
    Не зацвіте більше білим калина,
    одразу червоною буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10686

    6 квіт. 2022 р.
    Владислава Сімонова
    Без назви
    Прячься, трясись,
    когда слышишь имя своё, солдат.
    На могиле твоей не будет ни букв, ни дат.
    Но жатва пусть начнется с тех, кого любишь,
    Или что ты можешь ещё куском мяса,
    что у других именуется сердцем.
    Почему ты не замер в утробе,
    И не замёрз в сугробе,
    Чтоб жизни чужие теперь
    Как бусины нанизывать на нить.
    Убить - что воды попить.
    Беги в темноту и вой.
    Нигде ты не будешь свой.
    Просыпайся в поту по ночам,
    Передай омичам и москвичам:
    Все вы катитесь вслед за рублём
    И за русским военным кораблём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10687

    6 квіт. 2022 р.
    Аника Ост
    Выбор ваш…
    Маски сброшены .Обличье гиен.
    Яд внутри глубже спрятать не вышло.
    Жутко.Горько.Огонь.Пекло.Тлен.
    Крепко держит упрямое дышло.

    Кровью налиты души до дна
    Как спасаться планируем ,ЛЮДИ?
    Видно чаша ещё не полна
    Будет суд и он жестко осудит…

    Танцы с бубном на похоронах
    Чья-то смерть - неподдельное счастье .
    Не корабль уже пошёл нах,
    Человечность туда в одночасье ..

    Зверство тикает эти часы
    И чем больше тем дальше спасенье .
    Вы воротите ваши носы
    И готовите погребение…

    Пелена на глазах и в сердцах.
    Правда колко сползает на груди …
    И каков не был б сильным ваш страх
    Выбор ВАШ люди вы иль НЕлюди …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10688

    6 квіт. 2022 р.
    Аника Ост
    Несите свет!
    Несите свет и тьма сама уйдёт,
    Скукожится поджав свой хвост трусливо.
    Несите свет ,пусть он в вас оживёт ,
    Он ваше личное душевное огниво!

    Несите свет упрямо ,вопреки !
    Пусть в каждом светит яркое светило!
    В светлое будущее ,наперегонки!
    Ты веришь мне? Мы будем все счастливы!

    Несите свет в ладошках и в душе,
    И в каждой клетке пусть он озарится .
    Закрой глаза ,отбрось свои клише ,
    Плохое временно,как в песне говорится .

    Несите свет ,лелейте как дитя,
    Взрастите семя доброе как веру
    Несите свет ,свой щит с него сплетя
    Горите им не зная край и меру.

    Пусть оживет он и осветит путь ,
    Пускай услышит каждый мой совет
    Ведь даже в самом темном темном дне
    Надежда есть ! Просто несите свет !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10689

    6 квіт. 2022 р.
    Аника Ост
    Колискова
    Зіронька ясная світить в оконечко,
    Спи моя крихітко,спи моя донечка.
    Очки закрий нехай сон біжить стежкою,
    Хай розповість де зірки в небі мешкають.
    А Луна сяє по полю й долиною
    Спи моє серденько ,спи же мій синоньку.
    Мама твій сон береже и хвилюється
    Коли ти плачеш і коли ти журишся.
    Хай твоє личко світиться від радості,
    Нехай щоденно вигадуєш шалості.
    Я обійму тебе міцно дружочок мій,
    Щастя моє й найміцніша із мрій.
    Закривай глазоньки ,спи пташенятко,
    Хай тобі сниться наш дім,наша хатка .
    Хай тобі сниться машинка казковая,
    Лине до неба моя колисковая .
    Зіронька ясная світить в окононечко,
    Я  шепочу від душі,моє сонечко ,
    Трошки терпіння й повернем до хати
    Вірю й молюся ,іще небагато !
    А Луна сяє по полю й долиною
    Будеш пишатися ти Батьківщиною.
    Нехай пливуть  за віконцем хмариночки,
    Сплять діточки - донечки сплять і синочки,
    Думки мандрують ,відчутна єдина
    Де б ми не були наш дім - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10690

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор Семецький
    Мусить "Моль" сконати
    Мусить "Моль" сконати! –
    Молить Світ до неба,
    Господи, додати,
    Що до цього треба?

    "Моль" мусолить кнопку,
    Лапки потирає:
    Кинуть світ у топку
    Ядерну бажає.

    Гітлер їй кумиром...
    Мозком недолугим
    "Моль" диктує миру
    Правила холуїв.

    Як вона огидна,
    Лащиться під брудом,
    Наче не настигне
    Карма – баба люта.

    звися, Всевишній,
    Як колись Давиду,
    Поможи нам, грішним,
    Розчавити гниду.

    Україна стогне
    Під вогнем у крові,
    Та родить у Стольнім
    Вік новий любові.

    Мусить "Моль" сконати –
    Це щоденна мантра.
    Досить відкладати,
    Господи, до завтра.

    Можна – поза очі,
    Можна – привселюдно
    Хай її замоче
    Карма – баба люта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10691

    6 квіт. 2022 р.
    Аника Ост
    Услышь и поспеши!…
    Спасибо,Господи,за все что я имею ,
    Убереги всех тех кого люблю .
    Я чувствую,я знаю,крепко верю
    И веру эту как птенца кормлю .

    Всем кто устал - пускай найдутся силы,
    Чтоб встать и пыль с надежды отряхнуть.
    Каких ударов жизнь не наносила
    Ещё чуть-чуть ,вдох-выдох и вдохнуть .

    Спасибо,что есть кров и дети рядом,
    Спасибо,что есть самый лучший муж,
    Спасибо что имею все что надо,
    Чтоб достучаться до заблудших душ .

    Мне силы хватит ,чтоб помочь просящим,
    Чтобы помочь всем тем кто просит слов,
    Проснётся даже самый крепко спящий
    В тот миг когда закат уже багров.

    Пусть завершится всё что больно очень,
    Пускай затмит зло доброта души .
    Прошу ,став на колени ,тебя ,Отче,
    Спаси нас всех!…Услышь и поспеши!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10692

    6 квіт. 2022 р.
    Халетов Николай
    Вечная память
    Я с трудом принимаю, как данность
    То, что солнце встаёт на востоке,
    Освещая лучами реальность -
    После " русского мира" я в шоке!
        Всё затихло на поле боя,
        Но в кривых закоулках улиц
        Штабелями лежат ГЕРОИ,
        Здесь навечно они уснули.
    Дети, взрослые - вперемешку,
    Полуголые и одетые,
    Руки связаны, как насмешка,
    Вызов жителям всей планеты.
         Сердце - словно живая рана,
         Кровь глаза наполняет болью.
         Кто родил вас, исчадие ада,
         Колыбельные пел в изголовье?
    Вы ублюдки,а не солдаты,
    Недостойны упоминаний,
    Ваши души забрал когда-то
    Дьявол, лишив страданий.
         Траками гусениц их давили,
         Им в затылок стреляли подло,
         Их насиловали, душили -
         В этом храбрость вся ваша, кодло?
    Они в сны приходить к вам будут
    И, безмолвные, ждать ответа.
    Не простят, никогда не забудут
    То, что сделали с ними это!
        Плачет сердце, от боли воет.
        Жизни путь беспричинно скомкан...
        СЛАВА ВЕЧНАЯ ВАМ, ГЕРОИ!
         Память вас сохранит потомкам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10693

    6 квіт. 2022 р.
    Віта Дженжера
    Тримай, Європо
    Тримай, Європо! Газ твій у долонях
    зкривавлених зґвалтованих дітей...
    Зігрійся, хай ніколи не холоне
    байдуже серце - грійся від смертей.

    Дивись, Європо, як за світлу мрію
    підсилити обіймами тебе
    застигли у жаху і животієм...
    Діждалась? Ну ж бо, виправдай себе.

    Скажи, що ти не бачила, не знала
    й не думала, що будуть нас вбивати...
    Не вперше ти стурбовано мовчала,
    не вперше й будеш біль наш пожинати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10694

    6 квіт. 2022 р.
    Халетов Николай
    Слово
    За буквой - буква, словом - слово,
    И если вовремя подать,
    Они достанут до живого -
    И это надо понимать.
    Они такие же солдаты,
    Пускай не видимы в строю.
    Без них не выстрелят гарматы,
    Без них не скажешь - я люблю.
         Без них не сладить славный пир,
         Осиротеют стены храма,
         Без них оглохнет сущий мир,
         В них жизни суть со слова - мама.
    Куда не кинь, сначала - слово.
    Как в пору помощь дорога
    Так и оно спасёт любого,
    Но только вовремя когда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10695

    4 квіт. 2022 р.
    Віценя Лідія Миколаївна
    Тлумачення
    Кров’ю впилася земля,
    Небо – розпечене деко.
    Дивиться світ звіддаля
    В очі вкраїнського пекла.

    Була і в мене сестра,
    Сказала: нас Бог розсудить.
    Хрестик в її перстах
    Наче срібляк Іуди.

    Прийдуть нові тлумачі
    Слів, і подій, і Писання.
    Та провістять сівачі
    Істинну суть воскресання.

    Хресну дорогу пройти
    Бог тобі дав, Україно,
    Щоб на твоєму хресті
    Знов воскресить Свого Сина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10696

    28 бер. 2022 р.
    Віценя Лідія Миколаївна
    Молитва
    Ти просто згадай -  і повіримо в те, що отам,
    Де крокуси грілися в жменях снігів нерозталих,
    Де поміж смереками вже ялівець зацвітав -
    Повіримо, друже, що бачилися не востаннє.

    Згадай, моя сестро, подруго з очима богинь,
    Що кличе тебе мій мобільний дзвінком Челентано,
    Як били у дзвони твої березневі сніги,
    Повіримо, сестро – ми слухали їх не востаннє.

    Не плач, моя доню, налякана пташко сумна,
    Нас будять сирени, щоразу частіш на світанні.
    Ідеш з волонтерами, збила зі шляху війна.
    Та я на порозі тебе обійму не востаннє.

    Вернулись лелеки. Збулися страшні мої сни.
    Стою на колінах в молитві святій, в покаянні
    Перед матерями, чиї вже не прийдуть сини.
    Мій Боже, спини цю війну! І хай буде остання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10697

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Кондратенко
    Проклятий Кат
    Цей біль не можна виразити словами!!!
    Страх охоплює з усіх боків.
    Страх за дітей ,родину , друзів.
    Та просто за людей, які ні в чім не винні .
    Ми всі жили , та працювали ,майбутнє наше будували .
    Аж тут сирени заволали, до нас прийшла війна!!!
    Війна жорстока та кривава .
    Таких виродків не бачив світ!
    Орда катів осатанілих.
    Вони погрузли у страшних гріха.
    З людей невинних і без збройних,
     Вони  знущались без жалю!!!
    Таке пробачити не можливо!
     За все що скоїли прийдеться відплатить!!!
     Я пропоную: кожну  ту паскуду ,
     Що гордо зветься росіян,
    Тавром їхнім Z на лобі відмічать.
    Хай знає всесвіт  як виглядає кат!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10698

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Литвиненко
    І раптом скінчиться війна,
    І раптом скінчиться війна,
    І розквітуть барвисті квіти,
    Яка, до біса, сивина,
    Лише б душі не почорніти.

    Хай прийме Бог своїх солдат,
    Що боронили Україну,
    Хай відповість жорстокий кат
    За кожну жінку і дитину

    І за усіх, хто потерпав,
    Коли земля огнем тремтіла,
    І щоб чужинець кожен знав,
    Що з нами Бог, і з нами сила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10699

    6 квіт. 2022 р.
    Адріана Яремчук
    Новий правопис
    З малої букви, друзі, пишемо слова -
    російська федерація, росія, путін і москва.
    Хоч, вочевидь, їх навіть Словом не назвеш,
    Це радше лихослів’я та лайливий треш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10700

    1 квіт. 2022 р.
    Халетов Николай
    Российскому народу
    Вы одобряете невиданный аншлюс,
    Одни молчанием, другие восхищением.
    И вновь пытаетесь с упрямым озверением
    Собрать по косточкам распавшийся союз.
    Других народов не понять вам чаянья,
    Вы игнорируете нравы их и доводы,
    С упорством клоуна придумывая поводы,
    Чтобы построить на могилах здания.
    Мир устрашая пушками и ратями,
    Без чувства жалости, стыда и сострадания,
    Приобрели позор и наше осознание -
    Мы никогда уже не будем братьями.

    Могилы братские младенцев и детей
    Как ленты красные на белом покрывале.
    С годами раны заживут, душа - едва ли,
    И кровь не смоется слезами матерей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10701

    6 квіт. 2022 р.
    Анна Марущак
    Запитання
    Мамо, як ми будем жити далі?
    Вони отримають за нас медалі?
    Чому кінчається життя?
    Не мають милосердя або каяття?

    Що ми після скажемо дитині?
    Чи зізнаються, що винні,
    ті кати, що всіх вбивають?
    Коять лихо, і це добре знають.

    Там, де закривають очі,
    гомін, крики та щоночі
    біль, страждання в тілі і душі.
    Що за звірства чинять палачі?

    Ні, їм прощення немає!
    Це не люди, і не звір.
    Хто за це відповідає?
    Ось який він, "руzzкій мір".

    Ллється кров по Україні,
    гинуть діти на війні.
    Де ти, Боже, в цій країні?
    Спаси усіх, допоможи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10702

    30 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    Без назви
    Одни я в мире подсмотрел
    Святые, искренние слёзы -
    То слёзы бедных матерей!
                         Н. Некрасов

    Иссякли слёзы матерей,
    В сердцах исчезло сострадание,
    И на могилах сыновей
    Они находят оправдание
    Вранью, убийствам, грабежам -
    Все в вере правящим бомжам.
    И вместо горьких слёз утраты
    И боли в сердце от беды,
    Которую творят солдаты
    Весь мир поставив на дыбы -
    Лишь гробовая тишина
    В оковы лжи заточена.

    Простить жене, простить друзьям
    Забвенье ваших сыновей...
    Себя простить - и аз воздам
    Для вас, молчащих матерей!
    Молчите, в рот набрав воды.
    Нет равнодушью оправдания,
    И больше нет святой слезы,
    Лишь море крови и страдания!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10703

    6 квіт. 2022 р.
    Уля Лісова
    ***
    Моя любове, як там в тебе справи?
    Хоч трохи тихо? Чи холодні ночі?
    У мене все спокійно. Лиш довгими ночами
    у темряві ввижаються твої сміливі очі.

    Та ще оті зірки, які іскряться в небі
    нагадують мені ту мить твого зізнання.
    Ти пам'ятаєш це? Була весна у сквері,
    і ти сказав "кохаю" на прощання.

    Був гарний сквер. А зараз він зруйнований.
    Та не хвилюйся, милий, спогад наш не вбити.
    І ту весну, і те "кохаю" бомбами
    війна для нас не зможе розгубити.

    Моя любове, весь час я думаю про тебе.
    І вітром березневим тебе я обіймаю.
    Ще зовсім трохи, милий, почекати треба
    і ми зустрінемося. Вірю в це... І знаю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10704

    27 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    Без назви
    Им не забыть своих детей,
    Погибших на кровавой ниве,
    Как не поднять плакучей иве
    Своих поникнувших ветвей...

    1855 г.   Н. Некрасов

    К несчастью, наступил тот час,
    Когда поникнувшие ивы
    Заменят материнский глас
    У свежевырытой могилы.
    И проведут в последний путь,
    Без слова божьего и чести
    На мир посмевших посягнуть,
    Свой род измазавших в бесчестье!
    Как духом измельчал народ,
    И совесть потерял и святость...
    И лишь берёза у ворот
    Напомнит о душе распятой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10705

    6 квіт. 2022 р.
    Уля Лісова
    ***
    Десь там — у сонячнім сплетінні
    горить маленька свічечка ідеї.
    Вона існує, щоб долати тіні,
    які ховаються по закутках оселі.
    І кожен з нас цю свічечку тримає
    в сплетінні цінностей, любови і надій.
    Тому ця свічечка вночі перемагає
    те зло, що хоче захопити світло мрій.
    Але буває, часом, зло це завелике.
    Таке, що й темряву поширює тривожну.
    Тоді все важче свічечці горіти
    і вірити, що подолати тіні можна.
    А зло тоді злорадно насміхається
    і переможно грає оду тіні.
    Лаписьками своїми намагається
    згасити вогник світлої надії.
    Та падаючи у темряву сатину,
    та свічечка розпалює вогонь,
    який поширюється хвилину за хвилиною
    і творить безліч інших світлих доль.
    Тепер горять багато свічечок ідеї.
    Тепер та влада темряви — ніщо.
    Вже зло тікає з власної імперії,
    вже власні тіні хочуть вбити зло.
    І зло помре. А світло буде жити.
    Бо в нас існує свічечка ідеї:
    що в темряві не можна тихо тліти,
    що з нею треба мужністю горіти
    і вміти поставати проти неї.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10706

    17 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    Без назви
    Когда звучат раскатистые громы,
    И небо мирное ракеты в клочья рвут,
    Идёт война, а не натура, пробы -
    Определись, кто враг твой,  а кто друг!
    И коль твоя душа болит и стонет,
     И в венах кровь от ярости кипит,
    Родную землю защити, как воин,
    И корни рода, что она хранит.
    В корнях тех сила и твоя отвага,
    В них память детства, летопись веков.
    В них шум дубрав и трепетанье флага,
    Как символ вечности и мужества бойцов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10707

    25 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    Без назви
    За что такое наказание
    Свалилось горем с высоты?
    Мой бог, уйми мои страдания,
    Дай сил подняться, чтоб пройти
    Пути остаток без ненависти,
    Без злобы, ярости в твой дом.
    Верни вновь сердцу меру жалости,
    Наполни светом и теплом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10708

    10 бер. 2022 р.
    Таня
    Без назви
    2 недели войны... Невозможно молчать
    Лишь тихонечко плакать, громко кричать.
    В это сложно поверить, нереально принять
    Мне просто трудно. Слышишь? Трудно дышать!

    Кто прав, кто врёт- не знаем мы
    Но видим то, чего не видишь ты
    Я ЗА людей, ЗА доброту, ЗА понимание,
    Но увы, буква Z потеряла сознание

    Локацию многие из нас поменяли:
    "поза зоною", "в подвале" "в далеке"
    Вот честно, мы так от войны устали!
     В страшном сне не снилось тебе!

    В нас говорит отчаяние, боль, тревога
    Страх, молчание, суета.
    "Так не должно быть!" крикнем мы на орка
    "Мы будем до конца всегда!"

    Верю! Победа за нами!
    Но цена какова?
    Услышать бы Бога слова чудесами:
    "Просыпайся. Закончилась война"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10709

    6 квіт. 2022 р.
    Ткачук Дарина
    Вітальна листівка самій собі
    Привіт,Даринка,тобі сьогодні шість плюс двадцять,
    проте останній рік додав ще кільканадцять.
    Ти не така,як раніше з ноткою легковажності,
    але така ж весела і вже з долею відважності.
    За життя вже дякуєш не тільки мамі,
    а й тим хто на варті днями та ночами.
    Тобі ще рости,народжувати й будувати
    Любити,обіймати і більше цінувати.
    Плакати бажано тільки від щастя
    Вигулювати не одне святкове плаття
    Збирати друзів,рідних,вечері готувати
    І більше нінащо не нарікати!
    Люби себе й людей,але дозовано,
    бо як бачиш не все в житті буває прогнозовано.
    Біжи швиденько заходь в  телеграм,
    не для новин,а просто написати близьким: «Як ви там?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10710

    6 квіт. 2022 р.
    Олекса Доброгорський
    «Кисневий голод»
    Забракло слів, снів, рухливості сліз,
    Немов викинуті на берег риби, пожадно ковтаємо гіркий дим,
    Кисневий голод приходить завчасно й «дарує»
    Знепритомнілий вимір картини жахіть.

    Монголоїдне нашестя нечисті із пекла
    Трощить чутливу свідомість, підпалює ніжність неба,
    Трикляте огидне звіряче стадо,
    І їхній паскуда-жрець підспівує заупокійну прижиттєво.

    Лишився хто живий, не щез?
    Робимо перекличку серед холодних стін,
    Моторошність зціплює, зковує вщент,
    Чи побачимо, почуємо кого з-під руїн…

    Матір Божа, Покров розстели свій Святий,
    Завинили ми Сину Твоєму з прадавніх часів,
    Розстели простирадло небесне, янгольське коло зімкни,
    Щоб піднятись змогли з тих кривавих століть.

    Щоб піднятись з колін і поступ вершити стрімкий
    У прийдешнє майбутнє, що рветься назовні з низин,
    У прийдешнє майбутнє, де не чутно стогін і скрежіт зубів,
    Де посміхається сонце, вітаючись з ранком промінням!

    Поки ще не запізно,
    Виходьте гори! Тримайтесь міцно!
    Лютуй, мій брате, Дніпро, закіпай!
    Хвилю за хвилею свою підіймай!

    Лютуй, Херсоне мій, скаженій!
    Розскажи їм, хто уперше тебе охрестив,
    Окропи землю Святую, прадавня матір, Софія,
    Щоби щезла із неї назавше ворожа тінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10711

    6 квіт. 2022 р.
    Надія
    Ціна волі
    Щодня твоє життя висить на волоску
    Щоранку все єство заповнюється люттю
    За все побачене та непобачене у Бучі,
    За усіх тих, кого убила, рука російського ката, в Чернігові, у Харкові, у всіх містах моєї України
    За янголят малих, що полягли
    І за незкоренних Азовців, що волею до спільної свободи, виборюють для нас усіх життя.

    І те, до чого прагнув в мирний час
    У мить перетворилось на лахміття
    І хочеться лише, щоб були всі живі,
    А наші землі, вільні і свої
    Щоб українці нецурались мови, своєї віри, рідного плеча
    Щоб все, що так виборюємо зараз,
    Народжувалось в серденьку з любов‘ю,
    до Неньки Рідної, моєї Батьківщини.
    Яку ціною власного життя, пронесли наші предки крізь віки
    І донесли до нас, щоб зберегли нарешті ми,
    Єдину, незалежну Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10712

    20 груд. 2020 р.
    Олекса Доброгорський
    «Скільки років самотності»
    Скільки років самотності випали нам
    І на знесилім обличчі
    Вчимося молитви читать на вустах,
    Відчаєм зазираючи в вічі.

    Зґвалтована правда блукає собі,
    Шукає людського притулку;
    Поругані діти, поругане все,
    Хворобою стала розлука.

    Не намальовані віхи святі,
    Не сказано слово останнє в Завіті:
    «Молю, я благаю тебе -
    Озернись у своїм лихолітті»

    Відверті слова на світанку століть,
    Відчуєш у спині кривавії жерна:
    «Скільки років самотності понад усе,
    А більшого нам і не треба»

    Цинізму холодного не розділю
    В пекельнім мареві світу
    І відповіді в кишені свої віднайду
    Всим тим зловонним блюзнірам.

    Нехай чекають світила небесні зорі,
    Нехай зриваються листя з невинних,
    Відвертістю вдаримо ми по Землі,
    Землею і Сонцем єдині.

    Прозорість відлунням кришталевим сягне
    Усих тих прихованих істин,
    Святими не стануть, їхня святість мине,
    Захлинеться чуттєвістю віри.

    Скільки років самотності, а скільки й ще
    Нам винесло розхристане небо,
    Щоб стати щасливими понад усе,
    А більшого нам і не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10713

    6 квіт. 2022 р.
    Віктор Білик
    МИ - ІНАКШІ!
    Звичайно, на війні буває страшно.
    Не стали відчайдухами ми враз.
    Та те, що чинить зараз клята раша -
    То разом параноя і маразм.
    Тому наш вибір -  битись до кінця,
    Й молитися за кожного бійця.

    Звертатися до Господа з проханням:
    «Дай, Боже, нам відстояти життя,
    В якому цінність – мир, добро, кохання,
    А вбивцям шлях вкажи у небуття,
    Цих нелюдів-безумців просвіти,
    Як в пеклі будуть раді їм чорти.
    .
    Війна, звичайно, залишає шрами,
    Які печуть нестерпно у душі,
    Та відчай там даремно б`є у брами
    Із закликом тікати у кущі.
    Як з криці молот видаляє шлак,
    Так волю ми збираємо в кулак.

    Хай люттю захлинаються ординці,
    Що стався, м`яко кажучи, облом,
    Бо світ не залишив нас наодинці
    З властивим їм маніакальним злом.
    Вони ще мріють бути на коні?
    Аж смішно від такої маячні.

    Невже незрозуміло: ми – інакші?
    І непоправна то для них біда.
    Хоч як кортить мізки промити наші,
    А результат – як з гусака вода:
    Себе ми загнобити не дамо,
    На тому непохитно стоїмо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10714

    6 квіт. 2022 р.
    Олекса Доброгорський
    «Приречений і наречена»
    «Приречений і наречена»

    Стоїть гора, а під горою - чорний дим,
    Запахло мертвечиною у нашім лісі,
    І ти танцюєш свого танця на горі
    На душах упокоєних одвічно.

    Цинічно споглядаю я на це
    І все здається вже занадто крихким.
    Ні, це все блюзнірство, це бласфемія усе,
    Так не повинно бути в цьому світі.

    Німі діти ллють криваві сльози з очей змертвілих,
    Прикинишся убитим, всеодно знайдуть твоє змертвіле тіло.
    Убивці всього живого на землі
    Насититись не можуть крові.

    Їм все замало - випорошуй тіло,
    Їх не беруть людські прокльони,
    За ними вежа - влада нескінченої пітьми,
    За нами - херувимів незлічених сонми!

    Позасинали мої донечки понад дорогою
    Й сплять у своїй дрімоті.
    Виглядаю тебе синку з віків вічних.

    Неквапливі діти деруть, зривають
    Останню сорочку з моєї дитини;
    Україна - моя наречена,
    Немає тепер тебе де подіти.

    Відчуваю, лихе коїться, чуже насувається
    Й перевертнями душу крає.

    Що ж вони наробили, ці стерво, недолюдки?
    Поглумилися над тобою, над Святою Любов’ю
    Й полишили вмирати саму при дорозі...
    Мою багатостраждальну Україну.

    Полишаю тебе, щоб знов повернутись
    І не впізнати краси твоєї!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10715

    5 лип. 2015 р.
    Олекса Доброгорський
    «Голод»
    Так крихко лід тане у вчорашньому чаї,
    І очі прижмурені знову огортають любисток,
    Мовчи, замри, не кажи нічого,
    Постріл пролунає лише завтря
    Й обернеться супроти тиші вістрям.

    Соловейко, розмінявши вроду на сича,
    Злякано, передчуваючи питає -
    «Мамо, мамочко, а як це, падати на голу землю
    Так і не здійнявши, не розпростерши крила?
    Бо бачив, як лежали такі живі,
    Забиті камінням забуття наші синочки.»

    «Твій натюрморт у мене на грудях ще з вчора, синку,
    Твій голод ще з позаранку став виснаженням моїм.
    Людина приходить в муках і у муках піти повинна...,
    Щоб віднайти свій власний біль.»

    Вдивляючись у ріки, зорі втопають
    В безсиллі часоплинної ходи,
    Не знаю, мамо, яких тепер пісень співати,
    Забув усі від тої я туги.

    Наснилося таке, що голос втратив
    Неначе зкинули із неба, ввігнавши в землю
    І, оточивши відчай, чорне вороння кружляє
    Із намаганням страти показової.

    Ні, це не сон, мій милий, прокуратор -
    Римський намісник, вже виніс вирок -
    Чорний конвой місяця нісана поведе тебе
    З останнім пострілом у вирій.

    Але я буду там серед глузуючої пустоти,
    На скорчених руках тримаючи твоє жахіття,
    Твій смуток відізветься лісів риданням,
    І повиходить спокій з берегів...

    Але, поки що, спи...,
    Буду молитись, щоб вистачило в листя сліз
    На все те, що мусиш ввібрати в себе,
    Не прокидайся, прошу, тебе, спи,
    Спочинь, хоча б у снах, мій любий сину...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10716

    6 квіт. 2022 р.
    Наталія Самрук
    Ключі від щастя
    -  Пані, ви звідки?
    -  Я з України…
    -  Де ваш багаж?
    -  Я не маю валіз.
    Дім мій тепер – то суцільні руїни,
    Світу не бачу за маревом сліз…

    -  Пані, ви змерзли?
    -  Облиште, минеться…
    Від пережитого досі трясе…
    Думалось, швидко навала мине ця,
    От тільки Смерть шкірить зуби в лице…

    Розчерком градів в весняному небі
    Нелюди присуди пишуть собі,
    І розумієш: усе, що нам треба, -
    Стати плечем до плеча в боротьбі.

    Воля – як подих, нам вкрай необхідна.
    Ми переможем, насадимо сад
    Замість руїни… І сила побідна
    Рухає воїв: ні кроку назад!

    Те, що здавалось до краю важливим,
    Вщерть зруйнувала безглузда війна…
    Рани криваві на серці й, можливо,
    Біль цей ніколи уже не мина:

    Тихо у вас, та сирени я чула
    Й подих Кістлявої - морок вночі…
    Що в мене в жмені? О, ледь не забула:
    Це ж від минулого щастя ключі…

    Цей от, малий, - від поштової скриньки,
    Де вже ніхто не напише листа,
    Вітер у гіллі мелодії бринька,
    Журно куйовдить котові хвоста…

    Цей  - від вокзалу, від зали чекання,
    Де вже не ходять давно поїзди.
    Цей – від квартири, а цей от, останній
    – Весь почорнів від людської біди.

    Як би хотілось мені  відчинити
    Двері в майбутнє, де казка живе!
    Скроні засновані срібними нитками,
    Тиха зажура у хмарах пливе…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10717

    31 бер. 2022 р.
    Халетов Николай
    МИ - УКРАЇНЦІ !
    МИ - УКРАЇНЦІ !

    Мы украинцы! Мы не малороссы!
    И если кто с небес вам камни сбросит,
    Так вдячність це за вашу доброту,
    За людяність безмежну і святу,
    Любов до ближнього. Чи в тому є вина,
    Що українець я! А не шматок лайна!
    Я никого обидеть не хочу,
    Но слов никак не выбросить из песни...
    Под звуки выстрелов в убежище лечу
    И с уст слова слетают раньше мысли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10718

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Чехова
    Залишайся
    Позолочені шати
    повільно скидаєш
    так невпевнено та
    неохоче
    і оголену душу свою
    забираєш,
    що від суму, мов
    листя тріпоче.

    Залиши мені присмак
    своєї печалі:
    трохи дивної, дещо
    близької.
    Залиши мені це
    відчуття і надалі,
    однодумцями будем з
    тобою.

    Залиши мені в пам'яті
    думку про себе
    найприємнішу, теплу
    та світлу
    і, як очі бездонні
    блакитнеє небо
    в кольоровій яскравій
    палітрі.

    Поділись оксамитовим
    заходом сонця,
    що останню усмішку
    дарує
    й заглядаючим тихим
    світанком в віконце,
    де вуста ніжно
    промінь цілує.

