###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    9 бер. 2022
    Анастасія Дмитрук
    Україна моя у вогні
    Україна моя у вогні,
    у земному раю стріляють.
    Розлетілись, мовчать солов’ї –
    темні ворони в небі кружляють.

    Оточили наш дім щури,
    гади сіли на наші землі.
    Роз’їдають вишневі сади
    чорно-жовті смугасті черви.

    Україна кайдани рве,
    кращі хлопці стають до зброї.
    Лютим звірем душа реве,
    не бояться вогню герої.

    На порозі стоїть Орда,
    сусід риє нам всім могилу –
    Ми покажем всю міць і силу,
    ми покажем, що Русь жива!

    Розлилася в крові війна.
    Нам вітання прислав диктатор. —
    Ми на згарищі його зла
    синьо-жовтий піднімем прапор!

    Тепер наша прийшла весна,
    Наша воля тепер настала.
    Україна цвіте, жива.
    Довго рідна на нас чекала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1

    10 бер. 2022
    Олексій Розумов
    Не питайте мене, що я бачив щодня на війні…
    Не питайте мене, що я бачив щодня на війні.
    Я мовчатиму довго — так, мовби й нічого не бачив.
    Тільки друзі загиблі турбують мене уві сні
    Та ніяк не залишать. Я злий — я за ними не плачу.

    Краще в мене спитай, скільки бачив від Господа див,
    Ніж про обстріли “Градів”, розруху й підірвані танки…
    Я за ціле життя стільки заходів не проводив,
    Скільки тут я зустрів дивовижних рожевих світанків.

    Як багато зірок на Донбасі! Та чорт забирай,
    Більше я не люблю роздивлятися небо прошите.
    Якщо бачу я зірку, злітаючу за небокрай,
    Тільки й хочу, що впасти та вуха руками закрити.

    Я кидаю ножа. Я стріляю, що твій Робін Гуд.
    Я люблю Батьківщину, дітей своїх, батька і мати.
    Та боронь мене, Боже, зустріти ворожих паскуд…
    Я втомився, мій Боже. Я більше не хочу вбивати.

    Захисти їх від мене, від гніву мого за братів.
    Поверни тій російській матусі здорового сина.
    Я благаю, мій Боже! Я крові його не хотів —
    Тільки чОго не зробиш за волю і за Україну…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/8

    11 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Не питайте мене, що я бачив щодня на війні. Я мовчатиму довго — так, мовби й нічого не бачив.
    Тільки друзі загиблі турбують мене уві сні Та ніяк не залишать. Я злий — я за ними не плачу.

    Краще в мене спитай, скільки бачив від Господа див, Ніж про обстріли “Градів”, розруху й підірвані танки…
    Я за ціле життя стільки заходів не проводив, Скільки тут я зустрів дивовижних рожевих світанків.

    Як багато зірок на Донбасі! Та чорт забирай, Більше я не люблю роздивлятися небо прошите.
    Якщо бачу я зірку, злітаючу за небокрай, Тільки й хочу, що впасти та вуха руками закрити.

    Я кидаю ножа. Я стріляю, що твій Робін Гуд. Я люблю Батьківщину, дітей своїх, батька і мати.
    Та боронь мене, Боже, зустріти ворожих паскуд… Я втомився, мій Боже. Я більше не хочу вбивати.

    Захисти їх від мене, від гніву мого за братів. Поверни тій російській матусі здорового сина.
    Я благаю, мій Боже! Я крові його не хотів — Тільки чОго не зробиш за волю і за Україну…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/9

    11 бер. 2022
    Коля Кулініч
    Без назви
    Я не знаю, з чого почати.
    Навколо міста стіна.
    Місто прокинеться —
    Навколо міста війна.
    Навколо війни спочивають інші міста.
    Є шанс, що місто стоятиме.
    Шанс є один зі ста.
    Далі.
    До міста повільно пливуть човни.
    Далі.
    До міста летять хмари із сарани.
    Місто стоятиме.
    Хай щонайдовше тягнеться мить.
    Місто спатиме.
    Хай натомлене місто спить.
    Ранок завжди приходить,
    Як повернення із небуття.
    Смерті немає.
    Лише є антонім життя.
    Птах вилітає з рук сина прямо в долоні отця.
    Я не знаю, з чого почати.
    Тому починаю з кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/10

    11 бер. 2022
    Ольга Брагіна
    Без назви
    звідси не вийти нікуди бо відстань для пострілу надто коротка війна після миру навпомацки тіло своє
    шукати поміж схожих нас відрахували з усіх вишів історичної правди вигартували в попілі сенсів візьми це серце як доказ життя не минає ось так
    звідси не вийти нікуди бо діти малюють осінні плоди на білених стінах осяйні простирадла думок надбудова та базис сюди ось і влучить снаряд світла промені теплі немов ще весна так було
    звідси не вийти бо світ намальований кров’ю та плоттю тіней війна закінчиться колись і куди ти потім
    миру не існує що це таке це мальви ось цю пігулку вигодувала вовчиця отруйне тло тут буде інше місто
    щасливі люди будуть виходити з будинків на холстині рахувати скільки нас ще залишилося
    це майже кохання до всього що зникнути має до всього що тільки на день мов метелик душі
    звідси не вийти нікуди світ спіймав роздивляється під мікроскопом куди цю голку вштрикнути щоб цікавіше було щоб у розчині борсатись тіло пливе за водою душа ці малюнки збирає бо мала вона що залишити мир це війна із собою бо навпіл розрізали нас
    ми не впізнаємо більше це місто і в очі твої не дивитись це дзеркало бреше що ти існувала що там за фіранкою світ теплий жовтень весни
    що пульсує під шкірою що це як доторк як кров із серця що має бути живим ще інакше куди ти тепер після миру
    я ще навчусь малювати щоб справдилось все
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11

    11 бер. 2022
    Ірина Шувалова
    Коли ти спиш
    мені легше коли ти спиш
    бо мені здається що коли ти спиш
    ти не можеш померти

    адже вві сні
    ти і так надто близько
    до того, іншого світу
    де вже ніхто не стріляє

    тим паче коли ти спиш
    я не сплю
    а отже в певному сенсі
    стою на варті

    якщо не тебе
    (ти так далеко)
    то цього дня
    цього світла

    на шість годин попереду тебе
    несу це ранкове сонце як стяг
    що розвівається

    і над країною живих
    і над країною мертвих

    їхні прикордонники
    розвісили гвинтівки на деревах
    полягали ліниво на траві

    ці дві країни
    ще не розірвали
    дипломатичних відносин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12

    11 бер. 2022
    Василь Махно
    Без назви
    Господи, як там в Тичини:
    «І Бєлий, і Блок, і Єсєнін»
    як вони нас оточили
    з усіх чотирьох обсіли

    дай же нам сили і міці
    тривожну валізку і хліб
    брешуть же їхні лисиці
    що в нас ні щитів ні століть

    кудись же веде нас Ігор
    за Дон зі своїм полком
    сьогодні з лютневим снігом
    і завтра – з черленим щитом

    а тьма їхня з Тьмуторокані
    а їхні – мокша і чудь
    стріляють по нашому стані
    по наших позиціях б’ють

    то що там у «Слові о полку»?
    і що там «шт» та «жд»
    ви – скачучи босим вовком
    гублячи слину вражди

    дійшли до річок та кордонів
    до серця мого в кулаці
    зчорніли ваші ікони
    не відбілите і в молоці

    Господи як там в Тичини:
    про Київ – Месію – про край
    чому ми ці вірші не вчили?
    стікай – моє серце – стікай
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13

    11 бер. 2022
    Василь Махно
    Повертайся
    у нього погляд як в скумбрії
    біцепси як в коня
    пересиджує у Румунії
    поки триває війна
    він – призивного віку
    з повісткою у військкомат
    дається же чоловікові
    присяга і автомат
    дається же право вибору
    на смерть й на життя - їх ціль
    як же він душу вибілить
    ця перестрашена цвіль?
    знаходиться тисяча виправдань
    для втечі – хай інші не я
    сушить труси свої випрані
    розміром для бугая
    зрозуміло – жінки та діти
    зрозуміло – великий ісход
    а як же тебе зрозуміти
    мать твою в йопт?
    не бійся – страшніше потім
    послухай слова оці:
    краще стояти супроти
    ніж лізти під спідниці
    з думами нашими - з рунами
    зберися із духом в собі
    повертайся - чуєш – з Румунії
    бери автомат – і в бій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14

    11 бер. 2022
    Василь Махно
    Про мужність
    повертаються заробітчани
    з Польщі та інших країв
    наплечники в них за плечами
    долоні - в горбах мозолів
    переходять всі смуги кордону
    погляди – в них важкі
    бо йдуть на війну додому
    де знають дороги-стежки
    у когось – дочка в універі
    у когось – будівля домів
    тому закордонний берег
    правив за рідний дім
    на що їм тепер нарікати?
    і хто дорікне їм тепер?
    коли вони йдуть у солдати
    а дехто на вірну смерть
    «пожили – кажуть – потішились
    попили пивка – тай таке»
    душа – не калитка з грішми
    вітчизна – у горлі клубки
    й минаючи прикордонника
    й металеву зелену сіть
    запишуться в тероборону
    чи підуть на фронт на схід
    цвістимуть бузки із вишнями
    перед лицем Творця
    збережи з усіма всевишніми
    восславивши хто
    не засцяв!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15

    11 бер. 2022
    Василь Махно
    Сурміть
    сурміть у всі сурми про Харків
    учора він кров’ю відхаркував
    ангели-охоронці чи як же вас вашу мать
    що те убієнне дитятко
    тепер уже ангелятко
    біле таке й прозоре як ця безконечна зима
    сурміть про ворожу колону
    бийте в Михайлівські дзвони
    підтримайте нас повсюди на підступах і рубежах
    ви ж можете вам це не важко
    налити бензин у пляшку
    і блиснути поглядом пімсти як лезом ножа
    ви знаєте це ж батьківщина
    це ж нитка життя й пуповина
    як же її віддати – чи втратити як же її?
    сурміть у всі сурми й скликайте
    покажіть нам військові карти
    а решту ми якось здолаєм решту – якось самі
    відкрийте сліпим їх очі
    російський танкіст – майже хлопчик
    з Архангельська чи із Рязані із Вологди з Улан-Уде
    тремтить в обгорілім танку
    що скаже він мамі й татові?
    і що вони йому скажуть якщо він живим прийде?
    сурміть – в нас вже горла похрипли
    та кров в нас залізна кріпне
    вона в нас із люті – не з страху
    сурміть – най почують цей гомін
    російські ворожі колони
    яким один напрямок – нах*й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/16

    11 бер. 2022
    Галина Крук
    Без назви
    стоїш із плакатиком «no war» як індульгенцією за те,
    чого уже не відвернути: війну не зупинити,
    як яскраву артеріальну кров із відкритої рани –
    вона тече, доки не вб’є,
    заходить у наші міста озброєними людьми,
    розсипається ворожими дрг у внутрішніх дворах,
    ніби смертельні ртутні кульки, що їх уже не визбирати,
    не повернути назад, хіба що вистежувати і знешкоджувати
    цим цивільним менеджерам, клеркам, айтішникам і студентам,
    яких життя не готувало до вуличних боїв, але війна вчить
    в польових умовах, на до болю знайомій місцевості, наспіх
    в тероборону спершу беруть чоловіків із бойовим досвідом,
    потім уже навіть тих, що мають за плечима тільки Dune і Fallout,
    ну і ще короткий майстерклас із приготування вибухових коктейлів від знайомого
    бармена. в найближчого нічному клубі сплять діти, плачуть діти, народжуються діти
    у світ, тимчасово непридатний для цього
    у дворі на дитячому майданчику варять протитанкові їжаки
    і розливають смертельні «напої» – сімейним підрядом,
    цілими родинами, які нарешті спізнали радість спілкування
    і злагодженої колективної праці – війна скорочує відстань
    від людини до людини, від народження до смерті,
    від того, чого ми собі не бажали –
    до того, на що ми виявилися здатні
    – мамо, візьми трубку, другу годину просить жінка у підвалі багатоповерхівки,
    вперто і глухо, не припиняючи вірити в чудо
    але мама її поза зоною досяжності, у тому передмісті,
    де панельки склалися, як дешевий конструктор,
    від масованих ударів, де вежі зв’язку ще вчора
    перестали зв’язувати, де світ розірвався на до війни і після
    вздовж нерівного згину плакатика «no war»,
    який ти викинеш у найближчий смітник,
    ідучи із протестів додому, російський поете

    війна убиває руками байдужих
    і навіть руками бездіяльних співчутливих
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17

    11 бер. 2022
    Галина Крук
    Без назви
    стільки дозрілої злості, що нею
    можна начиняти розривні кулі
    і стріляти самими очима,
    зносячи голову з пліч
    тільки яку саме голову треба знести,
    щоб зупинити цього багатоликого монстра
    зі слизькими іклами, що хапає і пожирає,
    і не вдавиться, гадина
    стільки злютованої люті - відповісти за кожного
    але куля, підлітаючи впритул, зависає на рівні очей,
    придивляється, чекає якогось знаку,
    що це саме та голова, без якої все виправиться
    вагається, ніби не з того металу її вилито, як дитину
    разом із купіллю, виплеснуто безрезультатно,
    надаремно розтрачено, не в ті очі,
    цим все одно
    чи поезія може бути доказом
    готовності вбити, нездатності змиритися
    потреби дати відсіч не словом, а ділом?
    грона гніву наливаються соком,
    бубнявіють у пальцях, темніють,
    і от вже ніщо не може втримати їх
    в умі, в уяві, в тілі, згрупованому для захисту
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/18

    11 бер. 2022
    Мар’яна Савка
    Без назви
    Мій бог формує всю ніч батальйони,
    Прицільно стріляє, веде бої.
    Мій бог толерує мої прокльони
    І протирає скельця свої.

    Мій бог не ховається поза спину,
    Він над дітьми розстеляє покров.
    Мій бог скуповує кровоспинне
    Й стає у чергу здавати кров.

    Мій бог не може поки що спати,
    Коли вся країна на варту встає.
    Мій бог дозволяє мені не прощати
    І називати усе як є.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/19

    11 бер. 2022
    Мар’яна Савка
    Без назви
    Спаленим містом іде батальйон,
    Раз, два, три, виродки, йдемо шукати!
    Жоден із вас не уникне розплати.
    Люта ненависть, чорний прокльон.
    Світе, не спи, твій зманіжений сон
    Нам обертається ріками крові.
    Ласки не треба. Дайте нам зброї!
    Люта ненависть, чорний прокльон.
    Жоден із нас не піде на поклон
    Ні до царя, ні до дикого звіра.
    В пеклі вам сниться наша зневіра.
    Люта ненависть, чорний прокльон.
    В синьому-синьому небі, як льон,
    Рада зійшлася крилатого війська.
    Зайди московські, гиньте і бійтесь!
    Люта ненависть, чорний прокльон.
    З нами героїв добірний мільйон
    Із козаків і бандерівців лютих.
    Й триста хлоп‘ят, що упали за Крути,
    Люта ненависть, чорний прокльон.
    Матір Небес розгортає покров.
    Архистратиг закликає до зброї!
    Слава героям! Тримайтесь, герої!
    Люта ненависть, чиста любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/20

    11 бер. 2022
    Мар’яна Савка
    Без назви
    Дитино, тримай свою ляльку, тримай ведмедя, тримай кота.
    Поїзд суне як зранена довга змія. Горять міста.
    Чай у каністрі. Вихолов, але ж солодкий чай.
    Наголос в слові вІдчай інший, ніж в слові одчАй.
    А там де горіло, не виросте жалю-прощення ні стебла,
    На гілляці сухого дерева спалахує омела.
    Дитино, нас там чекають. Не знаю, хто, але хтось.
    Ліжечко нам готують, щоб м’яко спати моглось.
    Дитино, там і поплачемо. Але не тут. Не тут.
    Туга стискає серденько як кровоспинний жгут.
    Побачиш, усе ще повернеться. В наші розквітлі міста.
    Дитино, тримай свою ляльку, тримай ведмедя, тримай кота.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/21

    11 бер. 2022
    Катерина Міхаліцина
    (сніг /тато, який не знає)
    не вірю в цей сніг. він тихий. занадто вже тихий.
    він глушить усе. тож я голосно чую себе.
    не хочу - а чую. це тіло... жадливе до сміху,
    до ласки жадливе, до тебе... таке молоде,
    таке недоречне посеред усього, що сталось.
    таке безборонне... ти вранці сказав, що війна, погладив волосся і встав... я думала тіло зосталось
    там - поруч з відбитком твоїм. а воно... а вона...
    у ньому дитина. тепер я напевне це знаю.
    дрібнесенька грудка. маленька частинка тебе.
    а ти - на війні. війна ж - прибуває, зростає.
    і наша дитина уперто зростає в мені.
    кому я з них мама? війні чи дитині? і скільки
    я зможу протриматись, доки розтрачу себе?
    ні, ти не хвилюйся. ми сильні. ми грьобані свідки.
    нам велено свідчити. бозна за кого і де.
    й щоб свідчити потім нам треба найперше вціліти.
    мені і дитині. малесенькій нашій. тому дивлюся на сніг. і легенько масую повіки.
    "ти тато, ти тато", - тихенько кажу у пітьму.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/22

    11 бер. 2022
    Катерина Міхаліцина
    (молитва до / Харків)
    тільки виживи, тільки, благаю, виживи.
    я познайомлю тебе із песом своїм - напіввижлою.
    я познайомлю тебе із полем своїм закуріпленим,
    з гінкго у парко, з Тоторо, донькою зліпленим.
    тільки виживи, тільки, благаю, виживи.
    ночі ще будуть колись розпашілими й ніжними,
    нашими будуть і жодним страхам не належними.
    небо і зорі - такими, як змалку, безмежними,
    а не протятими смерчами, зітнуті градами.
    так, з мого місця тобі неможливо зарадити,
    не досягнути до тебе, і звідти не витягти.
    так, мені хочеться лікті кусати і вити!
    але натомість я сину читаю розхристану книжечку
    й думаю, дихаю: виживи, Господи, виживи..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/23

    11 бер. 2022
    Катерина Міхаліцина
    (Львів/провина вцілілого)
    це місто таке ошелешено тихе.
    йому, мабуть, дивно. воно відчуває провину
    за кожен снаряд, не йому гостро ввігнаний в спину.
    за голуба й проліски, котрі віщують не лихо,
    а все ще весну, поступову, але неодмінну.
    за скрипи трамваїв по ребрах оголених колій,
    за смішки дверей, а не їхні знервовані крики на зустріч шибками: не розбийтеся, ви, недоріки, і навіть не смійте дрижати.
    за бруньки магнолій,
    вагітні квітками - а жінка ж родила он в муках в підвалі, в метро, під ракети зажерливі звуки, собаче виття...
    і за батькові руки,
    які не взяли немовляти, бо міцно взялися за зброю,
    й десь там, на поверхні, де навіть і дихання збоїть,
    його захищають.
    усім безконечним собою
    це місто-гніздо
    нап'ялося і теж захищає невинних.
    і тлумить, і тлумить, і тлумить розпуклу провину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/24

    11 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    «мамо, а звідки іде війна? – запитує тихо
    і одразу, без паузи: а війна – це стихійне лихо?
    чи ми її заслужили чимось? ну, знаєш, наприклад, непослухом…»

    а в її голову мовби хтось ударив залізним посохом,
    землю вибив з-під ніг, мізки з рідного черепа:
    «звідки в тебе, дитино?..»

    «мамо, мож, ми тягнули якогось жереба
    і не того дістали з великої торби божої?
    може, хотіли на небо вилізти, а не можна нам?
    знаєш, як вавилонцям – у них тоді вежа тріснула,
    нам у школі казали…»

    а вона сльози ковтає, злісно так,
    і мовчить, і душиться непромовленим.

    «мамо, скажи, а війни – вони бувають замовними? –
    шибу теплом захухує, пальцем виводить контури. –
    це, бачиш, Крим. це – Донецьк. і вони недотОркані,
    наші, невідбирабельні. правда, мамо?»

    «недоторкАнні, – підказує, душачись вже словами,
    ліпить в осердя малюнка прапор двокольоровий. –
    звідки, звідки в тебе, дитино, така недитяча мова?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/25

    11 бер. 2022
    Борис Херсонський
    Без назви
    Ну что, явились – не запылились, принесли любимой букет
    из танков, вертолетов, крылатых ракет,
    сказали ей, ты во всем виновата, вот тебе мина-граната,
    сука, чего ж ты обидела старшего брата?
    Это тебе не тренировочный взрыв-пакет.

    Мы не вторгаемся, мы восторгаемся – сука, не прекословь.
    Коленки врозь, окровавлена простыня – вся любовь.
    Мы тебя принуждаем к миру, к ужину с бронезакуской.
    Мир – не простой, а русский, ты понимаешь – русский!
    Русский, сколько раз повторять? Одевайся и ужин готовь!

    Ну, где твой заступник? Ворочает языком?
    Ты конечно весь век мечтала о друге таком!
    Чтобы грозил оставить обидчика с пустопорожним карманом,
    обзывал нашего папочку параноиком, клептоманом,
    а русского человека – алкоголиком и простаком.

    Мы пришли с огнем. И ты нас встречаешь с огнем?
    Посылаешь нас нах, чтобы мы остались на нем.
    Как говорят до получения дальнейших распоряжений,
    там – на причинном месте, немало мест для сражений,
    то налетим эскадрильей, то ракетою долбанем.

    Ты узнала меня, это я, твой Каин, твой старший брат.
    С тобою ангел? А с нами летательный аппарат.
    Мы навалились на вас всем спецхраном, всем телеэкраном,
    мы вставим вас одетым в прозрачный кондом тираном,
    у нас есть красная площадь, на ней устроим парад.

    Ну что же скачите на бывшем павшем белом коне,
    он в крови, в блевотине, в грязи и гавне.
    Я пишу «в гавне», словарь исправляет на «в гавани».
    Спокойной ночи, товарищи – в грязном саване,
    в загаженной вами же вашей любимой стране.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/26

    11 бер. 2022
    Борис Херсонський
    Без назви
    Дивіться, щоб свій лоб о нашу стіну вам не розбити,
    не залишайте коня дерев'яного, фаршированого солдатнею.
    Ми не втягнемо його в своє місто, бісові діти!,
    Місто з тисячею ринків, зі звичною штовханею,
    з сусідами безглуздими, з метушливою ріднею,
    зі зварами ні про що, з повсякденною фігнею.
    Не жбурляйте, хлопці, каміння на наші покрівлі.
    На який нам біс  ваші метальні машини?
    Наш бог – не Марс-войовник, а бог торгівлі –
    молодий Меркурій - на обличчі жодної зморшки.
    Наші дами розпусні,  пісюни  в чоловіків  - аршини
    Коротше, коня забирайте, на  вас чекають  Афіни.
    Не приміряйте на нас одяг, що ви пошили -
    він нам тісний, і  нам не потрібно цієї мороки.
    Ми жили далеко від вас, ох, щоб ви так жили!
    Забирайте коня, повертайте в минуле кроки.
    Напевно, у ваших мам були  дуже тяжкі пологи,
    Повертайтесь додому – уносіть криві свої ноги.
    Там у вас. кажуть, чинуші годовані за столами,
    юнаків та дівчат на допити тягнуть боси,
    Там солдати з гарматами, а бандити зі стовбурами,
    там поети, забувши про вірші, пишуть доноси.
    Повертайтеся додому, повертайтеся голі та босі,
    набивайте травою наркотичною  папіроси
    У нас цар Пріам, але більше любимо ми Пріапа.
    І ще богиню Цереру з її рясним рогом.
    Що ж тягнеться до нас ваша кіптява лапа?
    Повертайтеся додому зі своїм войовничим богом.
    Вам ваша брехня ще вилезе боком
    Живіть під рукою залізною  рік за роком.
    Так що валіть звідси зі своєю  конякою, залишіть нашу Трою
    випускайте солдатів із неї, нехай біжать, кинувши  шаблі.
    Що нам ваш Ахіллес із його простріленою п'ятою?
    Пливи на фалос, афінський війсковий кораблик!
    Повертайтеся додому, наступайте на ті ж  самі граблі,
    біжіть від нас подалі, поки в кінець не ослабли.

    Смотрите, свой лоб о нашу стену не расшибите,
    не оставляйте коня деревянного, фаршированного солдатнею.
    Мы не втащим его в свой город, погрязший в мелочном быте,
    с тысячей рынков, с привычною толкотнёю,
    с соседями вздорными, с суетливой роднёю,
    со сварами ни о чем, с повседневной фигнёю.
    Не швыряйте, ребята, камни на наши кровли.
    На хрена нам ваши метательные машины?
    Наш бог - не Марс-воитель, а бог торговли -
    молодой Меркурий - на лице ни одной морщины.
    Наши  дамы распутны, семяобильны мужчины,
    Короче, коня забирайте, возвращайтесь в свои Афины.
    Не примеряйте на нас одежку, что вы пошили -
    она нам тесна, и вышла давно из моды.
    Мы жили вдали от вас, ох, чтобы вы так жили!
    Забирайте коня, возвращайтесь в прошлые годы.
    Наверно, у ваших мам были тяжелые роды,
    Возвращайтесь домой - мы люди иной породы
    Там у вас. говорят, чинуши за письменными столами,
    там тащат юношей и девиц на допросы,
    Там солдаты с пушками, а бандиты там со стволами,
    там поэты, забыв о стихах, пишут друг на друга доносы.
    Возвращайтесь домой, возвращайтесь голы и босы,
    набивайте травой наркотической папиросы.
    У нас царь Приам, но мы больше любим Приапа.
    И еще Цереру с ее изобильным рогом.
    Что же тянется к нам ваша когтистая лапа?
    Возвращайтесь домой со своим воинственным богом.
    Что нам ваши  войны под вымышленным предлогом?
    Живите под сильной рукой при режиме строгом.
    Так что валите отсюда со своей деревянной лошадкой,
    выпускайте солдат из нее, пусть бегут, побросав свои сабли.
    Что нам ваш Ахиллес с его простреленной пяткой?
    Плыви на фаллос, афинейский кораблик!
    Возвращайтесь домой, наступайте на те же грабли,
    бегите от нас подальше, покуда совсем не ослабли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/27

    11 бер. 2022
    Борис Херсонський
    Без назви
    Околиця міста. Що вулиця, що провулок.
    Лікарня для божевільних, скоріше - останній притулок.
    Старі будівлі, на вікнах - залізні грати.
    В маячню з хворобою нам до самої смерті грати.
    Як баржі пливуть по небу осінні хмари.
    Біля палати для буйних мовчки стоять санітари.
    Я тут працював лікарем для невиліковних.
    Роздавальником ліків безглуздих та безкоштовних.
    О, як тут було нудно, особливо в осінню негоду.
    Зануритися в божевілля як в брудну та холодну воду.
    Йдеш на роботу, йдеш через пень-колоду.
    Ось жовтий будинок, тулиться до місцевого хлібозаводу.
    Ось дивиться у вікно завмед, запізнюючих рахує.
    Прізвища - на папірець. Папірець - він всюди панує.
    Не бійтеся хворих, панове вельмишановні.
    Не в лікарні живе божевілля, воно - назовні.
    Я тут працював. Залишив тут десятиріччя.
    Уніс звідти сиве волосся та похмуре обличчя.
    Залишив тут друзів у білих халатах,
    залишив тут хворих на ліжках в брудних палатах.
    Хто помер, хто на пенсії - не дізнаюся, друзі.
    Ви залишилися десь у радянскім союзі.
    Десь на небі мабуть співаєте партії славу.
    Не за все потрібно платити. Божевілля дають на халяву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/28

    11 бер. 2022
    Наталія Маринчак
    Без назви
    а на п’ятий день розрізняєш відстань на звук
    звук снарядів ворожого монстру що хоче крові
    і тепер тобі ворог і шерех і свист і стук
    і розмову при них обриваємо на півслові
    і спимо не спимо а дрімаємо наполовину
    кожен день ведемо нескінченну свою  розмову
    як у вас
    молоко не пропало годую дитину
    був за містом побачив розірвану навпіл корову
    бачу черги з вікна всі згуртовані та уважні
    я от хліба дістав і везу своїй мамі ліки
    що ви де
    ми у місті спимо по черзі в підвалі
    і пильнуємо прапор аби його не зірвали
    плачу з гордості за полеглих дівчат і хлопців
    дуже довго не сохне білизна
    вмикнули нарешті світло
    на вечерю морозиво мультиків поки не буде
    я сьогодні второпав що слово війна звичайне
    як ви там
    зварили густого чаю
    щось іще
    ні
    нам цього тепер достатньо
    жінка як
    тихенько уже не голосить
    хліб пече і нашіптує і бурмосить
    я дослухався
    всіх матерів проклинає
    що зростили синів брехливими скнілими псами
    все говорить барвінком треба засіять могилу
    все хвилюється щоб поминальні свічки не згасали
    якби знали сволото кого вони розбудили
    їм таке і не снилось жінки з автоматами в строї
    односельці що зупиняють колони без зброї
    збройних сил величні ошатні загони
    тисячі і мільйони готових битись до скону
    аби тільки ні крихти землі не здавати нікому
    й жагуче бажання живим повернутись додому
    що ти там
    допалив
    я пізніше стріляють
    тут рознесений дім і садочок з малими дітьми
    і таке вже нікому ніколи ніяк не прощають
    як у вас
    наче цілі електрики досі немає
    у сусідньому домі стирчить одоробло від граду
    я сьогодні зміняла собачого корму на хліб
    ми малюємо вдома
    рятуємось тільки піснями
    коли сильно гримить то співаю усе голосніше
    найстрашніше це що
    найстрашнішою стала колись омріяна тиша
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/29

    11 бер. 2022
    Елла Євтушенко
    Без назви
    рука історії перевертає пісковий годинник
    нову сторінку підручника
    і світ догори дриґом

    зчищає шкірку з блакитного апельсина
    от тільки бризки чомусь
    червоні

    оживають біблійні притчі
    про шиболети
    й вовків ув овечій шкурі

    і сніг знову йде і тане
    немовби ворожа армія на твоїй території

    календар не заводиться навіть із п’ятого оберту
    довго чмихає
    котяча лапа скидає пісковий годинник зі столу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/30

    11 бер. 2022
    Пазиченко Світлана
    Без назви
    За вашою спиною Україна,
    За вашою спиною матір і дочка,
    Сестра, діди й баби - родина,
    За вашою спиною рідная земля!
    За вашою спиною мир і спокій,
    За вашою спиною милий дім -
    Гаї, степи, лани, озера, ріки,
    За вашою спиною зараз ми усі.
    І ми не просто так, ми разом з вами -
    Ми будем також землю боронить!
    Ми будем подавати вам набої,
    І коли треба разом будем зайдів бить!
    Бо ворог не страшний, як будемо єдині.
    Ми ж на своїй землі і стоїмо ми за своє!
    Ніхто не має право нападати на країну,
    Яка лиш миру хоче й в злагоді живе!
    Ми з вами, воїни-звитяжці,
    Ми з вами, наші славні козаки,
    До зброї станемо всі разом -
    Йдіть геть з кордонів вороги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/31

    11 бер. 2022
    Антон Полунін
    Без назви
    сума елегій-
    -інтерпеляція-
    -перелік невідповідностей
    предмети ніщо як відношення
    між донорами
    реципієнтами
    трансляторами
    агентами
    без відбивки марія
    ніщо як плазма
    лез азимут
    лез що пов’язує нас
    в деяку нумерацію
    лез в картотеці
    лінгвістичних процедур в картотеці
    паратаксис холодних ос
    предмети ніщо
    як провіденційний казус
    термодинамічний вихор дощ пил а далі
    ніщо також дещо
    відлущене від
    відлучене від
    (кон)тексту
    метакоментар підхоплений бистриною
    аграматизмів
    перкусивною костяною водою
    летить і крутиться летить
    ніщо не дарма все одно що усе дарма
    все одно що усе в мені
    що усе в пітьмі
    де граматика капітулює
    перед бажанням мазати щоки кров’ю
    з живота диверсанта растерзаного юрбою
    дачників
    сих вовків нового світового порядку
    атомів спіненого небуття
    спинених митей ангеликів
    що лищать на жалобнім сосновім вітті
    у світі без світла
    без сумнівів
    без вагань
    просто кажучи
    роз’їбемо їбучу росію
    друзки не лишимо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/32

    11 бер. 2022
    Антон Полунін
    літій. поема спокійної ночі
    лежати
    лежати
    лежати лежати
    розкажи мені ще раз
    тобі стане сумно
    не стане
    обіцяєш не сумувати
    я обіцяю не сумувати
    ну я був одного разу веселий
    бо знайшов друзів
    у своїй голові
    лежати
    лежати
    знайшов цих блідих
    бюрократів
    коханців в свой голові
    лаборантів в халатах
    розчахнутих ніби рани
    я думав
    цього не забрати у мене
    думав це бог я знайшов бога
    а биті люстра пластівці в молоці
    і свічки що над ними горять
    це містичні ковбаси
    підземного світу
    зимового цвіту
    каштанів що вже
    шипшин що уже
    починають лежати лежати
    в моїй голові
    тимчасово недо-
    переміщеними особами
    всмоктаними в асфальт
    так пристрасно
    так тісно
    в коробці з людської кості
    задушливе море
    пропахлий випорожненнями степ
    я був веселий одного разу
    бо думав що можна лежати
    в мокрій канаві охопленій
    мокрим полум'ям волі
    конденсуватись
    в слизький півнячий крик
    жінку на високім стільці встати
    раптом стало обов’язково
    встати
    вир гострих мух
    атрофований мускул
    мускус передчасного травня
    усе підіймається і
    ти
    встань
    по-фрейдиськи
    по-дадаїстськи
    вже похуй як
    не час для дойобок
    стій стій
    стій стій
    стій
    заки почнеш помалу злітати
    заки біль воскресіння
    не пустить тріщини в кожній кістці
    твоєї тюрми й затанцює пропасниця
    жар остаточного непереродження
    он з’ясувалось що є
    пекло
    обеліск переминається з п’яти на п’яту
    зірочка робить отвір в нагрудній кишені
    отвір в купюрі в нагрудній кишені
    в портреті гетьмана
    що хотів об’їбати петра
    і був підданий анафемі
    стій тіло
    стій шипшино
    каштане стій
    нам розпідарасило інтерфейс
    нас розмазало в інтертекст
    в мене болить голова
    і закінчується трава
    я думав ось прилетять хрущі
    ми взуємо гумові чоботи
    й підемо їх чавити
    стрибати по них і човгати
    а потім їсти морозиво
    на ледь теплій глиці
    а повернувшись додому
    зачинемось в ванній
    і заходимось різати собі пальці
    бритвами і зубними нитками
    під американську поп-музику
    на знак єднання з усім
    що тільки є на світі
    ти плачеш
    ні розповідай далі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/33

    11 бер. 2022
    Антон Полунін
    Без назви
    Я замовляю коктейль з бензином
    Я прошу вогню
    Привітай мене, Україно
    Я йду бити русню
    Гей, окупанте, наверни гівна
    Мій народ виходить на вулиці
    Тероборона переходить в наступ
    ЗСУ форсують неву
    Наша дума, наша пісня
    Не вмре, не загине
    От де, люди, наша слава
    Слава України
    Чверть мастила і три - бензину
    На танках розходяться шви
    Скоро будем пити сухі мартіні
    На руїнах москви
    Наша дума, наша пісня
    Не вмре, не загине
    От де, люди, наша слава
    Слава України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/34