    Розкажи про свої
    потаємні бажання,
    про забуте,
    затьмарене щастя
    і до болю палке,
    невзаємне кохання,
    про життя розкажи,
    залишайся...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10719

    23 бер. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Моя Україна
    В нас мова наша є чудова!!!
    Що лине понад світом всі віки !!!
    І риса нашого вкраїнського народу
     У вмінні згуртуватись у біді !!!
    Наш оберіг це  вишиванка
    І кущ калини навесні !!!
    Матусі ніжная співанка
    І чорнобривців цвіт!!!
    Каштани київські квітучі,
    В лісах могутнії дуби,
    Високі сосни та ялини,
    Поля пшеничні золоті ,
    Трембіти звук, Дніпрові хвилі
    і шум тополі у степу.......
    УСЕ ЦЕ НЕНЬКА-УКРАЇНА
    ЇЇ ПОНАД УСЕ ЛЮБЛЮ!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10720

    6 квіт. 2022 р.
    Халетов Николай
    Журавли -2
    Журавли ( продолжение Р. Гамзатова).
    Вон новый клин над горизонтом тает,
    Сверкнув в лучах закатного огня.
    Там души тех, кто пал в Афганистане,
    Броню сменив на крылья журавля.
    Летят они над грешною землёю,
    С небес взывают, плачут в небесах
    Чтоб никогда туманной пеленою
    Не застилали слезы нам глаза.
    Летят в одном строю отцы и дети,
    И внуки крылья пробуют на взлет.
    Не для того сражались против смерти,
    Чтоб пламя жизни превратилось в лёд.
    Летит, летит над миром клин усталый,
    А под крылами новая беда.
    Кромсают жизни, города и страны
    И кровь рекою льется, как вода.
    Клин журавлей, измученный от жажды,
    Взывает к миру тысячи сердец.
    Чтобы сквозь тихий шорох листьев павших
    Младенца крик услышать мог отец.
    Клич журавлей как будто звон набата-
    Мерило прошлых и грядущих дней..
    Когда взлетят последние орлята
    Мир не услышит белых журавлей...
    Пустынный мир... Лишь стаи журавлей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10721

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Крик душі
    Немає слів...нема думок...
    І серце стислось  у кусок...
    І лиш одне, щоб здохли ви!
    Горіли в пеклі вже, СКОТИ!!
    А ваші доньки, матері
    Відчули все і на собі!
    За кожну крапельку сльози,
    За ріки крові і журби!
    За немовлят, дітей, жінок,
    Що їх безжально так вбивали!
    Гостомель, Бучу і Ірпінь
    Невистачає вже терпінь !!!
    Вам кожен смерті тут бажає,
    Й нащадкам ваших поколінь.
    І пекло вже на вас чекає,
    Та ми без докорів сумлінь!
    Ви нелюди..ви варвари жорстокі..
    Ви орки..кляті москалі!
    Ми вас душити всюди будем
    І на теренах нашої землі!
    Вам не відмитися ніколи
    Від крові, що ви пролили!
    ЗА ГЕНОЦИД МОГО НАРОДУ
    ВАС ПОКАРАЄМ, ДЕ Б ВИ НЕ БУЛИ!!!!СМЕРТЬ ВОРОГАМ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10722

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Баглай
    За те , що ти зневажив мову
    За те, що ти зневажив мову
    І не любив свій рідний край
    Прийшли сюди чужинці
    Ці варвари, це клятий той москаль!!!
    Який ніяк второпати не може,
    Що ми єдині і міцні
    У вірі, помислах, бажанні
     Шляхом  незалежним іти!!!
    Нам не потрібні його настанови
    Хай про народ піклується свій
    Вони і так як раби безголові
    Немають нічого в душі!!!
    Їм  їхнії діти байдужі!!!
    Що їх вже давно проклали,
    За те що вбивають невинних,
    гвалтують і мародерять вони!
    Ми незабудем і непробачим НІКОЛИ
    Всі звірства вражої орди!!!
    За них прийдеться їм відповісти!
    Несховаються від Бога вони !!!
    Молитва лине понад світом
    За Український незалежний край!!!
    І скоро все уже скінчиться !!!!
    Ми відбудуємо наш рідний
    НЕЗАЛЕЖНИЙ КРАЙ!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10723

    27 лют. 2016 р.
    Олекса Доброгорський
    «Що ж ви робите, люде-людоньки?»
    Що ж ви робите, люди, людоньки?
    Не чиніть лихе, не підпалюйте оселі,
    У якій народжується диво-дивнєє.

    Не рубіть останній міст,
    З якого скочите
    На кіл загострений.

    Не женіть гінців до Ірода,
    Щоб споряджував похід свій кривавий
    На забиття малечі...

    Не відвертайтесь від святинь спиною
    Й не втішайтеся,
    Коли ікони плачуть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10724

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Мрія
    Всі мрії  зплелися в одну,
    Скоріше б закінчить війну!
    Спинити рахунок безглуздих  смертей,
    Не бачити  сльози  наших дітей!
    Не чути сирени і залпи гармат,
    І дощ вогняний, щоб не падав до хат!
    І вирв від снарядів не було у полі,
    Та наших людей не було у полоні!
    Щоб знову співали птахи на світанку,
    І сонечко ясно світило щоранку...
    Повсюди сміх,  щоб дитячий лунав ,
    До рідної неньки в обійми упав...
    Щоб сльози від радості наші були
    І всі українці щасливо жили!
    Кохана людина, щоб поруч була!
    І плани в майбутнє складала сім'я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10725

    22 бер. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Без назви
    Наш старший брат тепер вже кат !!!
    Та й не були братами ми ніколи!!!
    Ілюзію створив і нею жив, катуючи усіх довкола!!!
    Та ми повстали, піднялись
    З ярма твого тяжкого!!!
    Нам не потрібен ,,руський мир,,
    Який руйнує все довкола...
    Тебе прокляв вже навіки
    народ нескорений в покорі !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10726

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Металевий птах боронить небо
    Металевий птах боронить небо,
    А на ньому український сокіл
    Москалів дарує степу,
    Щоб цвіла земля на вржай і на спокій.

    Задля миру весь народ повстав.
    Об'єднався в одне ціле, як ніколи.
    Щоб той птах ніколи не злітав
    Задля війн, життя чи задля волі.

    Грізний гнів людей боронить землю
    Ворогів скидаючи у пекло.
    Тисячі солдат воюють без жалю,
    Щоб укрити ворога вогнем посмертно.

    Не пробачимо ні Харкова, ні Київ.
    Не поляже український дух під градом.
    Прокляне весь світ жахливий "рускій мір"
    І на віки вічні він лишиться клятим.

    Українці добре серце мають,
    Доки свого в нас не відібрати.
    Українці свою землю не кидають.
    Ми хрестили Русь, ми здатні й відспівати.

    Ти дарма прийшов, москаль, тебе тут не чекали.
    Поклади в кишені ти собі насіння.
    Бо останнє, що почуєш перед смертю:
    "Іди нах*й, Слава Україні"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10727

    26 бер. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Без назви
    Народ мій єдиний, могутній!
     Він велич формує свою!
    Ніколи не став ні перед ким на коліна
    Й державу не зрадив свою!!!!
    Спитаєш  мене ти  народу імя,
    Що прагне свободи і волі
    Я з гордістю відповідь дам:
    -УКРАЇНЕЦЬ - Ім’я мого роду!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10728

    24 бер. 2022 р.
    Світлана
    Сьогодні
    Сьогодні я надягла червону помаду
    І пошкодувала, що не маю чорне пальто.
    Сьогодні їхня країна ллє пропаганду,
    А наша б'ється за Маріуполь жорстоко.

    Сьогодні у парку я слухала птахів спів,
    Тримаючи у руці несолодке холодне какао.
    Сьогодні я прокинулася від крику матерів,
    Що кричать за своїми дітьми від захду і до світанку.

    Сьогодні я пила какао, в яке не котилися сльози.
    Бо ще можу тримати чоловіка за руку.
    І доки на фронті відлітають тисячма гільзи,
    Я віддаю, що можу, за ще один кожного серця стукіт.

    Сьогодні місяць війни, а я досі не склала тривожну валізу.
    Доки хтось вже втратив будинок, сім'ю чи життя.
    Втратив віру у справедливість, Бога чи ЗСУ.
    І знову почав курити, розпаливши із мрій величезне багаття.

    Сьогодні не до надії і вже точно не до какао.
    Кожен день минає через страх чи на автопілоті.
    Помовчімо ж за тих, кого з нами не стало.
    І не дймо перемогти тій паскудній сволоті.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10729

    22 бер. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Без назви
    Донедавна вглядалася в небо,
    милувала його безкінечна блакить.
    А тепер вглядаюсь у небо чи нічого до нас не летить...
    Все змінилось в одну лише мить,
    Як російські війська окупанта
    Посягнули на нашу блакить!!!
    І покотилося горе нестримно ,
    море сліз , невимовна журба...
    Смертей Тисячі лиш з-за примхи старого дурка!!!
    Зруйновані наші міста і земля під ногами пала...
    Гинуть люди омріяні кращим життям!!!
    Їх провина у прагненні волі,
    Незалежності !!! Рідної мови !!!
    У свободі думок і у мріях на краще життя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10730

    30 бер. 2022 р.
    Світлана
    Найважче
    Найважче залишатися толерантною,
    І не засуджувати всіх і себе.
    Найважче не бути лукавою,
    Не тільки, доки війна не мине.

    Найважче продовжувати жити
    І на паузу не ставити життя.
    Найважче у людей вірити,
    Коли люди чинять кровопролиття.

    Найважче помічати власні амбіції,
    Що ведуть до покори й смертей.
    Найважче чути совісті кличі
    І молитви маленьких дітей.

    Найважче обирати світло
    Щоранку, як сонце встає.
    Найважче поводитись гідно,
    Коли ворог тебе дістає.

    Найважче вбивати чимбільше,
    А потім вертатись додому.
    Найважче не стати найгіршим,
    Ховаючи в пляшці втому.

    Найважче десь там будуватись
    І вірити у перемогу.
    Найважче не попрощатись
    І втратити дорогу додому.

    Найважче завжди болюче,
    Це ціна збереженої душі.
    Найважче завжди неминуче,
    Біль нагадує, що ми ще живі.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10731

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Як жити?
    Як ми маємо продовжувати жити,
    Коли в двохста кілометрах вбиті люди?
    Як змусити себе сміятися й радіти,
    Коли тінь смерті видно звідусюди?

    Велосипед і чоловік, рука в землі,
    Маленька дівчинка зґвалтована і вбита,
    Мертва родина в ямі, у крові,
    А я жива, одягнута і сита.

    Прошу вас досить про "синдроми",
    Вже не до терапій, я просто хочу помовчати,
    А не дописувати книгу чи складати паліндроми.
    Закінчу вірш і вип'ю свої антидепресанти.

    Більше не плачу і немає сил на лють,
    "Братський народ" не заслуговує емоцій.
    У пеклі московитів теж не ждуть,
    Засуджують політику "спецоперацій".

    Бог ні до чого, припиніть його винити.
    Все людство допустило катастрофу.
    Нам краще вчитися, як слід чинити,
    Щоб більше жодного Адольфа.

    Болить усім і кожен бореться, як може,
    Найголовніше – залишитися людьми.
    Всі впевнені, що Україна переможе,
    Лишилося дізнатися коли.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10732

    6 квіт. 2022 р.
    О.Ч.І.
    А давай після війни...
    А давай після війни відбодуємо країну!
    Відреставруємо всі школи та садки,
    Намалюємо свою національну картину,
    Проростуть на ній дерева, запашні квітки...

    А давай після війни розмовляти нашою!
    Під небом ясним заспіваємо гімн,
    Прославлятимемо мову країни найбагатшої
    Піснями солов'їними та словом міцним.

    А давай після війни зустрінемося за кавою,
    Будемо обійматися вперше, немов востаннє,
    Буде Україна із всіх найбільш привабливою
    Країною людяності, сили та кохання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10733

    6 квіт. 2022 р.
    Всеволод Мірчук
    Буча
    “Буча”

    Десь у хабаровську ти народився в тата й мами
    ходив в садок і школу, може навіть в бурсу теж
    Не знаю чи здогадувався ти з своїми пацанами
    що звірству твоєму не знайдеться меж!

    Ти виріс і окріп, мозги твої промиті
    вірніше як, їх мабуть і зовсім і не було
    жуєш гівно ти з тєліка щомиті
    так смачно, що аж логіка заснула

    Ти ще і кроку не ступив на нашу землю
    але вже всіх нас від душі убити хочеш саме ти
    Не матимеш до нас ти ні краплини жалю
    Душу продав дияволу, бездушний демон ти!

    скажи кого прийшов на нашу землю визволяти?
    де всі неонацисти з і бендергерої?
    та легше тварям грабувати гвалтувати і вбивати
    невинний люд… в якого нема зброї

    підняв ти руки догори коли зустрівся з смертю близько
    одна легенда на усіх “ми на навчанні, ми не знали”
    Тебе не били, мамі подзвонили і нагодували
    А ти вбивав дітей які по суті і життя не мали

    Вона кричали і хотіла жити…
    але в тебе ерекція, вас було троє..
    а чоловік її убитий вже з небес на це дивися
    Руські солдати! асвабадітєлі! герої!

    За що дітей впритул у голову стріляли?
    за що ти гвалтував її, їй було тільки 9?
    Облиш бабусю скот! вона ж старенка!
    та шо поробиш…твій наказ не відміняли…

    Ти сука здохнеш як і всі хто був з тобою!
    тебе знайдуть і дуже сильно покарають
    як не знайдуть то будеш VIPом в пеклі
    і хай тебе чорти в твій руський зад заграють!

    Ну як воно хвалитися дружині, шо ти сьогодні спиздив нову шубу?
    собі дві дрельки кльовий телефон і ровер….
    Як сильно ти порадувати ще раз встиг кохану Любу
    Коли вона знайшла тебе мразота на “ИЩИ СВОИХ”

    Прийшла посилка коханій з чотким кодом “200”
    Щоправда ти був у кульку і бракувало голови
    Вона побачила кусок ноги, твій паспорт і телефон і шубу
    Вдягнула шубу і прийняла тихо роль вдови

    Немає міст, і сіл тепер також немає
    де була Буча тепер виє вітер як у полі
    холоне кров моя і серце розриває
    лишилась пустка і навколо трупи…..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10734

    6 квіт. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Колискова для сина
    Не спить Україна, на хвильку очей не стуляє,
    Не спить кожна мати, що сина відправила в бій.
    Навколішках Господа тихо до ранку благає,
    Щоб син повернувся скоріше додому живий.

    Погладжу легенько русяву голівоньку сина,
    Закрий оченята, і солодко рідний засни.
    Як виростеш, знаю, підеш захищати країну.
    А поки хай сняться тобі кольоровії сни.

    Щоб бачив у сні ти щасливу життєву дорогу,
    Прекрасну і сильну нашу державу нову.
    І мир на Вкраїні, і нашу святу перемогу,
    Бажаю побачити, сину, тобі наяву.

    Ти станеш дорослим і сильним колись чоловіком,
    Ти житимеш, сину, на вільній Вкраїнській землі.
    І вірю, любитимеш ти Україну до віку.
    Свій край, де так ніжно співають тобі солов'ї.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10735

    6 квіт. 2022 р.
    Олена Піменова
    Я хочу зняти з вікон скотч
    Я хочу зняти з вікон скотч
    І подушки із підвіконня.
    А всіх любителів " памочь"
    Я шлю туди, де є безодня.

    Не хочу жити в коридорі
    Щомить прощаючись зі світом.
    Багато квітів замість зброї
    І щоб радіть несамовито.

    Я хочу вийти із квартири
    І прогулятись мирним містом.
    І щоб в "рогатих" пасажири
    Ділились хто з якого тіста.

    А на Суворова - туристи
    Цікаві і не в камуфляжі.
    А в Гідропарку люди грають
    І ніжаться собі на пляжі.

    І в українському Херсоні
    Нам вже давно не все одно!
    З жовто-блакитною душею
    Ми будем сіяти добро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10738

    6 квіт. 2022 р.
    Дудник Людмила
    "Бесіда матері з війною"
    Поховала сина, поховала
    І від того горя «чорна» стала.
    Сивини побільшало в волоссі,
    А від сліз ще глибші стали очі.

    А колись вона була щаслива,
    В літню спеку народила сина.
    Вибрала найкраще ім’я  в світі
    І як же було цьому не радіти…

    Ріс синок, почав ходити в школу,
    Грав в футбол, носив з криниці воду
    Мріяв про комп’ютер усе знати
    Та війна забрала у солдати.

    Йдуть бої на рідній Україні
    В тому пеклі і її дитина.
    Просить Божу Матір сива жінка:
    - Захисти в бою мою кровинку…

    Якби мала міцні крила мати,
    Полетіла б сина рятувати,
    Стала б вона в середині бою
    І прикрила б всіх синів собою…

    Зазирнула б тій війні у очі
    І спитала: - Що ж в тобі жіноче?
    Скільки ж ти скалічила, згубила
    Що ж війна ти з нами наробила?

    Страшно зазирнути вдовам в вічі.
    І не пояснити молоде каліцтво,
    Не згасити біль душі ніколи
    Ждуть тебе, війна - страшні прокльони.

    Мабуть вигнали тебе чорти із пекла,
    Стало злим й жорстоким твоє серце.
    Ти віками по землі цій ходиш,
    Лише горе людям ти приносиш.

    Йди, благаю, йди десь світ за очі,
    Не руйнуй же долі ти жіночі,
    Не каліч ти тіло людське й душу,
    Спокій дай землі моїй квітучій.

    А війна нічого не сказала .
    Пройшла повз і очі не здійняла,
    Жінку ту вона не зрозуміла,
    Хід історії змінити не схотіла.

    І не так усе, якби хотілось,
    Страшне лихо уві сні наснилось.
    Кинулася вранці подзвонити
    Син не відповів тієї митті.

    Зліг на полі бою, став героєм,
    Обірвала куля його долю.
    Вмить затихла у саду зозуля.
    Пташка, але й та біду відчула.

    Запанує в хаті люта тиша,
    Сум прийде і спокій дім залишить.
    Крається те серце на шматочки:
    - Як без тебе жити, мій синочку?!!!

    Він герой для всіх, а мати й так це знала,
    Бо найкращому завжди його навчала -
    Поважать стареньких, захищать дитину,
    Берегти усе, що є в житті безцінним.

    Рідну матір, друзів, всю родину,
    Мальовничу нашу Україну,
    Гідність, честь, порядність і кохання
    Берегти й цінити до нестями.

    Другу світову за книгами вивчали
    Прадіди нам мир у спадок передали.
    Наказали берегти, цінити,
    Кожній митті у житті радіти…

    Де тепер шукати нам провину?
    Хто гукнув війну на Україну?
    Хто забув, що над усе  у світі
    Людським життям потрібно дорожити?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10743

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Сікун.
    НЕ СТРІЛЯЙТЕ, ЛЮДИ !
    Скільки оком кинеш,
    Полечко жовтіє,
    Жита стиглий колос
    З вітром гомонить,
    .                 А над жовтим полем
     .                Небеса синіють,
    .                 То прапор України
    .                  Під сонцем майорить.

    Вітер хвилю гонить,
    А житечко шепоче:
    -- Буйні вітри клич мій
    Світом рознесіть.
    .                Жити, жити, жити...
    .                Миру, миру, хочу...
    .                Не стріляйте, люди,
    .                Землю не губіть.

    Не топчіть волошок
    В росах світанкових,
    На стеблі важкий
    Хай колос дозріва.
    .                  Хай червоніють маки,
    .                  А не краплі крові,
    .                  Жайворон хай в небі
    .                  Мирному співа.

    Ой не хочу танків,
    Хай гудуть комбайни,
    Хлібороби жито
    В мирнім полі жнуть.
    .                 Хай шанують люди
    .                 Праці ветеранів,
    .                 Матері синів
    .                 Вечерять з поля ждуть.

    А в житі міни, міни...
    Грізний танк гуркоче,
    Колосочок втоптаний
    Стогне на землі.
    .                  Молоденький, в ранах,
    .                  Ветеран шепоче:
    .                  Жити, жити хочу
    .                  І  хліба на столі...

    Хай колоситься в полі
    Жито і пшениця
    І український прапор
    Під сонцем майорить,
    .                  Хай не плаче мати,
    .                  А на щастя й долю
    .                  З радістю синочка
    .                  Свого благословить.

    Не стріляйте !
    Не стріляйте, люди !
    Грізний грім війни
    Тишу хай не будить.
    .                   Україну нашу,
    .                   Найріднішу неньку,
    .                   Росяним світанком
    .                   Хай будить соловейко.

    .          Хай буде Україна,
               Могутня і єдина !

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10767

    27 бер. 2022 р.
    Наталія Стефанишин
    Серце України
    Я-Буча,Ворзель і палаючий Гостомель,
    Охтирка,Київ,Харків і Херсон.
    Чернігів,Суми,Чорнобаївка невтомна,
    Тут серце України б'ється в унісон.

    Єдина,вільна,сильна й нескоренна,
    На захисті свободи і життя.
    І розуму чужому зовсім незбагненна,
    Єднає дух любові нації серця.

    За землю,віру,правду і свободу,
    На спротиві стоїть козацький дух.
    Чи вправі вказувати вільному народу,
    Овець блукавших зганьблений пастух.

    Ми-правда,воля,вистояна в часі,
    В молитві загартовані як сталь.
    Є Україна у усій окрасі,
    Хоч і зруйнована,така печаль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10768

    6 квіт. 2022 р.
    Михайло Герасименко
    Прокльон української матері
    Щоб Чернігів, Маріуполь,
    Ірпінь, Харків, Буча,
    Снились вам в жахах щоночі,
    Москалі ї@учі!

    Будьте прокляті навіки,
    Ваші діти й внуки!
    Щоб сповна гівном давились,
    І вмирали в муках!

    Щоб вас градом розривало,
    І давило танком!
    Щоб віками милувались
    Ядерним світанком!

    І не було б вам покою,
    Ні живим ні мертвим!
    Щоб сирени не вщухали
    У містах і селах!

    Щоб у кожному бараку,
    Де жрете і срете,
    Вам лунало "Ще не вмерла",
    Перше, ніж померти!

    Щоб життя ваших нащадків,
    Стерлися в руїни,
    І у пеклі б вам лунало:
    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10769

    6 квіт. 2022 р.
    Наталія Стефанишин
    Ми не фініш...
    Душа невинна,замордована дитяча
    У небі споглядає з поміж хмар...
    Невинне тільце, вбито  геть звіряче,
    Знайшла спочинок вічний, свій вівтар.

    Жорстокі,нелюди,орда безжально вбила,
    Кати нещадні, понівечили дитя.
    Невинне тіло покалічили,зганьбили,
    Ти чуєш світе,правда де твоя?

    У нас війнаа,та геноцид безжальний!
    Потворні прихвостні, вдерлись'я в наш дім.
    О світе безпощадний,занепалий,
    Ти в спину вистрілив мовчанням теж своїм.

    Ми перші на дорозі у безчинства,
    Та фініш геть далеко і не ми...
    В мовчанку гратись,звірське судочинство,
    Та де там, звір добріший до чужих.

    Допоки прикриватиметесь нами,
    За спинами невинних жертв,дітей?
    Оглухлий світе,вже прийди до тями,
    Спини,нарешті, звірство,між людей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10770

    6 квіт. 2022 р.
    Натaля
    Без назви
    Красний монстр, огиддя з аду
    Ходить по моїй землі
    Наче все оте прокляття
    Вирвалося із пітьми
    Свої пазурі простягло
    Гниль та вонь воно несе
    І кричить "да ми жє братья"
    В крові захлинається
    Ні,не браття,не родина!
    Ви потвори й нелюди!
    Згинь навіки,вража сила!
    Нас, тобі, не перемогти!
    Не твоє останнє слово,
    Будем жити ми, чи ні
    Забирайся в ад ,потворо
    Геть із нашої землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10771

    6 квіт. 2022 р.
    Інна
    34.
    34. Ранок. Жива.
    Це найцінніший дарунок сьогодні в контексті історії.
    «Після» і «до» - часові поділились теорії.
    Щастя - почути у трубці від рідних слова.

    Нація. Небо. Тривога. Орда.
    Кожне поняття наповнилось новими дикими сенсами.
    Вкрилися землі країни відважними герцями.
    З памяті змити не зможе ні час, ні вода.

    Танці. Вино. Теревені. Сім’я.
    Ми незабаром зустрінемось в наших Криму чи Донецьку.
    Знищимо нечисть тупу москалецьку.
    Запам’ятаємо кожне геройське ім’я.

    Мир. Перемога. Життя. Клаптик раю.
    Ми за 2 тижні навчились творити шалені дива.
    Найкращий дарунок у мене вже є - я жива.
    Дякую нації вільних й незламних. Усіх обіймаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10772

    6 квіт. 2022 р.
    Іванна
    Твоя чарівна посмішка
    Твоя чарівна посмішка розтане у віках,
    Залишивши лиш спомини на зморених руках.
    Можливо – не побачимось, можливо – прийде мить
    І знов в моїх світлих очах твій образ мерехтить.
    Тебе кохати буду я у всі погоди й сніг.
    Якщо прийдеться – все зроблю і покладу до ніг.

    «Ти мій прекрасний соколе», - проллється крізь віки
    І з тим «мій любий соколе» я буду далі йти.
    Крізь все, що може випаде на долю у наш час,
    Я гідно, не поклавши рук, проб’юся на верх мас.

    Можливо, скажеш – все дарма, не хочеш величі
    І на питання ти знов «чому?» не відповіси.
    Ти хочеш – просто спокою і затишку в гнізді,
    Малих дітей і сонечко, і щоб в саду цвіли
    Червоні, немов кров, квітки і ніжні, мов туман,
    І всюди, щоб були плоди, доспілі краплі плям.
    Але хіба це щастя? Гей! Чому мовчиш ти знов?
    Хіба мовчати мусим ми, коли б’ємось за кров,
    За наших дідів-прадідів, за вільну і любов,
    Залізні двері – нам відкрить, відкинувши засов.
    Чи зможем ми у спокої творить своє життя,
    Якщо довкола нас усіх розбрат розквіта?

    Любове моя, почекай, ще трохи, ще пожди,
    Ще трохи – і прорвемо ми усі барикади.
    А потім, вірю, розцвіте, над нами сонце знов,
    Поверне нам життя-буття та вкаже на любов.

    Чому так знову плачеш ти, немов в останній раз
    Бачиш ти лице моє і мій різкий анфас.
    Я повернуся, я ж люблю, кохаю ніжно я
    Тебе… на образ твій молюся я щодня.
    Не плач, кохана, я прошу, я обіцяв – вернусь
    Не встигнеш і оком змигнуть, як я вже обернусь.

    І дзвони знову вже в набат б’ють гучніше всіх
    Якщо залишусь – покладу на плечі тяжкий гріх.
    Іду… і в коридорі ти світло погаси,
    І лиш у Бога ти для нас помочі проси…

    Й твоя чарівна посмішка розтане у віках,
    Залишившись лиш образом, розвіюючи прах…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10773

    6 квіт. 2022 р.
    Роман
    Не здолати українців
    Не здолати українців кацапській орді.
    Кожен злочин відгукнеться колом на воді.
    Запалають воріженьки, шкварками з бурят.
    Думаєшь, що ти сховався? На, тримай снаряд!
    Байрактари й джавеліни як сонце росу
    Палять клятих окупантів наші ЗСУ.
    Нащо ти, кацап, приперся, чи нема проблем?
    То іди ти нах@й,геть за кораблем!
    Нашу волю й силу й славу рабам не здолать.
    Так дамо тобі просратись, будеш пам‘ятать.
    Розпадеться ця росія, згине у віках.
    Буде жити Україна вільна, наче птах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10774

    6 квіт. 2022 р.
    DAROVANA
    Дитина війни
    Ще учора він був у кімнаті,
    Слухав казку, що мама читала.
    - Завтра купим солодку вату?
    - Ну, звичайно, я ж тобі обіцяла...
    .....
    Як тепер пояснить малюку,
    Чом немає солодкої вати?
    Чом в вогнях ми зустріли весну,
    І в підвалі доводиться спати?
    Бо тепер він вже тут, в укритті.
    Із казок - щогодинна молитва.
    Віра в наші святі ЗСУ.
    І він знає, що мама не винна.
    ....
    - Мамо, купимо завтра мир?
    - Синку, мир не можливо купити.
    Маєм вбити усіх москалів,
    Кожен клаптик землі наш звільнити.
    ....
    А над ними точились бої,
    Руйнувались будинки, масиви...
    Вони навіть не знали, що вже
    У квартирі попадали стіни.
    ....
    День за днем, у облозі щодня,
    Так миналися цілії тижні.
    Їх морила в підвалі русня,
    Не дававши ні пити, ні їсти.
    ....
    - Мамо, купим сьогодні води?
    - Синку, скоро усе буде добре...
    Покотилась сльоза від брехні,
    Впала в руки засохлі, голодні.
    ....
    Вже сьогодні сидів він один,
    Мама тихо в його ніг лежала.
    - Мамо, купим життя для усіх?
    А у відповідь тиша повстала...
    ....
    Мами більш не було, він був сам.
    Вже тепер ВІН читав їй казки.
    Хто пояснить тепер малюкам,
    Чом зостались одні навесні?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10775

    6 квіт. 2022 р.
    Іванна
    А що якщо завтра почнеться війна?
    А що якщо завтра почнеться війна?
    Що як і просвіту зовсім не буде
    І знов на щастя, горе, вона
    Прийде й візьме всі живі душі?

    А що якщо завтра почнеться війна?
    І знову роси з кров’ю застигнуть
    Що якщо більше не буде весна
    Такою живою, а лиш непорушно

    Буде  дивитись у вічі війни
    Буде плакати і каятись знову
    Бо чому знову почалася вона?
    Це все із-зі неї, із-зі любові?

    А що якщо завтра почнеться війна?
    Що якщо сонця вже зовсім не буде?
    Ти ж не помітиш як вже вона
    Тебе в м’ясорубку затягне і згубить

    А що якщо завтра почнеться війна?
    І ти із тепла їй назустріч полинеш
    Може не знаєш,  що же вона
    Тебе не прогорне, а звірські погубить

    А завтра вночі почнеться війна
    І роси дощу загупають знову
    І плачі її не почує зоря
    Бо це ж війна – вона назавжди з тобою..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10776

    6 квіт. 2022 р.
    Галина
    Заради
    Заради всіх дітей, що їх життя струна
    Була обірвана рашистським катом,
    Хай буде завжди проклята війна,
    Хай буде блискавичною розплата!

    В ім‘я усіх стривожених батьків,
    Що посивіли за якісь години,
    Хай буде Боже, праведним Твій гнів
    За ті, що не прощаються провини.

    В ім‘я безстрашних воїнів за світло
    За мир і за життя. Щоб на руїнах
    Воскресла мрія, що ось-ось розквітне
     - Благословенна будеш, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10777

    6 квіт. 2022 р.
    Іванна
    Без назви
    Я прошу тебе не плач цієї ночі
    Хоч раз всміхнися щиро ти мені
    Бо не побачу вже тебе у цьому році
    Мені хоча б зустрітись раз в віки

    Бо шлях мій випав у замерзлі далі
    Туди, де весь пісок немов кришталь
    Цей холод – то до пекла авантзала
    За ним лиш тільки біль і тільки жаль

    За ці роки замерзло моє серце
    Відпали спогади, немов мертві листки
    З тобою лиш б’ється на всі гігагерці
    Що лиш доступні людству і мені

    Твій погляд знов наповнить мою душу
    Зігріє у найбільш страшний мороз
    І тільки він витягує на сушу
    Із моря прикростей і судорожних проз

    Твій поцілунок – то ліхтар у темнім
    Покритім льодом і розпачем вини
    Загиблим склепі, довгім і вогкім
    Лінії, що розділя світи

    Ми охоронці спокою і світу
    Оберігаємо від дикої журби
    Від холоду людей злих і мороку
    Й зловіщої всестрашної війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10778

    6 квіт. 2022 р.
    Ніна Ніколаєва
    ....
    "безрукові", безликі, без'язикі,
     безмозкі і бездушні, і безликі,
     безБожні, без закону і без совісті....
    бездарно без розбору безоружних знищуєте безсердечно....
    за це, чорти, дорога в бездну повністю!!!!
     і це беззапечечно!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10779

    6 квіт. 2022 р.
    Анастасія
    Без назви
    Зґвалтовані , обвуглені  Жінки
    Лежали при дорозі в Бучі
    Нічого  не хотіли вже вони
    Хіба щоб ворог захлинувся в муках
    Убиті мрії, розтерзані життя
    Лишає всюди по собі московськая орда
    Смерть, руйнування, вбивства і терор
    Вся суть російського народу,
    Який не бачить власного лайна
    Але всіх знищити бажає за 3 дня
    Тваринами назвати їх язик не повернеться
    Тварини вірні, у тварин є співчуття
    А у цього народу дика пустка
    На тому місці, де в людей душа
    Крізь крики "ета всьо ваш фаташоп"
    Ридає немовля
    Яке ще трохи, і помре також, бо
    Маму вбили нелюдськії орки
    Маріуполь, Харків і Херсон
    Ірпінь,  Чернігів, Буча
    І сотні ще неназваних "загроз"
    Для існування русского народу
    Це ж були діти. За що ж і їх також
    "Ета ваєнниє Азова. Фашисти будущиє
    Вот и ми, напали щоб предупридить угрозу"
    Вони кричать  "ми малінькіє люді"
    А наші голими руками зупиняють танк
    Бо у людей, в яких Слово свобода
    Не викликає гордості і трепету й мурах
    Ніколи розвитку і розуму не буде
    Це як то стадо, що ним керува пастух
    Той, що такий жорстокий, але стаду
    Подобається голод, біль і суміш мук

    Ми не забудемо ніколи того жаху,
    Що принесли ви у наш дім
    З ноги вломившись підло
    Але знайте,
    що помстимося ми ще
    І тоді,
    ви зникнете з лиця землі навіки
    І всі тоді з полегшенням вдихнуть
    Повітря свіже, не отруєння тим бидлом,
    Що заселяли території болот.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10780

    6 квіт. 2022 р.
    Анна
    Ранок 24
    Як багато змінив ранок 24
    Змінилися наші інтереси і
    Цінності життєві
    Важливим зараз є для нас
    Аби на питання :" як ти ?"
    Нам відповіли :" Все гаразд , тримаємось...
    Важливо чути голос рідних
    І обіймати міцно їх
    Мабуть для кожного із нас
    Там всередині , в душі перевернулося все враз
    Коли почули слова : Війна почалась
    Переосмислили своє життя
    Свої вчинки і буття
    І кожен з нас відчув страх
    За своє життя, життя
    Коханих, рідних, знайомих
    Життя мільйонів українців
    Та знаю точно я одне
    Ми вистоїмо все
    Бо ми є Українці
    За нами віра й правда
    За нами Бог
    За нами ЗСУ і Нацгвардійці
    За нами небайдужі люди
    За нами волонтери й добровольці
    За нами дух незламний
    За нами Перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10781

    6 квіт. 2022 р.
    Ольга Нефедова
    Мирний воїн
    Мирний воїн, кредо якого «добро завжди перемагає»,
    Не може не перемогти,
    У темряви шансів немає
    Заполонити світлі світи,
    Якими є душі тих,
    Хто дияволові не продається,
    Перемагає безсердечних та злих
    Той, у чиїх грудях палке серце любляче б'ється,
    І кому доводиться захищати мир на війні,
    Мирний воїн — переможець, загарбник — ні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10782

    6 квіт. 2022 р.
    Зоряна Безодня
    ДО СВІТЛА
    Гуло повітря сірою імлою,
    Доносив вітер покрики людей...
    І вили роги янгольські: «До бою!»,
    І вило з ними місто із тіней.