    11 бер. 2022
    Антон Полунін
    птср
    у мене не буде ніякого птср
    я як корінні американці
    що живуть біля водоспаду
    вже не чутиму водоспаду
    і навіть якщо мені знесе макітру
    черговим снарядом
    я ще рік-другий
    бігатиму як безголовий когут
    писатиму текстики
    варитиму зупу
    купуватиму й витрачатиму
    туалетний папір
    комсомольська правда
    наприкінці 90-х
    публікувала щоденники якогось кацапа
    не знаю може це був “хороший кацап”
    типу бориса вишневського
    чи поганий як прохор залупін
    коротше там було про те
    як він побачивши осу на підвіконні
    розрізав її ножицями
    і половина оси ще встигла вкусити його
    ну і от він міркує
    якщо людину розрізати навпіл
    скажімо потягом
    чи зможе половина людини
    знайти свого кривдника
    і вкусити
    якась хвора
    чисто російська тема
    а ще є вивчена безпомічність
    кацапи люблять вивчену безпомічність
    любі кацапи!
    ви навіть не уявляєте
    якими вивченими
    якими безпомічними
    будете вже скоро
    ви стоятимете тримаючи на носі
    собачий бісквіт
    і по команді “жери тварюко”
    жертимете
    а потім вас пиздитимуть
    по нирках
    люблю
    цілую
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/35

    11 бер. 2022
    Антон Полунін
    Без назви
    Скажи мені що таке паляниця
    Чому щоночі нікому не спиться
    Я покажу свою камізельку
    Якщо ти покажеш свою
    Де канапа і де канапка
    І коли почалася війна
    І хто стане поряд зі мною в бою

    Я застрелю окупанта
    І танка підпалю
    Це все тобі кохана
    Я тебе люблю

    Жито пшениця і всяка пашниця
    Проросте крізь танкову крицю
    Чорний пакет персональних санкцій
    Кожному москалю
    Наша домівка – їх домовина
    Ми знаємо все буде – Україна
    І хто стане поряд із нами в бою

    Я застрелю окупанта
    І танка підпалю
    Це все тобі кохана
    Я тебе люблю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/36

    11 бер. 2022
    Ігор Мітров
    На вродини самі знаєте кого
    зі свого постамента
    глянув вусатий григорович
    на бородянку обстріляну
    сказать охуїв -
    не сказати нічого
    зліз з постамента
    крокує по вулиці леніна
    спалює поглядом танки
    пиздить русню
    кобзарем
    тікає русня перелякана
    курсом загальновідомим
    голі онуки
    голих дідів
    котиться гаєм луна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/37

    11 бер. 2022
    Ігор Мітров
    Без назви
    вийшов покурити до берега дніпра
    розговорився з вояком зсу
    та охоронцем з атб
    вояк зсу був молодий
    гордий за побратимів із передової
    і чекав своєї черги
    бити русню
    гладив автомат
    і витирав рукавом пікселя
    краплю з-під носа
    щоразу як він
    витирав краплю з-під носа
    я машинально
    витирав свою
    охоронець з атб
    вигулював красивого хаскі
    і запивав чекушку
    півлітровою світлою роганню
    пропонував мені випити
    та я відмовився

    ми покурили
    обговорили воєнну та геополітичну ситуацію
    узгодили що русні срака

    а потім охоронець з атб розповідав
    як він влітку
    ще до війни
    на цьому пляжі
    дівок клеїв

    ми сміялися
    хоча що тут смішного

    холоднішає
    крапля під носом
    росте

    правий берег
    темніший
    за отвір гармати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/38

    11 бер. 2022
    Людмила Галінська
    Без назви
    Ще вродить жито. Визріє овес.
    Ще буде мир, здобутий в перемогах.
    І тільки душі до святих небес,
    полинуть птахом до самого Бога....
    Ще будуть квіти, бджоли і нектар.
    Нап'ються пуп'янки живильної водиці.
    І тільки кров, пролита на вівтар,
    Розквітне маком в золотій пшениці...
    І тільки біль ніколи не мине
    За тихий рай дитячого спокОю...
    І мирне небо -- чисте й голубе,
    Загоїть рани.... та не нам з тобою...
    І буде Київ.  Вічний і новИй.
    Повстане все, що в попелі згоріло.
    Спечеться хліб -- святий і запашний.
    І Бог воздасть... за все, що наболіло…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/39

    11 бер. 2022
    Оксана Гаджій
    Без назви
    мені ніхто не розказав як це переживати
    як це відчувати
    жити із цим
    гладити собаку
    перед тим як віддати на перетримку
    і ще довго не мити руки
    закрити клітку шиншили
    послухати спів щигля
    насипати їм обом корма знаючи
    що не виживуть
    сплачувати іпотечний платіж
    за квартиру з трьома балконами
    скло від яких мабуть засипало ковролін
    обіймаючи
    скріпити руки на твоїй спині
    так як ти потім скріплятимеш бронежилет
    навчіть мене реагувати
    словами «війни немає»
    на повідомлення сестри що затопило підвал
    і вони сплять за стіною поперек ліжка
    на плач дитини друзів
    що не хоче йти в укриття
    навчіть мене відчувати гордість за вбивць
    недовіру до власних очей
    ненависть до моєї країни
    такої ніжної що хочеться своїм тілом закрити собою кожну будівлю
    кожну картину Примаченко
    кожного вигнаного з власного дому
    навчіться
    жити із цим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/40

    11 бер. 2022
    Віра Юрчишин
    Тривога
    Тривога... Чути кілька раз на день.
    Рюкзак на плечі і виходять люди...
    Відбитком на асфальті у печальну тінь.
    Лякають з неба гітлерівські юди!
    Не втямити антихристам усім,
    Що зло поборемо із правди істин...
    Окраєць хліба за плечима, вода і бинт,
    А у валізі серця то свята Вітчизна!
    Відбій... Від цього легше лиш на мить.
    Спокійні лиця... Та в душі тривоги .....
    Боротись рАзом будем, аби жить,
    Щоб Україна розквітала в ПЕРЕМОГУ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/41

    11 бер. 2022
    Віра Юрчишин
    Тримати меч
    І не спокійні — море, небо та земля...
    Сльозами — хвилі, хмари і криваві трави.
    В серцях скресає вірою весна.
    Бо виглядаєм перемогу із заграви...
    Вона прийде, як сонця безперечний схід,
    Як ключ лелечий ранньою весною...
    Тримаєм спокій, та душа у кожного болить
    За мужніх хлопців, хто пожертвував собою...
    Отцю небесний — сил, будь ласка, дай —
    Тримати меч, щоб зло з корінням витинати!
    Нехай не плаче споконвіку мирний край...
    До ніг вклоняємося кожному солдату...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/42

    11 бер. 2022
    Руслана Лижичко
    Без назви
    Українські Воїни!
    Я з вами, в строю!
    Я пишаюсь вами!
    Я вас так люблю!

    Ви для мене рідні!
    Кожен з вас - мій брат!
    Це наше відродження!
    Це наш новий старт!

    Українські воїни!
    Дай вам, Боже, сил!
    Знаю! Переможете!
    Дай вам, Боже, крил!

    Українські Воїни!
    Я не підведу!
    Скоро світ побачить!
    Крізь темряву Зорю!

    Слава Світлу Господа!
    Слава назавжди!
    Україні жити!
    На своїй Землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/43

    11 бер. 2022
    Олександр Ірванець
    Без назви
    З міста, що ракетами розтрощене,
    До усього світу прокричу:
    Цього року у Неділю Прощену
    Я, здається, не усіх прощу!
    Світе- світе, гарно ж ти нас кинув!
    Та у пеклі цих страждань- терпінь
    Все ж стоїть золотоверхий Київ,
    Буча, і Гостомель, і Ірпінь.
    Ми усе здолаємо і вистоїм!
    Потім ще і рештки приберем
    Тих усіх, котрі були тут прислані
    Вузькооким лисим упирем.
    З вами й я і вистою, й вцілію,
    Як у землю рідну міцно впрусь.
    Я ніколи не прощу Росію.
    ...Чом відводиш очі, Білорусь?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/44

    11 бер. 2022
    Олександр Ірванець
    Без назви
    Я вже старий, та не хворий і не інвалід.
    Тож не старайся, враже, й мене не залякуй!

    Рускій воєнний літак, корабель, вертоліт!
    Тобі вже й без мене сказали: пішов ти нахуй!

    Поки що я ще не взяв до рук автомат.
    Але скажу я вже зараз, відверто, без страху й
    Сорому за нецензурну лексику (мат):
    Рускій воєнний!
    Іди з України нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/45

    11 бер. 2022
    Світлана Поваляєва
    Без назви
    Морок, вогкий мороз, сирени повітряної тривоги
    Або тиша і чутно як закипає мозок
    Як тіло боїться облоги
    Пес кладе на коліна оксамитову морду, очі сяють
    Я відчуваю як сукня напівпрозора, барвиста
    Над цими коліньми злітає
    Травневим метеликом, з лагідним вітром над Щекавицею
    Гояться рани
    в бетоні і камені
    Ти цілуєш мене
    притримуючи за потилицю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/46

    11 бер. 2022
    Світлана Поваляєва
    Без назви
    цей чоловік може зловити залізну жарину
    ця жінка може відлунити біль
    цей чоловік може обійняти смерть
    ця жінка обійматиме чоловіка до
    останнього видиху
    про смерть подумає завтра чи не подумає
    й та бовванітиме розгублено над чоловіком
    а жінка виспівуватиме його сполотніле чоло
    викачуватиме соколиним яйцем
    вишиватиме обережну сорочку
    аж доки він здригнеться від вдиху
    така війна, братику. як чужа невірна жона
    заманить, розпалить, розірве і кине
    час на війні геть інакше плине
    слідом лишається незасіяна борозна
    смерть на війні живе, не ховаючись
    швендяє по бліндажах, пригощається не питаючись
    чаєм, супом, нашими снами і нашими бесідами,
    голосніше за всіх сміється, коли нам весело
    така війна, братику - оре аби не виросло
    місить глину, з якої нічого не виліпиш
    а пам'ятаєш, як в грудях тисло:
    боявся, війна закінчиться, доки виростеш
    встигли ми. до хвойд не запізнюються
    хвойди завжди самі знаходять гостину
    то нехай пригощаються, яка різниця
    з ними час геть інакше плине
    #ПісляКриму

    і всі такі ніжні - чому вони йдуть?
    чому їм так легко дається війна?
    вони вирушають без жодного сумніву в путь,
    і в кожного - навісна і сумна -
    наплечником жінка сидить на плечі:
    кохана, сестра, мати, дружка, дружина
    а він від народження гострить мечі
    найперше в Дунай пустить плавати шабелину
    і тільки як зійдуть останні сніги
    повернеться до землі - посадити
    все те, що не витоптали вороги:
    дітей, кавуни, чорнобривці, кохання і жито
    коней відпустити в степи, розпродати борги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/47

    11 бер. 2022
    Даніїл Кіріченко
    Не здамся без бою
    Кришилося небо і сльози вогнями спадали.
    Тривожно озвався “мобільник” у холодній руці.
    Це мама, яка йому вчора казала:
    “Синочку, а я тобі вдома печу млинці…”
    Млинами прокрутиться час, перемеле мУку.
    І каву холодну товариш в окопі доп’є.
    Це смерть-наречена тримає його за руку
    І питає: “Чи в тебе кохана хоч є?”.
    Кохана… Весна… Перекреслено все війною,
    Яку розпочав ненависний кремлівський кат!
    Любив він співати “Не здамся без бою!”,
    Любив сині очі, які, наче зорі, горять.
    Він кинув усе: наполохану бідну матір,
    Студентську кімнату з конспектами на столі.
    І ніжну кохану залишив чекати,
    І дні рахувати до зустрічі, доки він тут, “на нулі”.
    Лишилась гітара з обірваною струною
    І збірочка Стуса, і власні невмілі рядки…
    Навіки замовк… Він співав: “Я не здамся без бою…”.
    Він витримав бій. Він героєм пішов у віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/48

    11 бер. 2022
    Олександр Положинський
    Без назви
    Рано-рано навесні
    Наяву - не уві сні -
    Коїться щось дивне
    Змаг - хто першим встигне
    Вийшли в поле молодці
    Працьовиті тракторці
    І збирають врожаї
    Українські хазяї
    Врожаї пригожої
    Техніки ворожої
    Танки, бетеери -
    Їх там дохолєри!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/49

    11 бер. 2022
    Олександр Положинський
    Без назви
    Я хочу щоб моя куля
    Поцілила в серце ворога
    Щоб не рахувала зозуля
    Щоб він заплатив - дорого

    Я хочу щоб мої гармати
    Його розривали на клапті
    Щоб тільки шматки і шмати
    Щоб тільки шмарклі й лапті

    Я хочу щоби моя Стугна
    Спалила його до вугілля
    Щоб сльози стогін і туга
    Стали платою за свавілля

    Я хочу щоб ніж мій гострий
    Проникнув у грішну душу
    Я його не кликав у гості
    Тепер убивати мушу

    Я хочу щоб кляті приблуди
    Обдурені й свідомі
    Не виникали з нікуди
    Ніколи в моєму домі

    Я хочу щоб мої діти
    Не плакали й не боялись
    Щоб завжди могли радіти
    Щоб завжди могли й сміялись

    Я хочу щоб моя країна
    Звільнилась від клятих обіймів
    Щоб минула війна і руїна
    Щоб минули руїни та війни

    Я хочу пожити в мирі
    Я хочу пожити в світі
    Де люди привітні й щирі
    А злі й підступні… вбиті
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/50

    11 бер. 2022
    Катерина Калитко
    Без назви
    Кожна війна велика.
    Ось і ти доростай до своєї.
    Що наші вірші тепер?
    Чесна судома горла,
    обпеченого самогоном.
    Що – доми?
    Теплі камені,
    уже заряджені в пращі.
    Що – любов?
    Рука, простягнута навмання
    у хиже серце вогню.
    Що – життя?
    Все густіший іній
    на голених скронях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/51

    11 бер. 2022
    Катерина Калитко
    Без назви
    Менше ніж за добу до початку війни
    посварилися:
    по-дурному, з нічого, пекучо,
    ніби мало було тривоги,
    ніби обоє
    хильнули сірчаної кислоти.
    Хто ж бо знав? Знали всі.
    Невідворотність працює, як радіація,
    руйнуючи зв'Язки поміж словами,
    перетворюючи мовлене
    на кривавий набряк.
    Ось крізь що ми говорили в ці тижні,
    ось чому
    те, що мало би бути щирістю,
    скімлить поруч, як улюблений
    опромінений пес,
    якого чесно було би пристрелити.
    Легше, бо війна таки почалася, легше,
    бо все тепер ясно із минулим життям,
    із помилками в тональності,
    із осердям,
    з повітрям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/52

    11 бер. 2022
    Катерина Калитко
    Без назви
    На сьомий день прямих спостережень
    за нищівною потужністю зброї
    я знов почала дивуватися мові.
    Пташиній упертості, з якою
    популяція старших вкладає молодшим
    із вуст у вуста
    саме цей, обігрітий мільйонами горл,
    навик використовувати
    голосовий апарат
    разом із теплими координатами
    постійних місць проживання,
    довгих повернень, останньої оборони.
    Посеред пожежі
    людина, яка говорить, спершу здається дивною –
    русалкою, що припливла
    подивитися кораблетрощу.
    Але потім – гостро і чисто видно
    простоту і шляхетність чуда:
    рухаються вуста.
    Людина говорить.
    Мова у неї – твоя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/53

    11 бер. 2022
    Катерина Калитко
    Без назви
    Ні, – обіцяю собі, – хай що, я впізнАю.
    День у великій війні
    вагоміший, довший
    за кілька років, що їй передували.
    Погляд повниться попелом,
    болісні зморшки – вогнем.
    Не відштовхнулися береги, але раптом
    не співпадуть криваві зазубрини свіжі?
    Тому
    не заплющуватися проти вибухів,
    щоб не погасло
    прописане на сітківці лице,
    підсвічене ними;
    підлаштовувати дихання, ніби
    оберігаючи сон у сусідньому укритті;
    віддавати серце в заставу
    за його невразливість.
    Сотні років триває одна й та сама війна.
    Радість незмінна: відшукати, впізнати,
    пам'ятати пароль і відгук.
    Як пульсує попереду
    сигнальний ліхтар фонетики
    при брамі знайомого голосу.
    Доброго ранку, прочанко.
    Привіт, вартівниче.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/54

    11 бер. 2022
    Катерина Калитко
    Без назви
    Відбудувати означає довіритись.
    Ось несу
    свій камінь, ось кладу
    поруч твого. На чому вони триматимуться?
    Світ – колоїдний розчин, первісний
    бульйон із молекул
    між двома етапами творення,
    переназивання.
    Наші стіни звиваються, рухаються, ніби
    зводимо їх на спині великого змія.
    Першим відбудувати дім твого сміху, прогрітий, освітлений,
    легкість, свободу
    підняти одразу цілком, прийняти
    всього тебе у себе. І тому я стою,
    тримаю щосили рухомі камені,
    поки ти пішов
    по наступні.
    #скляні_коліна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/55

    11 бер. 2022
    Катерина Бабкіна
    Без назви
    Мій прихисток – дім із пелюсток й листків,
    із диких троянд несміливих ростків;
    із ірисів ніжних і лілій, з люпин,
    з тендітних конвалій, із різних шипшин.
    Фортеця моя із гілок й корневищ,
    із темряви нетрищ, із жару кострищ,
    з ранкових туманів з-над рік та боліт.
    там вежа і варта, там рів й живопліт;
    там день і там харч; там і тут, і тепер;
    там всі врятувались, ніхто не помер;
    там більші і менші міста і доми,
    там степ і шляхи, і вечірні дими;
    там зела живі, ковила й полини;
    там мама й сестра; там немає війни.
    Він був, але зник, мій найкращий з домів.
    Я знову би там опинитись хотів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/56

    11 бер. 2022
    Антон Овчинніков
    Без назви
    сниму квартиру
    однокомнатную
    срочно
    На день, неделю, месяц или год
    смогу ли я платить?
    не знаю точно...
    никто не знает, что еще произойдет
    приедем завтра
    я жена две дочки
    нам совершенно все равно какой район
    мы на ногах уже почти три ночи
    но если нужно сутки подождем
    ах да... забыл сказать..
    страна и  город...
    Варшава, Прага, Львов или Брно...
    где улицы, дома и светофоры
    где можно просто распахнуть окно
    в любое время суток
    даже ночью
    зайти в кафе
    или к друзьям на чай...
    Порядок обещаем - это точно
    а ты мне тишину пообещай
    в конце пишу свой номер телефона
    пиши мне в Вайбер или Телеграм
    мой дом?
    да в общем...
    нету дома
    его снарядом развалило в хлам
    наш пес Арно остался под завалом
    его солдаты не смогли спасти
    но я вернусь...
    семью пристроить надо...
    вернусь, чтобы Арно похоронить...
    дома, машины, люди, километры...
    дом там, где люди, там, где тишина
    вопросов много... где искать ответы?
    как жить, когда истерзана страна?
    кто мы теперь?
    изгои?
    пилигримы?
    осколки взрывов?
    стрелки на часах?
    разбросаны по миру
    но едины
    бродяги
    на межзвездных кораблях.