    Господь дививсь на це і тихо плакав,
    Йдучи по вкритій попелом землі.
    І проступала кров на білих шатах,
    І краплі тріпотіли на чолі...

    Його ім'я затерпло мертвим пилом,
    На тих вустах, що більше не здригнуть,
    Його крилом вкривала мама сина,
    Благословляла на щасливу путь.

    Його очима плакали тумани
    І смертю підступали до солдат.
    Його руками лікували рани
    І повертали до життя назад...

    В його волоссі жили чорногузи,
    Що повернулись з вирію до гнізд:
    Ні гнізд, ні хат, ні квітів в ріднім лузі,
    І скрізь війна, і скрізь снарядів свист...

    Господь ішов, скоцюбившись від болю,
    Й вдивлявся він у димну далечінь:
    Це ж треба так було схотіти крові,
    Щоб зруйнувати кілька поколінь?..

    Це ж треба так було схотіти влади,
    Щоб повторити помилку віків?
    Це як потрібно душу зневажати?
    Як нелюбити прадідів своїх?

    Хіба не знаєш ти, тиран навісний,
    Чиїм рукам підвладні Смерть й Життя?
    Най буде тобі в світі цьому тісно,
    Й не буде до початків вороття!

    Й зірвав Господь незаймане колосся,
    І враз торкнувся неба висоти -
    І ожила трава, і срібні роси,
    Відбудувались стіни, і хати,

    І всохла кров, і попіл став солдатом,
    І зникла його форма бойова,
    Й ніколи не прощалась з сином мати,
    І тато знов для донечки співав...

    Й в лікарнях стіни болем не прошиті,
    Й вогонь палав, та тільки у печах,
    А діти грали у дворі невбиті,
    І сльози висихали на очах...

    І ночі були тихі та ласкаві,
    І щебетав у вітті соловей,
    Сирени більш нікого не лякали,
    І квітли луки ніжністю лілей...

    І не здригалось мні перо у пальцях
    І букви не німіли на листі...
    І йшов Господь у білім на світанці,
    І ніс народам мир в своїй руці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10783

    6 квіт. 2022 р.
    DAROVANA
    Моєму непереможному народові України
    Ми встоїмо, ми зможемо здолати
    Всіх окупантів, мародерів, хто б не був.
    Усі підуть у пекло чи то на х@й,
    Нікому не пробачим цю війну!
    Ми встоїмо, піднімемо з руїни
    Країну в синьо-жовтих кольорах.
    Настане день - обійме мати сина,
    А ворог буде повзати в ногах,
    Проситиме прощення - не пробачим!
    Немає сил пробачить кров дітей.
    Здавайся зараз, чуєш нас, палаче!
    Ми на шматки тебе все ж роздерем!
    Ми разом! Нас так легко не здолати,
    Народе, не втрачаймо оптимізм!
    Продовжуй жити, вірити, любити.
    Ми подолаєм цей терор, рашизм.
    Настане день, ми вийдем  з укриття,
    Ми встанемо і разом заспіваєм:
    "Ще не вмерла Україна", нація жива!
    Ми встоїмо, ми зможем це здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10784

    6 квіт. 2022 р.
    Ганна
    "Нєпобєдімая"
    Прийшли у наше місто
    ганебні мародери,
    падлюки, окупанти
    змінить корупціонерів.
    "Ми с рускім мірам к вам прішлі"
    вони по ЗМІ кричали,
    націоналістів розганять,
    щоб ми тут не пропали.
    Але хіба то мир
    спитай в тієй дитини,
    що їхала з батьками
    тікать від стрілянини.
    "Ми ґраждан нє убіваєм"
    раби нам руські обіцяли,
    на ті всі обіцянки
    на другий день начхали.
    Вєлікая Рассєя
    прийшла нас врятувати,
    забувши про свої проблеми
    про дім, дітей та мати.
    Тепер Сємьонов і Ванюш
    шукають по траншеях
    замилюють всім дурням очі
    і кажуть "бєз потєрь ми"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10786

    6 квіт. 2022 р.
    Геннадiй Горовий
    ***
    “Русские и украинцы – один народ”,

    заявив президент Росії Володимир Путін.

    Бі-бі-сі 21 лютого 2020 р.

    Вони нам не брати:

    Ті, що прийшли зі Сходу

    За кров’ю мого народу –

    Бездушні вбивці, кати.

    Від болю кричать хати,

    Понівечина природа –

    Вони мені не брати:

    Ті, що прийшли зі Сходу.

    Від скрепної сліпоти,

    За гроші, чи нагороди

    Все лізуть оті заброди

    І прагнуть когось спасти.

    Вони мені не брати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10787

    6 квіт. 2022 р.
    DAROVANA
    Буча
    Бачиш, падає сніг навесні,
    Цього року він випав тілами
    На узбіччях рідних твоїх.
    Їх убили без честі й моралі.
    Зав'язали руки і вбили.
    Так не чесно, подумаєш ти.
    Як таке учинити людині?
    Це не люди чинили - кати.
    Коли думав, таких не снує,
    Вони жИли у фільмах, книжках.
    Повернулися із сорокових,
    Повернув їх рашист-супостат.
    У тяжких катуваннях стікає
    Українська вільная кров.
    Ми продовжуєм рід у підвалах,
    Бо ніщо наш не знищить народ.
    Не так легко знищити наших,
    Синьо-жовтим прошитий весь світ.
    Ми із роду могутніх повставших,
    Перейшовших колимських боліт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10788

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор
    Намалюю Сонечко
    Намалюю Сонечко,
    Виставлю в віконечко!
    Щоби Дощик налякати,
    Хай іде мерщій до хати!
    Щойно вийде Сонечко,
    Зазирне в віконечко
    Підем з мамою гуляти!

        Намалюю Сонечко,
    Виставлю в віконечко!
    Посміхатись буде людям,
    Хай вони про дощ забудуть!
    Як побачать Сонечко
    В моєму віконечці,
    Щасливіші будуть!

    Аби кожен Сонечко
    Виставив в віконечко,
    Посміхався, не сварився,
    З усіма усім ділився,
    Добрим, щедрим, чесним був,
    Про образи всі забув-
    Засяяло б Сонечко!
    В кожному віконечці
    Мир та спокій був!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10789

    6 квіт. 2022 р.
    Марія
    До Володимира Зеленського
    Українці чекала роки,
    Твій розум і лев'яче серце.
     Синє небо і жовті лани -
    Символ миру й свободи скерці.

    Всіх нас українців веди,
    На шлях процвітання і волі!
    Козачки твої й козаки
    Безстрашні з тобою вдорозі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10790

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор
    Котик Сонечко ловив
    Котик Сонечко ловив,
    Лиш воно його збудило,
    Потягнувся, муркнув мило
    І давай за ним ганять!

        Хоче він його впіймать,
        Щоби досхочу награтись,
        У траві наборюкатись
        І з собой його забрать.

    Тільки схопить він промінчик,
    Той за двері, за поріг,
    У садок, туди, де квіти,
    Де дітей веселий сміх!

        Наш Котько за ним щодуху,
        Тільки де – не доженеш!
        Щойно тут – і вже на стрісі,
    Плиг туди – він знову вниз!

    Цілий день за ним ганяв,
    Тільки так і не впіймав…

        Котик Сонечко ловив…
        А тобі приємних снів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10791

    6 квіт. 2022 р.
    Анна
    Кохання і війна
    Ну як ти там
    Поїли?
    -Часу не було..
    Втомлений?
    -Дуже
    Можливо треба ліки ??
    Ти тільки скажи
    Відразу пролечу всі блокпости
    А цигарки в тебе є?
    Я ж тебе знаю не мовчи
    Сумую дуже важко
    -Я знаю мила , ти тільки потерпи
    Пили сьогодні чай і каву
    Згадував тебе
    Твоє волосся кучеряве
    І щічки твої рум'яні
    Знаєш моя люба
    Замість звуків сирен
    І пострілів грубих
    Замість гулу літаків
    І темних підвалів
    Я хочу почути тебе
    Хоча б два слова
    Люблю тебе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10792

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор
    Диво- кінь!
    На прогулянку із Дідом!
    Пішки Дід, я верхи їду!
    На якому ж я коні,
    Що так весело мені?!

        Може то маленький Поні
        У червоній у попоні,
        У дзвіночках та стрічках!
        Йде поважно, наче Шах!

    Може Слон? Товстий, кремезний!
    Хоботом він довжелезним
    Всім сурмить: «Привіт! Привіт!»
    Йдем гуляти я і Дід!

        Ну а може то Верблюд?
        Між горбів так зручно тут!
        Він пливе серед пустель,
        Наче справжній корабель!

    На прогулянку із Дідом!
    Пішки Дід, я верхи їду.
    На якому ж я коні?-
    Дід катає на спині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10793

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія-Анна
    Я відчуваю провину
    Я відчуваю провину..
    Коли обіймаю дитину.
    У когось їх нема.
    Забрала війна.
    Вбили кати.
    Жорстокі скоти.
    Мені соромно.
    Не допомогла.
    Не зарадила.
    Але чи могла?
    Жаль гризе.
    З'їдає провина.
    Сльоза тече-
    невинна дитина.
    Невинна жінка,
    Невинні люди.
    Їх вбивали
    Рашистські паскуди.
    Цей біль навіки
    У наших серцях.
    І сліз наших ріки
    Течуть у домах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10794

    6 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Нелюди
    Кто виховав тебе,
    Покійник у живому?!
    З чого мале й гниле
    Почало з мого дому?!

    Хто народив тебе,
    Із слизу та із гною?!
    Як смієш ти моє
    Забруднювать собою?!

    Хто викликав тебе,
    Із пекла - потойбіччя?!
    Повільне і лихе,
    Стліваюче наріччя

    Ми заженем тебе,
    Назад у домовину!
    Рятуйся Менгеле,
    Іде час на хвилини!

    Хто виховав дітей,
    Відразу вже могильних?!
    Істот, а не людей,
    Страшенних й божевільних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10795

    4 квіт. 2022 р.
    Анна
    Моя Вкраїна
    Моя Вкраїна, як відкрита рана,
    Кровить, немов розтерзана вовками...
    Зґвалтована катами без душі...
    Освободітєлями із рашистської глуші...

    То так прийшли нас рятувати?
    Вбивати, мучити і катувати???
    І навіть після смерті поглумитись???
    Ніколи вам від цього не умитись!!!

    Заради чого все це???!!!Для забави???!!!
    Задовольнити его тупорилого царя???!!!
    То це така ідея у рашистської держави???!!!
    Побільше крові української для упиря???!!!

    Нема душі, ні серця, ані цінності...
    А помста вже на п'яти наступає....
    Помститись вам, то є на рівні гідності,
    І серце ненависно затерпає...

    Закрийте небо!!!Просим і благаєм!!!!
    Невже не бачите, не чуєте ви нас???
    Чи краще вам занепокоїтися та  спостерігати,
    поки нашестя не прийде до вас???
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10796

    6 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Кара
    Я чорная хмара
    Я біль і примара
    Суддя я і кара
    За все теє зло

    За людські страждання
    За всі зґвалтування
    Катівськи знущання
    К вам пекло прийшло.

    К вам тим, хто кацапи
    К вам тим, хто буряти,
    Чорти блять ви кляті!
    Застигне гімно.

    Застигне полями,
    Застигне річками,
    І в штанях, і в душах,
    Воно вже було.

    Гімно та отрута
    Сірчана валюта
    Таке ваше діло
    Та згнивше нутро.

    Ми чорная хмара,
    За рідних Ми кара,
    Ми всі - Україна
    А ви всі - хуйло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10797

    5 бер. 2022 р.
    Анна Лотиш-Делібаш
    Я знаю, прийде час і зацвітуть тюльпани
    Я знаю , прийде час і зацвітуть тюльпани,
    І заспівають пісню рідні солов’ї ,
    Із України нашої спадуть кайдани!
    Дощі погасять полум’я, затихнуть всі бої…

    Де наші воїни посіяли серця полями -
    Там квіти й трави рясно поростуть…
    Бо на святій землі,  сповитій молитвами ,
    Невинні душі вже ніколи не помруть!

    Я знаю, прийде час і зійде інше сонце,
    За кров’яним світанком буде новий день…
    Ми повернемо силу краю без чужинців!
    І не дозволимо робити із дітей  мішень!

    А вороги в дорозі вже до пекла,
    Товпляться армії убивць, страшних катів
    Свіча прощення, наче тінь назавжди зникла,
    Нема відплати за мільйони всіх життів .

    Давайте помолімось за безхмарне небо,
    За світлі дні, за Україну , за дітей,
    За сильне військо, мир, та що нам треба?
    Щоб кожен матір міг притиснуть до грудей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10798

    27 бер. 2022 р.
    Микола (Ніколя таки Саркозі)
    Так хочеться любові
    Ви знаєте, у цей буремний час,
    Так хочеться любові…так, любові,.
    Бо майже не навідує вже нас,
    Й затихла десь, у на півслові.
    Тої любові, що Господь
    Нам заповів у смертних муках,
    Підтримай ближнього й не шкодь
    І в  радощах, і у розпуках.
    Кохання, так, воно ще є,
    Десь жевріє на видноколі,
    Поманить й серце розіб’є,
    А що ж любов….дарунок долі.
    Ці два поняття так близькі
    І вже давно мандрують світом,
    В кохання – стежечки вузькі,
    Любов же стала заповітом.
    Кохання є і ….враз ненависть,
    Між цим лиш крок, як кажуть люди,
    Самотність, біль, зневіра, заздрість,
    Любов же не зника в нікуди.
    Бо від народження горить,
    І серце, й душу окриляє,
    Бо це ота щаслива мить,
    Що надихає, зберігає.
    Кохання – лише почуття,
    Як здійме ввись, так і призЕмлить,
    А ось любов – це сенс буття,
    Що доля рушниками стелить.
    Тож, я бажаю, щоб любов,
    Знов повернулась в душу й серце,
    А ненависть, і заздрість, й злість,
    Програли їй у рівнім герці.
    Для того, щоби полюбить,
    Ви прикладіть усі старання,
    І пам’ятайте, що любов-
    Найвища ступінь від кохання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10799

    6 квіт. 2022 р.
    Cathy
    Без назви
    Ami, entends-tu le vol noir des corbeaux sur nos plaines ?
    Ami, entends-tu les cris sourds du pays qu'on enchane ?
    Oh, partisans, ouvriers et paysans, c'est l'alarme.
    Ce soir l'ennemi connatra le prix du sang et les larmes.

    Montez de la mine, descendez des collines, camarades !
    Sortez de la paille les fusils, la mitraille, les grenades.
    Oh, les tueurs  la balle et au couteau, tuez vite !
    Oh, saboteur, attention  ton fardeau : dynamite...

    C'est nous qui brisons les barreaux des prisons pour nos frres.
    La haine  nos trousses et la faim qui nous pousse, la misre.
    Il y a des pays o les gens au creux des lits font des rves.
    Ici, nous, vois-tu, nous on marche et nous on tue, nous on crve...

    Ici chacun sait ce qu'il veut, ce qu'il fait quand il passe.
    Ami, si tu tombes un ami sort de l'ombre  ta place.
    Demain du sang noir schera au grand soleil sur les routes.
    Chantez, compagnons, dans la nuit la Libert nous coute...

    Ami, entends-tu ces cris sourds du pays qu'on enchane ?
    Ami, entends-tu le vol noir des corbeaux sur nos plaines ?
    Oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh oh...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10800

    3 квіт. 2022 р.
    Юлія-Анна
    Наш спільний біль
    Стільки горя, болю повелось
    Немає сил на це дивитися..
    Скажіть мені, хоча б хтось
    Якому Богу нам молитися?
    Кого просити допомоги?
    Чи гукати  на порятунок?
    Це бачити немає змоги.
    Тут смерть- неначе подарунок.
    Сплюндровані, зґвалтовані міста..
    Прокляті орки до сьомого коліна.
    Живи,  благаю, рідна моя!
    Така смілива, але розбита Україна...
    Ми відбудуємо, відновимо усе!
    Піднімемо цю зламану калину...
    І вороги заплатять нам за це.
    За нашу рідну Батьківщину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10801

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор
    Друзів не бува багато!
    Друзів не бува багато!
    Брат Сергійко, мама, тато,
    Дід з бабусею і я-
    Наша дружняя сім’я!

    Друзів не бува багато!
    Щойно вийду погуляти,
    Хтось уже «Привіт!» кричить
    І на зустріч радо мчить!

    Друзів не бува багато!
    Хоч шпаківню збудувати,
    Хоч заграти у м’яча,
    Хоч поплавати у річці,
    Квітів назбирать Марічці…
    Краще разом мандрувати!
    Друзів не бува багато!
     Друзів не бува багато!
     Треба завжди пам’ятати –
      В Дружбі Радість,
    В Дружбі Сила!
    Наша Дружба – наші крила!
    Треба завжди пам’ятати –
    Друзів не бува багато!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10802

    18 бер. 2022 р.
    Анна
    Без назви
    Вільна, незламна і непохитна,
    рідна, крилата та колоритна.
    Тримається гордо - душею не впасти,
    наш дух не зламати, не вбити, не вкрасти.

    Ви - воїни світла, добра, позитиву,
    ми віримо в Бога, ми віримо в диво.
    А нечисть погану, що лізе до храму,
    судити без суду і гнать молитвами.

    Тримаймося разом, ще трохи чекати,
    ось стяг майорить синьо-жовтий на хаті.
    За правду, за віру, за нашу свободу,
    прощення не буде за сльози народу.

    Благання усі ми звертаємо в небо,
    і просимо миру на нашій землі.
    Прийде перемога, бо цього нам треба.
    Розквітне весна, зникнуть всі москалі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10803

    6 квіт. 2022 р.
    one unknown person
    своєму та іншим
    Куди блукаєш, ти, мандруєш, любий?
    Е ні, не в той потічок ти звернув!
    Не хочеш суду? Всевишній буде
    засуджувати всіх подальший шлях.

    Хай може тяжко довелося, хапати слово в ці останні дні.
    Та не блукай лісами, злії люди - всюди.
    Лиш ці створіння - то не про людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10804

    6 квіт. 2022 р.
    Ольга Савоцька
    Нескінченність
    Нескінченність часу,
    Нескінченність болю.

    Життя поставлено на паузу,
    Смерть біжить в обійми.

    Свідомість поза тілом
    І нема їй вороття.

    За секунду все спинилось,
    В нічний жах перетворилось.

    Потік новин складають день,
    Чекаєш тиху ніч до ранку.

    Сідає місяць, сходить сонце,
    Пробудження не настає.

    Увага! Повітряна тривога.
    Тривога ще триває, ще і ще.

    Нема цьому кінця,
    Бо невідомо де початок.

    Нескінченність часу,
    Нескінченність болю.

    Знов історії повтор,
    Бо наплодилось потвор...

    Світ німий, глухий, сліпий.
    Чи може він несправжній?

    Занепокоєння, турбота, санкціЇ.
    Відчай, крик душі усім чужоЇ.

    Правда шириться повсюди,
    Та брехня стоїть на варті.

    Бій кривавий не стихає,
    Звук сирен іще триває.

    Переможець вже відомий,
    Шибениця не готова.

    Ми зависли в просторі,
    Ми чекаємо кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10805

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор
    Портрет
    Очі сині , як небо,
    Як волошки у житі.
    В них і неба бездоння,
    І безмежжя блакиті!

        Оченята сміються,
        Ноженята тупочуть,
        Рученята, мов крила,
        В небо линути хочуть!

    «Будь щаслива, Марічко!»,-
    Світ безмежний шепоче…
    Сонце щічки цілує,
    Вітер носик лоскоче.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10806

    6 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Навіщо
    Ну от скажіть мені навіщо
    Навіщо ви прийшли до нас
    Що вам від нас було потрібно
    Що ми зробили вам скажіть
    Нащо ви нищите міста
    Нащо вбиваєте людей
    Що вам зробили наші діти
    За що ненавидите ви їх
    І Україна, гарна й чиста
    Стоїть в руїнах через вас
    Нам тільки шкодить руській мір
    Ви геноцид зробили нам
    За що?
    Скажіть мені за що
    Ви іроди малих дітей вбивали
    Тому не жити вам уже
    Вас ЗСУ у нас стрічає
    У пеклі місце вам знайдуть
    А наша нація вільна, єдина
    Україну підніме з руїн
    І на відновлених вулицях міста
    Ми станцюєм на ваших кістках
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10807

    6 квіт. 2022 р.
    Поліна
    Кляті вірші
    Не можу читати ті вірші
    Вони розривають серденько
    Стискати долоньку в кишені
    Без тебе, повір, це не легко

    Розірвали далекі дороги
    Дві ні в чом не повинні душі
    І сиділа десь край дороги
    І тужила на самоті

    Сподіваючись лиш десь почути
    Що закінчилась клята війна
    Відганяла від вічної туги
    Ось та крапля надії свята

    «Я живий, все нормально, кохана»
    Все, що хотілось почути
    «Не за горами вже перемога»
    Прозвучало б, як у дарунок

    І сиділа там край асфальту
    І молилася без кінця
    Щоб вернути свою батьківщину
    І зцілити рідні серця

    Знаю, завтра ти скажеш
    «Все добре»
    Я скажу тобі: «йди до кінця»
    Бо за правду,свободу і волю
    Українці положать життя

    Я кохаю тебе навіки
    Бо ріднішого в мене нема
    Не читаю ті кляті вірші
    Бо не витрима моя душа
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10808

    6 квіт. 2022 р.
    Гнатюк Діана
    За вікном війна
    За вікном війна. Ось така у нас весна.
    За вікном вітри, і звідусіль на нас летить.
    На небі сонце й хмари, а на землі скрізь гради.
    На нас з неба летить не сніг, не дощ - ракета.
    Щоранку будить нас не пташиний спів, а сирена.
    Щовечора ми не будуємо планів на завтра.
    Щоночі немає спокійного сну до світанку.
    В кожного з нас лише одне питання - чи почуєм голос рідних зрання?
    В кожного з нас лише одне бажання - обійняти своє кохання.
    А чи буде в нас завтра, ніхто не знає.
    Але на нашу Перемогу кожен чекає!
    За вікном війна. Ось така в нас почалась весна..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10809

    6 квіт. 2022 р.
    Ольга Савоцька
    Без назви
    Я не хочу забувати.
    Я не буду пробачати.
    "Умій прощати" не на часі
    Немає виправдання злу.

    Хтось скаже праведно і свято:
    "Досить голосити, ми не без гріха"
    Відповім по-людськи й чесно:
    "Витягни із сраки свого язика"

    Немає сірого, не треба каяття.
    У бій вступили правда і брехня.
    Шукати середину - падати у прірву.
    І прірва ця - чорна і сліпа.

    Народжений - не завинив життям.
    Убитий - не причина смерті.
    Проклинай катів щосили,
    Не ганьби невинних жертв.

    Немає Бога у цім світі,
    А чи є на тім - не факт.
    Не встромляй ножа у спину,
    Не замовчуй факт гріха.

    Тільки разом ми є сила,
    Бо один в нас шлях на всіх.
    Закричавши в один голос,
    Нас почує цілий світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10810

    16 лют. 2022 р.
    Анна Лотиш-Делібаш
    «Єдині»
    Світає… І оточує багаття Землю ,
    Зоря надії запалала вже, тепер…
    Над Україною , вчорашній день без жалю
    Ворожий прах посіяв , мов сапер.

    Крізь попіл страху і брехні тумани ,
    Ми зустрічаєм сонце після ночі мар…
    Із вірою в життя й душа вже не зав‘яне ,
    Заграють дзвони у церквах - заб’є дзвонар.

    Ми ще помолимося за єдину силу,
    Ми заспіваємо наш гімн усі! У всіх світах!
    Засяють маківки соборів на Дніпровських схилах!
    Ми усміхнемось один одному зі щирістю в очах.

    Врятуємо  культуру, що живе у сітях !
    Повернемо традиції народу крізь віки!
    Ми лишимо нащадкам правду - нашим дітям:
    Могутню славу, велич роду «Козаки»!

    Ми всі єдині: континентами розбіглись…
    У всіх єдина кров - ми діти України назавжди!
    Єднаймося , любімось, не стидаймось!
    Ми тільки разом покоління відведемо від біди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10811

    19 бер. 2022 р.
    Катерина Сікун
    ПОМИЛУЙ, ГОСПОДИ.
    Впадем всим миром на коліна
    В молитві. Господи, прости,
    Помилуй рідну Україну,
    Від зла і горя захисти.

    Блудом, розпустою грішили.
    З нечистим в зговорі були,
    Жили не з Богом, а з грошима,
    Без каяття, в гріхах жили.

    Пішов війною брат на брата.
    Ми ж від Адама всі брати!
    Як піднялась рука стріляти?
    О, Боже!  Боже, захисти!

    Погроми, чвари і розколи
    Не довели нас до пуття.
    Не встати нам з руїн ніколи
    Без Господа, без каяття.

    Покаймось, людоньки, покаймось
    До щему в серці, до сльози.
    І Богородицю благаймо,
    Прости нас, Матінко, спаси!

    Ми знаємо, ми завинили
    І маєм по ділом своїм.
    Ти ж нас помилуй, Боже милий,
    По милосердію Твоїм.

    Великий Боже наш, єдиний,
    Над нами змилуйся, прости.
    Ти нашу неньку Україну
    Від зла і горя захисти.

    .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10812

    5 квіт. 2022 р.
    Юлія Безерко
    «Pуська весна»
    На хаті напис «Россия рулит»,
    Шибки цілої на жаль нема.
    До посівної вона готувалась,
    Ось на подвір’ї мішки зерна.
    Та більш не буде ні жнив, врожаю,
    Ні паляниці душної з печі.
    Одні руїни від неба до краю
    Й тіла убитих вдень і вночі.
    Не дочекалась світлої днини,
    Бабку та паску так й не спекла.
    Не залишилось живої людини –
    Спіткала їх ж бо «руська весна».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10813

    7 бер. 2022 р.
    Анна Лотиш-Делібаш
    Не стріляй!
    «Постривай , не стріляй , чуєш , хлопче?
    Почекай , лиш прислухайся, мить!»
    Бідна жінка ледь сили шепоче :
    «Чом ти призваний кату служить?

    Я благаю, ну змилуйся, хлопче!
    Опусти свою зброю, почуй
    Голос правди , кожен з нас жити теж дуже хоче,
    В мирнім краю без крику й плачу…

    Не зривай, прошу, мрії дитячі,
    Їх невинні та зрілі думки,
    Матерів гіркі сльози, гарячі
    Не пролий одним рухом руки!

    Скільки в тебе життів, клятий хлопче?
    Чи з дияволом ти заодно ?
    Тільки серце від страху стукоче,
    Бо хоробрість ти втратив давно .

    Не стріляй , крові вже пролилося
    Аж до раю і пекла, поглянь!
    Де твій дім? Ну чому тобі там не жилося?
    Ми життями не винні вам дань!

    Не тремти так, мов зброя у мене!
    Я лиш Богу молюся за мир!
    І молитва моя світом лине ,
    Будь же чесним, залиш зло, повір!

    Скільки ангелів стало під сонцем,
    Що злетіли у небо від пуль…
    Ти вже став і для Бога злочинцем -
    Побратимів ворожий патруль !

    Та стріляй! Досить вже переглядок!
    Якщо я - Україна твоя -
    Ти отримаєш горее у спадок,
    І страждання на многа літа!!!»

    (В образі жінки - це вся нація , вся Україна)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10814

    6 квіт. 2022 р.
    Cathy
    Le Chant Des Partisans — пісня французькою мовою
    Друже, ти чуєш чорний політ ворон на наших рівнинах?
    Друже, ти чуєш приглушені крики країни, що закута?
    Гей, прихильники, робітники і селяни, це тривога.
    Сьогодні вночі ворог дізнається ціну крові і сліз.

    Підніміться на шахту і вниз, товариші!
    Витягніть із соломи рушниці, дроби, гранати.
    Ой, вбивці від куль і ножів, вбивайте швидко!
    Ой, диверсант, бережи свій тягар: динаміт...

    Це ми ламаємо тюремні грати для наших братів.
    Ненависть переслідувати нас і голод, що штовхає нас, нещастя.
    Є країни, де люди в ліжку бачать сни.
    Ось ми, бачите, ходимо і вбиваємо, вмираємо...

    Тут кожен знає, чого хоче, що робить, коли проходить.
    Друже, якщо ти впадеш, на твоє місце з тіні виходить друг.
    Завтра чорна кров висохне на яскравому сонці на дорогах.
    Співайте, товариші, вночі Свобода слухає нас...

    Друже, ти чуєш ці приглушені крики закутої країни?
    Друже, ти чуєш чорний політ ворон на наших рівнинах?
    ой ой ой ой ой ой ой ой ой ой ой ой...
    Le Chant Des Partisans — pisnya frantsuzkoyu movoyu

    Druzhe, ty chuyesh chornyy polit voron na nashykh rivnynakh?
    Druzhe, ty chuyesh pryhlusheni kryky krayiny, shcho zakuta?
    Hey, prykhylnyky, robitnyky i selyany, tse tryvoha.
    Sohodni vnochi voroh diznayetsya tsinu krovi i sliz.

    Pidnimitsya na shakhtu i vnyz, tovaryshi!
    Vytyahnit iz solomy rushnytsi, droby, hranaty.
    Oy, vbyvtsi vid kul i nozhiv, vbyvayte shvydko!
    Oy, dyversant, berezhy sviy tyahar: dynamit...

    Tse my lamayemo tyuremni hraty dlya nashykh brativ.
    Nenavyst peresliduvaty nas i holod, shcho shtovkhaye nas, neshchastya.
    YE krayiny, de lyudy v lizhku bachat sny.
    Os my, bachyte, khodymo i vbyvayemo, vmyrayemo...

    Tut kozhen znaye, choho khoche, shcho robyt, koly prokhodyt.
    Druzhe, yakshcho ty vpadesh, na tvoye mistse z tini vykhodyt druh.
    Zavtra chorna krov vysokhne na yaskravomu sontsi na dorohakh.
    Spivayte, tovaryshi, vnochi Svoboda slukhaye nas...

    Druzhe, ty chuyesh tsi pryhlusheni kryky zakutoyi krayiny?
    Druzhe, ty chuyesh chornyy polit voron na nashykh rivnynakh?
    oy oy oy oy oy oy oy oy oy oy oy oy...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10815

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила
    Цей ранок.
    Цей ранок не забуду я ніколи,
    Як я прокинулась від грохоту гучного,
    І серце зжалося, і як то кажуть:
    "В п'яти відійшло".
    Відразу страх оволодів всім тілом,
    А серце билося усе сильніш.
    Ніколи не забуду я той ранок,
    Я пам'ятатиму його завжди.
    Війна прийшла в одну мить і
    Відразу прокинулись усі від сну!
    Мій син проснувся і сказав:
    "Мені так страшно, мамо. Це мабуть грім гримить у небі, так?"
    "Да ні, синочок, то не грім, ракети падають на нашу землю. Та ти не бійся, сину, я с тобою. Іди, я обійму тебе сильніш."
    І я так сильно сина обійняла, як ніколи.
    І все змінилося з тієми миті враз.
    Все розділилося на до війни і після...
    Цей ранок не забуду я ніколи,
    Я буду пам'ятати все життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10816

    23 бер. 2022 р.
    Безерко Юлія
    Польщі
    Ти не браталася із нами,
    І не кричала на весь світ,
    Що ми родина, ми слов'яни
    З позаминулих давніх літ.
    Ти не шукала в нас нацистів
    Та боротьби не розпаляла,
    Щоб шмат землі забрать вкраїнський,
    Хоча нагоду таку мала.
    Ти мирно з нами по сусідству
    Жила й біди собі не знала.
    Та почалась війна жорстока,
    Її, як ми, ти не чекала.
    Ти простягла нам мовчки руку,
    Не сповіщаючи весь світ.
    Ти пережила вже цю муку,
    Оговталась сама лиш від.
    Та ти, немов сестра доросла
    Прийняла біженців потік.
    Ми пам'ятати про це будем
    Сьогодні, завтра і повік.
    Повік віків, пройдуть тривоги,
    Закінчиться у нас війна.
    Ми дякувати будем вічно,
    Що нам близькою ти була.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10817

    6 квіт. 2022 р.
    Мар'яна Незабудка-Польова
    Все буде Україна
    Морок і плач... Ракети... Орда..
    "Гради"... Кров'ю дитина стікає.
    Київ, Харків, Чернігів  - війна...
    Вся УКРАЇНА оборону тримає.
    Суми, Одеса, Житомир,
    Херсон, Луганськ і Донецьк -
    Молимось всі ми за МИР,
    Вражає доблесть сердець!
    Миколаїв, Дніпро, Запоріжжя,
    Рівне, Черкаси, Волинь,
    Хмельницький, Тернопіль, Вінниця
    Примаро ворожа, згинь!
    Львів, Чернівці, Закарпаття,
    Івано-Франківськ і Крим -
    Єднаємось - переможемо, браття!
    Примаро ворожа, згинь!
    Маріуполь, Буча, Гостомель,
    Волноваха, Охтирка, Ірпінь
    Місто-герой ваш синонім,
    Примаро ворожа, згинь!
    Тримайся, Києве мужній мій!
    Полтава з тобою і Кіровоград,
    Вільний народе, живи і мрій!
    У власнім терорі втопиться кат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10818

    4 квіт. 2022 р.
    Анна Лотиш-Делібаш
    Я хочу просто тиші
    Я хочу просто тиші , просто неба і тепла,
    Щоб на світанку сонце ніжно цілувало,
    Долоні мами доторкнулися чола ,
    А в татових обіймах серце зігрівалось…

    Я хочу просто світла дня та щебету птахів,
    В очах рідні , щоб сльози не блищали…
    Лунали  українські , найпрекрасніші  пісні ,
    А всі, хто в далині, додому поспішали .

    Я хочу просто свіжості ранкових рос,
    Щоб край , де народилася тонув у цвіті,
    Мелодії веснянок розлились в семиголос,
    А славу мали добрі люди, працьовиті.

    Я хочу просто хліба в кожен рідний дім ,
    Духмяні паляниці, щоб пеклись в скоринці…
    В святу неділю,  ранком , під соборний дзвін,
    Молитву Богу разом , заспівали українці.

    Я хочу просто посмішки дитячих вуст,
    Щоб у любові  наші дітлахи зростали …
    І не корилися ніколи десь, комусь -
    А волю мали і нащадків розуму навчали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10820

    6 квіт. 2022
    Наталія Дудник
    Ти вільна
    Ти вільна, незламна до неба злітаєш,
    Своїми крилами весь світ оберігаєш.
    В тобі моя сила і моє життя,
    В тобі моя воля, в тобі уся я..

    Ти кров’ю стікаєш і сльози втираєш,
    Втомлена, скривджена ворога зупиняєш,
    З попелу високо в небо злітаєш,
    Собою весь світ – ти захищаєш!

    Ти вільна Ненько! Ти Незалежна!
    Твоя відвага й сила безмежна
    І ворог впаде перед тобою,
    Змивши свої гріхи кров’ю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10979

    6 квіт. 2022
    Олександр Зіменко
    Не забудемо
    Не забудемо,
    Не пробачимо.
    Кара буде -
    Все ще побачимо.
    За всі постріли,
    Катування,
    За всі сльози
    Та всі страждання.
    За підвали,
    За страх та муки
    Та зав'язані
    За спину руки.
    Віднайдемо ми
    Кожну гниду.
    Покладемо
    Її в могилу.
    Вже не люди це,
    Це - створіння.
    Не забудемо
    Поколіннями.
    Кров'ю вмиється
    Кожен ворог.
    Дуже скоро,
    Дуже скоро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10982

    6 квіт. 2022
    Олександр Тимченко
    Вічне
    Поглинай із радіо блювотні звуки,
    Продовжуй й далі опускати долу руки.
    В капкан страху і сумнівів кине система.
    Свині нізащо не звести очей до неба.

    Спробуй кинути за ґрати волю,
    Наш протест своїм серпом зломити спробуй.
    Та автомати в інший бік розвернули.
    Свободу нашу більше не прошити кулі!

    Трощи музеї, рви на шмаття архіви,
    Ламай наш голос, наші кобзи і ліри,
    Пали старезні книги, плюй у сажу...
    Та тільки вічним завжди буде
    Слово наше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10985

    6 квіт. 2022
    Наталія
    Наша Україна.
    Стоїть земля не орана,
    Бур’ян проростає.
    Віє вітер по тім полю,
    Й сам себе питає......

    "Україно, ясний цвіте,
    Де всі твої діти?"
    Роз’їхались твої діти
    По усьому світу...

    Всі шукають кращу долю,
    По краям далеким.
    А удома, до їх хати,
    Не летить лелека.

    Бо в тім домі зовсім пусто,
    І щастя немає.
    Лиш старесенька бабуся,
    В вікно поглядає.

    Може дітки повернуться,
    До рідного дому.
    Ой, як на душі їй тяжко,
    Не скаже нікому.

    Вітер віє по тім полі,
    Й сам себе питає.
    "Чи вернуться всі ті діти?"
    То ніхто не знає......
      24. 03. 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10988

    6 квіт. 2022
    Яна
    І у небо дивилась не так як учора
    На знайомих дахх майорять прапоpи
    І всі цінності стерла ранкова розмова
    Про життя яке стане нам з ніг до гори.

    Розламали незламних та вийшли сухими?
    Підкорили нескорених духом бійців?
    Повзуч на колінах, лишившись сліпими -
    Їм поклали в кишені важких камінців.

    Посаджу на світанку я жовті тюльпани
    Коло них проростуть незабудок ряди
    Боронити їх будуть могутні каштани -
    Розности по полю ворожі сліди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10991

    6 квіт. 2022
    Ірина
    Война
    Шумным прохладным утром ...
    Раздались звуки стрельбы ...
    Маленькая девочка плачет ...
    Что это мама смотри?

    Вдали виднелись танки ...
    И пламя горящих домов ...
    Отойди дочь от окна ...
    Война началась ...нету слов ...

    Мама ....и что нам теперь...?
    Куда нам с тобою идти ...?
    Дочурка ...успокойся ..не плачь...
    Вытри слезы , на меня посмотри ...

    Нам нужно скорее собраться ...
    И как можно быстрее бежать...
    - Мама , а папа же с нами ?
    Прийдёт нас с тобою спасать ?

    Да, наш папа защитник ,
    И гордость нашей Страны !
    Он будет всех нас охранять ...
    И выиграет бой сатаны .

    Тогда бежали скорее ...
    - Мама , на ручки возьми ,
    Мне страшно, очень страшно ...
    По крепче меня держи .

    Выбегаем на улицу с дочкой ...
    А город пылает в дыму ...
    Надеваю маску ребенку ,
    И быстро к машине бегу.

    Вся жизнь поместилась в ладошку ...
    Отнюдь реальность жестка ...
    Ведь нет  ничего ценее ...
    Той жизни которой одна .

    © Черникова Ирина

    23.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10992

    6 квіт. 2022
    Анна
    вечі
    я сьогодні створила вечір
    вечір затишку, вечір щастя
    я зібрала усі свої речі
    я запхала в мішок ненастя.

    в мій будинок летить ракета
    а можливо і не летить
    їде з розуму ціла планета
    тому просто цінуйте мить

    ми створили в маленькій кімнаті
    світ маленький, що аж мерехтить
    постелили собі покривалко
    ми цінуємо кожну мить

    на дворі йдуть страшні події
    я читаю це все із жахом
    але в серці горить надія
    я не хочу жити зі страхом

    я сьогодні створила вечір
    ну як я, нас було в двоє більше
    ми зігнувши свої юнні плечі
    вчились жити без "буде гірше"

    ми сьогодні разом сміялись
    і можливо ця мить остання
    ми не бавилися, ми не грались
    це життя, а не з бігу змагання

    ми сиділи, і вчились жити
    хоч життя могло тут й обірватись
    було так, що хотілося вити
    тут не в шахи із богом змагатись
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10994

    6 квіт. 2022
    Марія
    Вам ніколи не буде прощення..
    Вам ніколи не буде прощення,
    І людьми не назву вас ніколи..
    Ви прийшли з жорстокістю й звірством,
    Вбиваючи все навколо.
    Добре знали куди ви ідете,
    Добре знали,що стріляли в дітей!
    Ви знущались над ними,нелюди!
    Вбили сотню невинних сімей!
    Ваші руки брудні й окривавлені!
    Їхня кров не зітреться ніколи!
    Лиш чому ви життя не позбавлені?
    Цього не пробачим ніколи!
    Мати плаче чекаючи сина,
    Жінка місця собі не знаходить,
    Щоб сьогодні без батька дитина!
    Протирала заплакані очі!
    Щоб сьогодні був батько без сина!
    Який гідно тримав автомат!
    До кінця захищав Україну!
    Він герой! Він не просто солдат!
    Ви прийшли визволяти країну,
    Ви прийшли і залишили слід!
    Ви з міст зробили руїну!
    Замість серця у вас вічний лід.
    Не пробачим ніколи вам цього!
    Ви не люди! Ви виродки кляті!
    Немає у вас святого..
    Ви знущались з жінок й немовляті!
    Світла пам’ять всім тим,хто загинув,
    Хто був вбитий руками фашистів,
    Світла пам’ять нашим героям,
    Ми в серцях їх залишим живими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10996

    6 квіт. 2022
    Вікторія К.
    Буча
    Це насилля вже не розбачити,
    Не забути і не пробачити.
    І з міцною у бога вірою
    В перемогу нашу я вірую!

    Це насилля назавжди залишиться,
    Поміж серця стук , поміж видиху.
    Закарбовані страшною тайною
    їх обличчя запам’ятаємо.

    Чи можливо це звірство пробачити?
    Милосердя дух було втрачено.
    Ви братами моїми звалися,
    Що з всіма вами раптом сталося?

    Що ж зробили ви на моїй землі
    Ми були брати - тепер вороги.
    Наше серце назавжди втрачено,
    Ми ніколи вас не пробачимо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10997

    6 квіт. 2022
    Mariana Kolcheva
    Прощанье
    "Поцелуй меня ты на удачу,
    И я отвечу, что люблю тебя.
    Не волнуйся, милая, не плачу,
    Это просто капельки дождя.

    Посмотри, вон набежали тучи,
    Обступили нас со всех сторон,
    Заступили солнечные лчи
    И пустили жизнь всю под уклон.

    Посмотри, ведь слезы дождевые
    Проливаются на грешный мир с небес.
    Омывают раны полевые
    И показывают, как радуется бес.

    Слышишь, он смеется среди поля,
    Счастлив, что вступили мы в войну…
    Ты не бойся, милая, в неволю
    Ни за что к нему не попаду.

    Не смотри, что я иду на поле
    Убивать застывшую толпу.
    Погляди, в не равном этом бое
    Пали верные за нашую страну.

    Ты не плачь, что больше не вернусь я,
    С гордостью неси тяжелый крест.
    Ведь судьба изменчивая штука,
    А дорогу эту указал нам перст.

    Ты не плачь, что больше не увидишь,
    Что безмолвно в поле упаду.
    Знаю, что войну ты ненавидишь…
    Я последний раз во сне приду…

    Не смотри, как голову сложу я,
    Вороны вс тело поклюют.
    Главное, вы будете живые,
    А враги навеки все умрут.

    И тогда, ты пустишь свои слезы.
    Слезы радости, а не разлук.
    И увидишь счастливые грёзы,
    Что с победой в этот мир придут.

    И тогда, прошу, ты улыбнися —
    Посмотрю я на тебя с небес.
    Ведь простые вещи, как улыбка,
    Обрели огромный вес…

    Милая, поверь мне, я не плачу,
    Это дождик проронил слезу…
    Поцелуй меня ты на удачу
    И прости, что больше не приду."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10998

    6 квіт. 2022
    Марина АЛДОН
    Оскаженілі слуги сатани
    Оскаженілі слуги сатани! До мого дому вас ніхто не кликав!
    Ви - не солдати…  просто таргани... і ваша суть - ляклива, зла і дика...
    Кремлівський карлик шле вас убивать мій мирний люд, народ незламний, вільний...
    Та будем ми ногами вас топтать, бо кожен з вас нікчемний, божевільний...
    Нехай тепер наш Київ у сльозах, горить Луганськ, потрощено весь Харків,
    Та ми уже забули слово "страх", ми знищим всіх проклятих окупантів!
    Моя земля одвічна і свята іще в крові, сволото босонога!
    Ви нас прийшли розп'яти, як Христа... Та з нами Бог! За нами перемога!
    Оскаженілі слуги сатани! Раби Москви! Глухі, німі, незрячі!
    За кожен день проклятої війни… Ніколи вас, ніколи... не пробачим!
    Ми не здамось! Не схилимо колін, Ми у бою гартуємо свій норов.
     Бо скоро суд... Церковний чути дзвін... І кожен день тут стане вам Гомором!
    У нас усі готові воювать! Усі - бійці! Ми – у своїй країні!
    Ніколи вам нас, вбивці, не здолать! Смерть ворогам і слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10999

    6 квіт. 2022
    Олександр Чеботаренко
    Після війни
    Коли закінчиться війна,
    Я буду спати на даху.
    Щоб вгОрі - тільки ясні зорі,
    А долі - аромат бузку.

    Все ще здригатимусь від грому
    Після усіх сирен, ракет.
    Та син повернеться додому.
    До справжніх, маминих котлет.

    Авжеж, закінчиться війна.
    Оновиться Чумацький шлях.
    Бо в Україні вже весна.
    І треба сіять на парах.

     - О. Чеботаренко
      08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11002

    6 квіт. 2022
    Олекса
    Чекай
    https://youtu.be/RC3WG1pmEL8

    дощ у твоїй душі
    зливою пройде по твоїм очам
    у ночі оросять твої коси
    застиглі солоні роси

    твій козак лежить у степу
    не плач за ним
    він обрав свою долю

    твій козак вже давно не живий
    на том місці зросла вже тополя

    кажуть тобі це щодня
    добрії славнії люди
    але не зважай - маячня
    на останім світанку -чекай його в полі

    Тобі казатимуть, що він вже не вернеться
    Що тіло його вже круки рознесли
    Що дух його мандрує, лисом у полонинах
    Що серце у висотах співає Богу гімн

    Пр

    А ти чекай, його в зимовому полоні
    Коли сніг замітає вогонь у каганці
    А ти чекай під зливами весною
    Козак твій повернеться з рубцями на чолі

    Тобі казатимуть що він покохав іншу
    Що зрадив курва син, тебе із три роки
    Тобі казатимуть, що він вже має діток
    І газдує собака на далекій землі

    А ти чекай, його у спеку літньой зваби
    Коли сонце танцює на горах у квітках
    А ти чекай під жовтим листопадом
    Козак твій повернеться з рубцями на очах

    Тобі казатимуть, що зрадив рідну землю
    Ховається за спинами, не гідний у борні
    Тобі казатимуть, що він грабує бідних
    І бє козацький рід, свинцем у чужині

    Тобі казатимуть, і біль цих слів луною
    У серці залишатиме глубокії рубці
    І тихою пітьмою, вночі ти скиглиш тихо
    Людський язик, розіпне на шматки

    А ти чекай, як не чекають інших
    Вкраїнскька жінка може
    Стерпітишум ночей
    А ти чекай в надії і у волі
    Козак твій повернеться з рубцями на душі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11003

    6 квіт. 2022
    Вікторія К
    Говорить Київ
    Говорить Київ , перша ночі ,
    що по Москві? Вже не важливо
    Можливо,я закрию очі , можливо - ти,
    на завтра злива.

    Збираю речі - до дороги ,
    Все що залишу тут і зникне,
    Я хочу взяти руки в ноги,
    Та залишатись тут - вразливо.

    Говорить Київ. На порозі -
    Війна , давно про це ми знали,
    Минали дні і довгі ночі
    Очікуванням нас лякали

    Сиджу у кріслі і чекаю . Можливо ,
    Танки десь за рогом
    Можливо, марні сподівання
    І нас чекає сонця промінь ?

    Говорить Київ , скрізь набатом
    Звучить тривожно й урочисто
    Промова і вона ж є клятва:
    «Ніколи знову».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11004

    6 квіт. 2022
    Олекса
    Сіроманець
    https://youtu.be/TkWdSVzRuAs

    сивий вогонь
    цієї ночі
    знов заструменіє
    в твоєму серці

    як і тисячі років тому
    як і тисячі років, у мріях високих

    синій вогонь
    цієї ночі
    знов запалє
    на битих дорогах

    як і тисячі років тому
    під зоряним шляхом, не знаючи втоми

    Сірооооманцюююю
    на лузі останній двобій
    ти один в чистім полі
    супроти сотні списів

    тисячі вогнів
    дихають без втоми

    СІроманцююю
    як і віки тому
    ти ступаєш у бій
    один проти тисяч

    Сіроооооманцю
    скажи нам чому
    бережеш ти цю землю
    під зливами сонця?....

    блакитною кровю
    немов небом

    залив у боях
    ти усю країну

    сотнії битв, із шаблей вірной
    сотнії битв, за нашу Вкраїну

    чистая дума
    і світлая віра

    добрії справи
    життя окропили

    без злата ти входив на захист
    не просячи скарбу, рятуючи слабких

    Сірооооманцюююю
    на лузі останній двобій
    ти один в чистім полі
    супроти сотні списів

    Сіроооооманцю
    скажи нам чому
    бережеш ти цю землю
    під зливами сонця?....

    темнії очі
    немов всесвіт

    віють любовю
    немов жаром

    скажи, як у воїні степу
    скажи, як живуть у тобі лють й кохання

    кохання до Землі
    до людей
    що жили тут віками
    до стежок
    і шляхів
    які пройшов ти
    під зорями
    до тополь, і колосся
    що шумло понад ставом

    до цих гір, і небес
    де короднів немає

    знов, в тумані бачу тебЕ
    на коні із шаблей дикой
    ти стоїш на варті серця
    ти шукаєш чиїсь міти

    Ти питаєш потомків козацьких
    Чи підуть за тобою на Славу
    І луною сміх з тишею ріжуть
    Твоє серце, на нові рани

    Сіроманцюююю

    діставай свою зброю
    вже налузі співають стріли пісні
    над твоєю срібною главою
    пролітають сміючись

    і в останньому бої
    списами закривши
    і в останньому бої
    місяць заливши
    і в останньому бої
    побачим тебе
    ... Сіроманцю

    У мороці правди
    захована пісня
    Народу

    У мороці суму
    заховане щастя
    Душі

    У мандрах далеких
    Заховане істина долі

    У сивому серці
    Врятоване тіло Народу

    Сіроманцю
    По не знаним місцям
    По далеким степам у зорях водоспадів
    Ти зберіг, і доніс до нас
    Нашу пісню безмежну
    І волюю славну

    Гей на най на гей
    Гей найнара гей
    Гей нарайана Гей
    У далеких степах
    Ми чекаєм тебе

    У лузі останній двобій
    у Лузі останній двобій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11005

    6 квіт. 2022
    Стріхар Вадим
    Синьо-жовта реальність
    Нова болюча реальність.
    Чорно-біле кіно чи кошмар?
    Квітне смерть, без роботи трунар
    Могила - то бажана радість.

    Поцілунки тільки прощальні
    Обійми перші неначе останні.
    Думки спокійні такі ж туманні
    Як і поняття, що були сакральні.

    Синьо-жовтої потоки крові
    Скоро прорвуть дамбу цинізму.
    І дні незламного героїзму
    Зміняться на віки любові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11006

    6 квіт. 2022
    Тетяна Сковира
    В УКРАЇНІ ВІЙНА
    В УКРАЇНІ ВІЙНА

    Обірвалося страшною звісткою
    Розтрощилося наше життя
    В України країні нездоланій
    Почалася жорстока війна!

    Планували, любили і мріяли
    Будували, зростали в містах.
    І дітей піднімати хотіли ми
    Як могли проживали свій шлях.

    Та ворожою хворою лапою
    Відібралося все в одну мить.
    Стільки горя звалилося з обрію
    І тепер треба все пережить!

    Пережити масовані обстріли
    Що бомбили без жалю міста!
    Руйнували й лишали розтрощені
    Наші душі, тіла і серця!

    Як сказати дитині у сховищі,
    Що у путіна з’їхав весь дах?
    І країна, що зветься росією,
    У ночі почала адський жах!

    Як сказати, що тато зі зброєю
    Захищає й боронить наш дім?
    Та нескорені страшною долею
    Нашу землю ми всі відстоїм!

    Поневолити хоче ворожина
    Відібрати й свободу, й життя.
    Та знедолені ми і нескорені
    Не здамося тобі сатана!

    УКРАІНА Держава соборная
    Ти не здатен її підкорить!
    Захищатися разом ми зможемо
    Поєдналися всі в одну мить.

    Українці з козацькою силою
    Пригадали всю міць поколінь.
    Згуртували країни навколо ми
    І тепер разом з нами весь світ.

    Ми пройдемо всі випроби долею
    Ми найдемо до радості шлях!
    А на тебе, росія потеряна,
    Буть упевнена - очікує крах!

    Бачить Бог, що дорогою мирною
    Ми завжди будували життя
    І тепер ПЕРЕМОГОЮ вірною
    Україні повернем майбуття!

    БЕЗ СУМНІВУ ПОВЕРНЕМ!!!

    24.03.2022.
    Тетяна Сковира
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11008

    6 квіт. 2022
    Сергій
    Шлях Богів
    Я стою під зірковим небом
    Та гадаю, про шлях Богів
    І нічого мені, не треба
    Тільки б вигнати, ворогів

    Не цураюсь своє долі
    Так як треба все буде - ТАК!
    Українці прагнуть до ВОЛІ
    Це єдиний сьогодні - ШЛЯХ!

    Перемога за нами - БУДЕ!
    Не підкоримось ми, катам!
    Батьківщина нас , НЕ ЗАБУДЕ!
    Адже ВОЛЯ - НАША МЕТА!

    Ми тернистим шляхом, ідемо!
    У бій веде нас, народний гнів!
    Зі шляху свого, не зійдемо!
    От такий він є -- ШЛЯХ БОГІВ!
    СА                     22.3.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11010

    6 квіт. 2022
    Василь
    Героям України
    Герої вмирають не впав на коліна,
    Не зрадивши матір, ні батька, ні сина
    Принизивши ворога поглядом гордим
    Плюють на нахабні, залякані морди

    Піднісши долоні до рівня сердець
    Приймають за краще терновий вінець,
    А ніж покоритись до рабської долі
    В ганебне життя позбавлене волі

    Дорожче життя лише правда і воля
    Небесна блакить з необмеженим полем
    Так було і буде — і завтра і нині
    Ми їх не забудем — Слава Героям і Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11011

    6 квіт. 2022
    Микита Жук
    Человечество победит
    Человечество победит
    Вынесет из подвалов младенцев
    В новый прекрасный мир,
    Будет спорить о вкусах,
    О цвете тарелок, модели шкафа
    О том, кто сегодня выносит мусор

    Тирана убьёт любовь
    Любовь сильнее ста тысяч солдат,
    Любовь отклеит со стекол скотч
    Любовь будет жить в разрушенных городах
    Любовь обязательно будет жить
    В каждую тревожную ночь

    Вот только тиран не умеет любить
    И потому - человечество победит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11012

    6 квіт. 2022
    Mariana Kolcheva
    Звертання до Бога
    Боже, подивись на нас з небес,
    Подивись, як умирають діти,
    І несуть вони важкий той хрест,
    Захищаючи країну від бандитів.

    Боже, подивись на їхні рани,
    Подивись, як впали у борні,
    Захищаючи відвічне право
    Жити в мирі на своїй землі.

    Боже, глянь, як боляче країні,
    Як у ріки потрапляє кров,
    І засіяні тілами ниви,
    Де збирали хліб й пасли коров.

    Подивись, як йдуть знов воювати.
    І дівчата й хлопці на війні!
    Скільки будем ще страждати?
    Хочем жити ми у мирі на землі...

    Боже, подивись на Україну,
    Як знущаються із неї вороги —
    Розривають тіло, палять ниви,
    Й хочуть, щоб із нас були раби.

    Подивись, як погибають люди
    Захищаючи свою сім'ю.
    Подивись, як плаче Україна
    Бачачи цю всю борню!..

    Поможи Їй Ти зцілити рани,
    Викинути з серця біль й біду.
    Боже, поможи Ти Україні
    Пережити всю цю боротьбу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11013

    6 квіт. 2022
    Юлия Лобань
    Родина.
    Как были далеки мы я и ты,
    От слова Родина, Отчизна, Долг!
    Все - это Украина ! Все это - дом!
    Мы думали …
    Россия- братья, Православие одно!
    История , культура…- мы  едины!
    Как изменилась в одночасье жизнь,
    Перевернув сознания и нутро.
    Восстала нация,
    Защита Украины! Свободы! Права!
    Враг идет!
    Нам говорят вы виноваты сами
    Нацисты , изверги , уроды мироздания…
    А мы любили вас так просто россияне.
    И все надеемся, что это лишь кошмарный сон…
                                            15.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11055

    6 квіт. 2022
    Роксолана
    Буча.
    Чому зі мною сталося це лихо?
    Чому саме зі мною сталася біда?
    Чи через то що молода й красива
    Помру?
    Помру вже не цнотлива. Без любові

    Ти - "афіцєр" диявола і честь твоя смердить
    Я навіть не помітила твій танк
    Плювок - це моя відповідь тобі,
    Смердючий, жалюгідний окупант

    Заволодіти тілом може ти і можеш
    Ти ж "сильний" у тебе ствол й патрон
    Та сердце віддала я ненці Україні
    Тільки як вирвеш - забереш з собою

    Огидні пики, сморід, гам і смерть
    Це все - "нємитая расія"
    Прийшла спалити карфаген
    Під назвою козацька Україна

    Асвабадітєлі прийшли спасті
    Всєх бєдних всєх нєщасних
    Насправді ж, нищити все те,
    Що разом спромоглись побудувати

    Мати лежить, а поруч лежить донька
    В кишені телефон дзвонить
    Ніхто не візьме слухавку
    Не підійде до слухавки
    більше
    ніколи
    абонент.

    04.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11056

    6 квіт. 2022
    Оксана Балко
    Будь готовий завжди
    Як сумно коли люди тратять своє життя на пусті речі і слова. На те що їм не приносить ніякої користі і тим більше не принесе у вічності. Як боляче буде у вічності усвідомити те що вже змінити ми нічого не зможемо чи виправити помилки. Як радісно буде у вічності якщо ми тут зробимо все так ,як Бог хоче від нас. Так, як Він чекає від нас,і так, як Він склав план для нашого життя.
    Смерть зараз не така вже далека штука ,про неї тепер говорять постійно, постійно називають цифри і дати. Кожен з нас сам повинен дати відповідь чи готовий до зустрічі з Богом і чи все зробив ,як Він хоче від нас. З кожним з нас Бог хоче мати стосунки,особисті,дружні,глибокі,і чудові. Адже від того, наскільки ми близько тут з Ним ,залежить наскільки близько ми будемо там з Ним,у вічності! Дослідження Слова Божого це один з найперших кроків до Нього, звісно молитва,піст - це все йде в сукупності разом. Нічого не є менш важливим. В Біблії сказано,що Царство Боже береться силою,тобто ми повинні прикласти зусилля для того щоб увійти туди. Там немає місця апатії,образам,брехні,наклепам,гріху... Тут ,вже тут ми повинні прикласти неймовірних зусиль для того щоб бути там в раю з Богом. І саме на землі вирішується де ми будемо у вічності,а там вже не буде вибору. Там буде або радість або непоправне горе,яке ніколи не завершиться. Вибір за нами...
    06.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11057

    6 квіт. 2022
    Гордій
    Народилося дитятко
    Народилося дитятко
    В час війни
    І запитує у мами:
    "Де це ми?"

    "Серденько, ліжечка
    І тумбочки не має,
    Це, синочку,
    Укриття нас зігріває".

    "Мамо, а де тато?
    Вже бачив мене?"
    "Він в теробороні,
    Зараз не прийде".

    "Мамо, я так хочу
    На світ подивитись,
    Коли був в животику,
    Почав мені снитись".

    "Ой, ні, краще спи,
    Любе серденько,
    Там йде війна, обстріли,
    Страшненько..."

    "Добре, що молочко
    У грудях маю,
    А то де б купила
    Суміші не знаю".

    "Де Галинка і Тарасик?
    Люляти обіцяли."
    "До бабусі й дідуся
    Ми їх відіслали".

    "Мамо заспівай
    Мені колискову
    Не про котика і зайчика,
    Про перемог".

    "Зараз наш гімн
    Скрізь лунає,
    Він для України
    Велику силу має".

    Заснуло дитятко
    І вві сні всміхається,
    Значить: Перемога
    Наближається!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11058

    6 квіт. 2022
    Світлана
    Ти спи ,моя дитинко
    Ти спи, моя дитинко дорога
    Хай гарні сни тобі насняться
    Хай будуть чистими озера і поля
    Хай золотом врожаї колосяться.
    Хай будуть дома мама, тато і дідусь
    Хай спокій нашу землю поглинає
    Ми мирно заживемо на віки
    І Україна вільно процвітає!
    І майоріє прапор і тризуб
    Весна прийде і буде Перемога!
    І буде літо сонячним теплом
    І буде небо чистим і блакить!
    А по двору гуляють наші діти
    Сміються, розмовляють кожну мить!
    Ми нація одна, одна у нас родина
    І зветься ця Земля - сучасна Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11059

    6 квіт. 2022
    Ніна
    Думка
    А завтра всі прозріють,
    Та пізно буде вже тоді...                                                                   На мить я думку зупинила ,                                                                      І хочу, щоб почули її всі,-
    Не гріх на світ рабом з'явитись,                                                           Не гріх у рабстві землі жить.
    Та є гріхом великим
    Ідола -царя собі створить.
    Чому? За що?  І чи ви люди?                                                        Кому потрібно горе це?                                                                     Бо далі гірше лиш всім буде ,
    І вже за крок до прірви ми.                                                 Прозрійте швидше, очищайте                                                                          свої душі ,люди!                                                                                  Бо завтра пізно буде вже тоді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11060

    6 квіт. 2022
    Наталія Глотова
    РОЗМОВА З БОГОМ під час війни
    «На тебе сподіваюся…»
    Знаю
    «Чи ти чуєш нас?»
    Вболіваю

    «Ти вважаєш достатньо?»
    (мовчання)
    «Що ж робити нам?»
    Сподівання

    «Злюсь на тебе,
    Бо ти зволікаєш!»
    Злися, плач,
    Так життя зберігаєш

    «… Як та  дім мій рідний?»
    Чекає
    «Як земля моя мила?»
    Благає

    «Як там діти маленькі?»
    Приймаю…
    «А як матері їх?»
    Обіймаю…

    «Допоможеш ти воїнам?»
    Всюди!
    «Перемога?»
    Поволі най буде

    «А загублені люди?»
    Знайдуться
    «А загиблі?»
    У снах повернуться

    «Чи побачу я друзів?»
    Побачиш
    «Чи пробачу колись?»
    Так, пробачиш

    «А навіщо мені
    пробачати?»
    Та не їх, а себе…
    (помовчати)

    «А чи буде ще мир?»
    Звісно буде
    «А хто все відбудує?»
    Так люди ж

    «А чи зійде ще сонечко?»
    Ясно
    «А чи вишня розквітне, га?»
    Рясно

    «Серце крається…»
    Дай доторкатись
    «Щось так боляче…»
    Маєш триматись

    Бо хто ж ще, як не ти,
    моя доню,
    світ утримає
    міцно в долонях?