    (всі персонажі є вигаданими.
    або ні)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/57

    20 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    Ти, кате, землю захотів?
    Тому стріляєш у дітей?
    Хотів, щоб з квітами зустрів
    Народ, що зараз твоя "цель"?

    Ти влаштувати захотів
    Для українців геноцид?
    Зробив блокаду як в дідів,
    Зроби ж ти краще суїцид!

    Не жити, кате, всеодно
    Тобі ніде вже на Землі.
    Хоча життя було дано,
    Здалось, людині, але ні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/74

    20 бер. 2022
    Наталія
    Без назви
    Безкрилі ангели, що ходять по землі,
    Собою Україну затулили.
    І злій, підступній тій орді,
    Всі плани найтемніші обломили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/75

    20 бер. 2022
    Володимир Чуйко
    путлеру пiнда
    путлер розпочав війну, скажений собако,
    але розуміє він - жде його Гаага.

    пруть з усіх щілин клопи, воші та таргани,
    то вусатий бульбоїд в РБ* хулиганить.

    ще й мохнатий дон-peace-дон** горців вів в атаку,
    але щось пішло не так, надірвав він сраку.

    Кращі доньки та сини Неньки-України
    боронять лани й луги нашої країни.

    здохне путлірівська погань, зупинить смердіти.
    Javelin'и допоможуть знищити бандитів!

    ======================
    * РБ - "Рэспубліка" Беларусь
    ** чеченський "миротворець" (проте справжні чеченці кажуть, що ніякий він не чечен, а лайно собаче)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/76

    20 бер. 2022
    Михайло
    Моя мова - моя зброя
    Моя мова - моя зброя

    В Україні я народився.
    Мовою вже збагатився.
    Українська - моя мова, -
    Наймогутніша основа.

    Чому пишаюся своєю мовою?
    Бо ворога спантеличу розмовою,
    Тому що мова - міцна зброя
    Для кожного справжнього героя,

    Бо мова - найвищий ґатунок,
    Бо мова - надійний обладунок,
    Тому що мова - народу оборона,
    Бо мова - для ворога заборона.

    Спершу я захищаюся мовою,
    Що є головною умовою.
    Мовою позитивно впливаю.
    Мовою ворога "добиваю".

    Поясню невдасі й бідоласі -
    Мова завжди на часі!
    Усіх хочу сміливо застерегти -
    Українську мову завжди буду берегти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/78

    20 бер. 2022
    Володимир Чуйко
    лiнгвистичне
    Щелепа кацапська якась не така,
    вони розуміють лише язика,
    проте язика має й жаба з коровою,
    а в Україні спілкуються мовою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/79

    20 бер. 2022
    Ната Ревкевич
    В укритті...
    Криваві язики вогню…
    І чорний дим і сліз озера…
    Та на вустах щемить «люблю»,
    Хоч на даху дріма химера.
    І чутно пісню канонад,
    Виття сирен, тихенькі зойки…
    А я все мрію невпопад
    Про дім, про сад, танцюють сойки.
    Про мирне небо, про сім’ю
    Про теплі, тихі, ясні ночі…
    І знов тремтить «люблю, люблю..»
    Я знов побачу твої очі.
    Цю мрію пильно збережу,
    В кімнаті серця заховаю.
    І сину впевнено скажу:
    «Все буде добре, я це знаю!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/80

    20 бер. 2022
    Михайло
    Бережімо найближчих
    Бережімо найближчих

    Цінуймо тих, хто поруч
    І тих, хто на зв'язку із нами.
    Й, повернувши ліворуч,
    Згадаймо опору думками.

    Бережімо тих, хто близенько, -
    Тих, хто розуміє швидко.
    Аби убезпечити серденько,
    Якому віру в добро видко.

    Захищаймо людей рідних,
    Оберігаймо ближнього спокій.
    Щоб добро в обсягах солідних
    Відповідало мірі високій.

    Плекаймо цінності гуманні,
    Загартовуймо всіх на перемогу.
    Адже лише сміливим притаманні
    Якості чимдуж надати допомогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/81

    20 бер. 2022
    Михайло
    Б'ємося
    Б’ємося

    Битися треба щодня
    За свободу та волю
    (Віддати увесь, а не пів дня,
    Не відчуваючи болю),

    За майбутнє, за народ,
    За сім’ю, за дітей.
    І не треба нагород
    Та в газетах статей.

    Битися треба ретельно,
    Битися до кінця.
    Але й жити паралельно,
    Щоб зберегти рідні місця.

    Наша воля з нами на хребтах
    Та любов незабутня.
    Б’ємося по всіх фронтах,
    Бо наша єдність всемогутня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/83

    20 бер. 2022
    Тоня Корнута
    Без назви
    Під прицілом найбільше видно,
    А казали, що з відстані…
    Передам Конотопською відьмою,
    Що ми і сьогодні вистоїм.

    Під градами геть не хочеться
    Залишати свій рідний край.
    Хай у світі про них шепочуться
    А про нас вони хай кричать!

    Під завалом найменше драми,
    Там зазвичай сама лиш смерть...
    Передам від кожної мами:
    «Забирайся, рашисте, геть!»

    У підвалі, щоб ледве дихати,
    На кордоні, щоб бігла я.
    Ти хотів мене всюди здихатись
    Але всюди дихала я.

    Під прицілом найбільше видно
    Твоє кляте, дурне кіно.
    І не страшно, мені огидно!
    Ти, росія, таке гімно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/84

    20 бер. 2022
    Степан Ткачук
    бриз
    коли навколо кружляє мак
    босі спираємось в землю (теплу)
    скривавлені квіти, розхристані ми
    живі - в очікуванні весни
    стукіт сердець ніби в темпі етно

    що візьме, що несе вітер змін
    навіяний сотнями голосів?

    плекаємо в близьких і собі
    грона спілого гніву/любові
    щоби зростати вільними
    п'янкими незламними квітами
    та не пити вина за волю

    чуєш ноти бутонів, грози
    затоплені плином хвилин?

    хтось перецвітає при штилі
    у когось в очах суховій
    розкладається на пелюстки
    та кожна душа - колючки
    в люті-надії палкій

    хай зима затримає подих
    доки ми - видихаємо бриз

    цілуючи, цінуючи цю свободу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/86

    20 бер. 2022
    Юлія Панішева
    Моя Україна.
    Україна - це очі матусі...
    Україна - це посмішка сина..
    Україна - це слово "Дякую".
    Україна,тепер ти єдина!!!

    Ти єдина,як татові руки,
    Що тримали мене у дитинстві.
    Ти єдина, як сонце у небі,
    Що сідає на гілку ялинцi.

    Твої очі-озера сумують...
    Твоє сердце у полум'і' б'ється!!
    Але прошу тебе, моя ненько,
    Пам'ятай - краса не здається!!!

    Прошу, люди, любіть цю красуню!
    Бо такоі' у світі нема......
    Та хай буде у кожній хаті
    Вислів цей-Украі'на ЖИВА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/88

    20 бер. 2022
    Юлія
    Захиснику України
    Ти бачив, як небо спускалось,
    Летіло щосили до прірви.
    Тоді, неначе здавалось,
    Легені від страху розірве.

    Дивився, як сяяли зорі
    Забарвлені з дозою "Градів",
    І у "зеленому" як коридорі
    Сам Бог, неначе вас зрадив .

    Стояли розстріляні танки,
    І страх запозичений в звіра,
    І там  розривало світанки,
    Лиш фарт рятували та віра.

    Ти бачив, як душі злітають
    Із самого пекла, без долі,
    Як мати дитину втрачає,
    Та браття зникали в неволі.

     І слухав,  як тихо  співає
    Солдат в телефон колискову
    Дитині, що вдома чекає,
    Щоб з татом погратися знову.

    Ти бачив, як в зимньому ДАПі
    Зродився козак-характерник,
    Як у диявольській лапі
    Кнопкою правив химерник.

    Зимою в Авдіївці лихо
    Прокляттям на всю Україну
    Лягало зовсім так тихо,
    Що вас не один там загинув.

    Ти бачив, як Волноваха
    З артою у вальсі "кружляла"
    Як смерть, немов чорна птаха,
    Над вашим окопом літала.

    І млів,  як кров червоніла,
    Вїдалася у чорноземи,
    Та чорна з косою шипіла
    У спину із пекла поеми.

    Так тяжко та воля дається,
    І плине та кача щоднини.
    І поки у грудях ще б'ється
    Серце солдата – то серце країни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/89

    20 бер. 2022
    Віталій
    Без назви
    Орки слева, орки справа,
    прёт орда со всех сторон!
    Каждый получает право
    возвести свой бастион!

    Зверь когтями рвёт на части
    Мариуполь и Херсон!
    Каждый обладает властью
    возвести свой бастион!

    Зреют всходы лютой мести,
    распевается кобзон!
    Каждый удостоен чести
    возвести свой бастион!

    Бастионом к бастиону
    воздвигается стена!
    Каждый – злостью воронёный
    и натянут, как струна!

    Видишь – синь над жёлтым полем?
    А на улице – февраль…
    Это – всплеск сердечной боли,
    наливаемой в Грааль!

    Каждый выпьет эту чашу
    непременно и – до дна!
    Разберёмся – наш, не наш ты,
    пусть закончится война.

    Будут нивы колоситься,
    наливаться виноград…
    Из сердец воскреснут птицы,
    встрепенулся и… взлетят!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/90

    20 бер. 2022
    Юлія Панішева
    Втрата 2014
    Всё что осталось от дома - ключи!!!!
    Все что осталось - Память
    Ты не кричи, Родной, молчи...
    Знаю - сейчас ты пламя.
    Этот огонь, как боль,
    И его не потушишь слезами.
    Ты моя память, родной,
    Ведь сердце твое - ключи
    А они всегда будут с нами.
    Задыхаешься.... чувствую - АД....
    Умоляю, прости, что не рядом...
    Окна, цветы, фасад,..
    Все разбито проклятым "градом"..
    Ровно ГОД ты терпел и ждал
    Что вернёмся, залечим раны,
    А теперь только пепел упал
    И развеет его ветрами...
    .........
    Вот теперь и я сирота
    И свободна, как птица в небе,
    И стискаю в руке ключи
    И мечтаю: "К тебе бы, К тебе бы!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/91

    20 бер. 2022
    Тетяна Куємжи
    Тринадцятий день війни
    Сьогодні тринадцятий день.
    Війни.
    Війни яка вбиває наших діточок, жінок, чоловіків...
    Руйнує школи і будинки.

    Вони стріляють у лікарні,
    Де ми лікуємо солдат,
    Усіх солдат, рашистів також,
    Їм все одно чию кров проливать.
    Вони сміються у обличчя
    І кажуть "Все у вас гаразд",
    А потім плачуть і говорять
    "А я не знав..."
    Не вірю. Жодній букві я не вірю
    Ви всі в крові і вас чекає ад.

    А ми...
    А ми ніколи не забудемо як ви крича
    "Ми всі брати"
    Стріляли по машинах з дітьми
    Які втікали від війни.

    8.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/92

    20 бер. 2022
    Тамара Пальонко
    Борг за всіх
    Це іспит, місія, спокута?
    Не знаю, що замислив Бог,
    Нам доручивши у крові і скруті
    За грішне людство сплачувати борг.
    За всі чужі поразки і невдачі,
    Захланність, брехні, глуму реп'яхи
    Вкраїна платить, убиває й плаче,
    Цивілізаціям звільняючи шляхи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/93

    20 бер. 2022
    Юлія
    Напиши мені ,мамо, листа
    Напиши мені , мамо листа,
    Про щось тепле, затишне й рідне.
    Як у тиші дрімають міста,
    І як небо не падає мідне.

    А у нас у окопах вода,
    Буйні черги від "братніх" щоранку
    То на в країні , мамо, біда
    Від росії здійма лихоманку.

    - Напиши мені, мамо про те,
    Як смакується ввечері літо,
    І як мальвами сонце  цвіте,
    Що в пшениці дощами розлито.

    А у нас задиміла земля,
    То з'їдає туман терикони,
    Чумне ехо відтінку кремля
    Віддає люциферу поклони.

    Напиши мені, мамо про дощ,
    Про вареники в білій сметані,
    І давай ще про фірмовий борщ,
    Напиши,  то неначе востаннє...

    А по нас заскулив міномет,
    Наче пекло смакує країну
    Та то, мамо, для тебе секрет,
    У нас тихо, і я не загину.

    Напиши і про білий налив,
    І як сіно запахло на полі.
    І про тихий дніпровський  розлив,
    І про мир напиши, мимоволі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/95

    20 бер. 2022
    Катерина
    Когда закончится война..
    Когда закончится война
    Я обниму тебя при встрече..
    Минута будет длиться вечно
    Когда закончится война…

    Я буду ждать тебя всегда
    Не буду слушать всех прогнозов
    Я верю,скоро победят
    Мальчишки,что сидят в окопах..

    Они боролись за Херсон,
    За Киев,что стоит-мужает
    Гостомель жмут со всех сторон,
    Но нас никто не испугает…

    Когда закончится война..
    Ребёнок мой домой вернётся
    Родителей увижу вновь и горе счастьем обернётся..
    Пускай закончится война…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/96

    20 бер. 2022
    Анастасія Салтикова
    Без назви
    Засинати під залпи градів,
    Обійматись під вий сирен.
    Як ніколи, світанку раді,
    Переживши нервовий день.

    Як ніколи чекаєш - "тихо"
    Смс-кою від близьких.
    Нас спіткало безжальне лихо...
    Віднесло всіх від справ мирських.

    Нас спіткало, а ми встаємо,
    Сліз проливши з Суецький канал.
    Відсіч ворогові даємо,
    Хто би й що там кому не казав!

    Вже не стерти ці дні ніколи
    У мільйонів людей в серцях...
    Прагнемо ми свободи й волі!
    Переможемо! Й тільки так!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/97

    20 бер. 2022
    Лідія Рудєва
    Що ти будеш робити, коли завершиться клята війна?
    «Що ти будеш робити, коли завершиться клята війна?” -
    Цим питанням себе прив’язують до цієї землі та цього життя
    люди, яким вистачає сили подиху не на один, а кілька разів,
    зважують спільну мрію та персональну дійсність на важелях терезів.

    Тож коли завершиться війна (боже, як страшно звучить “війна”),
    я одягну сукню з зеленого шовку й сама вип’ю цілу пляшку вина.
    А я нарешті вишию сама собі найкращу сорочку з бачених доти.
    Але частина правди в тому, що він кожного зустрічного питатиме: “Хто ти?”

    Алевтина, попри обіцянки собі, не зможе спати у ліжку біля вікна,
    а Остап вмикатиме радіо гучно, бо тиша буде нестерпна й дзвінка.
    АЛЕ! Із нашої спільної травми й вразливості виросте стійкий маяк,
    Новими м’язами, силою, непоборною могутністю обросте основа й кістяк.

    Першим в списку “робота”, “план відпустки” буде “відбудова міста”.
    Свої люди будуть по всій країні - люди сталевої міці й з одного тіста.
    І поступово щось особливе й нове проросте на місці душевних кратерів.
    Ця війна буде визнана прірвою в просторі й часі, всесвітньою втратою.
    Через віки, можливо, найлегше згадається лише вершина суті:
    “Тоді був місяць лютий і Люди Люті”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/98

    20 бер. 2022
    Любава Громак
    Без назви
    мені б мирного неба ковток.
    ні, не ковток, повну чашу, а ще краще цілу каністру,
    щоб залити його в кожен паросток
    підсніжника та нарцису.
    а що залишиться, то роздам,
    поділюсь через слово я з іншими,
    щоб вони могли поливать
    і відновлюватись віршами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/99

    20 бер. 2022
    Світлана
    25-тий день
    Вже двадцять п’ятий день я не вірю,
    Що огидне бажання хворого звіра
    Ранити буде мою країну,
    Квітучі міста спопеляти в руїну.
    Вже сьомий день я не чула батьків,
    Ці дні я прирівнюю до років.
    В мене дні тижня всі як один,
    В мене для радості мало причин.
    Я про війну розкажу онукам,
    А зараз доньку тримаю за руку
    З надією в серці просто живу.
    Вірю в добро та ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/100

    20 бер. 2022
    Щербаков Кирило
    Без назви
    Жорстокий час, ховає батько сина,
    І батька син вже похова.
    А мати, жінка... Мов крижина...
    Над ними біла і німа.

    І кров та ненависть сплілися,
    У скронях пульс бьє, нароста,
    О, Українець, не спинися!!!
    По твому полю їде орда!!!