    Світ любові,
    життя і надії,
    наше з вами буття,
    в Україні -

    Сильна, мужня,
    свободна та вільна
    стала рідная
    наша країна!

    Хай встає Сонце –
    Світ Перемоги,
    відбудовані будуть
    дороги,

    Всі міста,і хатинки,
    і кручі.
    Справедливість та мста
    Неминучі!

    Тож тримаймося,
    Ми – українці!
    Ми не лишені,
    не наодинці

    Обіймаю я кожного,
    Люди!
    Обіцяю,
    ніщо не забуду!

    Тільки виживіть, втримайтесь,
    встойте,
    збережіть, прихистить,
    заспокойте

    Буде мир, буде сонце
    та воля,
    повернеться по-іншому
    доля

    Стільки мужності, сили,
    любові
    світ не бачив ще...
    В нашій розмові

    Я вас чую
    і хочу сказати,
    щоб відчув кожен воїн
    та мати:

    Не дарма все!
    Бо сенси донині
    існували:
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11061

    8 бер. 2022
    Юрій Руф
    Без назви
    Ми переможемо москву,
    Своє зумієм відібрати
    Ми, знаю, зможем розірвати
    Сталеві ланки ланцюга.

    Ми переможемо москву
    Бо наш девіз - "Перемагати!"
    Для цього треба подолати
    Малоросійство та х*хл@.

    Ми, вірю, вже перемогли:
    Хтось страх, хтось лінь
    Хтось біль хтось втому.
    Велике бачу я в малому
    Та синьо-жовті кольори

    Аудіосупровід
    https://youtu.be/z_EgZiumG-s
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11062

    6 квіт. 2022
    Косянчук Владислава
    в пам‘ять
    як голосно кричить душа.
    а серце ладне розірватись.
    так мало часу бог вділив,
    та ти як зміг ним скористався.
    жив, мріяв й маму боронив ,
    продовжив батька справу,
    та ціну все ж високу заплатив.
    сповнений сил і молоді хлопчина.
    хто ж знав, що так, в одну хвилину,
    несправедливо розірве струну буття війна…
    ти став героєм, що в серцях ніколи не загине,
    ти в пам’яті, на фото і в думках
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11063

    6 квіт. 2022
    Годій Вікторія
    Маріуполь...
    Від неспокійних днів
    І страшних очей
    В України сльози
    Горохом з очей...

    За Маріуполь серце
    Болить у країни,
    Дивлячись на вибухи,
    Вбивства, руїни...

    Бачить вона голод,
    Людські безсилля...
    Катастрофу в місті:
    Знущання, насилля...

    "Одумайтесь, орки,
    На диявола працюєте,
    Цим собі місце
    В пеклі готуєте..."

    За загублені душі
    Вашими руками
    Вас совість
    Мучитиме роками...

    Яку відповідь дасте
    На Страшному Суді?..
    Тут ви сховаєтесь,
    Та на Небі ні...

    Схаменіться! Краще
    В полон здайтесь,
    Поки є час
    До Бога покайтесь...

    Ваше начальство
    Кинуло вас,
    Вертайтесь додому,
    Буде спокій в нас.

    Хай не гинуть люди,
    Мирні дні настануть!
    Немовлята в укритті
    На небо поглянуть!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11064

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    Розмова з сином
    Я сьогодні тобі розказала…
    що таке війна.
    Ти спитав чому ми маємо
    знову іти в укриття.
    Я дивилась в твої зелені очі,
    як в майбутнє цього світу…
    Мені не хотілось тебе злякати,
    чи вкрасти в тебе твоє дитинство.
    Ти мене так уважно слухав,
    про ракети і про уламки…
    хоч в ту мить мав би дути бульки
    Й будувати піщані замки.
    Ну в поки я говорила,
    навіть вітер здається стих.
    Знов сирена тривожна завила
    Сповіщаючи про відбій.
    Ти питаєш «Ну що, а тепер,
    Можем, мамо, ми бульки подути?».
    Я на мить обійняла тебе —
    Що б не сталось — дитинству бути!
    Ми дитинство для вас відвоюємо…
    Обіцяю тобі, сину!
    І життя, як міста, відбудуємо
    Збережемо для вас Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11065

    6 квіт. 2022
    Олександр
    Молитва
    Боже, за что испытания
    Нам, украинцам, Ты ниспослал,
    Страшную войну, боль  и огонь?
    Мы грешны, но никто не желал
    Убивать ближнего своего!
    Господи, верим, Ты не хотел
    Ненависти, братоубийства,
    Ударов из уст и с небес,
    Но сатанинская дикость
    Озлобила многих людей!
    Господи, дай нам надежду,
    Верни нам силу и веру в добро,
    Вдоволь мы уже натерпелись,
    Верим в Тебя, хоть зло и сильно!
    Верим, надеемся, не сдаёмся,
    Сражаемся, насколько есть сил,
    Милосердными остаёмся,
    Господи, нас спаси, сохрани!
    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11067

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    Я — ДОМА
    Я дома.
    У мій дім не летить бомба.
    Навколо мене мої улюблені речі.
    Я не сплю в метро, на підлозі, в наметі.
    П‘ю гарячу каву. Їм свіжу їжу.
    Сиджу за своїм столом.
    Лягаю в своє ліжко.
    Іноді про щось мрію.
    Вдаю нормальне життя,
    На мить навіть сама в це вірю.
    Хоча й не до кінця.

    Скаржусь на побут,
    На вічно не митий посуд.
    На рутину. Іноді кричу на дитину.
    Сварю за розбиту чашку,
    Не з‘їдену кашу,
    Кинуту іграшку на підлогу…
    І тільки в одну мить —
    повітряна тривога —
    Повертає все з голови на ноги…
    Так, саме так, з голови на ноги…
    Бо з ніг на голову все повернулося в кінці зими.
    Коли ранок почався не з кави, а з війни.
    Коли в нашу країну вторгся сам сатана,
    А його солдати, як якась сарана,
    Знищують наші домівки, наші міста,
    Думали, що ми зустрінем їх квітами —
    А дарма!
    В нас росте ненависть до псевдо «братів»,
    Які прийшли і пробують забрати в нас НАШ ДІМ!
    Гвалтують наших жінок, забирають життя в дітей!
    Одному Богу відомо скільки на них смертей…

    Я — дома,
    У мій дім не летить бомба
    Але повітряна тривога чергова
    Нагадує мені, що життя —
    Є, а за мить — нема.
    Але допоки ми живі —
    Кожен з нас є на цій війні.
    Хтось молитвою, хтось зброєю —
    Ми воюємо до останнього!
    Ми нікому й ніколи на світі цім
    Не дозволим забрати у нас Дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11068

    6 квіт. 2022
    Годій Вікторія
    Триває війна
    Триває війна
    Вже день який,
    В українців дух
    Дуже бойовий.

    Я з волонтерами
    Продукти складаю,
    Вдома сидіти
    Права не маю.

    Бабуся при церкві
    Допомагає,
    Дідусь возить хліб
    Тим, хто не має.

    "Діти, що ви робите
    Вдома самі?"
    "Ми молимось, мамо,
    Й сирени нам не страшні".

    "Мешканці біля під'їзду
    Блокпост тримають,
    І диверсантів
    Не запускають".

    "Сусід Степан, що
    На милицях ходив,
    Коктейлі спротиву
    Вчора робив".

    "Сусідка Марія,---
    Я бачив сам,---
    Плела сітки
    Нашим воякам".

    "Мамо, Ти, шоколадки
    Нам не купляй.
    Краще для біженців
    В школу віддай".

    "Скажи, хай не плачуть,
    Бо перемога снилась,
    Як Україна від ворогів
    Звільнилась".

    "Снилось мирне небо,
    Веселка чудова,
    У волошках й маках
    Країна святкова!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11074

    6 квіт. 2022
    Косянчук Владислава
    СУПЕРГЕРОЇ
    раніше думала,
    герої - це акторів гра в кіно,
    а супер-сила - плід фантазії, їй-бо.

    проте халк, тор, людина-павучок,
    порівняно із зсу, погодься, дитсадок.

    а термінатор чи трансформер он,
    як демо-версія регіонал. тероборон.

    а воїни-жінки! хоч і не лара крофт,
    та орків б‘ють не гірш, ніж печуть торт.

    а волонтер… немовби доктор ватсон,
    знайде і кашу, воду, й техніки вагон.

    а мирний люд, без зброї, голими руками,
    готовий нищить ворогів як тоні старк.

    а президент, як капітан тих месників,
    тримає України щит за всіх захисників!

    виходить, фільм-фантастика про нас.
    тут кожен проживає першу роль на вищий клас.

    яким буде фінал? (ти чуєш про це тисячі легенд)
    та річ у тім, що лиш від нас залежить хеппі-енд!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11075

    6 квіт. 2022
    Юлия
    Душа поета
     Душа поета

    Де сині води протікають,
    Де стрічка довгая Дніпра,
    Стоїть поет та споглядає,
    Під ним - Тарасова гора..
    Над головою -ясне небо ,
    А поруч листям гай шумить,
    Нічого не просив для себе...
    Лиш тільки вдома схоронить...
    А що душа?Вона не вмерла,
    І їй і зараз ще болить,
    Сльозу солену ще не втерла,
    Що на очах її блищить..
    " -Скажи ,Душа, чому в спокої
    Ти не летиш на небеса?
    "-Та ти ж поет!Господь з тобою!
    Лиш тут живе така краса!
    На небі Бог!А тут -нам хата!
    Дивись, як квіточки ростуть!
    І біля ніг їх так багато!
    А люди все несуть,несуть..."
    "-Але скажи , хіба з тобою
    Всім цим я не перехворів?
    Хіба кровавою сльозою ,
    Своє я серце не омив?"
    "-Все так, але ,ти ж розумієш -
    Навіки я в тобі жива!
    Боліти буду!Що ж тут вдієш?
    Проте, живі й твої слова!
    В серцях давно закарбувались,
    І все палають і горять,
    Вогнем живим вони зостались,
    Щоб інші душі прикрашать..."
    Стояв поет і все дивився ,
    Як люди сходами ідуть,
    Навік живим він залишився ,
    І Кобзарем його всі звуть...

    Автор Юлія Тахтай(Боц)
    28.11.2020
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11076

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    Як ти?
    — «Як ти?
    Напиши хоч два слова.
    І не треба отих «нормально», «чудово»…
    Напиши…Я молю…напиши…»

    А у відповідь:
    — «Я — живий…
    Хоч і час цей для нас не простий.
    Ти молися за мене, прошУ
    Я молитви твої завжди чую.
    Вони мене з-під вогню
    Рятують…»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11077

    6 квіт. 2022
    Кокітко Марія
    " Я буду молитися "
    Я знайду найтихіший куточок і буду молитися.
    Я встану навколішки і буду молити Бога за нашу Славну Україну
    Я буду молитися так тихо і так щиро як тільки зможу, щоб долинула моя молитва до самого неба.
    Але тс, тихіше, бо можуть почути. Як почують, то прийдуть, бо зло святості не терпить.
    Та я буду молитися й за них.
    Жорстокості не місце в Світі, цей кривавий акт жорстокості повинен припинитися!
    Я встану навколішки і буду молитися за тих дітей, що ангелами линули до неба, що вже більше не зростуть ані на сантиметр. За тих, які втратили своїх батьків і більше не обіймуть їх.
    Я буду молитися за тих закатованих людей, які могли би бути зараз ще живими. За батьків, які втратили своїх дітей і рідних.
    Я буду молитися за людей і Солдатів тих, які загинули відстоюючи свою думку і волю народу, які захистили нас всіх ціною власного Життя Свого.
    Я буду молитися за ту дівчину, яка завжди була веселою оптимісткою, люб'язною і життєрадісною, а зараз не хоче і не має сил навіть жити.
    Я буду молитися за те, щоб жити у вільній країні, де завжди до неба здійматиметься дитячий сміх, але не плач.
    За те, щоб більше не помирали невинні люди, щоб не проливалася невинна дитяча кров...
    Я буду молитися за Україну, за нашу волю і мир.
    І він настане, і коли він настане я засаджу свій сад айстрами і іншими квітами.
    Я посаджу під вікном вишню і яблуню, щоб плоди їхні символізували свободу мого українського народу.
    Я посаджу калину і тополю там при річці в пам'ять про загиблих.
    Ти бачиш? Там вже  ростуть підсніжники - символи невинності, надії й віри. І віра моя не вмре ніколи, бо ми непереможні і нас не зупинить ніхто!
    Я буду молитися і вірити, молитися за мир, і він настане!
    Я вірю він настане,
    і тоді Все Буде Україна. І тоді я скажу Слава Україні й Богу, що вберіг її!
    ....А поки я буду молитися....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11078

    6 квіт. 2022
    Олександр
    Настане весна
    Скоро весна принесе тепло,
    Надію, віру, сподівання,
    Зичу, щоб добро перемогло,
    Здоров’я, радості, кохання!
    Минуть вже скоро темні дні,
    Тривожні і безсонні ночі,
    Українки милі і міцні,
    Кращі і непереможні!
    08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11079

    6 квіт. 2022
    Андрій Чабан
    За нами сила неба))
    Невже з пітьми народиться надія

    Невже Господь не полишив

    І посміхнулась, з неба нам Марія

    Ісус, отець-благословив

    Послав нам воїнів в країну

    Послав і їхніх матерів

    Промовив: зберігайте Україну

    А я молитимусь за всіх

    У небі голуб, миру та надії

    Архангел Києва злетить

    Він берегтиме Україну

    І не покине ні на мить

    Благословенна з поміж всіх країно

    Ти мрія поміж наших мрій

    Ти та любов яка взаїмно

    Об’єднує усіх людей

    В окопах борються за твою волю

    В домах навколішки стоять

    В молитві: ,,Боже, бережи країну,

    І збережи життя усіх солдат’’

           Україно:

    Ти королева вже Європи

    Ти серце  і душа життя

    І ми для тебе Україно

    Всі віддамо своє життя.

    Ч.А...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11080

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    Воїне
    Воїне…
    Ти мене не бачиш,
    Але я з тобою…
    Обіймаю тебе молитвою,
    Веду довгі щоденні розмови
    з твоїми ангелами-хоронителями,
    Прошу їх від зла тебе захистити,
    своїми могутніми щитами від куль прикрити.
    Щоб ти скоро зміг повернутися
    В своїй вільній країні жити.

    Воїне,
    Ти нас не бачиш,
    Але ми з тобою.
    Словами. Думками. Вірою.
    Ти не один. Нас — мільйони.
    Від Львова до самого Криму.
    Від Польщі і до Британії.
    Від Чехії до Португалії.
    Ми разом з тобою, Воїне,
    Від першого дня до останнього!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11081

    6 квіт. 2022
    Винидиктоа борис
    Без назви
    Магазины разграбив начисто
    Теперь это "гумконвой"
    За "спасибо России" на камеру
    Выбирайте товар любой
    Глаза опустив, от отчаянья
    -молочка бы детишкам, можно-
    Из круга собравшихся женщина
    Шагнула вперёд осторожно
    Тут голос старушки, суровый
    -Дочка, родная, не смей
    Ты же поступком этим
    Преда'шь другиг людей
    Мы с дедом пожили достаточно
    Не страшно нам умирать
    Все что надоим с "кормилицы"
    Будем тебе отдавать
    Будет твоим детишкам
    Козы молоко полезным
    А мы останемся чистыми
    Перед судом небесным
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11082

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    А у спальні не було війни
    Вчора у нас у спальні не було війни.
    Я сиділа на ліжку. А поруч були сини.
    Ми читали казочку про лисичку і панібрата.
    І здавалось, що в тому всесвіті існувала лиш ця кімната.
    Обнімала. Гладила. Цілувала синів голівки.
    А комок у горлі заважав читати слова…
    Бо не всі сини біля мам у своїх домівках.
    Їх собі забрала ненависна для всіх війна…
    …Вчора в нас у спальні ніби й не було війни.
    Я лягла спати. А поруч лягли сини.
    Та сни приходити до нас геть не спішили…
    Місто заснуло. Сирени заревіли…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11083

    6 квіт. 2022
    Косянчук Владислава
    Чуєш, як стукає серце?
    чуєш, як стукає серце?
    так, це не в небі ракети.
    чекає, коли зайде сонце,
    бо хоче тобі щось сказати.

    щодня я думала як ти,
    та все ж обирала мовчати.

    щоночі хотіла спитати -
    чи тепло тобі ночувати.

    тепер, в час війни нелюдської,
    нема мені що втрачати.
    і певно пора нарешті
    всю правду тобі сказати.

    що хочу тебе обійняти,
    поглянути пильно у очі,
    за руку ізнов міцно взяти
    й гуляти до пізньої ночі.

    дивитися разом на зорі,
    знайти там ту саму, нашу)

    я вірю, у день перемоги,
    оголиш і ти мені душу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11084

    6 квіт. 2022
    Зоряна Войтів
    Молитва
    Господи, Ти завжди вчив прощати,
    Та як скажи простити ката,
    Який готовий вбити брата…
    Для когось сина, для когось — тата…
    Прощати?
    Ні!
    Немає місця тут прощЕнню,
    І для смирЕння теж — нема.
    Навколо — пекло підземельне.
    Війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11085

    6 квіт. 2022
    Анна
    Пиши листи
    Пиши листи, допоки чути голос
    Друга
    Я знаю, зараз він далеко
    Ти не одна, таких багато…
    Розділених душею й тілом
    Я знаю, люба

    В четвер о 5
    війна  раптово розлучила
    Заставила, а може і навчила
    по справжньому засумувати

     Як було вчора? Забули зовсім
    Що воно таке
    от просто так надокучати
    Звичним питанням:
    «чому?», і «як?», «а що, так буде?»
    Забули зовсім, як це
    Очима говорити,
    поглядами зустрічати
    А запахом у завтра проводжати

    Пиши листи, Допоки разом можна посміятись

    Дзвони, допоки чути подих
    Питай, розказуй
    Що було, що буде
    Запевни, що сьогодні сніг,
    а завтра сонце
    Спитай, де був і хто запав у серце
    Глибоко й ніжно
    Так як ніби вперше

    Люби допоки серце б’ється
    Люби щосили
    Я знаю, моментами несила
    Розплющить очі і почати жити,
    А ти мене так просиш полюбити

    Але прошу, люби щосили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11086

    6 квіт. 2022
    Андрій Чабан
    Дякую ЗСУ
    І знову сталось, п’ята ранку..
    Гарматний постріл пролунав,
    Підступно, тишком на світанку
    Москаль-загарбник та напав
    Сирени виють навіжено
    Горять, розбомблені склади
    Воєнні перші в обороні
    Відчули постріл на собі.
    Не розгубившись зброю взяли
    У відповідь вогонь дали
    Ворожий танк вже догорає..
    І труп москальський на землі..
    За нашу неньку пречудову!
    За свою і чужу сім’ю!
    Стоять безстрашні у окопах
    Стоять, і волю бережуть,
    Нехай вас Бог оберігає
    Нехай патрони не беруть
    Молитва наша - за всіх вас лунає
    Спасибі за смертельний труд(((
    Слава Україні))))
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11087

    6 квіт. 2022 р.
    Aнна Костик-Полоник
    УКРАЇНО МОЯ!
    Помолись за свою Україну,
    Ту, що в полум'і полягла,
    Яка вірою свому сину
    Загартовує серце щодня.

    Яка рве на частинки тіло,
    Що так мужньо б'ється в степах,
    Бо з брехнею  уже надоїло
    По сусідству жити в хатах.

    Де гримить шум патронів і міни,
    Де кричать дико горе й журба -
    Там не згинуть твоі вірні діти,
    Так відкриється правда гірка!

    Ті потоки кров'ю розмиті
    Висохнуть тихо як сніг,
    Бо любов'ю терена омиті
    Саме тих, хто проснутись не зміг.

    Піднімайся, моя Україно, вся земля під тобою дрижить!
    Щиру мрію твоїх переможців я благаю тебе не згубить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11100

    6 квіт. 2022 р.
    Косянчук Владислава
    Нелюдам
    наскільки треба буть уродом,
    якщо без жодного жалю…
    ти ж скільки маєш в серці льоду?

    цинічно, грубо та із кров’ю
    змішали ви дитячий крик.
    аж тіло зжалося від болю.

    і мами не пробачать вже ніколи,
    в чиїх дітей ти ледь не вкрав життя.
    вони тебе знайдуть і під землею,
    тож не ховайсь, тебе це не спасе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11101

    6 квіт. 2022 р.
    Віктор
    Годинник завмер
    Годинник завмер,
    Секундна стрілка скута.
    Лиш поштовх серця
    Рахує нам життя.
    На нашу землю
    Розлилась отрута,
    Без совісті, без жалю
    Й каяття.
    Нас захлинуло
    В вибухах і криках.
    Вигнало з дому
    В безкінечний жах.
    Немов сліпі шукаєм
    Тишу в крихтах.
    Да навіть в тиші
    Відчуваєм страх...

    Знов поштовх серця
    До життя вертає.
    І закипає кров,
    Народжуючи лють.
    Ми - українці!
    І весь страх зникає.
    Ніякі жахи нашу міць
    Не вб'ють.
    За нами світ.
    У нас є правда, зброя.
    А ворог наш - мерці,
    Бо зло завжди вмирає.
    І ми готові
    До визвольного бою.
    Посеред темряви
    Наш смолоскип - палає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11102

    6 квіт. 2022 р.
    Alaia
    Тіні
    Нехай злий буревій
    штовхає в спину -
    Я буду каменіти непорушно.
    У саму найтемнішую годину
    Хтось все покине...
    Хтось - положе душу.

    Під крилами палаючого сходу
    Стають Архангели
    до праведного бою.
    Дорогою Великого Ісходу
    Рушають тіні...
    Я - лишаюся з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11104

    6 квіт. 2022 р.
    Олег Максютинський
    Я не забуду, хто я, і шлях який обрав. (ВІрш про Пожежників на Сході)
    Коханий, ти, Пам’ятаєш як нам було добре?
    Яскраві  подорожі наші до війни...
    А, відпочинок у Криму на теплім пляжі...
    Прогулянки і плавання Дніпрі.

    Про серце України - Київ, памятаєш?
    Де воз'єднала доля серця наші два,
    і як освідчився мені.
    у Харькові на площі на весні.

    А ті шикарні квіти, які в Чернігові даровані були...
    Я відчуття, не передам словами,
    Все було так чудово, В рідній Україні...
    Ніби то у сні...

    А зараз зараз де ж ти ?

    На Сході - пліч-опліч з побратимом,
    В жахливому двобої із вогнем,
    Борюсь, Борюсь за нашу батьківщину,
    Щоб ворог, що не знає меж,

    Зазнав поразки, та відкривши очі,
    Він не отримає ні слави, ані честь,
    лишень ганьбу, за свої вчинки,
    за тих дітей, яких ховали на руках,
    батьки, ще недоношену дитину,

    і все це через ваш - "Удар".

    Настигла нас кривава ніша,
    Міста в вогні, людські серця,
    Що рвуться в бій за Україну,
    Щоб захистити рідний край

    Кругом гарячі стіни, ті завали
    З яких я виберусь, не дивлячись на страх,
    а в серці ти, і все мені по силах,
    Я не забуду, хто я, і шлях який обрав...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11105

    6 квіт. 2022 р.
    Годій Вікторія
    Мамо, як без Тебе жити?..
    "Мамо, що я
    Буду робити?
    Як я маю
    Без Тебе жити?..

    Ти мене прикрила
    Собою.
    Чому не загинула
    Разом з Тобою?..

    Як же мені це
    Татові сказати,
    Що більше не зможе
    Тебе обійняти?..

    Мені лише
    Сьомий рік іде,
    Хто мене в перший
    Клас поведе?

    Хто мене навчить
    Шити вишиванку,
    Смачну кашу
    Варити зранку?.."

    Плаче дитина
    Біля мами вбитої,
    Поруч їдуть танки
    Орди неситої.

    Ніхто не вийшов,
    Не пожалів...
    Лиш чорний ворон
    Сумно пролетів...

    Багато лежить
    Загиблих людей,
    Доня приклала
    Телефон до грудей...

    "Тату, мама, -
    Не змогла сказати..."
    Та батько зумів
    Біду розпізнати...

    Серце защеміло...
    Втратив сили...
    "Побратиме, мою
    Дружину вбили..."

    Доня цілий день
    На тата чекає...
    Легенький вітер
    Сльози втирає...

    Приїхав тато
    Став голосити:
    "Пробач, кохана,
    Що не встиг захистити..."

    З гірким болем
    Донечку притулив,
    На чорні косички
    Сльози пролив...

    Дідусь і бабуся
    Внучку обняли
    І любо-любо
    Поцілували...

    Та ніхто не замінить
    Рідної Мами...
    Не розрадить навіть
    Найтеплішими словами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11106

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Прийшла війна
    Ось так неждано і негадано
    Прийшла війна…
    І зруйнувала цілі села
    Великі і малі міста.
    Там вибухи, а там вогонь
    Там смерть, а там вже непокора
    Зустрілися б з тобою вдвох
    Так сонце заховалось в горах.
    Прийди до нас любов, добро
    Прийди на нашу землю світло
    Хай зло, фашисти і ордло
    Тікають звідси, в своє місто.
    А ми - все відбудуємо разом
    І будем процвітати в мирі
    Ми нація, ми є народ
    І слава нашій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11107

    6 квіт. 2022 р.
    Татьяна
    За Украину само небо.
    За Украину само небо.
    Все ангелы и даже Бог.
    А вам россия,вашим проклятым
    сам Путин даже не помог.
    На расстерзание отправил,
    Убил всех собственной рукой
    Указ издал,своих ребят отправил
    На настоящий ,смертный бой
    Убиты русскии фашисты
    Солдатами так трудно их назвать
    Солдаты в братьев не стреляют
    И не расстерзывают мать
    Детей чужих не убивают
    Дома на крошки не крошат...
    Убиты русскии подонки,
    Прости россия за слова
    Всей Украине очень жалко
    Что ты таких фашистов родила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11110

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    І знов настане день
    І знов настане день
    Зустрінемо ми ранок
    Який, ти запитав?
    Проснулася, жива
    І знову до новин
    Як мама, як сестра?
    Чому вона прийшла
    Ця проклята війна?
    Для чого все руйнують
    І знищують для чого
    Для чого нас вбивають
    Для чого нас мордують?
    Ми ж хочем мирно жити
    Ми хочем процвітати
    Прекрасне будувати
    Рости і розвиватись
    Чуму це зло так лине
    На нашу Україну
    Славетну Україну
    Народ наш не зламати
    Ми сильні, бо ми вільні
    Тому тікайте кати
    Бо знищать вас, повірте!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11112

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Потешкіна
    Не братья
    Его агония дрожащим ужасом в подвалах
    Попала в каждый украинский дом
    Его безумие с ухмылкой и оскалом
    Попало в беженцев под Ирпенским мостом

    Там говорят: «Ведь мы не виноваты!
    Вы ведь себе создали трибунал!»
    А в Мариуполе отец берёт лопаты
    И рвёт сирень, пока ревёт сигнал

    Там говорят: «Но мы ведь тоже люди!
    Нас потопила собственная власть!»
    А юг стоит пред танком, как на блюде
    Лишь бы снаряд в детей не смог попасть

    Он смеет врать: «Да вас не существует!
    Вы - то, что мы пришли вернуть!»
    А марш в Херсоне рьяно протестует
    И гимн поёт, и не даёт врагу уснуть

    И флаги развеваются на спинах,
    но без крови, а гордый двуколор.
    Пока фашистская гнилая псина
    Устроила моим голодомор

    «Мы не забудем!» - в грудь бьют на парадах
    «Мы помним, сожалеем и скорбим!»
    А мамы гибнут в жареве снарядов,
    А мы у школ детей их хороним

    Ещё одна война за Украину
    Ещё чуть-чуть и стихнет вражий гром
    Еще чуть-чуть и каждого мужчину
    Вернёт свобода в украинский дом

    Цветы взойдут на золотых просторах
    Вернутся птицы, Днепр зашумит
    Но гул преступных залпов и затворов,
    Он никогда не будет пережит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11114

    6 квіт. 2022 р.
    Владислава Вергун
    Коли у Києві не було ракети
    Пробач, я не винна й ти ні — просто нагадуєш мені як по весні…

    Нагадуєш як по весні у Києві,
    серед бузкових віт і пилі,
    ми цілувались під небом,
    в якому, на диво, не було ракети.

    І Київ любив нас, і ми його теж,
    але він сильніше, бо бачив усе:
    як їли котлети в Пузатці готові,
    а вони ж то по-київські, типу фірмові.

    Любив, бо він знав, як я бігла босоніж
    по гарячому мосту на Труханів острів.
    Кохав, бо сміявся, як ти, блін, дурний
    застряг на фунікулері і пішки мав йти.

    Палав, бо обожнював замість попкорну
    смакувати з нами перепічку дішову.
    Тримав, бо кумедно було йому з того,
    як всі красувались на Рейтарській знову.

    Він прям фанатів, коли зранку в Каштані
    випадково збиралися молодіжні шайки.
    І він так хотів, щоб ти вже нарешті
    перестала купувати той сидр, алеж то...

    Він знає усе: навіть як ми
    втекли з випускного й пило пиво самі,
    які кадри приховує непроявлена плівка,
    й чому ти так ненавидіш Петрівку.

    Київ любить тебе, бо ти маєш в собі
    якісь дивні, енергетично вдалі зв‘язки.
    Йому до вподоби ті карто таро,
    що ти розгубив на Оболоні в метро.

    Він дуже сумує і передавав, що залишить усе, що ти так щиро кохав.
    Я вірю йому й тобі обіцяю,
    бо ж сміливі завжди мають те, чого сильно бажають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11115

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    По улице, охваченной войной...
    По улице, охваченной войной,
    Ступаю осторожною походкою.
    Откинута душа взрывной волной,
    Очередной интересуясь сводкою.

    Под пальцами взрывается на нет
    Вся жизнь до февраля и от рождения.
    Земле своей служить даю обет.
    Произойдёт ли мира очищение?

    В полномасштабном хаосе весны
    Перемешались смерть, бои, цветение.
    Закинуты в костёр войны поленья…
    На небе – лишь осколки от луны.

    От жизни довоенной – память лишь…
    Смеялись все со стрелок, где укрытия.
    Я вспоминаю с мёдом чаепитие,
    И сказочно торжественную тишь.

    Там, в страстных перезвонах тишины
    Мерцали фонари без содрогания.
    Касались не войны, а лишь весны
    Их предварительные обещания.

    Душа привыкла к боли навсегда.
    На части жизнь разорванная молится.
    Весна, но всюду кровь, а не вода,
    Но этим оккупант не успокоится.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11116

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Ковач
    Непереможні
    Непереможні...
    О мій Народе! Сильний, як ніколи!!!
    Ти з мужнім духом, з вірою над злом
    Вогнем між кулі, з ранами від болю
    Воюєш гідно з путінським лайном!!!

    Ніхто й не думав, як з'єдна нас міцно
    Біда нежданна  -  напад москаля...
    Моя Вкраїно, люде мій Величний!!!
    Ти небо синє й золоті поля!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11117

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор Дріжчаний
    Коли війна скінчиться
    Ніщо не вічне. Біль, і страх, і втома
    Підуть в минуле, все колись минає.
    Війна скінчиться теж. І я це знаю.
    І знаю, що робитиму потому.

    У перший вихідний, незвично тихий,
    Поїду крізь Печерськ, через Хрещатик
    На Берківці, туди де батько й мати,
    Лежали всі ці дні, а я не їхав.

    Я знаю, поряд буде їх багато,
    Нових могил і ям, іще порожніх.
    Я буду там, і я вклонюся кожній.
    Тепер ви серед кращих, мамо, тато.

    Я там без сліз зберу себе до купи
    І рушу в довгий шлях по Україні.
    Крізь блокпости, крізь спалені руїни
    В нескорений незламний Маріуполь.

    І я там буду стільки, скільки треба,
    Я буду з ним, допоки його серце
    Скривавлене загоїться, заб’ється
    Над степом золотим під синім небом.

    А потім повернуся, щоб робити
    Звичайні речі, що війна відклала.
    Навчу онуку, щоб сама читала,
    Дерева посаджу, а раннім літом

    Почую спів пташиний на світанні.
    Дивитимусь на зорі над лісами,
    Писатиму, співатиму так само,
    Як до війни, хоча вже іншим стану.

    Радітиму безмежно миті кожній…
    Та перш за все, і хай це всі побачать,
    Коли війна скінчиться, я заплачу.
    Колись. Та не тепер. Тепер не можна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11118

    6 квіт. 2022 р.
    Христина
    Тюльпани
    Проростуть весною тюльпани
    Жовті, як пов’язка на руку
    Ми прийдемо додому, до мами
    Забуваючи біль і розлуку.
    Проростуть весною вгору,
    З під руїн, з під болю втрати
    Зникне з світу наш лютий ворог
    І ми будемо щиро кохати.
    Проростуть,  стеблом до неба
    Журавлі, прилетять додому
    Нам чужого ніколи не треба
    А своє, не віддамо ми нікому.
    Розцвітуть тюльпани мов зорі
    Мов птахи, по гілці у гнізда
    Ми збиратимемо історії
    Повернемось до рідного міста.
    За тюльпанами прийде літо
    Ми закрутки зробим, як зброю
    У полях буде пахнути житом
    Ми за одне одного всюди горою
    А за літом осінь барвиста
    Школа,  пари, всі хочуть Різдва
    Зранку й вечері гамір міста
    Любов стає тиха й проста.
    Проростуть весною тюльпани
    Жовті, як пов’язка на руку
    Ми прийдемо додому, до мами
    Забуваючи біль і розлуку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11121

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор Дріжчаний
    День двадцять перший
    Боляче. Незворотньо.
    Чобіт нівечить квіти.
    Друга Небесна Сотня.
    Діти.

    Відчай стискає розум.
    Серце не хоче битись.
    Гнів висушує сльози.
    Мститись.

    Кожні злякані очі,
    Кожна сльозинка мами,
    Кожен зойк серед ночі –
    В пам’ять.

    Рийте землю. Ховайтесь
    В трунах своїх залізних.
    Кайтесь. Або не кайтесь.
    Пізно.

    Ви відтепер не люди.
    Помста. Жодному кату
    Тут спасіння не буде.
    Страта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11124

    6 квіт. 2022 р.
    Лілія Єрмак
    І БОГ, І СОВІСТЬ
    Коли вогнем палає небо
    Над рідним містом уночі,
    Боятись, плакати не треба,
    Того не варті палачі.

    Хоч окупанти обнагліли,
    Лякаючи дітей, жінок,
    Вони прийшли лягти в могили,
    Зробивши такий підлий крок.

    Прикинувшись рятівниками,
    Вони катують рідний край.
    Ми на своїй землі, і з нами
    І Бог, і совість - пам'ятай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11125

    6 квіт. 2022 р.
    Годій Вікторія
    Печать журби
    Кожному війна
    Печать журби наклала...
    Комусь мрії, плани,
    Будинки зруйнувала...

    Біженцям важко...
    Дзвонять з-за кордону,
    А хтось не може
    Вирватись з полону...

    Дехто з-під завалів
    На порятунок чекає...
    В когось голод на межі,
    Хліб уявляє...

    Хтось втратив роботу...
    Де працювати?
    Комусь вкрали майно...
    Де його взяти?

    Багатьом війна
    Здоров'я зіпсувала,
    А комусь, на жаль,
    Життя відібрала...

    В чоловіка --- дружину,
    В дитини --- тата,
    В тестя--- зятя,
    В сестри --- брата...

    Житло можна збудувати,
    Освіту --- здобути,
    Та загиблих людей
    Не повернути...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11126

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Мирослава
    БОМБА НЕ РОЗРІЗНЯЄ
    бомба не розрізняє кольори шкіри
    бомба не відрізняє тебе від твого ворога
    не бачить націй і народностей
    релігій і безбожництва
    їй байдуже скільки тобі років
    хто твої предки
    де ти народився
    чого досягнув
    скільки в твоєму серці любові
    а в очах ніжності
    як ти усміхаєшся
    і як плачеш
    ти для неї лише ціль
    координата
    вирахувана і проставлена рукою
    так схожою на твою
    тільки випущена тими гомінідами з ряду приматів
    які так і не стали людьми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11127

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Ковач
    Присвята загинувшим вагітним....
    Крик жінки- матері.

    Вона ще не любила й не жилА
    Вона не знала як це постаріти?
    Останньою була її весна
    Й не зацвітуть для неї більше квіти.

    Як мріяла Вона почути плач
    Свого маля, що винесла під серцем.
    Бо ті життя, що вкрав москаль - палач
    Заквітнуть українським чорнобривцем.

    Ти стала Матір'ю на синіх небесах...
    Твоє дитя -  у Бога Янголятком...
    Земля згорить на клятих москалях
    За ненароджених дітей, за Матір й Батька!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11128

    6 квіт. 2022 р.
    Антоніна Шевченко
    Без назви
    Українці, українки, добрі люди наші!
    Вашими сльозами Україна плаче.
    Вічним полум'ям горить пам'ять про солдатів,
    Що прикрили тілами Україну-матір.
    Не пройде той біль в душі за діток убитих.
    Кожна жінка на Землі має розуміти.
    То не лють в її очах блискавкою сяє.
    Непрощний окупант то в вогні палає.
    І згорить уся земля, й возродиться знову.
    Та прощення дітовбивцям не пізнать ніколи.
    Ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11129

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Де культ війни
    Якась зараза раша,
    Де смерті культ, війни
    Де сатаніські вчинки
    Де тероризм один
    вони безбожні, справді
    Убивці і кати
    Але нас не зламати
    Ми Божіі сини
    В нас є єдина Мати
    Що захищає нас
    Це рідна Україна
    Це вся наша Земля
    Що сонечком зігріта
    І небом голубим
    І Богом вся прикрита
    І військом золотим
    Потужні і могутні
    На захисті стоять
    І бережуть кордони
    Славетної Землі!!!
    Народ наш - сильний духом
    Незламний і стійкий
    Ми ворога відкинем
    Подальше у яри
    Захистимо Європу
    І НАТО захистим
    Ось так - ми Українці
    Герої і брати!!!
    Всі об’єднались дружньо
    Щоб вигнати врагів
    І Перемога швидко
    Буде в нашій Землі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11130

    6 квіт. 2022 р.
    Євген Оркін
    У тебя остался в Буче кто-то?
    У тебя остался в Буче кто-то?
    - у меня остался в Буче брат.
    - у меня отец. Его на фото
    	  мёртвым увидали, говорят.
    - у меня осталась в Буче мама.
    	  я о ней не знаю ничего.
    -у меня сестрёнка в юбке рваной, в коврик замотали - для чего?
    - у меня осталась в Буче дача.
    - у меня остался в Буче дом.
    - у меня собака. Сильно плачу.
    - у меня племянница с котом.
    - у меня осталось полотенце
           с надписью "бучанский сувенир"
    - у меня осталось в Буче сердце,
      разум, силы, небо, солнце, мир...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11131

    6 квіт. 2022 р.
    Надія
    Відьма-війна
    Прийшла війна...та ми гостей не звали
    Для тебе, відьмо, в нас нема стільця
    Тебе ми не чіпали, не цькували
    За що ж стираєш нас с Землі лиця?
    Стара, похмура, руки у крові
    Хвороб сестра та подруга смертей
    Тобою правлять "гнівні королі"
    Ти безпощадна навіть до дітей
    Ой, скільки горя принесла в оселі
    Стікають сльози по щокам у матерів
    Вони не будуть посміхатись і веселі
    Коли дороги їх ведуть до цвинтарів
    Війна! Ти будеш проклята навіки
    За страх, що в нашім серці оселився
    За біль, за пролиті сліз ріки
    За кожен хрест, що до землі склонився
    І скільки душ блукають білим світом
    Тепер їх любий дім на небесах
    Красується він пурпуровим цвітом
    В незайманих галявинах, лісах
    Яскраве сонце ще взійде над нами
    Замайорить жовтно-блакитний стяг
    Над Нашими, не вашими, степами
    Попереду велика із звитяг!
    Країно!
    Готуй найкращу сукню,святкувати
    За нами "тіні незабутих предків"
    Вже місяць-квітень, нас не подолати
    Ми, кожен з роду мужніх козаків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11132

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Безрукова
    Будешь ходить в ворованном...
    Будешь ходить в ворованном платье???
    Вы нам не сёстры, мы вам не братья!
    Сможешь в ворованном платье ходить? –
    Муж потрошил, не дав телу остыть.

    Будешь ходить в ворованных кольцах???
    Мама убитой без конца молится.
    Сможешь в ворованных кольцах ходить???
    Муж научился любого убить.

    Будешь ходить в ворованных джинсах,
    Свитере, шубе, курточке, линзах???
    Будешь из чашки ворованной пить? –
    Быть человеком не научить.

    Ты перед зеркалом крутишься ловко,
    Каждая нравится с кровью обновка.
    Муж на руках тебя будет таскать,
    Ты же «люблю» будешь громко шептать.

    Будешь и дальше просить обновиться.
    Ты не видала убитые лица,
    Ты не слыхала стрельбы автоматной,
    Ты не была на войне непонятной.

    Ты – соучастница всех преступлений,
    Всех издевательств, фашистских «учений»!!!
    Ты будешь так же, как муж, отвечать
    За то, что пришли сюда нас убивать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11133

    6 квіт. 2022 р.
    Євген Оркін
    Сегодня сорок дней с тех пор, как умерла россия.
    Сегодня сорок дней с тех пор,
    как умерла россия -
    воняет смертью на весь двор,
    лицо перекосило.
    По телу пятнами пошла
    и травит землю ядом,
    гнила, уродлива, страшна
    с остывшим, мутным взглядом.
    Последний день гуляет дух
    и душит едкой вонью,
    и тошно от него вокруг
    и потные ладони,
    и всё яснее тот момент,
    когда понятно станет,
    что кончится, что больше нет.
    Исчезнет. Перестанет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11134

    6 квіт. 2022 р.
    Zlata Okhrimenko
    Історична доля
    Вже голос чутно скрізь новин лунає,
    І поміж нас давно Берлінський мур.
    А ти і досі впевнено вважаєш,
    Що у очах моїх ти ще не жмур.

    Ніколи не були братами:
    Вродилась я, а тебе ще нема.
    Я встигла вже за волю поборотись,
    А ти малесенькою тільки-но була.

    Чого ж тобі так захотілось панувати?
    Напевно, заздрість, ревнощі та плач.
    І несподівано ти стала старшим братом:
    Подивишся - мені вже наглядач.

    А може тебе взагалі немає,
    Без моїх храмів, князів та людей?
    Народ твій полюбляє тільки ґрати,
    А мій свободу, вибір та вогонь очей.

    Я витримаю. Знову. Як і завжди.
    І ти це знаєш: наразі не мине.
    Вогонь в моїй душі вже не погасне.
    А як же доля виправить тебе?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11135

    6 квіт. 2022 р.
    Ігор Дріжчаний
    Це війна
    Не хочеш дивитись крізь ґрати,
    Як сонце твій дім обмина?
    Ти маєш його захищати.
    У тебе дорога одна.
    Від кого спасіння чекати?
    На інших надія сумна.
    Вставай і іди воювати.
    Постукала в двері війна.

    Так, це війна, брате,
    Це війна.

    І діти, і батько,  і мати,
    Й онуки, яких ще нема –
    Ти маєш про всих них подбати,
    Якщо ти живеш недарма.
    Дружина, дітей твоїх мати,
    Проводить і буде вона
    Молитви услід промовляти,
    Немов Божа Матір з вікна,

    Бо це війна, брате,
    Це війна.

    Вставай! Треба ворога гнати,
    Відмити свій край від багна,
    Крім тебе ніхто цього, брате,
    Не зробить, твоя це війна.
    І доля твоя – не віддати
    Свободу, і буде вона,
    Мов цвіт на весні, панувати,
    За неї іде ця війна.

    Іде війна, брате,
    Твоя війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11136

    6 квіт. 2022 р.
    Лілія Єрмак
    ПОПЕРЕДЖЕННЯ
    Козацького ми роду,
    Ми любимо свободу.
    І ворогу не віддамо землі своєї!
    Брехнею він прикрився,
    Та страшно помилився -
    З ганьбою він втікатиме від неї.
    Якщо, звичайно, зможе.
    Бо хлопці допоможуть -
    Ті вкажуть напрямок без гугл-карти навіть.
    А як не дійде зразу,
    Вони оцю заразу,
    Як тарганів, коктейлями підсмажать.
    То ж краще сто раз думай,
    Загарбнику, бо в Сумах,
    І в Києві, і де б ти не з'явився,
    Зустрінуть хлопці наші,
    Так наваляють "раші" -
    Що навіть пожалієш, що родився!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11137

    6 квіт. 2022 р.
    Insha
    Мої слова тихі, але вони - зброя
    Немає діла, що там буде,
    Мені немає діла.
    Поки вмирають наші люди,
    Поки ховають тіла.

    Не вистачає сил на жалі,
    Мені не вистачає.
    Поки в наших дітей в підвалі
    Води навіть немає.

    Не посміхається мені,
    Мені не посміхається.
    Поки ті "браття" з чужини
    До України пхаються.

    І не спокійно на душі,
    Мені так не спокійно...
    Поки з каміння йдуть дощі,
    Ховаючи цивільних.

    Не спиться зовсім уночі,
    Мені зовсім не спиться.
    Поки той вир думок кричить,
    Й не може зупиниться.

    І не забудеться той жах,
    Ніколи не забудеться.
    Поки вами керує страх,
    Наш весь народ гартується.

    У цьому певно десь і є
    Відмінність наша з вами.
    Бо поки "завтра" настає -
    Не бути нам братами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11138

    6 квіт. 2022 р.
    Годій Вікторія
    Коли закінчиться війна?..
    "Коли закінчиться війна?-
    Сонце запитало,-
    "Бо небо від вибухів
    Вже темним стало".

    "Коли закінчиться війна?-
    Запитали квіти,-
    "Щоб перестанули
    Гинути діти".

    "Коли закінчиться війна?-
    Будинки спитали,-
    Щоб у нас ракети
    Більше не влучали".

    "Я знаю коли,-
    Мовила дитина,-
    "Коли буде молитись
    Кожна в світі людина".

    ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11139

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Ковач
    День сліз
    Слізьми вмиваю день, як на моїй землі
    Почалася біда! Бо чорт дав старт війні!
    Щоночі гинуть ті, хто так любив життя!
    Невинні, ще малі не б'ються вже серця...

    Я втратила любов, бо ненависть в мені
    Ще закурличуть знов у небі журавлі
    І всі, хто по світах повернуться назад
    Та в кожного в сім'ї настане мир і лад!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11142

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Це спалах тьми…
    Це спалах тьми, а мав би бути спалах світла
    Це страшне пекло, а мав би бути рай землі
    Це ненависне зло, а мало б бути із душі добро
    Це звірство люті, а мала б бути людяність, гуманність
    Ось так… а говорили, що брати і говорили, що завзяті
    Завзяті ми, а ви вже зовсім слимаки і сили волі вам бракує
    Бракує вам духовності, тепла
    Бракує вам любові і наснаги
    Ви лізете як орки, як скоти
    На чужі землі, на чужі простори
    Вбиваєте, стріляєте з гармат, кидаєте нам бомби чи немалі
    Але вам важко наш здолати дух, наш сильний спротив, нашу силу волі
    Ми в єдності, ми сестри і брати і ми завжди йдемо до Перемоги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11143

    6 квіт. 2022 р.
    Юліана
    Пішов третій тиждень війни...
    Пішов третій тиждень війни,
    Ми втомилися вже кричати,
    Щоб закрили небо ви,
    Так зробіть це, ви ж можете,  НАТО!
    Кожен день бомби летять
    На дахи наших мирних будинків,
    І вночі і вдень боронять
    Наші воїни нас без зупинки...
    Ну, коли зрозуміють вони,
    Що нас просто так не здолати,
    Кожен клаптик своєї землі,
    Треба нам будь-що відстояти!
    Гинуть доньки твої і сини,
    За майбутнє твоє, Україно,
    Бо ти у нас, ненька, одна,
    І в серці у нас ти єдина!
    Пішов третій тиждень війни,
    Знов уходять наші солдати,
    Щоб країна наша змогла,
    Як Фенікс з попілу постати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11144

    6 квіт. 2022 р.
    Марта Нетюхайло
    Ні, не здалася я...
    Ні, не здалася я, не впала на коліна!
    Схилилася, щоб зав'язати міцно берці,
    Я – незалежна і незламна Україна!
    Зі мною віра і любов у серці!

    Все добре, я не плачу, але й не сміюся,
    Жорстокість ворога потрапила мені у око,
    Я до останнього з агресором борюся,
    І байдуже, що худорлява й зовсім не висока...

    Ні, не здалася я, не впала на коліна!
    Вступила в г... "гідність" недруга ногою,
    Схилилася, бо берці забруднилися,
    Почистила і знову йду вперед, до бою.

    Не відступила я, і рук не опускаю,
    Лиш зупинилася поправити броню,
    Свій особистий простір і надалі захищаю,
    Я до останнього, народе мій, в строю!

    Ні, не здалася я, не впала на коліна!
    Лиш нахилилася, повз пролетів снаряд,
    Невдовзі в тиші залунає пісня солов'їна,
    Літатимуть птахи над головами, а не "Град".

    Колись, я знову наче квітка буду розквітати,
    І око вабити тендітною красою,
    А поки що я мужній воїн у військовому бушлаті
    З вінком на голові та довгою, чорнявою косою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11145

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана Зіскінс
    Українській дівчинці
    За ранок той, який вже оченята не побачать.
    За поцілунок той, не на твоїх вустах.
    За все, що ніжне твоє серце втратило.
    За усіх вас дітей, яких зломав жорстокий страх.

    За відчай матері твоєї, гіркі сльози батька.
    За спів пташини восени, що не почуєш ти.
    За дідуся в селі, бабусю, маму й татка.
    За те, що ти ніколи вже не дійдеш до мети.

    За волошкові очі, за маленьке серце.
    За радість, сміх, надію й віру у твоїх очах.
    За ті думки, які про тебе досі мліють
    У наших на віки вже зламаних серцях.

    За те, щоб українське немовля жило під мирним небом,
    Щоб кожен з вас діток бажаного зміг досягти.
    Ми боронитимемо неньку Україну і її гідність на руках і в серці будемо нести.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11146

    6 квіт. 2022 р.
    Лілія Єрмак
    Не бійся, дитино
    Не бійся, дитино, що втратиш будинок,
    що спалена буде та хата у полі,
    що втрапиш в немилість до власної долі,
    і житимеш десь, на чужині, дитино...
    Не бійся, що ворог кляне тебе досі,
    що знову від заздрощів піниться, виє...
    Хапає усе, бо голодні і босі,
    бо їхня Росія не вчить їх, не миє...
    У страху живуть ворогів наших діти,
    кидають їх матері власні під танки.
    Та тільки не треба нам з того радіти,
    що серця не мають у ворога мамки.
    Не бійся війни, не тремти від розкатів
    Ударів гарматних і свисту ракети...
    Закрийся, дитя, від прокльонів і матів.
    А воїни наші спакують в пакети
    Усіх ворогів, і ніхто не зламає
    Ні волю, ні мужність народу країни,
    де кожна душа то є божа, і знає,
    що таке воля і гідність, дитино...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11147

    6 квіт. 2022 р.
    Годій Вікторія
    Зима повернулась
    Зима повернулась,
    Бо весна попросила.
    Ніжна пора вже
    Просто --- безсила...

    "Мої проліски рясно
    Порозквітали,
    Та їх рашисти
    Всі потоптали...

    Чекаю, як трава
    Буде зеленіти,
    Та від крові починає
    Вона червоніти...

    Думала: сонце буде
    Проміння пускати,
    Та дим від вибухів
    Став його закривати...

    Жайворонки й зяблики
    Крізь обстріли летіли.
    Від страху не співають,
    Березу обсіли...

    Діти не можуть
    Писанки малювати,
    Бо в укриття
    Мусять втікати...

    Тяжко мені, важко,-
    Весна сказала,-
    Давно я такого
    Лиха не мала...

    Зимонько, дай я
    Оговтаюсь від біди,
    Ворогів морозом
    З країни відведи..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11149

    6 квіт. 2022 р.
    Татьяна Бабичева.
    России больше нет.
    Была россия.Больше ее нет
    Российскии убийцы уничтожили и дед!
    Она рыдает там,на небесах...
    И проклинает Путина за каждый шаг
    Нет больше на земле святой России
    Ее свои же взяли и згноили
    Вы россияне:трусы,дикари
    Своей стране вы больше не нужны
    Вы для нее позорное клеймо
    Россия умерла уже давно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11150

    6 квіт. 2022 р.
    Марта Нетюхайло
    Ні – війні!
    А за вікном сьогодні весна,
    Тільки земля не квітами вкрита,
    Війна забирає невинні життя,
    Жадібно, несамовито...

    Хаос, смерть, кров... все то є страшний сон,
    Та не заплющені очі,
    Моляться люди за мир в унісон,
    В надії – спинити російський злочин.

    Молодь сивіє, один день як рік,
    Дитинство в малечі забрали.
    Діти дорослі не на свій вік,
    Війну у повітрі вдихають.

    Сидять у підвалах холодних, сирих
    У роки свої безтурботні,
    Вибухи чують, сирени страшні,
    Вже звичне життя незворотне...

    У вогні Україна, спокійно не спить,
    Багато пролито вже крові...
    Душа не на місці, так сильно болить...
    Бережи Вас Господь, військові!

    Україна – незламна, потужна, міцна!
    Українці – дружні, єдині!
    Недруг думав, що всіх тут розколе сповна,
    Та ще дужче, з'єднав, у велику родину.

    Україна за мир! Ні – війні! Ні – смертям!
    За майбутнє, за тишу, за безхмарне небо!
    Відіб'ється війна на усіх ворогах,
    Що ввірвалися на нашу землю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11151

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    росія, як могла ти це вчинити
    росія, як могла ти це вчинити
    Це страшне звірство на твоїх руках
    Ці люди просто заховалися від тебе
    Бог дав життя, а ти ось так…
    Це вбивство, геноцид, насилля
    Це страшний сон - ні - сьогодення
    Війна несе всім смерть і сльози
    Не вбий - найперша заповідь у Бога
    Яку ж ти книжку прочитав?
    Бог дав добро і світло нам
    А ти читаєш все про зло,
    Що створене одним фашистом
    І сам таким фашистом став.
    Забрав в людей ти найцініше
    Життя забрав, а смерть приніс
    тебе підтримують всі інші
    Бо душу дияволу віддав
    І сатаною страшним став
    Прошу, вас люди - зупиніться
    Ви ж люди, вас багато, да?
    Де серце, де душа, де совість
    Де вся духовність, каяття
    Де співчуття, де біль…
    ви - продалися - схаменіться
    Просніться і розплющіть очі ви
    У вас тут родичі, знайомі
    А ви вбиваєте своїх…
    За що, скажіть, в вас ненависть така?
    росія - ти фашизм, терор і срамота
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11152

    6 квіт. 2022 р.
    Людмила Ковач
    До русні...після Бучі!
    Від кого так смердить нечистим?
    Від кого тхне, як від свиней?
    Від тих, хто руським словом мислить
    Від тих, " кто славит мацкалєй"!

    Ганьба тому, хто в Україні
    Промовить словом москаля!!!
    Тепер ні духу їх , ні пісні...
    Хай поніміє вся русня!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11153

    6 квіт. 2022 р.
    Дар'я
    "Мені все одно, чи то правильно, чи ні"
    Чому ми повинні страждати у ці часи?
    Чому наші діти... Ні! Люди! Вмирають на цій безжалісній війні?

    Чому ці рашисти зі зброєю ходять по нашій землі! Мародерять в домах, вбивають жінок, дітей та навіть тварин!

    Мені все одно на русню, що підтримує режим, але не все одно на мертвий дім, що стоїть на околиці країни моїй.

    Чи правильно бажати смерті Росії такій..? Мені все одно, чи то правильно, чи ні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11155

    6 квіт. 2022 р.
    Лилия Ермак
    КРИК ДУШИ
    Я українка.
    Я донька свого народу.
    Но здесь скажу на русском языке:
    Пришедшие украсть наш мир,
    наш дом, свободу,
    Что происходит в вашем "чердаке"?
    Что с вашим сердцем,
    совестью, что с вами?
    Стреляете ракетами в дома?
    В детей и женщин, - вас учили мамы
    Так мир нести? Но вместо мира тьма!
    Я обращаюсь к матерям российским -
    Восстаньте против лживости Кремля,
    Пока ещё сыны не в смертных списках,
    Пока ещё жива, цела Земля!
    Остановите смерть! Остановите
    Войну, бомбардировки, клевету!
    Спасите мир,
    сынов своих спасите,
    Иначе лягут в землю они тут!
    Мы на своей земле,
     нам вашего не надо!
    Мы защищаем Родину свою!
    За нами семьи, с нами Бог и правда!
    Я в это верю и на том стою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11156

    6 квіт. 2022 р.
    Ярослав Трофімов
    Я - твоя война
    Ну привет,
    Я твоя война.
    Я огня раба, я врага вина
    Я смертей слуга и, по сути, страх
    Я спляшу на твоих мечтах

    Не молчи,
    Говори со мной
    Наполняй меня до краев тоской.
    Всей своей тоской и желаньем жить
    Я могу и умею любить

    Я люблю когда
    Выбивают дверь
    Когда гром с петель и с корнями ель
    Когда стекла вдрызг и семья навзрыд
    Когда кровью твой завтрак залит

    Я пускаю пыль
    Источаю яд
    Служат мне как один все - и стар и млад
    Я сломаю тебя и другим соберу
    "Знаешь, нет. Я скорей умру.

    Я умру внутри
    Но воскресну вновь
    Соберу в себя всех живых любовь
    Запах всех надежд и цветы побед
    И останусь здесь, я оставлю след

    Уходи в себя
    Ведь тебе не стать
    Ни моей, ни нашей, тупая ***дь
    Мир мой хрупок и соткан из детских грез
    Но тебе я скажу всерьез.

    Ты своя война -
    Вот и ешь себя
    Утопи в себе тех кто звал тебя
    Забери на бой тех, кто стал тобой
    Здесь мой дом, я останусь собой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11158

    6 квіт. 2022 р.
    Галина
    Чорнобаївка
    Чорнобаївка
                            (27 лютого )
    Захопили наші братьє речові склади
    На Херсон і Миколаїв думали іти
    Одягнулась вся звірота у ЗСУ форму
    Та зустріли байрактара- згоріла колона
                            (7 березня)
    Мало було байрактара - пішли другий раз
    Вночі 30 гвинтокрилів - знищили ми враз
    Техніку і живу силу розгромили тричі
    7 березня пройшло -слава Україні !
                          (15 березня)
    Тиждень орки були тихо - сушили штани
    Взяли кілька вертольотів - знову в бій пішли
    Та недовго там гуділа кацапська отара
    Розгромили окупанта вогнем байрактара
                            (16 березня)
    День минув, набрався ворог смілості й відваги
    Мав зо 10 гвинтокрилів і 20 камазів
    Та зазнали наші братьє п’ятого провалу
    Полягли , немає кому випалнять накази
                           (18 березня)
    Не змогли прийнять поразку  кляті окупанти
    Тай відправили в село генерал-лейтенанта
    ЗСУ командний пунк ворога розбили
    І мордвічєва не стало - так ми день прожили
                           (21 березня)
    Три дні пройшли і ніч настала
    здійснила залпи зла орда
    на Миколаїв із смерчами - ото таки була ганьба
    руська ракета ППО своїх же розгромила
    Чорнобаївський аеродром - святе місцео нині
                          (22 березня)
    22-гого рашисти повірили в диво
    В Чорнобаївку приплелась руская скотина
    Вже увосьме ЗСУ нанесли удари
    Так не стало техніки і вражої отари
                           (23 березня)
    Установки смерчу орків наші розбомбили
    Більшість техніки расії ЗСУ відбили
    Не вдалося Чорнобаівку уже вкотре взяти
    Так минула моцкаля спроба вже дев’ята
                           (24 березня)
    Кремлівським псам було замало дев’яти фіяско
    Тож прислали у село знову свіже мяско
    Генералу рязанцеву - чесная відплата
    Бо прийшов на чужу землю людей «рятувати»
                           (27 березня)
    Рабів азартних ми недооцінили
    Бо пришвендяли вони -тактику змінили
    Та колаборанта викрили ми враз
    не вдалося злодію випалніть наказ
                     (28 березня, 1 квітня)
    Ну а тут вже традиційно - нема що гадати
    Чорнобаівку наказ дав сам Бог пильнувати
    1 квітня - плюс поразка , та в расії свято
    Бо день дурня святкувати мусять вони вчасно
    Та і це ще не кінець Арестович каже
    14-0! Ласкаво просимо, тебе, руский враже !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11159

    6 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Без назви
    Ніколи знов кричить тупеє бидло.
    Ніколи знов, щоб не було війни.
    І ходять оті суки навіжені
    Ховаючись під маскою любві.

    Ніколи знов, щоб не було війни?
    Погляньте курви що ви натворили.
    Погляньте… скільки крові пролили…
    І віру в Бога продали сатані.

    То ви вважаєте що ніби ви нам браття?
    Знущяясь над жінками в погребах…
    І хай на вас лежить прокляття,
    За всіх дітей що вбили ви на днях.

    За тих, кого ви зґвалтували,
    За тих, кого бомбили кожен час.
    За всіх людей кого ви повбивали.
    Я хочу щоб ви здохли всі на днях

    Я хочу бачити московію в руїнах,
    Я хочу щоб горіла вся москва.
    Щоб ви в підвалах тварі посиділи,
    коли від вибухів дрижить земля....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11160

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Совбан
    Без назви
    Я писатиму вірші аж до Дня перемоги
    До купи збиратиму гордість і біль!
    Молитиму в Бога життя без тривоги
    За Маріуполь , Миколаїв , Ірпінь
    Я кричатиму мовчки
    Конвульсивно затисну
     в жмені малесеньку свічку
    Я буду писати аж до Дня перемоги
    Я молитиму Бога за волю країни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11161

    6 квіт. 2022 р.
    Ярослав Трофімов
    Если тихо внутри
    Если тихо внутри, если глухо и если пусто.
    Догорело, потухло - от нервов остался пепел.
    Оголилась жизнь, старое сбросив. Искусство
    Ушло на войну. Петь окопам.
    Облакам нагонять ветер.

    То что раньше страшило -
    Теперь недостойно паники.
    То что раньше болело -
    Теперь несмешная шутка
    Так живём, заполняя собой промежутки
    От сирены до вскрика звучащего где-то из памяти.

    Я так жить не умел, а теперь и подавно...
    Стоит ли?
    Научиться не видеть?
    Глупеть пожирая новости?
    Забивая в себя как табак в обгорелую трубку горести?
    Отбиваясь от рук, потому что нет больше совести?
    Ненавидеть..., потому что придется вскорости
    Уходить на войну с тем, о чем лишь читал повести?

    И дышать, понимая что воздух подаренный.
    Он взаймы и чужими смертями оплаченный.
    Солнце светит здесь потому что там дети плачут.
    Потому что там женщины более
    Никогда ничего никому ни о чем не скажут.
    А мне кофе то горький, то пресный и хочется слаже.