    І Він не спиниться. І ти це знаєш.
    Смерть ворогам!!! Ви прокляті навік!!!
    Ох, Україно, ся рождає
    Могутня нація.
    Важкі пологи, біль і крик.

    Міста горять, зруйновані... потвори
    Блукають, мруть, їх наша Ненька поглина.
    Ох ,Україно, ся рождає
    Могутня нація!!!
    То ворога останняя весна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/102

    20 бер. 2022
    Юлія
    ВІЙНА
    У окопах гріє не лише гарячий чай, а підтримка й піклування. Дух військовий, пісня світова, гімн моєї України. Там сиділи хлопці в бліндажах, ноги їх від берців майже сині, голоси тремтять не від страху, а тому що захворіли.

    На позиціях стоять солдати, а за ними ми тримаємо тепло. Два хлопчини міцно обіймались, ніби йшли в останній бій. Знову небо стає чорне, густий дим і порох все покрив, на годиннику майже перша ночі, ми ж готуємо зброю й пакет.

    Свист у небі, летить крилата ракета над головами і прямо у серце. Відступу бути не може, ми не тікаємо з бою. Чутно крики: "Я тут трьохсотий, трьохсотий лежить на землі".

    Спокійно повзти крізь окопи до хлопця, аби накласти йому турнікет. Так минають години в бою, сонце повільно крізь хмари вилазить, на землі гільзи, руки в крові і велика радість, що сьогодні немає "двохсотих".

    Знову день, трохи тиші і теплий чай. Знову музика в серці і гімн поміж лісу.  Моя Україна жива. З нею завжди будуть Герої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/103

    20 бер. 2022
    Сергій
    Українська смерть
    Скоро ніч і захід палає.
    Кров'ю фарбується вод синева.
    Снайпер вслід своїм погляд кидає.
    Куля свистить і смерть дозбирає жнива.

    Ти один і лиш гвинтівка з тобою.
    На темному небі зірок безліч.
    Русскій, плати головою.
    Плач і кричи - не прийде поміч.

    Бачиш? Постріл ніч поглинає.
    Український снайпер то йде.
    Він - світ для своїх, чужим смерть в очі заглядає.
    Кацапів армада помре.

    Ти для нього мішень.
    І як сонце зайде.
    Ти помреш!
    Українець зведе життя нанівець.
    Молись! І він прискорить кінець.
    Прощавай!

    Запалить факел біди новий ранок.
    І знову кров на землі.
    Батальйон росіян - ще недавно живий.
    Але криваві сліди від різні...

    На губах дві краплинки.
    Чорним брудом трупи накрива.
    Не дає перепочить ні хвилинки.
    Ще в одного пробита наскрізь голова.

    Україна, люба моя країна.
    Край, де ніжне сонце і білий, як мармур є сніг.
    Бережи українського снайпера, свого вірного сина.
    Він життя сотень тисяч дітей твоїх рідних зберіг.

    Ти для нього мішень.
    І як сонце зайде.
    Ти помреш!
    Українець зведе життя нанівець.
    Молись! І він прискорить кінець.
    Прощавай!
    Прощавай! Прощавай!
    Прощавай! Прощавай!

    Ти для нього мішень.
    (Мішень.)
    І як сонце зайде.
    Ти помреш!
    (Як і цілі підрозділи русскіх.)
    Українець зведе життя нанівець.
    Молись! І він прискорить кінець.
    (Твій кінець!)
    Прощавай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/104

    20 бер. 2022
    Єріна Світлана
    в моїй країні почалась війна
    Будь ласка, зла на мене не тримай,
    Бо останнім часом буваю сумна.
    «Прокидайся, вставай, тікай» -
    В моїй країні почалась війна.

    Буває соромно від того, що в безпеці,
    І хоч це зовсім не моя вина,
    Але поки сиджу у цій клятій «фортеці»
    В моїй країні йде війна.

    І знов цей паразит ломає долю,
    Там вже не серце, а шматок лайна.
    І доки є спроба вкрасти нашу волю,
    В моїй країні буде йти війна.

    Ніхто з нас не здасться, я вірю єством,
    Занадто велика нашої свободи ціна.
    Скоро побачимо мирне небо за вікном,
    Тому що в нашій країні закінчилась війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/105

    20 бер. 2022
    Артем
    Без назви
    Привіт. У нас майже місяць війна.
    І ми вже цілий місяць не дихаємо.
    Ретельно заклеїли скотчем вікна,
    І під звуки сирен далі не дихаємо.
    Я пам’ятаю чудово той ранок. І смс.
    В країні кінець, у світі кінець.
    Але ми живі і ми тікаємо з міста.
    Далі фейсбук і пост. В Європі війна.
    А потім 21 день героїчних подій.
    Забутий сон та сотні трагедій.
    Розбиті вікна та серця дітей,
    І вбиті тисячі невинних людей.
    Та слідом за кульмінацією іде фінал,
    Пропавший давним-давно сигнал.
    Я переконаний, брате, що ти живий.
    І знаю, що потім знову будемо дихати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/106

    20 бер. 2022
    Юлія
    Я ревную тебе до війни
    Я ревную тебе до війни,
    До окопів сірих щоденних.
    Не шукаю твоєї вини
    У хвилинах самотніх злиденних.

    Я ревную тебе до вітрів,
    Що заглушують постріли зброї.
    Дні мої без чітких кольорів,
    Ти один із тих тисяч Героїв.

    І так заздрю до темних ночей,
    Вони можуть тебе обійняти.
    І торкаються твоїх плечей,
    Мою заздрість ні з чим не зрівняти.

    Я ревную, що твій автомат
    Має ближчу сполуку до тіла.
    І до вибухів смертних гранат
    Я ревную, хоч би як не хотіла.

    Я ревную тебе до лісів,
    Що Донбасом ховають окопи
    До "Плюс", "Мінус" споріднених слів
    Моя ревність збивається в скопи.

    І мій щем до легкого дощу,
    Що чоло твоє ніжно цілує,
    На війну ще не раз відпущу,
    Бо до Неньки я тебе не ревную.

    Я бажаю кожній дочекатися свого солдата...
    Але справжня боротьба за життя починається вже з дембелю...з війни приходять, але не повертаються....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/107

    20 бер. 2022
    Світлана Фоменко
    Війна торкається всіх
    Війна торкається всіх! Навіть тих, хто в основі байдужий.
    Від тих, що очі просто закрили, до тих, що від страху замружили.
    Від тих, хто в пекельній гарячій точці, до тих, що через екрани…
    Від тих, хто народжений у сорочці, до тих, що бинтують рани.
    Від зрадників, котрі навмисне забули, з якого вони вийшли роду.
    І до героя, який не здався й загинув в бою за свободу.
    Війна проявляється різним узором, відбитком, міткою, шрамом…
    Для когось звучить гучним різким громом, для когось - риданням мами.
    Та все ж вона кожним була почута, але не кожним збагнута.
    Комусь зав’язала міцніше, комусь послабила пута.
    Та тільки війною зірвані маски вдягались на інші обличчя.
    Уроки історії йшли наче казка, сторіччя міняло сторіччя.
    В дитинстві збентежені плутались часто у датах, в подіях, в роках,
    Допоки себе не впізнали на клятих сьогоднішніх сторінках.
    Де знову держава свою незалежність виборює кров’ю синів,
    Де хтось прославляє свою приналежність до кепських сусідів-катів!
    Де знову пекельні страждання, де втрати у темно багряних відтінках…
    Скоріше б війну оцю дописати та перегорнути сторінку.
    На чистому аркуші, точно з абзацу, вписати свою перемогу!
    І більше ніколи до свого палацу не підпустили того,
    Хто вдарить у спину, хоча і за брата часто себе видає.
    І назавжди народу забрати те, що по праву своє!
    Намалювати квітучу державу, повернення заробітчан!
    Для українців старість ласкаву, в столиці квітучий каштан.
    І не шкодуючи фарби, вписати все, що давно заслужили.
    І Батьківщини ніде не шукати, бо тут нас батьки народили.
    В країні, де люди живуть щасливі, вранці смачніша кава.
    Таку історію ми заслужили. За неї героям слава

    січень 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/108

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Холодний березень
    Холодний березень.
    Життя при вулкані.
    Коли знаєш чого чекати,
    Лиш не знаєш коли.
    Холодний березень...
    Березень ніби востаннє
    Просить погрітися біля зими.

    І сонце високо.
    Низько летять літаки.
    І сонце високо...
    Побачить як вистоїм.
    Лиш не знає коли.

    Знає вулкан.
    Гирло своє розпалюючи,
    Давлячись власним єством.
    Закликів не чекаючи,
    Погасим його разом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/109

    20 бер. 2022
    Анастасія
    2022
    На дворі п'ята,
    Сплять у ліжечках малята,
    Ще не знали ми тоді
    Які це миті золоті.
    Хтось із вечірки босий йде
    Туди, де алкоголь веде,
    Чи з бориспільського аеропорту
    Як найскоріш спішить додому
    Обійняти всю рідню:
    Маму, тата й сестру.
    Як-от мить, і все змінилось,
    Життя швидко зупинилось,
    Не розумів іще ніхто
    Яке на землю прийшло зло.
    Який-то цар із Запарєбріка
    Прийшов "спасать" те, що й так цвіло.
    Цвіло, жило й розвивалось.
    "Вас здесь пресуют" - Тобі здавалось!
    Хіба як йшов ти всіх урятувать
    Чи треба в люд простий стрілять?
    В будинки, церкви, пологові?
    Точно, це ж об'єкти військові...
    Тепер малі спрять у підвалі,
    На жаль, такі уже сучасні реалії.
    Хто ж думав, що у XXI столітті
    Такий маразм буде у світі...
    Дні йшли, спливали швидкоплинно
    Час грав на користь України
    І от, настав отой момент
    Коли сказали: "Все, кінець!
    "Спасіння" наше закінчилось
    Тепер ми вільні. Це звершилось"
    Так, це не міста уже - руїни.
    Ми відбудуєм, будьте певні.
    Так і було. Відбудували,
    І жити краще, наче, стали
    Та добре ми всі пам'ятали
    Людей, що душу й тіло своє поклали
    За волю нашу і свободу
    Простого, українського народу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/110

    20 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Бабусю, що це?
    - Бабусю, що це? Що це?
    Страшно як.
    Чому, скажи, здригається земля?
    Чом ми з тобою в темному підвалі?
    Від кого і від чого сховались?

    - Тихенько, тихо, ти не бійсь, маленький.
    Бабуся тут, ти пригорнись міцненько.
    Це просто грім, надворі ж бо весна.
    Хоч звуть її по іншому: війна.

    - Я хочу так до друзів погуляти!
    - Тихенько милий.
    Вже нема в них хати.
    Вони ж злетіли у краї далекі.
    - Куди?
    - Мабуть туди, звідки летять лелеки.

    - Бабусю, я колись ще їх побачу.
    - Бог дасть не скоро.
    Тихо, бо заплачу.
    Це мабуть, пил противний так лоскоче .
    Що в грудях давить і сльозяться очі.

    - Бабусю, хочу сонця, хочу літа!
    Щоб тато й мама. Щоб трава і квіти.
    - Засни , маленький. Хай тобі присниться
    Щасливий сон.
    І сон цей хай здійсниться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/111

    20 бер. 2022
    Бойко Сніжана
    Все буде!
    У нас с тобою все буде, чесно:
    І мирне небо, і воля, й ночі,
    Знайдемо світло, коли буде темно
    І я буду дивитись у твої очі.

    Ще надивимось на яскраві зорі,
    Які на небі розсиплються враз.
    Будемо разом і в щасті і в горі,
    Клятви звучатимуть під снігопад.

    Будуть ще довгі, щирі обійми
    Не під сирени зі смаком страху,
    Не під вибухи, біля чужої квартири
    І певно без нервів, що стерті в труху.

    Ми ще поживемо без паніки довго,
    Ще нап‘ємось дорогого вина.
    А зараз прошу тебе дуже, ні слова
    Про те що ти здався і не хочеш життя.

    Треба боротись і дихати якось,
    Не дивлячись, що навколо війна.
    У нас с тобою все буде, чесно.
    І повір - зараз це не просто слова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/112

    20 бер. 2022
    Єлизавета
    Кармінова весна
    Розбився глобус. Почалась війна,
    Червоне й чорне -  все злилось докупи,
    А за вікном кармінова весна,
    Моєю кров'ю змащувала руки.

    Ранкове небо сипалось вогнем,
    Виття сирен як стогін мого міста,
    Волали кати, нищили живцем,
    А я дивилась, виснажена злістю.

    Мені хотілось взяти в руки ніж,
    І закричати: " Геть, або заріжу",
    Але цей крик лишався у мені,
    І я ковтала з жадібністю тишу.

    Мені хотілось виплескати гнів,
    Бо це безсилля так в мені боліло,
    Що на цей біль не вистачило б слів,
    Він ніби струм проходив моїм тілом.

    Розбився глобус. Почалась війна,
    Червоне й чорне -  все злилось докупи,
    А за вікном кармінова весна,
    Моєю кров'ю змащувала руки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/113

    20 бер. 2022
    Олена
    Мала б бути
    Це мав бути останній тиждень зими,
    Але ми говоримо крайній
    Тоді до війни я б сказала, що лютий був трохи важким,
    Але він виявився непідйомним й печальним...
    Вона мала радіти сонцю в кімнаті
    і що можна ходити без шапки
    Та натомість читає сльозні вістки
    Чує вибухи й бачить ворожі танки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/114

    20 бер. 2022
    Алла Ярова
    Без назви
    Шепочу слова молитви,
    Щоб усе було гаразд,
    Щоб той змій, що в Україні,
    Більше не торкався нас.

    Залиш нам нашу країну!
    Ми з‘єднались, тож іди.
    Ти зробив таке із нами,
    Що ми стали як один.

    Ми постали із руїн.
    Нам лиш треба мирне небо.
    Не роби такого з ним,
    Щоб палало вночі денно.

    Стільки сліз уже пролито
    За ці рокові три ночі-дні.
    А ми молимось до Бога -
    Дай нам Боже, відведи…

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/115

    20 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Мрії
    Не багато ми просим у світу.
    Не багато...
    Але і не мало.
    Щоб ві сні не здригалися діти.
    Не тремтіли в холодних підвалах.

    Щоб спокійно бабуся старенька
    Мирно спала в своєму будинку.
    Щоб ночами не плакала ненька,
    Не молила:
    - Вернись живим, синку.

    Наші мрії про щастя змінились:
    Теплий дім і вся разом родина.
    Щоб з руїн, із біди відродилась
    Сильна й вільна від пут
    Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/116

    20 бер. 2022
    Анна Журавльова
    ***
    Скажіть, як можна, в валізу тривожну, вмістити:
    архів моїх предків,  колекцію глеків,
    портрети Тата і Гема, що поруч стоять, років десять?

    А ще пані поважну - Віолончель неосяжну,
    комп‘ютер, планшет і книжок із собою в дорогу?
    Валізку з папером та різним приладдям,
    щоб малювати й в‘язати з завзяттям?

    А дачу? З її абрикосами, скелями й росами?
    А квартиру мою, а ялинку, яку розбирати не хочу…
    Ох, боюсь що в валізу тривожну вмістити це все, геть, не можна.

    Залишусь я вдома, за вікнами із садом своїм підвіконним,
    і буду, із Гемом і Татом, свій мир від лайна захищати невтомно я.

    1 березня 2021 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/117

    20 бер. 2022
    Василь Мицик
    Не твоя війна?!
    Тридцять років Її ви доїли і сали
    Животи наїдали, багатіли росли
    Обдирали Її. Було мало і мало
    Набивали кишені, щасливо жили.

    Не підходила вам ні Її солов'їна
    Ані славні пісні.Бо не в тренді були
    Ні героїв могили, ні пам'яті стіни
    Для вас жодної цінності тут не несли

    А Вона вас кормила, теплом зігрівала
    До грудей пригортала, ховала від зла
    У молитвах своїх для вас долі благала
    Аби не спотикнулись, за руку вела.

    А ви вибрали зло, привели ката в хату
    А самі як щурі аж бігом з корабля
    Хто ж Її від вандала буде рятувати?
    Там не ваші хати? Там не ваша земля?

    Утікайте на захід панам мити дупи
    А ми йдем до кінця визволяти Її
    Щоб на наших кістках наші діти і внуки
    Зажили на своїй Богом даній землі!

    25.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/118

    20 бер. 2022
    Алла Ярова
    Без назви
    Свічка горить, а серце палає.
    Моя Україна, тримайсь у вогні.
    Молитва моя до Бога лунає,
    Щоб більше ніколи не було війни.

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/119

    20 бер. 2022
    Валерія Рябик
    Росія для нас померла
    Росія для нас померла,
    Росії для нас нема…
    РодИна… Нема вже родИни,
    А була ж колись нам сестра.

    Разом сплітали віночки,
    Разом кружляли в танку.
    Наші сини і дочки
    Вважали вас за рідню.

    А стало, а що з нами стало?
    Брат брату тепер не рівня.
    Своїх вже земель вам мало,
    На Крим потягнулась рука.

    Ви нЕлюди, ви не люди!
    Де совість ваша і честь?
    Українці, ми – не приблуди,
    В Україні ми не з перехресть.

    Наші пращури Ольга та Ігор,
    Володимири і Ярослав,
    Богдан Хмельницький Великий
    І гетьман Мазепа Іван.

    І Грушевський, й Петлюра, і Бандера –
    Всі вони українці – це факт!
    Історія їхня священна,
    Їх минуле у наших руках.

    Ми любим свою Україну,
    Ми нащадки цієї землі,
    Не дамо їй упасти в руїну,
    За неї ж вмирали діди.

    І за це ми фашисти й нацисти,
    Екстремісти, падлО і козли.
    Виступати за вільну Вітчизну,
    Як посміли ви, як змогли?