    Как так жить? Понимая что хата не скраю?
    Как смотреть, если правда глаза порезала.
    Если жмуришься - видишь как бомба железная
    С неба вниз, а точнее, из ада по раю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11162

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Попадюк

    Інтелігентна пані.
    Мудра,освічена,сильна!
    Як колос залота коса
    І очі як бездонне море,
    В них совість-чиста мов сльоза!
    Катована,грабована,поранена,
    ґвалтована,розстріляна,
    розбомблена.....
    НЕСКОРЕНА!
    Прославлена,відновлена,
    усміхнена,заквітчена,щаслива,
    вільна
    ЖИВА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11163

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Все буде добре
    Все буде добре, буде цвіт калини
    Весна прийде і забуяє сад
    Все зацвіте на нашій Україні
    І посадем знову новий сад
    Ми відбудуємо міста і села
    Ми переможемо і заспіваємо пісень
    Пісень про славну Україну!
    Вони лунатимуть по всьому світу
    Про наш незламний дух, про наш народ
    Про нашу велич і величність
    Про нашу землю, націю, війська
    Ми нашу мову українську
    Поширемо на увесь світ
    Ми будемо складати вірші
    Розповідати їх усім
    Щоб знали, нас не поламати
    Ми сильні, мужні і стійкі
    За нами Бог, за нами правда
    Потужні сили ЗСУ
    Низький уклін Вам Всім Солдати
    Ви повертайтеся живі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11164

    6 квіт. 2022 р.
    Сергій
    рідний дім
    За сотні кілометрів ти від дому,
    десь там, ти дивишся в вікно...
    І сльози катяться до долу,
    сумує серце всеодно.

    Ти хочеш знов залізти в своє ліжко.
    Ти хочеш знов гуляти по траві.
    Туди,  де як у пісні все знайомо,
    Туди… де спогади твої.
    Туди, де річка твоя Десна.
    Туди, де є гармати на Валу.
    Туди… де твоє старе місто.
    Туди, де є кохання на яву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11165

    6 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Все інше
    Колись здавалось все знайомим.
    Колись ти все сприймав як є.
    Колись ти думав про айфони,
    ти думав що пожерти є.
    Ти вибирав, ти мріяв, жив, сміявся....
    Але  змінилось все життя...
    СиренаЗнов в підвал.
    Удари граду, клята стрілянина.
    Нічні налети, гул турбін...
    і десь там вибух... знов один...
    Тебе трясе, ти молиш Бога,
    щоб просто всіх нас захистив.
    І в перші дві години ранку
    ти не кладеш свій телефон,
    ти двониш... дзвониш...
    страшишся слів
    Абонент не назвязку...
    І серце дуже колотає,
    Ненавидиш гудки...
    Ти ждеш "Альо все добре.
    Заряду мало я Живий"
    І не потрібні вже айфони,
    лише вода та хліб.
    І щоб ота сволота здохла,
    і не було війни....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11181

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина
    Воєнна колискова
    Що казати зайкові,
    Коли сльози байкові
    Градом л'ються вранці?
    Льодяними пальцями
    Ти хапаєш ляльку,
    Качку та собачку,
    Кажеш: а що книжки
    Й нові босоніжки?
    Чуєш, чуєш, заєнька,
    Цвірка пташек зграєнька?
    Чуй, коли сумуєш,
    Або світ рятуєш.
    Чуй іх спів тремтячий,
    Бо твій світ дитячий
    Поміж сльози крається,
    Але в дім вертається.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11182

    6 квіт. 2022 р.
    Ілля
    Як би не забути цю війну
    Коли ми вчили по віршах
    Історію землі своєї
    На думку зовсім не спадав
    Кошмар весни цієї
    Коли дивились на Чечню,
    Афган коли десь вспоминали
    Здавалось там нема вогню
    Далеко кулі проминали

    Сьогодні бачу я, що все
    Давно вже  відбувалось.
    Без інтернету не кричалось
    Не бачили ми їхніх сліз.

    Як не забути крізь роки
    Той біль, ту лють, ту жуть
    Що від московської землі
    Озброєні хами несуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11184

    6 квіт. 2022 р.
    Оксана Кураш
    Біль
    Ти знаєш, що ти – скотина,
    Російський солдате, скажи?
    Жахіть тих не створить людина,
    Які повсякчас робиш ти.
    Хіба в чомусь винна дитина,
    Яку мордували кати,
    Що спала в смітті безневинна,
    Вмирала без каплі води?
    А чим завинили дівчата,
    Нещасні старці та жінки?
    Померли усі від рук ката,
    Від мук задихались вони.
    В крові та насиллі тонули,
    Вмирали без рук, без ноги,
    Живцем поміж трупами гнили.
    Втішались цьому вороги.
    Безсовісно йшли грабувати,
    Бомбили вкраїнські хати.
    Раділа цьому «руська» мати,
    Хвалила сина за украдені скарби.
    Не знаю, скільки ще страждати,
    Щоб зрозуміли усі ви,
    Що Україна має існувати,
    Бо дух народу – невмирущий на віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11185

    6 квіт. 2022 р.
    Олена Коржовська
    Щасливі діти
    Господи, спаси і збережи,
    всіх людей землі на цьому світі,
    божа матінко нам землю окропи, щоб родилися на ній щасливі наші діти.
    Щоб цвіли на ній рожеві, гарні квіти, щоб росла зеленая трава,
    і щоб пташкою навчилась я літати, над полями де родилась
    і зростала я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11186

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Я довіряла тобі, Боже
    Я довіряла тобі, Боже
    Допоки час цей не настав.
    Я вірила, що все на світі
    З твоїх стає лише похвал.

    Я довіряла тобі, Боже
    Своє життя, свою сім'ю.
    Та ти скажи мені, о, Боже!
    Чому вбивають на льоту?

    Чому життя вони тримають
    Як свої іграшки в садку.
    А як зіграють - викидають.
    Ще й розривають на ходу.

    Чому невинних забирають?
    Чом не лишають дітлахів?
    Чому вони жінок ґвалтують, Боже?
    Це ж вам не лялька - Боже, гріх!

    Я довіряла тобі, Боже -
    Своє життя, свою любов.
    Та ти покинув Україну,
    Забравши спокій, мир та сон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11187

    6 квіт. 2022 р.
    Ксения
    Без назви
    Знаете, как это, жить сейчас в Украине?
    Плакать от счастья услышав родных снова голос,
    Плакать от горя от слов "его нет больше с нами"
    И просыпаться от звука сирены над головою.

    Знаете, как это, жить сейчас в Украине?
    Это когда у нас очередь в ТерОборону,
    Это когда волонтерство важнее работы.
    Медики, раненных, в ночь оперируют по эталону.

    Знаете как это жить сейчас в Украине?
    Ты не боишься ни взгляда, ни слова, ни смерти.
    Выстрела в спину, предательства, лжи или мести,
    Ты не боишься... Нам страх ведь уже неизвестен.

    Знаете как это жить сейчас в Украине?
    Видеть угрозу в словах "Где вы 8 лет были?"
    Я не отвечу за всех, кто сейчас в Украине,
    Но мы теряли, и двухсотые мы хоронили.

    Знаете как это жить сейчас в Украине?
    Это когда на земле вырастают герои,
    Тот кто без страха в глазах и с любимыми в сердце
    Нас защищает, мечтает он не об iPhone.

    Знаете как это жить сейчас в Украине?
    Это бомбежки и люди мечтают о мире!
    Это когда засыпаешь и можешь уже не проснуться
    И умираешь от выстрела "мирного" в спину.

    Знаете, как это, жить сейчас в Украине?
    Радость и слезы, за выживших, что под обстрелом
    Тех, кто уехал опасным ещё коридором,
    Тех, кто остался навеки ангелом белым.

    Знаете, как это, жить сейчас в Украине?
    Жизнь осознали, мгновение может стать вечность
    И до победы, так время уже быстротечно
    Мы наберёмся терпения, класс - безупречность
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11188

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    Відцвіла калина
    Відцвіла калина, голос вже не той
    Спів пташок поник і заховавсь сурок
    Ми все пройшли - перемогли…
    Але яка ціна?
    Сотні… тисячі убитих…
    Знищені міста і села…
    Вся природа ледве диха…
    Пропускаючи скрізь сльози
    Біль і смуток, тугу і розрив душі
    Скільки полягло невинних
    Ясних Янголів малих…
    Вже вони на тому світі
    Світять з неба нам зірки…
    Ми помолимось, о Боже
    Зло, що створене людьми
    Відійди, іди додому
    Від моєї щедрої Землі
    Залишіть нас орки кляті
    Прошу, згиньте назавжди
    Боже, дай нам миру, дай нам спокій
    Нашій Україні, нашим дітлахам
    Все ми розбудуєм, будем працювати
    Будем розквітати, будем процвітати
    Все на Благо нашої Землі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11189

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Тіло
    Лежало тіло без могили.
    Над ним знущалися катИ...
    Що за скотина так вчинила?
    І як сім'ю свою уберегти?

    Лежало тіло - не особа.
    Колись, вона нею була..
    Та згвалтували, потім вбили...
    І хто зна, що вона в цей час пережила.

    Лежали. Люди. "Братом" вбиті.
    Та хіба братство чинить так?
    Хіба ж то люди, що в слабИні
    Шукають жертву для своїх забав...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11190

    6 квіт. 2022 р.
    Татьяна Даниленко
    Тільки повертайтеся!
    Василю, ти ще підеш на рибалку,
    Наловиш нам сріблястих карасів...
    Тебе зігріє сонечко світанком
    І радість посміхнеться нам усім!

    Дмитро, в неділю підеш ти до лісу
    І білих набереш для нас грибів,
    А я духмяне підготую тісто
    І напечу смачнющих пирогів....

    Миколо, ти ще будеш нам співати
    Про рідний край, кохання та журбу,
    Як дівчина ходила зустрічати
    Світанком раннім доленьку свою...

    Петро, рідненький, ворога здолаєш -
    Повернешся до мене назавжди,
    Розкажеш знову як мене кохаєш
    І будем в щасті довго жити ми!

    Тримайтесь, хлопці! Вся на вас надія,
    Кохані, рідні, справжнії сини!
    Ми молемось за вас, вся Україна,
    Ви тільки повертайтеся живі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11191

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Моєму зайчику
    Зайчик мій милий, я в дорозі,
    Але пишу я знов тобі листа.
    Нам вже зустрітися не доля може,
    Але нехай горить вогонь щодня.

    Нехай горить він на віконці,
    Щоб якщо йтиму не пройти.
    Щоб він горів ясніш за сонце.
    Щоб було видно через всі світи.

    Нехай горить вогонь і в серці,
    Щоб легше мі було знайти
    Тебе, зайчатко моє миле.
    Тебе, промінчик моїх темних снів.

    Тримайся мами, зайченятко -
    Допомагай у всьому ти.
    А ввечері розчесуй їй чорняві коси.
    І пийте чай медовий, аби серденько свОє вберегти.

    Повір у себе, зайченятко -
    Ти ж бо, маленька, неземна.
    Ти Українка, моя мила.
    А це вже не прості слова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11192

    6 квіт. 2022 р.
    Сюзанна Пономаренко
    Дух нации
    Сгоняя пыль с средневековых рам,
    На них бранилась старая Европа:
    - Ах, как же так, ведь это стыд и срам.
    Не доводите до всемирного потопа!

    А где-то тут бомбили наш Ирпень.
    Стонал от ужаса и крови Мариуполь.
    И злобный карлик, каждый новый день,
    Бросал нам горы обожженных трупов.

    "Прогнитесь вы - все будет хорошо", -
    Нам пели русские, боясь смотреть в оконце.
    Наш первый, третий, пятый день пошел.
    Мы тут взрывали путинское солнце.

    Мы не рабы, и нам ОМОН - не царь.
    Не братья мы, - ведь наша мать - свобода.
    Пусть к черту мы сожжем весь календарь.
    Начнется жизнь пусть с середины года.

    Вы каждый там, в укромной конуре.
    Кто варит кофе, кто втыкает в телевизор.
    А мы все тут рождаемся в огне
    И принимаем каждый новый вызов.

    Кто бережет сегодня свой комфорт,
    А кто вождю расстелится под ноги.
    А мы закроем самый страшный фронт
    И будем строить новые дороги!

    Держись! Борись! Святая пектораль. Тебе не первый, но даст Бог последний,
    Бросает вызов мордорская дрянь
    Так будь же храброй - жги чертей отребье.

    Мы сможем все, - и победить и встать.
    Отстроим все и возобновим силы.
    И сможет каждый с гордостью сказать:
    Пройдя войну я победил россию!

    Единый дух сковал нас как даммаск.
    В одну страну сплотились регионы.
    Нас не сломить, не уничтожить нас!
    Мы не одни! Мир с нами! Мы - Герои!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11193

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    І буде мир в нашій Землі
    І буде мир в нашій Землі
    І буде в нашім домі свято
    Так довго йшли ми до мети
    Але здолали все солдати.
    Війну, яку ми не чекали
    Знущання, геноцид, борьбу
    До світла йшли, до Перемоги
    І побороли цю зловісну тьму.
    Весна дала нам Дух, дала нам сили
    Проти чормезної орди піти
    За нами Бог, Земля і сила
    Ми їх здолали і Перемогли!!!
    Ми всі сміливі, славні Українці
    Ми всі згуртовані, ми Козаки!!!
    За суверенність, за свободу слова
    Ми положили врага назавжди.
    Хай знають іроди прокляті
    Нема чого іти сюди.
    В нас мирне небо, гарні хати
    В нас золоті поля, лани
    Ми люди всі трудолюбиві
    Ми добрі, щедрі і дбайливі
    Наша земля нас всіх годує
    Дає нам мудрості і святості в душі
    Нас розвиває труд і працьовитість
    А ви негідники, загарбники, скоти
    Вам не хватало сковорідок?
    Ви ради них прийшли сюди?
    Вбиваєте, знущаєтесь, вивозите добро
    Вам Бог такого не пробачить
    І наш народ вас прокляне в віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11194

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Лист
    Привіт, кохана
    Знаю - чуєш
    Пишу тобІ короткого листа.
    Я знаю, все зараз не просто
    Та все ще вертиться (ось)грішна ця Земля.

    Тому пишу - ти не хвилюйся,
    Але вже може не Вернусь
    Я бився вірно за країну, і з нею тут такОж зріднюсь

    Мене не знАйдуть у окопі.
    Я не ховався в укритті.
    Я йшов за нею, до загину.
    Я йшов за нею... щоб тебе уберегти.

    Щоб ти ходила вільно вдома
    І їздила по всім містам
    Щоб від гучного ззовні звуку ти не ховалась за столА

    Щоб ті сирени врешт замовкли
    І не лунали по ночам
    Щоб тихі ночі не лякали, як передвісник мертвеця.

    Я йшов за нею, мила моя
    Я йшов - вона ж для нас лише одна.
    Я йшов і бився за МОЮ країну.
    Тому це зовсім не дармА

    А ти не плач, серденько...
    Мила .. побачимось одного дня
    Ти прИйдеш на мою могилу
    А я чекатиму тебе щодня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11195

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Болить
    Болить як та ворожа нечить,
    РозбОмбила нашу столицю.
    Болить як Харків весь пала,
    Зруйновано собор, дзвіницю!
    Болить за Куп'янськ, Васильків,
    За Білу Церкву  та Житомир,
    Болить за воїнів- синів,
    Що борОнять не зная втоми.
    Але найбільш пече вогнем -
    Це за майбутнє, наших діток,
    Що лиш родилися, й злягли,
    Проживши лише пару літок.
    Хоч як болить, та сили маю,
    Я нішу вибрав та несу,
    Терплю, мовчу, обороняю,
    Й побачене всім донесу.
    Я знаю буде Трибунал,
    І він триватиме роками,
    Всіх перелічу в списках тих,
    Які лежатимуть томами.
    Згадаю все - Донецьк, Ірпінь,
    Суми, Херсон, і Крим, й Констаху,
    І буде суд, жахливий суд,
    Як всіх доставлять у Гаагу.
    Я не мовчатиму вже там,
    Розкажу світу про злочинства,
    В деталях розповім, по дням,
    Про смерть, їх звірство, про безчинства.
    А ще отримавши сповна,
    Є інший - Божий Суд над вами,
    За те, що забралИ життя,
    В пеклі горіти вам, вандали!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11196

    6 квіт. 2022 р.
    Василь Олексюк
    У ВОГНІ
    Там де були поля там окопи... окопи, окопи...
    Там де були міста там руїни... руїни і смерть...
    Там де було життя, де дзвінок закликав на уроки,
    Лиш воронки та скло, та подвір'я зруйноване вщерть.

    Не дзвенять голоси, не сміються замріяно діти,
    Тільки плач матерів і суворі обличчя батьків,
    Розривається світ бо не в змозі сваволі стерпіти,
    Проклинаючи тих, хто війну а нашу хату привів.

    А тиран скаженіє... снаряди, ракети та бомби,
    Уся нечисть орди розповзлася по нашій землі,
    Переселений світ у підвали, метро й катакомби,
    А невтомний вояк  від незвички збива мозолі,

    Не шкодує війна молодого вкраїнського цвіту...
    Не згорає свіча на сторожі відмолених душ.
    Українська броня своїм тілом рятує пів-світу,
    Що ховає лице за баварський пострижений кущ.

    Україна жила! Україна - живе  й буде
     жити!
    У жертовнім вогні не зотліє ні слава ні честь!
    Нашу гідність святу ворогам не підсилу убити,
    Поки світить зоря, поки небо гойдаається, десь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11197

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Без назви
    Сп'яніли від ненАвисті і лютує сила.
    Кров вся українська закипає в жилах.
    Ми не згинем людоньки - виростуть в нас крила.
    Захороним орків, заживо в могилах.

    І не дай же Боже - вже не маю хати
    Коли я приїду зИму зустрічати.
    Будуть биті руки, що ото стріляли.
    Потім не кажіть, що не попереджали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11198

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнырук
    Нема спокою
    Хиба заснеш, коли іде війна?..
    Хиба ти можеш думати про інше,
    Коли в Країну вторгся сатана
    Й немає навіть натяку на тишу?..

    Нема спокою. Серце – у журбі.
    Тремтить душа. Здригаються клітини...
    Народ вкраїнський стогне в боротьбі,
    Та захищає Неньку-Україну!

    За кожний клаптик рідної землі
    Готовий він життя своє покласти.
    Але все лізуть кляті москалі –
    Вбивати люд, все нищити і красти.

    Стікає кров... і їй нема кінця.
    Жінки і діти дурно помирають.
    Уже міста стираються з «лиця...
    А деякі від бомб вже догорають.

    Й хоч допомога друзів все іде,
    Та недостатньо їхньої нам зброї.
    Допоки щось потужне надійде –
    Не дай, Бог, втратять силоньки герої.

    Іде свідоме знищення людей.
    Потрібне вкрай захищене нам небо!
    Лунають з НАТО тисячі ідей,
    Та нам СЬОГОДНІ ВЖЕ усе це треба!

    Проте довіра нашим ЗСУ –
    У їхню міць і силу не згасає.
    А Перемога – справа лиш часу,
    Й вже незабаром сонечко засяє...

    А ворог згине в сорому й ганьбі
    І на дрібні зруйнується частини.
    Жаль, Україна, в ранах і журбі,
    Ще довго буде в траурній хустині...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11199

    6 квіт. 2022 р.
    віка пролісок
    мимо вух
    мовчки його питаєш:
    "ти мені друг?"
    він каже: "авжеж!"
    і мимоволі
    зла насмішка пролітає
    мимо вух

    тихо йому шепочеш:
    "мені страшно.
    я почув вибух."
    а він: "що ти тріпочеш!?"
    байдуже
    мимо вух

    щиро йому кажеш:
    "ви зомбовані.
    ви наче зграя папуг!"
    а він: "фото підроблені!"
    пропаганда
    мимо вух

    голосно йому кричиш:
    "ви злочинці!
    вам це не зійде з рук!"
    а він: "це фейк! наші — не збочинці!"
    зґвалтовані жінки і діти
    мимо вух

    надриваючись, їм волаєш:
    "прокиньтеся, нелюди!
    ви стадо бездушних сук!
    із вас роками роблять
    тупих і покірних слуг!
    як ви цього не помічаєте?!
    у вас є зір, є голови, є слух..."
    але чомусь все завжди проходить
    мимо ваших вух

    мовчиш,
    але ридаєш в унісон з Україною
    і чуєш кожну душу,
    забувши про гіркоту розлук.
    бо ми об'єднані єдиною країною
    від місць, де все тихо, до повних розрух
    скріплені мільйонами скріпочок,
    тому відчуваємо себе родиною
    у нас сильний і непереможний дух,
    а до них правда не долітає.
    вона де завгодно,
    але завжди
    мимо тих клятих вух.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11200

    6 квіт. 2022 р.
    Діана Шумило
    За тих, що хотіли жити...
    Нехай смерть прийде страшнюча
    До тварюк тих, що ґвалтували!
    Щоб кожнісінька ця  мразота
    Була з вибитими зубами,
    Щоб їм пекло здалося раєм,
    Але тут, на Землі -  біль адська!
    Щоб їм доля всім  справедливо
    Надала такого ,,щастя" :
    Роздираючої болі в  грудях,
    Рідних смерть, але не простої -
    Щоб була вона в диких муках
    І в великій, як морі, крові
    Щоб кістки всі переломало,
    Так, що наче сирени - крики!
    Я бажаю вам вдвічі більше
    За людей, що хотіли жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11202

    6 квіт. 2022 р.
    Світлана
    День, який не забути
    ***     ***      ***
    Настав світанок, як звичайний день...
    Прокинулась збиратись на роботу.
    Та телефон усе кричав 'дзелень-дзелень'
    І серце як відчуло страшну ноту...

    Там безліч повідомлень, страху й сліз,
    Цю паніку й безвихідь не забути:
    "Війна, бомблять, горить, це чути скрізь!"
    Війна!  Війна? Не можна це збагнути!

    А син ще спить, ще бачить гарні сни.
    Спить міцно й безтурботно, ще хвилина...
    - Вставай, мій любий, маму обійми...!
    А кров кипить, - яка ж пуйло скотина!

    Сказати треба "почалась війна",
    А слів нема, та це ж лише дитина...
    І кожна мама, вірю, що сама
    Пішла б прибити винну ту 'тварину'!

    Цей день, як вічність, а за ним ще дні...
    Летять ракети в рідне наше місто!
    Вся Україна плаче, все як уві сні,
    Весь світ повстав проти одного терориста.

    Знову тривога, укриття, ніч у підвалах
    Тремтіння стін, землі, дитячий плач.
    Щодня ночівля у метро та на вокзалах...
    Не здатна на таке людина, то - палач.

    Я вірю в перемогу, правда з нами!!!
    Добро ж завжди перемагає 'темноту'.
    Настане день, коли прийду до мами:
    - Мамуль, перемогли! Ми вдячні ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11203

    6 квіт. 2022 р.
    Марта Якобчук
    Не плач Рахиле
    Не плач Рахиле, моя Вкраїно,
    Не плач, бо діти твої живі,
    У Бога Сина, в Його обіймах
    Їх світлі душі спокій знайшли.

    Не плач Рахиле, моя Вкраїно,
    Московський Ірод сконає, вмре,
    Не знищить волю, не вб'є свободу,
    Твій дух незламний не розіпне.

    Не плач Рахиле, моя Вкраїно,
    Устань і сльози гіркі зітри,
    До воскресіння свого народу
    Устань і сміло вперед іди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11204

    6 квіт. 2022 р.
    Володимир Хлопан
    Згадай мене
    Згадай мене
    коли цвістиме сад
    і яблуні в рожево-білім квіті
    від пилу омиватиме гроза -
    я так любив тим запахом п"яніти!

    згадай мене
    коли пектимеш хліб
    коли його загорнеш в полотнину
    згадай: усього стільки
    а мені б -
    із молоком запечену скорину!

    згадай мене
    коли ітиме сніг
    як замете стежки навколо хати
    я так любив - коли у сінях сміх
    і дітлахи ідуть колядувати!

    згадай
    коли глядітимеш на схід
    туди у далечінь за небокраєм
    згадай мене
    коли за плином літ
    ніхто мене вже більше не згадає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11205

    6 квіт. 2022 р.
    Інна Журба
    Без назви
    Давай сьогодні ми просто будемо жити
    Будемо бачити сонце і небу радіти.
    Пташок перелітних очима ловити.
    І рідних поближче до себе тулити.

    Давай сьогодні не будем ховатись -
    Будемо разом у купі триматись.
    У мирне майбутнє з окопів дивитись.
    А ввечері тихо за долю молитись.

    Давай сьогодні ми будем кохати,
    Щоб завтра було що з тобою згадати.
    Зустрітись на каву також обіцяти.
    І звісточку, звісно, від тебе чекати.

    Давай сьогодні молитись за волю
    Усіх, хто десь бореться за перемогу,
    Людей, що тут гинуть за нашу країну.
    Та вірно і щиро любИть Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11206

    6 квіт. 2022 р.
    Александр
    Разговор донбасских "ополченцев"
    Все украинцы это агенты
    запада. Слышь, старлей?
    Знаешь кто будет у них президентом?
    Знаю - один еврей.
    Им ни земли, ни воды не надо
    русской - венки плели...
    Даром топтали площадь Майдана,
    повод к войне нашли.
    Ишь ,чё удумали – свиньям свободу!
    Стал Янукович плох!
    Вор, ну и что? А зато из народа,
    кто не ворует – лох.
    Быстро собрались, жалость под шконку.
    Спишут грехи, простят.
    Зря что-ли ел нам мозг и печёнку
    диктор три дня подряд.
    Завтра уходим бить бандерлогов
    пять или десять дней.
    Если бы больше командировок,
    было бы веселей.
    Платят и ладушки, ну а патроны
    с той стороны припрут.
    С гуманитарной автоколонной
    к вечеру будут тут.
    Укры, как дети, лезут в герои,
    кто их учил стрелять?
    Надо бы нам не забыть после боя
    скальпы с убитых снять.
    Жизнь канареечка для первохода,
    боекомплект на руках.
    Эй, одноразовый, делай проходы
    в смешанных минных полях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11207

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    День Чотирнадцятий
    Чотирнадцятий... Час іде,
    Летять хвилини без зупину,
    Вже дві неділі як війна
    Заполонила Україну.
    Прийшла із півночі орда,
    Горять міста, летять снаряди,
    Людей вивозять поїзда
    Подалі звідси, у Карпати.
    Стогне Дніпро, реве шумить,
    Плаче земля, повсюду рани,
    І всі чекають на цю мить,
    Як мир та спокій вже настане.
    Щодня з надією живу,
    І з вірою лягаю спати,
    Коли ж настане Святий день,
    Як вийдуть люди на паради.
    Все буде, цим я лиш живу,
    Потрібно трішки зачекати,
    Лиш в книгах бачив я війну,
    І не гадав, що наяву,
    Прийдеться на собі пізнати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11208

    6 квіт. 2022 р.
    Долівець (Медіна) Христина
    Все слова о войне уже были сказаны…
    Все слова о войне уже были сказаны…
    Вся ненависть четко вела подсчёт…
    И пускай злодеи ещё не наказаны,
    Но им был УЖЕ всем выставлен счёт!

    КУЛЬТУРА не может придумать гадость…
    Она создана не для скверной брани!
    Но смерть врага- это все же радость…
    И горькой рифмой боль у гортани…

    Мы не способны достичь их низа…
    Мы не готовы отринуть разум…
    Наш день, как миг на ветру и карнизе
    Что переходит в новую фазу…

    В одном единственном уступаем:
    Мы слишком добрый и мирный народ!
    Но эту грязь все равно отстираем!
    И изувечим убогий сброд!

    Мы создаём, не смотря на разруху!
    Мы сочиняем и пишем баллады!
    Ми всі активісти вИзвОльного руху!
    И чувствуем сердцем, что это надо!

    И когда слова теряются в боли…
    Когда мироздание горит от злости!
    Каждый из нас в состоянии воли
    С хрустом прокусит русские кости!

    Не будет больше братства и дружбы!
    Конфликт пересёк человечности грани…
    У нас рассвет, у них -только нужды!
    И так отныне, всегда по спирали…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11209

    6 квіт. 2022 р.
    Аліса
    Російському солдатові
    зупинись, солдате
    не йди на своїх
    невже, цього тебе навчила мати
    вбивати невинних
    малі діти плачуть у колисках
    а з ними їх батьки
    чому ж мовчиш ти, воїн бравий
    на руках твоїх сліди
    мамо, що там гримає над нами
    і куди пішов татусь
    хто ці люди, що звалися братами
    невже вони зараз нас уб'ють
    як болить у мене щось під серцем
    і чому на сорочці кров
    мамо, я не хочу помирати
    хочу бачити сонце знов
    ви казали, що то лише спасіння
    порятунок від нас самих
    але вас сюди ніхто не кликав
    й порятунку не просив
    ми цього пробачити не зможем
    і той біль назавжди в серцях
    вже ніколи нам не повернути
    тих героїв що захищали нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11210

    6 квіт. 2022 р.
    Василь Олексюк
    НАРОД МІЙ, ЖИВИЙ
    Скільки вилито сліз на руїни твої, Україно...
    Скільки мужніх синів заплатило за тебе життям...
    Твою душу терзають, рубають, корчують калину,
    Та зло не чекало, що кара прийде з вороттям.

    Вже небо світліє! Вже Сонце встає над світами!
    Вже світ забурлив, в тектонічному зламі епох.
    Вже дужі аітри розвівають дими над степами,
    І прапор Свободи для людства несуть на флагшток.

    Вмирає тиран! І вже близько кінець деспотії!
    Ординські полки захлинулись у власній крові!
    За покликом Волі, в борні та з завзяттям й в надії,
    Народ незбооимий допоки Ми є, і - живі!

    Вперед! До мети! Мій незламний і гордий народе!
    Крізь бурі пожеж, і смертей, і і руїн - навкруги,
    Хай Мати всміхнеться! Зрадіють нескорені люди!
    Хай згине тиран і пощезнуть Твої вороги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11211

    6 квіт. 2022 р.
    Марта Якобчук
    Де сили береш, Україно?
    Де сили береш, Україно,
    Щоб з ворогом стати на прю,
    Щоб в очі дивитися сміло
    І гнати московську орду?
    Де сили береш, Україно,
    Щоб в кожнім куточку землі
    Відомим було твоє ім'я
    Й герої незламні твої?

    Я в праведнім гніві кріплюся,
    Гартую я помсту свою,
    За кожну сльозинку дитини
    Кров вражу безжально проллю.
    Розквітну, міста відбудую,
    Засію я збіжжям поля,
    Все буде тепер Україна,
    Я Воїнів Світла Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11212

    6 квіт. 2022 р.
    Ник
    Монолит
    И на рассвете время преломилось,
    Всё стало до и после..
    Лишь вчера
    Наши сердца спокойно бились,
    Сегодня же те рвутся..
    До утра
    Ещё немного, мы сильнее,
    У нас есть дух и он един
    Для всех
    Кто разгоняет смерти тени
    Уже за горизонтом иль стоит
    На рубеже
    Защиты наших жизней,
    Не ведая ни страха, ни преград:
    Ты - монолит
    Ты - воин правды, чести, жизни!
    Ты победишь и смерть и ад!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11213

    6 квіт. 2022 р.
    Дмитро Фенога
    24.02
    Тёплая постелька
    Дом родной и свой
    Враз покрылся пеплом
    Словно пеленой

    Кто то скажет ‘братья’
    Нас идут спасать
    Но от этой помощи
    Хочется рыдать

    Не ходите ‘братья’
    В дом чужой, не свой
    Мы за свою Родину
    Встанем все горой

    Мы живем свободно
    На земле своей
    А врагам всем с радостью
    Всыплем пиздю..ей

    Наш народ отчаянный
    Защитит страну
    А любому недругу
    Отвинтит башку

    Дружно и с победою
    Встретим мы весну
    Любим Украину мы
    Лишь её одну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11214

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина
    Без многоточий
    Мы постарели на двадцать лет
    Мы поседели за эту ночь,
    ЛЮБОВЬ поможет все превозмочь.

    Мы собираем волю в кулак
    И собираем себя на части.
    Превозмогая боль утрат...

                     ***
    И не во сне,а наяву .
    А я Дышу.А я Живу.
    Звезд вереница .Манит счастье.

    И Тишина.Ветер листву
    Нежно качает .Этой ночью.
    СКОРО Рассвет.
    Просто рассвет.Без многоточий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11222

    6 квіт. 2022 р.
    Михайло Дяченко
    Не варто сумніватися у нашій Перемозі
    Не варто сумніватися у нашій Перемозі,
    Незабаром вона прийде, обіцяю... Я це точно знаю.
    Спочиваючі Герої сказати нам цього уже не в змозі,
    Мирне Життя — це найцінніше з того, що ми маєм.

    Кожну хвилину спокою, сидячи в парку на лавці,
    І кожен ковток чаю, слухаючи співи солов'їв,
    Завдячуємо ми нашим Героям...