    Адже треба сидіти по норам,
    По куточечках слухать вождя.
    Ні, ніколи! Не хочем неволі,
    Сліз не хоче і ненька-земля.

    Ми єдині і нас не зламати,
    Будем, були ми і є.
    Треба лиш віру мати,
    Бог на небі нас збереже.

    PS. Вірш родом ще з 2014 і лише нагадує, що війна почалася далеко не вчора.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/120

    20 бер. 2022
    Юлія
    Мене вже немає
    Я хотів повернутись додому,
    Там верба навесні розквітає
    Та пішов, не сказавши нікому
    На війну, і мене вже немає.

    Так хотів в білосніжнім халаті
    Лікувати людей від недуги,
    Та війна свої смерті кудлаті
    Породила на перші потуги.

    Ще волів цілувати ванільні
    Ті вуста, що манили дівочі.
    І так мріяв, щоб ми були вільні,
    Чіплявся  в життя я  щоночі.

    Я хотів збудувати хатину
    Завести там кота чи собаку.
    Та мати за чорну хустину
    Заховала посмертну відзнаку.

    Так  бажав  завітати на свято,
    Де "многая літа " лунає...
    Та повік на граніті посвята .
    Бо війна...І мене вже немає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/121

    20 бер. 2022
    Алла Ярова
    Без назви
    Ми кричимо у повній тиші.
    Навіть голосно мовчим.
    Нам стискає груди біллю.
    На своїй землі стоїм.

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/122

    20 бер. 2022
    Василь Мицик
    Правда
    Шо, опять потерялся? Москоалику глупий
    Чи тебе на "ученья отправіл комбат"
    АКМ, три рожка тобі дали у руки
    За три дня обіцяли вернутись назад?

    Телефона, рублі і військовий забрали
    "Ми нєсьом рускій мір" - так учив замполіт?
    Ваш бліцкриг не пройшов, Україна піднялась
    Від орди захистити весь праведний світ.

    Для своїх у РФ ви зовсім не гереї
    А для нас окупант, а для світу - ти дик
    І немає різниці для вашої зброї
    Чи у вбитого мова була чи язик

    Такі непереможні - падете як мухи
    А у сутності вашій нема людських рис
    Ви б'єте по містах, ви несете розруху
    А на своїй землі я нацист і фашист

    Ви вже все зрозуміли, царі вас розвели
    Ця землька у вас під ногами горить
    Тут на кожному кроці пекельні коктелі
    Вітер волі ваш попіл розвіє за мить

    А якщо пощастило, і ти у полоні
    Для своїх ти "прєдатєль" - це правда проста
    Обміняють й пристрелять свої на кордоні
    Краще, тут будувати розбиті міста

    Ми ніколи вам вашого зла не забудем
    Не пробачимо і не пожемо руки
    Ваша ненависть вас, нерозумних, погубить
    Україна свята розцвіте на віки!

    05.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/123

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Сьогодення
    Вона була маленька та світла
    І з котиком на футболці
    Забрала її дитина, та інша,
    З пістолетом в долонці

    Він був молодим хлопцем
    Із посмішкою на обличчі
    Довго не думав, загинув
    І це не для себе, для  інших

    Вони кричати почали:
    Нам тоже трудно поверь!
    У меня тут работа, планы
    Будущего нет у  детей

    Вірю, мені дуже шкода
    Така вже правда життя
    Легко жаліти інших
    Коли тиша і поруч сім'я

    Складно, насправді складно,
    Ці запитання Чому?
    І засинаешь з проханням:
    Молю, закінчи війну

    Як хочеться всіх обійняти,
    І погляд теплий відчути,
    Почути слова: Повертайтесь!
    Як сон все страшний забути.

    Але пам'ятати героїв,
    І кожне невинне дитя,
    Усіх хто був НЕВИНОВЕН
    Із розумінням Хто Я

    Все буде, Всесвіт почує,
    А може й не буде, хто зна
    Але ми залишимось інші
    І в цьому винна війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/124

    20 бер. 2022
    Svitlana Pazychenko
    Ми на своїй землі, і ми не відступаємо!
    Ми на своїй землі, і ми не відступаємо!
    Полиште ці надії, кляті, вбогі москалі,
    Ми всі позиції і задуми ворожі знаємо,
    І знаємо по що і як сюди ви всі прийшли.

    У казку про «не знав, блукав, учився я»
    Ми вже не віримо давно!
    Іде війна страшна, кривавая -
    І справжня бійня, а не як в кіно!

    Хотіли бути ви героями?
    Хотіли за день нас перемогти?
    Натомість стали всі «ізгоями»,
    На нашій, на своїй і на чужій землі.

    Хотіли владу показати ви?
    Кричали: «Можем повторить!»
    Та вже нічого більше не можете
    Лишилось вам тікать, або самім себе убить.

    Давайте так, щоб кулі ми не тратили,
    Ви йдете у полон, або до себе за межу!
    Як ні, то добривом ви станете,
    Бо нам вже треба починати посівну.

    Москалику, повзи до себе в хатоньку.
    Боїшся бідності, наруги і тюрми?
    Не бійсь, цього не слід тобі боятися
    Бо смерть страшніша від вкраїнської арти.

    Тікай убогеньке, тікай далекеє -
    Рятуй своє нікчемнеє життя!
    Лікуй свій мозок, дух і серденько,
    Допоки цілі ріки, тіло й голова.

    18.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/125

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Без назви
    Дякую тобі Боже,  що я не москаль
    А діти мої - то малі Українці
    І землю свою мов коштовний кришталь
    Боронимо люто від москво-ординців

    Дякую діду, за полтавську кров
    Що  біле та чорне навчив  відрізняти
    За віру в людей і за щиру любов
    Яку ширити треба, а не ховати

    Дякую, люба - ти мій оберіг
    Зігріваєш оселю, будуєш загати
    Щоб струмочок добра що біжить за поріг
    Не розстанув на сонці й міг річкою стати

    Дякую тобі земле, що тепла й м'яка
    Загортаєш в обійми, тих хто не встояв
    Під ударом ракетним чи від бомб з літака
    Такі рани глибокі не скоро загоять

    Дякую друже, за братське плече
    За підтримку й опору в хвилини бентежі
    Най росу ту ворожу на сонці пече
    Хай палають у пеклі блохи ведмежі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/126

    20 бер. 2022
    Дарина
    Дівчинці
    Ти завжди доста знала про війну
    Ти так багато книжок прочитала
    Тепер війна знайшла тебе саму
    Війна про тебе дуже мало знала

    Бомблять міста, навколо плачуть діти
    Ти теж солдат, хоч форми не взяла
    Немає більше жебраків й еліти
    Пробач цей світ, пробач йому мала.

    З дитинства поважала ветеранів,
    на мітингах найперша завжди йшла
    І за Донбас, ридала твоя мама
    А вас також, війна таки знайшла

    Ти ж так багато знала про війну
    Тепер ти навіть знаїш її присмак
    Не думай ти, що світ лишив саму
    Цей сніг, повір, доволі добрий вісник

    Тепер ти більше не читай книжок
    Пиши свої, всім розкажи, що треба
    Ти ж так багато знала про війну.
    Чому війна знайшла в тобі потребу?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/127

    20 бер. 2022
    Олександра Кравець
    Невже війна?
    я прокидаюсь у жаху,
    під звуки вибухів поблизу.
    невже це все, невже війна?
    звучить в думах і сердце тисне

    здається наче уві сні
    звучать новини - гучним ехо.
    Бабуся у сльозах кричить:
    "І що народжені в війні,
    у ній від "брата" і помремо?"

    хтось молиться, хтось цілиться на постріл
    хтось вже в машині їде на кородон,
    а хтось свій чорний план в життя приводить,
    а хтось боронить наш спокійний сон

    і хоч не знаєм ми що буде завтра,
    що трапиться та як - ще не відкрито нам.
    ми у надії будемо стояти,
    за чисте небо й спокій у серцях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/128

    20 бер. 2022
    Дарина
    Без назви
    І лилася холодна вода
    Стікала пальцями, майже венами
    Я загадала тоді щоб війна і тебе і мене покинула

    І лилася все дужче вода
    Краплі плечами і крилами
    Я кричала аби любов
    Збереглася і не загинула

    На обличчі дрижав кожен м'яз
    І вода вже стікала пальцями
    За вікном шепотів тихо в'яз
    " Не хвилюйся, займайся танцями' "

    А щоками сльоза, не вода
    Я кричала, розбила кафель
    В мій будинок прийшла війна
    І тому кожен з нас заплакав

    І лилася холодна вода
    Стікала пальцями, майже венами
    Я загадала тоді щоб війна і тебе і мене покинула
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/130

    20 бер. 2022
    Марія
    Тримайся
    Пишеш пізнім вечором "привіт"
    Я відразу запитую "як ти?"
    Кажеш "тихо" і наче відповідає світ
    Ніч була тиха, на серці спокійно.
    Мені набридло жити
    В постійних війнах
    Війна у собі, між собою
    Між нами...
    Світ наче  здурів.
    А мати плаче за своїми синами
    Пускає сльози, гіркі, не скупі.
    А інший солдат пише лист в окопі.
    За тебе, мила, хвилююсь постійно
    Ми переможем, покладем кінець війнам.
    Як приїду, та так обійму, поцілую, притисну.
    Не відпущу ніколи й триматиму міцно.
    Кохаю безмежно, моя мила вкраїно.
    Тримайся, рідненька,
    За тобою сила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/132

    20 бер. 2022
    Денис Філоненко
    24 лютого
    Про красу твою говорили багато.
    Про людей твоїх
    відвертих, простих…
    Скільки ще говорити, й чи варто?
    Той у землю поліг,
    хто узріти не встиг.

    Хай затихнуть в ночі оксамитній
    град, удари,
    сирени, вогні.
    Майорять хай лише жовто-блакитні
    крізь білії хмари,
    на нашій землі.

    За червоними стінами, у великих кімнатах
    ворог тліє, зсихається,
    горить-не-згора.
    У брехливих новинах, безжальних гарматах,
    в автозаках ховається,
    тремтить, помира.

    Невблаганна історія пише уроки.
    Що розкаже? Не знаю.
    Невідомо й кому.
    Прийдуть інші на землю пророки,
    аби жити в цім краї
    і не знать про війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/133

    20 бер. 2022
    Олеся
    Без назви
    Тривожний ранок.
    Повідомлення, дзвінки.
    Стрічка новин доносить людям те, чого ми так боялись.

    Я хочу прокричати - « НІ ВІЙНІ!!!!»
    І хочу всіх закликати, щоб вірили у краще й не здавались.
    Нам не потрібні голосні промови й співчуття, а допомога і рішучі дії світу.
    Бо під загрозою моєї НАЦІЇ життя!
    А говорити - це всього слова!
    Ними вогонь війни не загасити!

    Я Українка!!! І пишаюсь звідки родом й хто Я Є!
    Я вірю в наш народ, його незламність й мужність.
    Тримаймось друзі, щоб там не було!
    Усі разом!
    Бо кожен з нас - це УКРАЇНА!
     Й в цьому наша сила !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/134

    20 бер. 2022
    Максим
    Музика
    Хочу слухати музику, а не вибухи
    Голос рідних і близьких не з телефону
    Хочу бачити міста наші цілими,
    А не груду каміння розкидане дорогами.
    Хочу гарні новини про котиків,
    А не сусідську пропаганду наркотиків
    Хочу постріли чути в кінотеатрі
    Через гучні колонки систем Dolby Digital
    З останнього ряду спостерігати спалахи
    На екрані з коханою дівчиною.
    Хочу в парку гуляти годинами,
    Не сидіти у бомбосховищі
    Хочу їздити в метро, не ховатись там з переповненими вагонами.
    Хочу літа під мирним небом, а смертей
    Лиш в комп’ютерних ігор статистиці.
    Та невже так багато я хочу?
    Лише  простого життя свого звичного.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/135

    20 бер. 2022
    Олександра
    Без назви
    подвiйна лють, подвiйна біль
    невже це тіло може стiльки стримати? тремтять земнi дiлянки, ґрунтові
    на шкірі проглядаються синці
    опуклі стежочки з налитих вен
    червоні капіляри од тремтіння

    або й терпіння

    опівночi вiдкрию очi ото сну
    від гучних громів - та нема дощу
    крилаті літаки порушують кордони
    наліво - сім'ї, нацiя знекровлена
    направо - тi, кому прийшов кінець
    побоююсь за кожну долю, хоча всередині - мiцна мадемуазель
    я не вiддам, ти не вiддаш - ми разом в бою

    намацавши артерію зап'ястка
    ритм виривається рішуче, туц-туц-туц
    з-пiд слою шкіри виринає звук
    я не вiддам їм нiчогісенько,
    чи чуєш?

    вороже тіло охолоне
    й поляже омертвілим в ґрунт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/136

    20 бер. 2022
    Сергій
    Марш ТрО
    Лишайся мила, не плач кохана.
    За твій добробут і доньки спокійний сон.
    Я рано зранку, ще до світанку.
    Піду із хлопцями у ТрО.

    Я вийшов з міста, я встав з окопу.
    В крові Херсонщина, Київ і Дністер.
    Знов від Донбасу до Перекопу.
    Два переходи БТР.

    Не плач, рідненька, знов сурми грають.
    Лиш пам'татиму тебе я до кінця.
    Бо хто воює, той не вмирає.
    Несе завжди ім'я Бійця.

    Зброя до зброї, стає підмога.
    Грізно лунає "Московщині не займай!"
    Знов од порога й до порога.
    Йде наша Правда, наш Звичай.

    В бою ми гинем - не на базарі.
    Сьогодні - я, завтра - він, а післязавтра - ти.
    Кому - на лаврах, хто - в сиру землю.
    Хтось йде у ТрО, а хтось - в мєнти.

    Нас криють САУ, можливі втрати.
    Знову упала на землю твоя сльоза.
    Проте сміливим не час вмирати.
    Замість розп'яття - автомат "Groza"

    Ми знову разом, знов канонада.
    Та не зіб'ється приціл і твоя рука.
    "Гей, ТрО, до штурму! Тут наша влада!"
    Чутно наказ провідника.

    Десь кулі свищуть, земля ридає.
    В Теробороні нас єднає одна війна.
    Наш дім - руїна, сім'я - боївка.
    Мати в нас - Україна.

    Нехай гуркочуть бої запеклі.
    Нам краще згинути вовком, ніж жити псом.
    Нас в Рай не пустять, але у Пеклі.
    Заснемо мирним врешті сном.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/137

    20 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Баба Соня
    Баба Соня із підвалу
     важко вилізала.
    До грудей кота тулила
    й люто промовляла.

    - Щоб ви, гади, поздихали,
    щоб вас черви з'їли,
    Щоб вас сонечко минало,
    щоб вас покрутило.

    Щоб земля, як каменюка,
    та на ваші груди.
    І щоб, звірі ви немиті,
    били вас усюди.

    Щоб вас качка подригала,
    ворони склювали,
    Щоб про вас на цьому світі
    добром не згадали.

    Щоб вам ноги відібрало,
    руки покрутило.
    Щоб на землю ви упали,
    вас в неї зарили.

    Щоб у роті у вас пір'я
    виросло колюче,
    Щоб понос на вас напав,
    гади ви повзучі.

    Щоб вас била пропасниця,
    зранку і до ночі.
    Щоб оглухли й оніміли,
    Щоб осліпли очі.

    Щоб вас жарили у пеклі,
    щоб ви подуріли.
    Щоб боліли ваші спини,
    в головах гуділо.

    Щоб вам не було ніколи
    Щастя в світі, гади.
    Поздихайте всі!..
    Пішла я
     Сіяти розсаду..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/138

    20 бер. 2022
    Ольга
    Я-мама
    Я - мама. На руках тримаю сина.
    Я - мама. Я - чекаюча дружина.
    Я - донька. Я стараюсь і не плачу.
    Проте батьки все знають і все бачать.
    Я - мама. Я пригорнула знов дитину.
    Я любляча, чекаюча дружина,
    Якій слова "у мене все нормально"
    Уже не просто так, а щось таке сакральне.
    Я - подруга, колега чи знайома,
    Я - дівчина з того, напроти, дому,
    Який іще стоїть. А може завтра...
    Навіть не думаю. Боюся. Та й не варто.
    Я - жінка, я побачила війну
    Не без тривоги, болю чи страху.
    Я молюся, я вірю, як дитина.
    Я - мама, я... цілую свого сина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/139

    20 бер. 2022
    Марина
    Война
    Сложно излучать лучи света и добра - когда реально война
    -
    Когда ракеты падают на в соседний двор
    Тяжело дарить любовь
    Когда вынужден бежать из родного дома
    В душе увы только злоба
    Рожая в грязном подвале не думаешь о цветах и поэзии
    Когда на месте где было сердце -
    «Соседи» оставили выжженные дотла города.
     -
    Так что уж простите нас мировые диванные философы за то, что задалбываем Вас такими вопросами :

    « - А ты знаешь, что бомбы летят в дома?
    И что с рельсов сошли поезда?»

    Просто видите ли у нас тут Война!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/140

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    просто розриває зсередини...
    біль впереміш з ненавистю й люттю.
    вибухає глибокО під ребрами...
    кровоточить разом з Маріуполем.

    Скільки янголів в небо здійнЯлося,
    Лиш криваві потьоки по стінах.
    Так не мало! Не мало б! А сталося!
    Ненаситна війна всьому винна!

    Хтось потоне в крові, а хтось ангелом,
    Безневинним...всім нам усміхається.
    Роздирає душу на атоми.
    А воно, падло, бач, не покається!

    Отавровані ви, навік вбивцями...
    Невідмиєтесь, невідмолитесь.
    Смерть за вами роками, століттями,
    По п'ятах ходити не втомиться!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/141

    20 бер. 2022
    Дмитро Потапов
    Ви знаєте, все буде Україна!
    Ви знаєте, все буде Україна!
    І кожен шлях — він унікальний,
    Все дуже просто, бо ми — сім'я єдина
    А український дух, то дух сакральний.

    Розмов багато, а дії важливіші
    Несемо гордо нашу долю,
    І зрозуміли, які ж там речі для нас цінніші,
    І що ніхто не посягне на нашу волю!

    Йде війна, але ми переможем,
    Герої гинуть, хоч не зникають
    І остогидли нам вже руські рожі,
    Й ніяке падло нас не здолає

    Вже знають напрямок дороги
    Всі ті, хто хоче дати кривди Україні,
    І прийде мир на всі пороги
    У Харкові, Херсоні, Маріуполі і на Волині.

    Нас не зламати — це однозначно
    В нас є народ, в нас є своя країна
    І тут красиво, тут дуже смачно,
    І для своїх, ми всі — родина.

    Бракує слів, щоб описати
    Всю біль і ті страждання,
    Які сьогодні довелося нам пізнати,
    А на ворога чекає покарання!

    Ми будем разом тут і зараз,
    Бо бачимо своє майбутнє,
    І світ почує ще багато фраз,
    Бо українська мова — то щось незабутнє.

    Ви знаєте, все буде Україна!
    І кожен шлях — він унікальний,
    Все дуже просто, бо ми — сім'я єдина
    А український дух, то дух сакральний.

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/142

    20 бер. 2022
    Олександра Андреєва
    Без назви
    нас не з'єднає вже навіть війна
    ні страх у зіницях, ні тремор в руках
    не допоможе розбитися стінам
    не випустить сонячне світло у темнi свiта

    сльозам вже кортить твоє тіло омити
    у ямi глибокій затиснути жах
    від серця одiрван могутній шмат сили
    любови смиренної й солодкого забуття

    нас не пробуджує жодна холодна краплина напроти - окропом пороблено шкірний масив вiд слiв твоїх шрами окутали все моє тіло болючi ожоги, болючі кордони, мiж нами війна

    не поєднає біда, не поєднує навіть кохання
    у гловах покаліченість я проглядаю
    що буде надалі второпати може і маю
    напевно залишиться з нами назавжди діра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/143

    20 бер. 2022
    Даша Дашковська
    Без назви
    Вдушилась неправда
    і тоне в липкій імлі.
    Дай сили нам, Боже,
    бо ми на своїй землі.

    Знов сунуть орки,
    сліпі у своїй брехні.
    Спини їх, Боже,
    ті руки в крові й вогні,

    Та віра - сильна,
    як хлопці, що нам - броня.
    Рятуй їх, Боже,
    і подих даруй щодня.

    Зарано сивію,
    та тілом й душею жива.
    Дай миру нам, Боже,
    я вірю в твої дива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/144

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    За кожного ангела, якому ще жити і жити,
    хай тоне у крові болото ваше!
    Будь проклята мерзенна раша!
    За те, що гинуть наші діти!

    Не буде прощення ніколи і нікому!
    Назад нічого вже не відіграти,
    Це дуже мало ПРОСТО вас вбивати,
    За те, що ви зробили з мого дому!

    Ніякий час не вилікує рани.
    ЗАВЖДИ присутність ваша нам болітиме!
    Ми в цій війні, по правді ветерани.
    В бою за правду довгими століттями!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/145

    20 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Я не можу у дійсність радіти,
    Бо немає у дійсності меж
    Я не знаю куди себе діти
    Бо реальність ніяк не збагнеш

    Так самотньо і так не приємно
    Божевільно, що далі аж зась
    Так скажено, потворно, нестерпно
    Де гуляє ота благодать??!

    Розум знову спотворює дійсність
    І думки шкеребертю летять
    І скажено дратує сумирність
    Так, що хочеться криком кричать

    І коли вже закінчиться дійсність
    Від якої ці дивні рядки
    І вони перетворяться в ніжні
    і розкішно привабливі сни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/146

    20 бер. 2022
    Даша Дашковська
    Без назви
    думка пульсує в скронях,
    серце цькують дроти.

    мандала на долонях,
    квітко моя, рости,

    сонце нехай зігріє,
    вмиє води блакить.

    небо не захворіє,
    просто йому болить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/149

    20 бер. 2022
    Анатолій Лисенко
    Закройте небо
    Світ запитує в України :
    -Де беруться в тобі ті сили ,
    Де береться в тобі хоробрість
    Рідну землю так боронити?
    В рукопашну спиняєш танки
    Під рашистськими прапорами
    Кровожерливу путінську силу
    Зупиняєш своїми руками .
    І у цьому кривавому герці
    Не знесла українського цвіту.
    До коліна ти гордо ламаєш
    «найпотужнішу» армію світу.
    Тут герої твої оборонці:
    І під Києвом, і в Херсоні
    Всі тримають строї непохитні
    В Українському однострої!
    Харків мужньо тримає атаки,
    Ви-герої!Тримайтесь-ми з Вами!
    Не впаде наш народ на коліна
    Перед путінськими  катами!

    Тож тримайтесь брати і сестри !
    Наші хлопці покидають Європу
    Щоби разом із славним військом
    «Намилити» рашистам жопу  …
    Ти ж ,Європо ,вже поряд з нами,
    Нам багато від тебе не треба.
    Ми свободу виборюєм кров‘ю
    Захисти нас по-братськи з неба .
    Ми б‘ємо смертоносну бацилу,
    Що страшніша за будь-який ковід.
    Ми благаєм народи світу
    На відкриту та щиру сповідь:
    Україна не хоче крові,
    Україна -країна честі,
    Ми благаєм: «Закрийте небо!»
    Ми зупиним країну смерті !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/150

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Коли ми стали боятися ночі?
    Крізь сон чітко чути "загрозу з повітря"...
    Під землю тягнути різне лахміття.
    І вірити, що погані сни  не пророчі.

    Коли без "привіт"... просто скромне "як ти?".
    Стало турботою і любов'ю?
    Поки міста стікають кров'ю...
    Наші війська крокують в бік правди.

    Нарешті, відчули цінність миті.
    Правда, такою тяжкою ціною.
    Коли пліч о пліч в смертельнім бою.
    Ми розуміли, що не вбиті.

    У День Перемоги, складемо зброю.
    Весну врятувавши з війни полону.
    Впадемо до рідної землі лона.
    Землі, що ніколи не стане чужою.

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/151

    20 бер. 2022
    Дана Чайчук
    Я в народу така одна
    Я встану, повір.
    Я встану.
    Зречешся мене – я встану.
    Зганьбиш – знову встану.
    Не видно буде моїх сліз.
    І попри на серці рани,
    І попри зневаги віз.
    Я встану, щоб ти стояв.
    Я встану, щоб ти любив.
    Я знищу усіх, хто вкрав
    Мільйони моїх злив.
    То ріки моїх сліз
    І ріки моєї крові.
    Той ворог між нами. Скрізь.
    У кожному дурному слові.
    Я встану, я знов зацвіту.
    Ти вкотре залюбишся в мене.
    Надія, мов птаха в льоту,
    Співатиме гімн про мене.
    А Віра триматиме герб
    І ним же уб‘є всіх орків.
    Я вперше бажаю, щоб вмер,
    Хто до люду зробив мого доторк.
    А я знов заживу, не воскресну,
    Я жила ж у серцях людей:
    Хто носив біля серця хрестик,
    Хто долоню клав до грудей.
    Хто сміявся очима добрими,
    Хто читав «Заповіт» й «Катерину»,
    Хто боявсь, та стояв хоробро.
    На війні захищав дитину.
    Я люблю тебе, мій патріоте,
    Не схиляй своїх світлих очей.
    Хто відкрив на нас свого рота,
    Той не стулить його – обпече.
    І горітиме все проклЯте,
    І згорить його чорний світ.
    Кожен ворог і недруг знатиме,
    Що душа його піде під лід.
    І на дно, і ще нижче дна.
    І потоне без віри в майбутнє.
    Я в народу така ОДНА,
    А народ мій святий й могутній.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/152

    20 бер. 2022
    Аліна
    ВОЛЯ
    Україна - країна з незламним духом, непереборною волею, незгасимою надією та вірою в незалежність.

    Україна - серце, котре невпинно б'ється даруючи віру й надію в те, що світло переборить темряву та настане день, котрий освітить душу, проллє правду та дарує спокій та справедливість.

    Україна - країна унікальних талантів, багатогранної, величної, глибокої історії.

    Україна - країна солов'їної мови, багатовікових традицій;
    Спадщина, котра сягає своїм корінням епохи величних, завзятих, мудрих князів.

    Україна - країна золотобагряного колосся, блакитного вільного неба, величних широкодолих ланів та річок.

    Україна - код незламності, відданості, завзяття та сили, котрий тече в жилах кожного.

    Код - закарбований у серці, котрий золотіє  вічним пламенем ВОЛЯ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/153

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Страх тваринний пронизує тіло,
    Коли слух тривожить сирена.
    І вустами зовсім невміло,
    Проте щиро благаю у неба,

    Щоб своєю тяжкою блакиттю,
    Відганяло залізного птаха.
    Щоб життя враз не стало миттю.
    В мирно сплячого янголятка.

    Я боюся... Ні, не за себе.
    Тремким тілом його обіймаю,
    Хтось тримає над нами небо,
    Як ворожа пітьма огортає.

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/154

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Повертайте додому лелеки,
    І приносьте на крилах мир,
    Поки ви десь там далеко,
    Тут лютує скажений звір.
    Щедро скроплює землю кров'ю,
    Нищить все на своїм шляху,
    Ми ж - озброєні всі любов'ю
    І немає в очах страху.
    Адже знаєм за що воюєм,
    Адже знаєм чого стоїмо.
    Одне одного без слів чуєм
    За своїх будь кого вб'ємо!
    Повертайте додому, любі,
    Довгожданий мир принесіть,
    Щоб розвіялись диму клуби,
    Щоб пожежі усі погасить.
    Ми  воскреснемо з того попелу,
    Заквітчаємось мальвами й маками,
    І ніколи, чуєш НІКОЛИ,
    Не забудемо, чого плакали!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/156

    20 бер. 2022
    Оксанка
    Після війни...
    Після війни я хочу спати спокійно
    в піжамі, а не повністю вдягнена.
    Я хочу дивитись улюблені фільми
    І музику слухати без докорів сумління...

    Прийняти ванну зі смачною піною,
    Не поспішаючи випити ранкову каву.
    Не думати, чи сьогодні я виживу,
    Чи востаннє хожу під зірками.

    І таких як я мільйони, ба навіть більше.
    Тепер ми всі в реаліях війни.
    Та ми — українці! Запам`ятай, рашисте,
    Не здамося в лапи твої.

    Україна страждала, страждає, та досить!
    Нам не потрібен рускій мір.
    Як вже сказала, ми вам не здамося,
    А ви проростете колоссям в землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/158

    20 бер. 2022
    Ірина
    ***
    Бог створив чоловіка на шостий день,
    дав йому ймення, дав ту, що з ребра.
    Вкладав до рота звуки, як руки кладуть до кишень.
    — Гарна, — казав чоловік. — Гарна нині пора.

    Казав і майстрував при цьому з каменю гострий ніж.
    З того ножа утворилися кулі, що розрізають повітря,
    ніби розтоплене масло. Ніби стояли між,
    а зараз для цього не вистачає світла.

    — Як ти гадаєш, друже, для чого тобі земля?
    Нащо я створював сонце, пітьму і воду?
    Та, що з ребра, під градами народжує немовлят.
    Люди говорять усіма голосами народу.

    Сини твої, друже, вчаться тримати зброю.
    Ця зброя, я певен, поволі на кожного тисне.
    Часи, коли усі знають в обличчя своїх героїв
    і імена вітчизни.

    березень 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/161

    20 бер. 2022
    Марина Герасименко
    Без назви
    Там град, там смерчь, там ураган,
    Но не природное явленье.
    Там страх, там ужас и обман,
    И юных зомби поколенье.
    За что? Зачем и почему?
    Кому нужны невинных жизни?
    Вы принесли с собой войну...
    Но мы раздавим вас как слизней!

    Омоем землю мы своюhttps://mail.protonmail.com/inbox
    Вашей жестокой русской кровью,
    Из пепла возродим страну,
    Но жить всегда нам с этой болью.
    Мы не забудем никогда
    Как рвали дом наш вы на части,
    Мы не забудем тот четверг,
    Мы не простим вам жажды власти!

    Мы не забудем ничего -
    Ни 8 лет, ни "братской речи".
    И слезы маленьких детей
    Пусть лягут смертью вам на плечи!
    Вставай, свободная страна,
    Моя родная Украина!
    Была и будешь ты всегда!
    Свобода ведь непобедима!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/162

    20 бер. 2022
    Маруся Не Покорюся
    Щоб не плакать, ми сміялись
    Ось прийшли нас рятувати йобані собаки,
    Та забракло трішки сили – розірвали сраки.
    Як ідеш тепер до лісу, запастись грибами,
    Де не глянеш – майоріють ноги із хуями,
    Руки, яйця, пальці, зуби – то кацапське лего.
    Не сумуйте, московити, кому зараз легко?
    Каже хтось: «Побійся бога! Бо не знали ж хлопці
    Куди їдуть, нащо їдуть в танковій коробці».
    Бога хай боїться путін, руки геть від неньки!
    Маю я питання інше: виблядки маленькі,
    Географію у школі вам не викладали?
    Може, мапи підвели вас? Може, щось з очами?
    Хлопчаки, ви в Україні, ви прийшли вбивати,
    Тепер «Нахуй на росію»  ваш єдиний напрям.
    Вам дали не ті наводки, кепські ваші справи,
    Буде вам, панове, пекло, прямо із чортами.
    Вам казали – ви найкращій, наймодніший крам.
    Та чого тоді ви, хлопці, смокчите в циган?
    Вкрали танка наші роми – гарна то робота.
    Ну а ви ходіть пішочком, йобана блядота.
    Ловлять вас селяни наші вилами за дупу,
    Ви в соплях лепечите про свою спокуту.
    Безпілотник збила банка – тихої всім ночки.
    Їжте, виблядки лупаті, наші огірочки.
    Ви пиздуєте по полю, мов зайчатка білі,
    Ну а ми наздогоняєм на бендермобілі,
    Бо везем вам від бабусі чай з пургеном свіжий,
    Де вам срати припече – там вас і заріжем.
    Наші люди – не хуйня. Прямо із дороги
    Дядько міну переніс хутко й без тривоги.
    Ви ж тупі або сліпи – в пам’ятник стріляли,
    Чи чекати нам війну вашу зі стовпами?
    Дядя Толя жене трактор, БТР позаду.
    Вам пизда, мої малята, вам сюди «не надо».
    Зазирнем тепер у бункер радо та охоче:
    путін взяв свій владний орган й без упину дроче.
    На палаючі будівлі, смерті та страждання
    Встало в підара старого вперше і востаннє.
    Руки краще догори підіймати вчися –
    У Гаазі це тобі дуже знадобиться.
    А лавров, старий шакал, сипле нам цитати:
    «Щоб у хаті не воняло, треба там насрати.
    Треба нам убити всіх, і війни не буде.
    Буду оце такі я і підріла путін».
    І пєсков нарисувавсь – кобиляча срака:
    «Ми рятуємо Донбас! Це не просто сварка!»
    Я – з Донбасу, і мене рятувати годі,
    Краще збрий оте гівно зі своєї морди.
    соловйов «чот приуныл»: замість вілли – піся,
    А скабєєва кричить, наче зараз вситься.
    І цей йобаний дурдом нас хотів скорити?
    Ви пігулки від шизи пийте, любі діти.
    Так, вам дупа та пиздець. Ну а ми – потерпим,
    Перемога буде наша – ваші будуть смерті.
    Потерпіти – не проблема, стоїмо і будем!
    Українці – не гівно, це тепер надлюди!
    Нумо, мамо Україно, радістю спалахуй!
    Руський мір, народ, корабель – просто іди нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/164

    20 бер. 2022
    Олександр Лящ
    Без назви
    Тривога виривається з легень
    Як подих у холодний березневий день
    Тривога в повітрі, тривога в землі
    І так тривожно за тебе мені.

    Сімнадцятий день, і звуки сирен
    І сотні, тисячі вбитих імен
    Втома і жаль, сльози та біль
    Страждання шукають оновлену ціль.

    Але наша рішучість, прямує у дію
    А тривога поволі переходить в надію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/165

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Навчи мене, Боже...
    Навчи мене, Боже, ворогів прощати...
    Сьогодні ж бо треба, а сили катма!
    В очах котрий день – згорьована мати
    Доньку пригортає, а доньки нема!
    Ще хвильку до того тулилась до нені,
    Просила: «Ще казочку  нам розкажи
    Про воїнів світла, що в гніві вогненнім
    Вкраїну боронять на тім рубежі...»
    ОдинАдцять днів поспіль зло безконечне
    По землі і по морю, з небесних висот
    Плює в нас вогнем, «ураганом» і «смерчем»,
    Щоб залякати і знищить вільний народ!
    «Боже Всевишній, зглянься над нами! -
    Летять в небеса гучні молитви
    Дитини малої, підлітка, мами, -
    Небо над нами хутчій замикни!»
    Простіть мені, браття, простіть мені, сестри,
    За слово, за думку, за дію мою,
    Що вас розгнівала чи сум вам принесла...
    Прости мені, Боже, що грішна стою...
    Благаю єдине у Батька і Сина,
    У Духа Святого і Діви Небес:
    «Хай має спасіння вкраїнська родина,
    Хай народ наш воскресне, як Син Твій воскрес!»
    06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/166

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Червоне - то любов, а чорне - то журба,
    Але в моїй душі тих кольорів нема.
    Туман густий з новин і темних слів,
    Останнє смс, і твоя тиша скрізь.

    Твій дім тепер - це кішка і цеглина,
    У танці кружать сум і почуття провини.
    Все місто то тунель, де світло у кінці?
    А темрява ховає наші рани та синці.