    Недостатньо і мільйона виконавців,
    Щоб оспівати всю ціну їх подвигів...
    Україні слава, і слава Героям!

    Найсильніша Нація предстала перед світом,
    І заявила гучно, так, що затремтіли гори і рівнини:
    "Ніхто й ніколи Добро не здолає!
    Ми живемо, і будем жити!
    Україна наша розквітає!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11223

    6 квіт. 2022 р.
    Василь Олексюк
    У БРОНІ
    Запалав небокрай... на межі... починає
    диміти...
    ці чорні дими... над степами пливуть
    з далени,
    перетерлось крило... і не в силу у небо злетіти,
    а ворог, в наш дім, відчиняє ворота
    війни.

    та дзьоб ще міцний, хоч і голуб я, з мирного неба,
    тримати свій щит над світами мені ще зруки,
    всі рідні вітри, всі шторми в цьому герці потреба,
    і кожна пташина, всі звірі, всі люди -
    тепер хижаки.

    кремлівський орел і вовки, із тамбовського лісу,
    щоб волю втопити свій прапор
    несуть до Дніпра,
    кидають громи та мурують тюремні
    завіси,
    сибірську тайгу, Магадан, і льоди
    Колими.

    не знають вовки, що степи - не ліси, не болота,
    не вірять орли, що в степах, теж вовки, - степові,
    їх  рідна земля, їх дороги - легендами вкриті,
    де вражі полки, і не раз, захлинались в крові.

    над степами дими .. і орли ...  і голубки, і сокіл,
    все жде у броні ...  жде  сувора, мов криця земля,
    став сивим Дніпро,  його хвилі - розбурхані...  люті,
    зітруть, рознесуть... вражу кров у собі... за моря.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11224

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Яценко
    Чи треба...
    Що там в тривожній валізці...
    Черевички дитячі...
    Чи треба?
    Дитина твоя вже крилата...
    Поміж ракети крилаті...
    Летить ввись, до неба...
    В одежі із світла, до Бога!
    А в жменьці лиш трошки попелу...
    Поміж крилаті ракети...
    Святим посипати голову....
    Що там в тривожній валізці?
    Шматок твого серця...
    Чи треба...
    Серце  твоє безкриле, прошите осколками граду...
    Лежить під зотлілим небом...
    Що там в тривожній валізці?
    Лишилося трохи надії,
    Псалом дев'яностий і сльози...
    Пречистої Діви Марії...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11225

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Ранок почався не із кави
    Ранок почався не із кави,
    А з свисту куль біля застави,
    Із тяжких звуків траків танка,
    Холодна кави філіжанка,
    Недопалок згора.
    Із неба падало летіло,
    В вухах боліло та свистіло,
    І вартовий не спить,
    З ним поруч командир
    Кричить.
    На звук ми звуком відповіли,
    Летять снаряди ніби стріли,
    Сміливо ворога зустріли,
    Не втративши ні краплі віри,
    Ні на мить.
    І знову тихо-тихо стало,
    І в темноті лиш щось стогнало,
    Вороже військо догорало,
    Ранене тіло десь упало,
    Йому все мало...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11226

    6 квіт. 2022 р.
    Ўладзіслаў Наважылаў
    Батальён
    Бясконцы Космас. Любы родны край.
    У Беларусі безліч варыянтаў
    Нам выпала краіна воўчых зграй
    Слуга Ардой натхнённага гіганту
    Але нам рэчаіснасць разам гнуць
    Мы можам рух часоў змяніць іначай
    Да бога толькі - як мяне заб’юць
    пусці да Раю, Пекла я ўжо бачыў.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11227

    6 квіт. 2022 р.
    Олександр
    Звичайний ранок
    Звичайний ранок. Шлях на роботу.
    Все відносно спокійно на рідній землі.
    Але матері відчувають турботу.
    Холод повіяв по домівках в селі.

    Ніч наступила. Завили собаки.
    Трупний сморід відчули усі.
    Від давнього сну проснулись козаки.
    Оголили ножні, умились в росі.

    Ранок, але не бачу я сонця.
    Тьма, дивний шум, криваві пісні.
    Серце тремтить. Виглядаю з віконця.
    Орда іде галопом з русні.

    Та в цій орді бачу я брата.
    Кидаюсь в ноги. «Стій! Ти куди??
    Хіба не бачиш? Тут наша хата
    Навіщо привів цю зграю сюди?»

    Та «брат» мовчить, лиш усмішка сяє.
    Торує шлях по трупам людським.
    В тіла убитих листівки вкладає.
    Які написані пером бісівським.

    В тих листівка: «За мир. За свободу.
    Врятуємо вас від ганебних катів.»
    Та після орди не залишилось роду.
    Навіть маленьких, нових життів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11228

    6 квіт. 2022 р.
    Дмитро Фенога
    Без назви
    Чому я не птаха, чому не літаю
    Бо я Батьківщину свою захищаю
    Бо їй я потрібен тут, на землі,
    Щоб були щасливими діти мої

    Чому не сміюся, сумний я чому
    Бо ми зупиняєм рашистську чуму,
    Бо ворога б’єм на своїй ми землі,
    Щоб жили в добробуті люди усі

    Чому перемога прийде скоро нам
    Бо сила і мужність дана козакам
    Бо нелюдів втопчем найглибше в землі
    Щоб мир на Вкраїні настав назавжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11229

    6 квіт. 2022 р.
    Лапочкіна Катя
    Чи варто жити?
    Десь ґвалтують
    невинне дитя.
    Чи варто жити
    таке життя?

    Хтось вмирає,
    бо не дають пити.
    Чи варто життя,
    щоб його жити?

    Тут геноцид
    руками хворих.
    Відбитки страждань
    на рідних дорогах.

    Московське лайно
    На моїй землі.
    Його життя не варто
    жодної сльози.

    Вміє тільки руйнувати
    нікчемний упир.
    Души він не має,
    він навіть не звір.

    Тож я буду жити,
    цінувати життя.
    Словом та пензлем
    святкувати буття.

    Любіть Україну,
    її небо та квіти.
    Таке життя варто,
    щоб його жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11230

    6 квіт. 2022 р.
    Вікторія Невмивака
    Без назви
    Синьо-жовта стрічка…
    Наче заблукала.
    Її присутність ненароком викликала
    Чи то вже звичку,
    Чи лиш знак буденності…
    Все надихала на думки в цій безперервності.

    Думки про волю.
    Про те, як наші люди можуть
    Літати знову й знову
    І відчувати кожну
    Хвилину свого дивного буття,
    Минувши шлях вселенського контролю,
    Шукаючи медову
    Долю,
    Шукаючи солодке відчуття.

    Думки про силу.
    Про незламну силу духу!
    Про стійкість до усіх раптових змін.
    Широкі крила
    Та швидкі завзяті рухи
    Відкинуть слабкість і підіймуть нас з колін!

    Думки про єдність,
    Про згуртованість народу.
    Про цінність української родини,
    Державну власність,
    Історичну нагороду -
    Міцний характер нерозривної країни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11231

    6 квіт. 2022 р.
    Ірина
    Ще буде все...
    Зрадлива ніч спускає свої шати,
    Встеля світанок з крові й пороху росу.
    А там, за полем, життя ставить свої ґрати,
    За ними - воля, до них треба ще дістатись...
    І ронить янгол на шляхах гірку сльозу.

    Ті сльози... То рида мала дитина
    Над тілом матері, холодним, мов зима.
    То плаче болем сповнена родина:
    Донька - за батьком, матінка - за сином...
    Ох, скільки їх в живих уже нема...

    І ранок не приносить миру в серці.
    Співає зброя без зупинку раз у раз.
    Нема води, а спиш - як доведеться,
    І щось у грудях люто й палко б'ється,
    Але не рве, бо не прийшов ще час.

    Бо буде час, коли ненависть змієм
    Для помсти за батьків і за життя
    Сповиє шиї вам, кати з росії,
    І вашу гниль без пам'яті розвіє,
    І вам не буде з пекла вороття.

    Ви бачте, ваші душі - то багнюка,
    В якій давно втопилось все людське.
    Тут п'єте кров, а в себе - ані звуку...
    Цілуєте кремлівську гнилу руку,
    Щоби життя було у вас легке.

    Ступили ви на землі протиправно,
    Немов чума злетіла по шляхах.
    Та знайте, що заведено віддавна:
    Господь все бачить - смерті і страждання.
    Відплата буде вам за біль і страх.

    Зійде ще сонце не під гуркіт танків  -
    Під водний плеск і заспів солов'я.
    Пошли же, Господи, у мирі нам світанків,
    Поля вкраїнські без людських останків,
    Господар де - вкраїнська лиш сім'я.

    До Тебе молимось і віримо, що буде
    Наш справжній мир, без східних всіх "братів",
    Які втечуть... і посміхнуться люди...
    І помилки весь світ вже не забуде,
    Щоб не зростити знов таких катів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11232

    6 квіт. 2022 р.
    Олег
    Без назви
    Россия. Наш Путин, яркая звезда.       Ведёт в земную благодать. Поэтому всегда, всю жизнь                                  Мы будем зад ему лизать.
     А тот же, кто его не любит
     Тот не поймет о чем поем
    Его иконостас оближем.
     И выше бога вознесем.
    Мы долго жили и не знали.
    Что он наш бог и царь родной.                                        Его мудрейшими речами
    Наш путь освячен в мир иной.                                          Мы за тебя в огонь и воду.
    Украина-Ты счастье нашего народа                                       Теперь в наш дом оно пришло.                                     Да будь ты проклято х...ло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11233

    6 квіт. 2022 р.
    Ўладзіслаў Наважылаў
    Песня эмігранта
    Збіраў заплечнік маладзён
    Ён ратавацца мусіў
    Пакінуў ён Дзядоў і дом
    Былі часы бы дрэнны сон
    Няволя ў Беларусі

    Пачуўшы волю хлопец зноў
    Надыхаўся свабодай
    Калі з вайною чорт прыйшоў
    Пакляўся ён сваёй душой
    Абараняць народы

    Вяртаецца дамоў ваяр
    Загартаваны, сільны
    Няма над Беларуссю хмар
    І вось ужо ілжывы цар
    Пятрэе на асіне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11234

    6 квіт. 2022 р.
    Олег Осадчий
    Я хочу, чтобы путин сдох
    Я хочу, чтобы путин сдох.
    Но не быстрой смертью конечно.
    Я хочу, чтобы каждый смог.
    Плюнуть в рожу ему успешно.

    Надо, чтоб умирал он медленно.
    Чтобы понял, что натворил с#ка.
    И чтоб были мы все уверенны.
    Что подыхает он в адских муках.

    Надо, чтобы он выродок мучился.
    Ежесекундно, безостановочно.
    И чтобы мечтал окурок ублюдочный.
    О  куске пеньки верёвочной.

    Чтобы снились ему младенцы из Мариуполя.
    Которых убил он своими бомбами.
    И чтобы кровь из него по капле хлюпала.
    Забивая все вены тромбами.

    Мразь, мясник, тварь и исчадье ада.
    Так его называют в нормальном мире.
    Слов других не будет для этого гада.
    Это - как дважды два равно четыре.

    И он непременно, конечно сдохнет.
    И расцветёт Украина садом.
    Но рана войны никогда не засохнет.
    И это понять россиянам надо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11235

    6 квіт. 2022 р.
    Светлана Петренко
    Крила
    Я над собою бачу крила:
    ,, Курли!" – з роси вам і води.
    На Україну заспішили.
    А небеса кричать,, куди!?

    Приспів:
    Україна, моя Батьківщина –
    Червона калина і спів солов'я.
    Батьківщина – моя Україна
    Навіки єдина. Ти рідна земля!

    Там  ,,гради"  б'ють і ,,урагани".
    Там кров'ю плачеться земля.
    На вас чекають скрізь капкани,
    І стріли ціляться в поля".
    Приспів:
    Україна, моя Батьківщина –
    Червона калина і спів солов'я.
    Батьківщина – моя Україна
    Навіки єдина. Ти рідна земля!

    Але у дужих крил маленьких
    Неспинний ритм палких сердець.
    Не чужина – це ж рідна ненька,
    За неї, навіть, птах – борець!
    Приспів:
    Україна, моя Батьківщина –
    Червона калина і спів солов'я.
    Батьківщина – моя Україна
    Навіки єдина. Ти рідна земля!

    Здіймаються ключі  лелечі
    В Охтирці, Сумах і Ромнах.
    І не зігнуться наші плечі,
    Якщо воює навіть птах!
    Приспів:
    Україна, моя Батьківщина –
    Червона калина і спів солов'я.
    Батьківщина – моя Україна
    Навіки єдина. Ти рідна земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11236

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Гультай
    Хліб
    Я жив собі колись,
    І йшов купляти хліб
    Узяв велосипед ,
    Поїхав в магазин.
    А хліба не знайшов ,
    Знайшов лиш танків 100.
    І москаля знайшов.
    Він вистрілив мені у серце навесні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11237

    6 квіт. 2022 р.
    Ельвіра
    Посмертна трійка
    Посмертна трійка назавжди в нашій пам'яті:
    Буча, Гостомель та Ірпінь.
    Закріплений цей жах історії,
    Не буде прощення за "русский мир".

    Розбита наша "Мрія",
    Різня у Бучи та в Ірпіні,
    Знищенні дитячі мрії
    Та пролиті материнські сльози.

    Безжалісно вбиті мирні люди,
    Зв' язані малі дитячі ручки.
    Всипанні дороги міста мертвими,
    Мертвими українцями.

    Ці"освободители"до кінця життя будуть у муках,
    Як були у муках мертві українці.
    Кожна матір прокляла руського солдата,
    Який пролив краплину української крові.

    Цей крик "мы не виноваты, это власть"
    Ніщо не вартий дитячих сліз пролитих.
    Кожен відповість за варварство,
    Віповість за Бучу, Гостомель та Ірпінь

    Вони нам не брати,
    І ніколи ними не були!
    Бо брат не йде на брата,
    Не несе він "русский мир"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11238

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Лист матері
    Мамо, Ви чуєте?
    У мене добре все,
    Правда не висипаюся,
    Та це пусте.
    Мамо, Ви знаєте
    Які чудові в Україні люди?
    На Заході, й на Сході
    І усюди.
    А ще які прекрасні у нас діти!
    Чому ж, мам, вони мають сиротіти?
    Ви, мамо, чуєте?
    Я зброю в руки мусив взяти,
    Щоб не вбивати, а все це обороняти!
    Ви не хвилюйтесь, мамо!
    Окупант тут не пройде,
    Зламається він, здасться, упаде.
    Не плачте, мамо!
    Вас не підведу,
    Із перемогою додому я прийду!
    Мамо, радійте!
    Вам подякують за сина,
    За те, що вірно виховали,
    За те, що він - Людина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11239

    6 квіт. 2022 р.
    Наталія
    Україна.
    Умивалася дівчина гіркими сльозами,
    Витирала своє личко довгими косами.
    У розпачі і у горі - руки заламала,
    У проханні перед Богом - на колiна стала

    Зійшла з неба Божа мати,
    Ніжно пригорнула.
    Сумно в очі подивилась,
    І сльози змахнула.

    "Встань, дитино! Маєш сили,
    Усе подолати.
    Маєш волю й маєш душу,
    Дух твій не зламати."

    Піднялась з колін дівчина,
    І перехрестилась.
    І з надією в майбутнє,
    Вона подивилась.

    Поки вона волю має,
    Її не скорити.
    Її правда, її слава ,
    Буде вічно жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11240

    6 квіт. 2022 р.
    Інна В.
    "Матусю, не знала досі..."
    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли той нелюд хату нашу підірвав.
    Друски посипались, почало все горіти,
    Любила дім наш, хіба він це не знав?

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли той злодій тата бив і забирав.
    А ти казала не кричати, тихенько сидіти,
    Щоб він мене не бачив і також не вкрав.

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли той кат знайшов мене і одяг весь здирав.
    Так зимно стало, що буде він робити?
    Бити почав, а далі інших ще позвав.

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли ті звірі дерли тіло на шматки.
    Глумились наді мною, ще й давай радіти,
    Як я кричала, що здригалися шибки.

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли почула, що тебе катують теж.
    Я не пручалась вже, просила тебе пожаліти,
    Мене хай краще розпинають тут без меж.

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли потвора ніж встромила в тіло ще живе.
    Гаряча кров почала струменіти,
    Та я все думала, чи мучать ще тебе.

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Та враз затихло все і біль пішла.
    Подумала, що можна знов радіти,
    Та я в цю мить вже була не жива...

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Коли душа летіла і я бачила усе:
    Твоє вже синє тіло, що хотілося зігріти
    І тата вбитого в дворі - за що все це???

    Матусю, не знала досі, що може так боліти,
    Бо не лише в нас кат усе забрав.
    Мільйони українців ще змушені терпіти,
    Тож я помолюсь, щоб мир хутчіш настав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11241

    6 квіт. 2022 р.
    Дмитро Фенога
    Мир
    Мира мало без тебя - держись
    Сделать многое еще мы не успели
    Ты победу обязательно дождись
    Чтоб услышать как салюты отгремели

    Мир с тобою рядом - оглянись
    Миллион друзей на помощь прилетели
    Ты свободою сильнее насладись
    Неудачи чтобы враз мы одолели

    Мир нам нужен так с тобой - крепись
    Даже если мы от горя поседели
    Ты солдатами отважными гордись
    Чтобы орков кучи ярко так горели

    Мир наступит обязательно - молись
    За героев наших в Рай что улетели
    Украина, ты родная улыбнись
    Чтоб во все века с тобой мы богатели!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11242

    6 квіт. 2022 р.
    Олена Соловйова
    Українці - нездоланні
    Спалах, вибух недалеко.
    Усвідомлення - війна!
    Жах,  тривога, небезпека,
    Шок, валіза і вина.

    Шлях, уламки від ракети
    І бажання утекти.
    Ось військових силуети,
    Автомати, блок-пости.

    Розпач, відчай, безнадія,
    Безпорадність, сумнів, гнів.
    Вщент розбита давня мрія,
    Сумнів, втома і брак слів.

    Звук сирени - знов тривога!
    В паніці вже "їде дах".
    Погріб,  морок і волога,
    Голод, спрага, холод, страх.

    Артилерія і танки.
    Пуск, приліт, до нас, від нас.
    Скрізь знівечені останки -
    Лють і горе водночас.

    Дим, зруйновані будинки -
    Непридатні для життя.
    Дві нескорені сльозинки,
    Віра в світле майбуття.

    Їжаки, бандера-смузі
    Ненависть, патріотизм,
    Партизани в лісосмузі,
    Фермери і героїзм.

    ЗСУ - найкращі в світі,
    Ось рашистів дохлих слід.
    Ворогів трощить, палити
    Будем з Заходу на Схід!

    Українці - нездоланні.
    Перемога і весна!
    Україна - бездоганна,
    Вільна, мудра і міцна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11243

    6 квіт. 2022 р.
    Олександр
    Ти маєш час
    Ти все ще маєш час,
    Щоб крок вперед зробити,
    Або себе дурити,
    Що мова не про нас.

    Твій вибір кожну мить
    Ростить в тобі людину
    Чи боязку тварину...
    Але це Твій вже світ.

    Минає день за днем,
    Викреслюючи долі,
    А ти зусиллям волі
    Поборешся з вогнем.

    З вогнем, що не піде,
    Доки не буде сили
    У серці і у тілі
    Таких, як ти, людей.

    Почуй себе хоч раз,
    І полум'я відступить,
    Його любов погубить!
    Ти все ще маєш час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11244

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Я бачив це лише в кіно
    Я бачив це лише в кіно,
    Яке війна приносить зло.
    Читав у книгах, чув в віршах,
    Який війна вселяє страх.
    Та я не знав, що наяву,
    Пройду війну, переживу.
    Скажу війна не має меж,
    Від неї навіть не втечеш,
    Війна болить, війна пече,
    Війна шумить, війна тече.
    Війна найкращих забирає,
    Хворий, здоровий не спитає.
    Не бачить воїн чи дитя,
    Війна безжальна та сліпа.
    Війна не тільки Україна,
    Від неї все навкруги гине.
    Війна це смерть, війна це кров,
    Це все зруйновано кругом.
    Нехай всі знають навкруги,
    Прошу не до пустіть війни!
    Й Бога молю, щоби завжди
    Ніхто не жив у дні війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11245

    6 квіт. 2022 р.
    Аліна
    Світ розділився на людей і росіян
    Світ розділився на людей і росіян
    І ми ніколи вже не будем як раніше
    Іще недавно фанатіли від «російських мелодрам»
    А зараз все російське - є наскрізь прогнивше

    Світ розділився на людей і росіян
    Де в Україні моляться за сина, чоловіка, брата
    В росії ж на авіто продають сережки з кров‘ю матері солдата

    Світ розділився на людей і росіян, де вже нема напівтонів - є чорне або біле
    У нас тут правда, розпач, біль, туман,
    а в них лиш серце чорне, черстве й скам‘яніле

    Світ розділився на людей і росіян
    І в когось там рідня ще залишилась
    На смс «брат, как дела у вас?»
    У відповідь почує:  «я кров російську якби міг, то злив би в унітаз”

    Бо світ розділився на людей і росіян…
    І нас для вас немає, як і вас для нас…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11246

    6 квіт. 2022 р.
    Володимир Хлопан
    Безіменний
    я під номером п ять у куценькому рапорті штабу
    за останню добу в неостанній статистиці втрат
    я піщинка дрібна у війні світового масштабу
    невідомий нікому простий український солдат

    я вже просто рядок
    безіменна статистика бою
    незначний епізод круговерті великих подій
    пам ятайте мене!
    ви поплачте будь-ласка за мною!
    як скінчиться війна
    я навіки залишився в ній...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11247

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Я так ХочУ
    Я так хочУ -
    Зустріти в тиші всі світанки,
    Не чути більш про літаки та танки,
    І вибухи, й дитячого плачу.
    Я так хочу -
    Не чути із новин телеекрану,
    Як хтось отримав рвару рану,
    А про досягнення в культурі, у спорті та літературі.
    Я так хочу -
    Знайти в горАх круту стежину,
    Йти й думати про Україну,
    А не стояти цілу ніч на блокпосту.
    Я так - хочу,
    Щоб все скоріш скінчилось,
    Ранкове сонце в росі вмилось,
    Щоб це все лиш мені приснилось.
    Я так хочу -
    Про ці події всі забути,
    Сказати мир, смертям не бути,
    І про війну більше не чути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11248

    6 квіт. 2022 р.
    Інна В.
    "Місяць війни"
    Маленьким янголятам присвячується...

    Матусю рідна, що це - вибухи, сирена?
    Куди подівся весь наш дім?
    Чому палає двір і дядька ферма?
    Де ж тепер жити нам усім?

    Матусю рідна, я знизу отут, ти ж знаєш,
    Затисло мені руку і живіт.
    Трохи лівіше, ти не там шукаєш,
    Поклич Бровка на поміч, він покаже слід.

    Матусю рідна, дуже питки хочу,
    Чайок із медом випила би твій.
    Та я не скиглю, терплю і шепочу,
    Кричать не можу, зник десь голос мій.

    Матусю рідна, я би щось поїла,
    Бодай шматочок твого пирога.
    А ще тут мокро дуже, певно я упріла
    І дуже страшно, як здригається земля.

    Матусю рідна, холодно щось нині,
    Так мрію про тепленьку ковдру і тепло твоїх долонь,
    І татові обійми - добрі й сильні,
    Відчути вас я намагаюся крізь сон.

    Матусю рідна, вже мені сьогодні
    Так добре стало, і животик не болить.
    Щоправда, дуже ніженьки холодні,
    Та не хвилюйся, ангел Божий вже летить.

    Матусю рідна, каже з ним летіли,
    Його долоня тепла, наче твоя.
    Каже тепер не буду мучитись, лише радіти,
    І буде в мене янгольська сім'я.

    Матусю рідна, вибач, але я повинна,
    Годуй за мене рибок і кота.
    Не плач, ти в цьому анітрішечки не винна,
    Що місто наше і країну вкрила чорнота.

    Матусю рідна, не треба каратись,
    Колись зустрінемось, цілуй за мене всіх.
    А зараз, найрідніша, мушу вже прощатись,
    Пообіцяй, що я почую ще твій сміх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11249

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнірук
    І СОН - НЕ СОН...
    І сон – не сон, і тиша – вже не тиша,
    Та й день вже завмирає від виття...
    І серце в грудях б’ється все сильніше –
    Тривожним стало наше майбуття.

    Всі мрії вщент зруйновані й всі плани...
    Не знаєш – ти існуєш, чи живеш...
    Думки, неначе тисячні таргани,
    Зривають «дах» від вибухів, пожеж...

    Лунає знов ненависна сирена –
    І ти летиш по сходинках униз...
    Все тіло мліє, терпнуть твої вени,
    Хтозна, де може трапитись «сюрприз»?..

    І так – щодня. Життя призупинилось.
    Слідкуєш за перебігом новин,
    А в них... (тобі не марилось, не снилось,
    Що буде стільки клятих домовин!..)

    Невже нема ні кари, ні управи
    На путінського хижого звір’я?..
    Цвіла й народом славилась держава,
    І кожна жила в спокою сім’я.

    Та раптом всі порушились умови,
    І тисячі лишились без житла.
    А скільки в землю пролилося крові!..
    Вкраїна чорну хустку одягла.

    Нема ні сну, ні спокою, ні тиші,
    Неначе все летить у небуття.
    Але народ незламний все гучніше
    Свої гартує з Гімном почуття.

    Рука теплом вкриває ліве груддя,
    Бо в ПЕРЕМОГУ віра не згаса.
    Проте настане карне правосуддя,
    Й за кожну смерть «віддячать» Небеса.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11250

    6 квіт. 2022 р.
    Анастасія
    Боже,Бережи Україну!!!
    Боже, Бережи УКРАЇНУ
    Таку Сильну,таку Вільну,таку Неньку..
    Боже, Бережи УКРАЇНУ
    Пригорни...прихисти...
    Свою доню маленьку...................
    Боже, Бережи УКРАЇНУ
    Не дозволь її нікому зламати..
    Бо це ж наша ЗЕМЛЕ!!!!!!!!!!!!!!!!
    Це наше СЕРДЕНЬКО!!!!!!!!!!!!!!!
    Це наша МАТИ!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

    Боже, Бережи нашіх ГЕРОЇВ
    Поможи в цім жорстокім бою відстояти.
    Боже,збережи їх від болю й крові
    Відведи від бійців,від людей прокляті "гради"....

    БожеБлагаю!Спаси УКРАЇНУ
    Таку Непохитну!!!
    Таку НЕЗАЛЕЖНУ!!!
    А Гімн УКРАЇНИ по світу най лине
    Бо наша любов до країни безмежна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11251

    6 квіт. 2022 р.
    Христина Чуфус
    Ракети
    Ракети летять не в космос
    На землю падуть, підбиті.
    Дивись, як жахливо просто
    Десятки життів розбити.

    Зі снігом змішались гради
    Їх тут, наче крові, вдосталь.
    Вгадай, що наступним впаде:
    Лікарня, садок чи пошта?

    Хтось грає «не вірю - вірю»
    А хтось сам не свій від болю.
    Тут люди - рухомі цілі,
    Та шкода, не в всіх є зброя.

    Ми всі відбудуєм руїни
    Зведем на кордоні ґрати.
    Ви можете знищити стіни,
    Ви можете ставити міни,
    І навіть поранити тіло,
    Та душу вам не дістати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11252

    6 квіт. 2022 р.
    Інна В.
    * * *
    Три тижні Україні тешуть рани,
    Сліпі солдати, мразь руського міра.
    Одвічні вороги наші, тирани,
    Завжди нагостреною була їх сокира.

    Три тижні вража та сволота,
    Палить усе, зриває до руїни.
    Підступно, як лиш вміє та німота,
    Наче не знає, що тут і загине.

    Три тижні плачуть у підвалах діти,
    Без їжі та води безпомічно вмирають.
    Але диявольській орді нема чому радіти,
    Герої ЗСУ на фарш їх всіх стирають.

    Три тижні Україна вперто просить
    Закрити небо сильних цього світу.
    Їх зволікання наших діток косить,
    Вже тисячі вкраїнців не побачать ні весни, ні цвіту.

    Три тижні наші воїни, герої
    Немов титани, стримують навалу.
    Таких вояк не було навіть в Трої,
    Дають відбій Хуйлу-тирану.

    Три тижні стримуємо зло всесвітнє,
    Кров'ю дітей, жінок, вояк-титанів.
    Але у єдності - все вічне,
    Раз і назавжди зупинімо тих тиранів!

    Три тижні Україна каже твердо світу:
    Ми сильні, українців не зламати!
    Та як не хочете на своїх землях того гніту,
    Зусилля краще наші об'єднати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11253

    22 бер. 2022 р.
    Наталія Логвиненко
    Молимо миру. Віримо в ЗСУ
    Співає пташечка веснянку  в ріднім краї,
    І сонечко проміннячком цілує сніг,
    А ми до миру всю планету закликаєм,
    Щоб світ мою країну врятувати встиг.
    Теплу радіють українські першоцвіти,
    Птахи вертають з теплих вже сторін,
    Про мир благають і дорослі й діти,
    Цих голосів на всю планету чути дзвін.
    Маленькі дітлахи зростали, навчалися на радість всій рідні,
    І в лютому страшному ми не знали,  що все палатиме у вогнищі війни.
    За що убиті, нищені до краю,  замучені, налякані на вік?
    Ми відповідь усі цю добре знаєм:
    Ми жити хочемо на рідній нам землі!
    Нам Україна - мами колискова і батька чоловіче, мужнє слово!
    Нам Україна - це Дніпро і гори, і Чорне, і Азовське море!
    Ми - мирна нація, яка зростає в праці,
    Красу і людяність, плекаючи з дитинства,
    Ті, що прийшли до  нас, і з нами цим різняться,
    Вони нескореним несуть біду і вбивства.
    А наші воїни - хоробрі, безстрашні ЗСУ!Захисники нескорені  країни!
    Ми дякуємо Вам за цю весну! Нехай настане мир на Україні!
    Весняний, мирний  ранок ступить на поріг,
    А небо без ракет і бомб вітатиме країну,
    Щоб лиш Господь захисникам поміг,
    І мир настав у рідній Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11254

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнірук
    Тридцять третя доба війни
    Тридцять третя доба війни!..
    Тридцять третя «добина» пекла.
    Засмутилась пора весни,
    І природа від сліз затерпла.

    Не летять вже до нас птахи,
    Заблукали в вогняній виші –
    Відбуваються там жахи,
    Ні спокою нема, ні тиші.

    І немає її в містах
    Процвітаючої Вкраїни...
    Лупить ворог і сіє страх,
    Перетворює все в руїни.

    Не здається в борні народ.
    ЗСУ переможно б’ється,
    Попри тисячі перешкод,
    Попри кров, що рікою ллється...

    І палають вогнем поля,
    Де повинно зростати жито.
    Стогне, плаче від мін земля,
    Всі дороги, мости розбито...

    На душі – пустота і щем
    (ні за що помирають люди).
    Весно, змий покидь ту дощем,
    Дай зітхнути на повні груди!

    Хай замре та навік орда,
    Що ввірвалась у наші долі.
    Я молюся, в ім’я Христа,
    За скорішу свободу й волю!

    Буде жити в людських серцях
    Світла пам’ять боїв героїв.
    Майорітиме гордий стяг
    Над могилами, у покої.

    Хай пташки прилетять скоріш
    В українські міста і села...
    Жаль, не буде вже, як раніш,
    Щебетання таке веселе...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11255

    6 квіт. 2022 р.
    Єлизавета Шелестова
    …
    ледь пробився крізь хмари промінчик
    геть без сили ділитись теплом
    крапля поту холодним обличчям
    море роздумів мокрим чолом

    в моїх міст відібрали їх весни
    поки душать своєю вєсной
    танком мир свій вивоzять на експорт
    втім, не зробиш країну страной

    під вогнями не тане майбутнє
    і не датами лічимо дні
    спалах горя засліплює будні
    свист надії стріча вихідні

    милі Києве, Харкове, Суми
    повернемо квітневий вам дощ
    без уламків, без крові, без шуму
    зате з гулом залюднених площ

    ми зустрінемо, сонце, світанок
    віддамо наші сльози імлі
    після ночі завжди прийде ранок —
    нагорода сміливій землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11256