    Але ти не біжиш, ти поступово йдеш -
    У твому серці теплому вже не існує меж.
    Тобі все ж є куди вертатися опісля,
    Іди на звуки про калину пісні.

    Моє плече для твого то ідеальне місце,
    Й залишиться таким, як би світ не тиснув.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/167

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Рускій воєнний корабель іди нахуй,
    Вільні ми, сильні ми, нас захищати не треба!
    Мирного хочемо над головами неба.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй.
    В нас із рабами різні життєві дороги.
    Наші ракети не падають під ваші ноги.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    Вам не відмити ту кров, що тече рікою.
    В пекло ідіть, вам ніколи не буде покою!
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    В себе порядок наводьте, в лайні ж потонули,
    Нелюди ви, й ніколи людьми не бУли.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    І всіх двохсотих разом забери з собою.
    З кожним так, буде, хто прийде до нас з війною.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/168

    20 бер. 2022
    Дар‘я Ромащенко
    Соняхів цвіту жаріння
    Величний народ, нескорений, сильний,
    Українці, - то нація вільних людей.
    Кожен з нас тут, до речі, навпрочуд гостинний,
    Руській мір тре зустріти? Без питання, о’кей.

    Паляницю-клубніку запхаємо в рота,
    То від чистого серця, любий орку, повір!
    Що ти кажеш? Тебе обзивають «сволота»?
    То брехня! … Чуєш? Кличуть. Сходи-но надвір первір.

    Мій народ тут прийшов «із цвєтамі встрічати».
    Бачиш? Точнісінько так, як твій «бункєрний дід» обіцяв.
    ЗСУ, тероборона, київський привид, баба Надя, мій тато…
    Ти що як нерідний? Орду розгубив і забув, як стріляв?

    А ми не забули - цілій нації пам‘ять не стерти!
    Ти не в рашці, інфіковано-хворих, на всю голову гепнутих тут не шукай.
    І «дід» не врятує, залишається що? Правильно - вмерти.
    Останнє прохання. Щось маєм для тебе (так-так ми гостинні), тримай.

    Це насіння, будь ласка, в кишеню насип.
    Що ти кажеш? «Зачєм»? Ми знущаємось? … Що ти.
    Мордувать й катувати - суто твій генотип.
    Українці, на щастя, не тої породи.

    Ми нащадки славетного роду козацького і звикли долать усе оте «зле».
    Ми народ, катуваний нещадно, що «серед лиха співає пісні,»
    Відбирали нам мову, осатаніло вбивали. Але..
    Не скорились тоді, не впадем на коліна і зараз, бо це «прєрогатіва» русні.

    Що ж, любий орку, пропонуєм люб‘язно передати мамусі останній «прівєт».
    Що плачеш? Що молиш? Знаєм. Нам і так давно ясно:
    Матерям не потрібні, країні тим паче, прощатись нема з ким
    Хіба це не значить кінець? «Вєліка страна спакувала швиденько в пакєт».

    Що для раші кончина, то для нашої неньки виток,
    Ми відродимось з попелу, проростем рясним квітом з насіння!
    Вір, не здавайся, тримайся. Будь певен - збудуємо нових хаток,
    І чекай, уже скоро по всій Україні - соняхів цвіту жаріння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/170

    20 бер. 2022
    Наталія
    Сон наяву
    Немає дня тиждня, немає числа
    Є тільки надія, щоб перемогла

    Все наче то сон, і все ж наяву…
    Я хочу проснутись, але я живу

    Проснутись від крові, смертей і жалю,
    Я хочу знов чути « тебе я люблю»!

    Щоб наша квітуча розправила крила,
    Щоб ми могли знову вірити в дИва

    Я хочу знов чути крики дітей
    Бачити в людях майбутнє ідей

    Як ми розбудуємо нашу родину
    І будем любити її- Батьківщину !!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/171

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Хуйлова армія "заблудших" мародерів,
    Обірванці, смердючих москалів.
    Так, праві ви - ви на землі Бандери.
    І тут вас бачити ніхто не хтів.

    Ми Батьківщину не дамо забрати,
    Із трупів ваших зробимо стіну.
    У вас все класно? Не несете втрати?
    Ок! Вірте далі в свого сатану!

    Всіх зрадників "своїх", "чужих" - байдуже,
    В пекло спровадимо із нашої землі.
    Руский карабль, иди нахуй... (тужим).
    Ваші ж "вояки" - соняхи з ріллі.

    За кожен біль, невинну кров, за сльози.
    Заплатите для нас сповна.
    Ваш шизік вам херню морозить.
    У нас - війна!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/173

    20 бер. 2022
    Юлія Прядко
    Ми Україна
    Ми Україна!
    Ми народ - єдиний, як ніколи!
    Ми Україна!
    Ми народ, що бореться за волю!!!

    Ми Україна!
    За нами перемога!
    Ми народ!
    За нами сила й воля!
    ©@vivat_julia
    24.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/174

    20 бер. 2022
    Христина
    Після війни
      Після війни
    Чи зустрінемось після війни?
    Я і ти, і наші обійми.
    Буду плакати біля стіни,
    плакати і чекати наївно.

    Я не знала тебе до війни,
    але став ти рідніший за брата.
    Захищав моє місто від сліз,
    не боявся померти від ката.

    Ми зустрінемось після поразки,
    Очевидно, не нашої, ні!
    Будем плакати і пам’ятати,
    Всіх людей, хто нас боронив.

    (@khrystyna_pavlikovska)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/175

    20 бер. 2022
    Галина Король
    Пісня Серця
    Мій краю рідний, тихий, солов’їний -
    Колиско воїнів, пророків і митців,
    Котрі за Правду стануть до загину,
    За віру й честь батьків і матерів.

    Мій любий краю, випалений болем,
    Розірваний на шмаття пострілом орди,
    Зоря світає вже на видноколі,
    Ангели неба мають понести на крилах Ясних всіх, хто відійшов…

    Хто щирою любов’ю землю окропивши, Залишив по собі надію і тепло,
    Життя своє крихке не уберігши
    О, скільки вас невинних полягло …

    Ми встанемо із розпачу і горя,
    Ми відтвоюєм те, що упродовж століть, Іменувалось нашим - і від моря і  до моря …
    Нам не звикати до Люцифера страхіть!

    Ми відбудуєм і міста і села,
    Сльозами омиваючи всю землю,
    І піснею сповиє дім лелека,
    І силу пращурів відчує моє племя !

    Ми все відновимо від Сяну і до Дону,
    Все відбудуємо - наповнивши красою,
    Молитву чистоти промовим Богу
    За тих, хто не покинув поле бою.

    Ми рани всі загоїмо любов’ю,
    Турботою, дбайливістью за кожного,
    Пекучі сльози стримуючи знову.
    Ми не чекаєм суду Божого,

    Ми знаємо і так,  що він настане !

    А зболена земля - від Дону і до Сяну, Заквітне квітами, шовковою травою,
    І тільки пташки зграйкою дзвінкою Нашіптувавти музику нам стануть.

    Ранкова тиша всім загоїть рани ,
    Ласкаве сонце золотом осипле,
    Усіх, хто вистояв,
    Хто залишився з нами …

    Заплачу за всіма, хто відійшов,
    Ховався від вогню, від звіра  лютого,
    Нам цього не забути вже…
    нам цього не забути вже…
    Яка ж то дорога ціна нових основ!

    Здійнявся вітер, затремтіла гілка,
    Заплачу за всіма хто відійшов,
    А біль увесь хай випиває скрипка, Закарбувавши неминучість тих основ
    Святої волі, що в бою здобута!

    Козацтво і повстанці, Крути,
    Всі наші воїни - з властивістю атлантів
    про вас напишуть - у орди не було шансів
    Вас світові ніколи не забути…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/176

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Над НАШИМ домом летять ракети,
    На нашій вільній землі війна!
    А ви готуєте "грізні пакети",
    Рахуєте "втрати" свого майна?

    Тут наші хлопці стоять на смерть,
    Маленькі діти стали "дорослими",
    Скажи Європо, скільки ще жертв,
    Щоб ти закрила повітряний простір?

    Всі ваші "бла-бла" - такий абсурд,
    Що в голови просто не вкладається.
    Де ж славнозвісний Гаазький суд? Все просто - кров'ю ж не ви вмиваєтесь!

    Не ваші люди живуть в страху,
    Не ваші міста накриває градами!
    Друг пізнається в годину лиху.
    А не "стурбованими порадами".

    Але це поки що, бо не дай Боже,
    Не встоїть під тиском МОЯ країна.
    Той схиблений, тупий безбожник
    Й на ваші землі око кине.

    #крилата_риба

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/177

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    війна
    Це страхітливе слово "війна"
    Розірвало життєвий ланцюг.
    Нас зненацька спіткала біда,
    Чорной фарбой малюючи круг.
    Сон страшний став реальним, мов день,
    Залишивши з молитвой чекать,
    Що розвіється люта крупель
    І на землю зійде благодать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/178

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Посестрі
    Пішла Марія на розмову з Богом...
    Ще дуже рано! Та уже нема...
    Спинилася на трошки за порогом,
    Тихенько помолилася... Дарма,
    Що хлопці вже тепер без неї,
    Що небо їм на плечі упаде,
    Вона до Бога - світлою зорею,
    Яка на землю росами зійде...
    Спішить Марія в Господа обійми
    (Вона ж бо знає: може Він усе):
    «Коли підемо в вирішальний бій ми,
    Закрий над нами небо голубе!
    Тобі, Всевишній, я синів вручаю,
    Вручаю їхню долю молоду,
    Сама ж у небі зіркою засяю
    Й ніколи з небосхилу не впаду!»
    Пішла Марія, нам лишивши завтра,
    Себе на відкуп без вагань дала...
    У небі з Богом стане нам за варту,
    Щоб Україна попри все була!

    08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/179

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Мій дім - Україна!
    Від схилів Карпат,
    До пострілів на Донбасі.
    Мій дім - Україна,
    Майдан барикад,
    Не прийнято в нас здаватись.
    У наших серцях
    нема місця брехні -
    Ми волі не боїмося.
    Не звикли ми бути в ярмі,
    За місце під Сонцем б'ємося.
    Мій дім - Україна,
    Простори її
    До болю красиві й рідні.
    Навіки пришиті до мами-землі,
    Й готові її боронити.
    Моя Україна!
    З покон віків,
    Не падала на коліна!
    Й не впаде ніколи,
    А всіх ворогів,
    Своєю землею й укриє!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/180

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Український солдате! Не спи!
    Най дають тобі ангели сили!
    Хай тебе вбережуть від біди
    і як треба крильми щоб накрили!
    Вас багато пішло у бій,
    і, як треба, ще підуть люди!
    Я лиш прошу тебе - стій!
    І хай Бог береже усюди!
    Я лиш молю тебе щоб жив!
    І вернувся з війни додому!
    Щоб із мужністю відслужив!
    І країну не здав нікому!
    Український солдате!  Вір!
    За твоїми плечами правда!
    І подавиться кров’ю звір!
    І боятись його не варто!
    За тобою будемо ми!
    Твій народ! Хоч тяжка година,
    вже зрослися роз’єднані шви!
    Україна вже знов єдина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/182

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    У кожній теплій, вкраїнській хаті,
    Мріють про мир і ще про дещо.
    Аби (його) хАпнув якийсь чугайстер,
    щоб разом  з чортом в пекло віднести.

    Щоб копнула качка, шляк трафив - що небуть,
    Абинь лише карлик подівся кудись.
    Й щасливе від миру над світом небо!
    Від того що мрії збулись!

    Тримаймося разом - у єдності сила.
    У неба, просімо,  про те,
    Щоб куля ворожа у жодного сина,
    Життя не забрала святе!

    Не рік, і не два вони захищають
    Всі наші світанки, і сни.
    У їхніх домівках також чекають
    Героїв своїх з війни!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/183

    20 бер. 2022
    Лілу
    Без назви
    З твого дому одним рухом зробили ляльковий,
    У ньому більше немає фасаду й стіни.
    Хотів, напевно, погратись людьми
    Через палаючий дах протягнути нитки.
    Сценарій провальний, ляльки втекли,
    Згоріли дороги, підірвані всі мости,
    Чим далі іде - тим менше наснаги до гри,
    Він як господар, якого ведуть його ж пси.
    Пропали у них голоси, і лапи тремтять,

    «Господар справді хотів лялькову виставу чи по плану… всі ляльки без голови?»

    Без ніг, з болем в душі, без місця, в якому росли,
    Покалічені, похоронені, ранені
    й не живі?
    З твого дому зробили цирк, з твого дому зробили кашу,
    Розбили вікна і погасили всі лампи.
    Але знаєш,
    Твої люди ніколи не стануть цілувати чужі брудні лапи,
    Ніколи не дадуть прив’язати до рук нитки.
    Нехай втратять дім, нехай втратять сенс,
    Завжди пам’ятатимуть кількість смертей.
    Твої люди не ляльки, повір, господаря порвуть пси,

    Далі йти!

    Будувати міста
    Цілувати близьких
    Не здаватися їм.
    Наша правда одна -
    Сонцем в очі,
    Посмішка на лиці,
    Хто б її не вбивав,
    Наша мама
    Завжди була
    І буде
    Жива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/184

    20 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    ... Не зможем пробачити ми
    скалічені душі дитячі,
    дитинства недоспані сни,
    і сльози, що ллються гарячі.

    Вас сотня у небо пішла,
    злетіла птахами крилато.
    Закрийте ви небо для нас!
    Ми Господа будем благати!

    Не чути вам маминих слів,
    Не бігати в школу на свято.
    Ви стали на захист життів -
    Така у війні цій розплата...

    Не зможем пробачити ми
    Катівські криваві світанки.
    Простіть... Прилітайте у сни,
    Ми будем пісні вам співати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/185

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    не плач, кохана, я ще повернусь...
    і поцілую тебе в вільній Україні!
    Єдине, чого я боюсь,
    Що не настане вільна днина.

    не плач, рідненька, я не сам
    зі мною в серці ти завжди!
    я просто так життя не дам,
    поки лунають твої молитви!

    ти там,  де, світанки без крові-роси,
    а я у самім війни пеклі...
    не можу інакше, прошу, прости
    В бою, не боюся вмерти.

    Лиш знай, поцілунок прощальний твій,
    мене захищає у бою!
    твій лист із словами кохання й надій,
    я завжди ношу із собою!!

    а кулі свистять, помирають брати..
    хто зна, скільки ще так буде?
    я хочу, щоб знала кохана ти...
    очей я твоїх не забуду!

    Як небеса візьмуть мене у рай,
    якщо судилося померти...
    кохай мене, усе життя кохай!
    не дай війні наше кохання стерти!

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/186

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Кат
    Я мирна людина і проти насилля,
    Але у душі вже кипить!
    Якби я змогла, то зібрала б зусилля,
    Щоб злісного карлика вбить!
    І вбила б не раз і не два рази поспіль.
     А тисяч разів по сто крат!
    За кожного сина, за чийсь вдовий досвід
    Хай здохне у муках цей кат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/187

    20 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    так, я бандерівка, я українка!
    і радо цим горджуся,
    та попри все, я просто жінка,
    й кривавих війн боюся!

    Боюсь за рідних, за коханих!
    боюсь за мир і тишу,
    Не чути б більше "Плине кача..."'
    І не ятрити  душу.

    Клята війна не наша - #миєдині,
    Та вічний ворог нагло агресує!
    (пуйлу), як кістка в горлі, що ми  ВІЛЬНІ.
    Тому він так лютує.

    Та знає хай - земля Шевченка,
    ніколи люті й смерті не боялась!
    Для  "ватніків" я просто  западенка.
    Для рашки не вклонюся й не вклонялась!

    В держави нашої свободи не забрати
    В ярмо москальське з нас ніхто не лізе.
    Усіх, хто без запрошення - до страти!
    Хто думає інакше, лиш #вокзалвалізи

    #крилата_риба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/188

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Закрийте небо...
    «Закрийте небо! - Україна просить,
    Благає мати, молиться дитя...-
    Тремтіти й співчувати досить  -
    Наступна ти, це тільки перша я!»
    Європо, зважся, годі вже стогнати!
    Не треба загравати з палачем!
    Ти ж теж, Європо, комусь сестра, мати,
    Чому ж не спиниш ірода з мечем?!
    Я - на своїй землі батьківській,
    Її онукам з часом передам,
    Хай не чекає вражий брат російський -
    Йому й шматочка України не віддам!
    Тобі ж, Європо, доки ще не пізно,
    Обрати варто сторону одну:
    Або із нами стати в щит залізний,
    Або із ним звалитися на дно!
    Я вистою! Хоч Маріуполь плаче,
    Хоч Суми і Чернігів у вогні,
    Та ворогу відплатимо добряче
    В звитяжній, переможній боротьбі!
    Спасибі, Світе, за братерську єдність,
    За зброю, гроші і за мотитвИ,
    Та небо нам закрий нарешті,
    Щоби не став наступним, Світе, ти!!!

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/189

    20 бер. 2022
    Евгения Гамаюнова
    Чем же мы обижаем «людей»?
    Сладко спят в своих детских кроватях,
    В их дыханьи покой матерей.
    Чем пальбы заслужили проклятье?
    Чем они обижали «людей»?

    Доброй ночи желает влюблённый,
    Им до встречи всего пару дней.
    Разлучил их обломок бетонный.
    Чем успели обидеть «людей»?

    В день рождения нового чуда,
    Что в природе не сыщешь светлей,
    Путь держал к огневому салюту.
    Он не знал, что обидел «людей».

    Кто вдали от родных и любимых,
    Ждёт из дома благих новостей,
    Разглядит ли их сквозь клубы дыма?
    Чем же он так обидел «людей»?

    Старики, что за души сражались
    И своих, и чужих им детей,
    Обернутся в слезах на медали.
    Они вновь обижают «людей»?

    Разгадать не удастся загадку,
    К пониманию нет здесь дверей:
    Чем заслужена смерть от взрывчатки?
    Чем же мы обижаем «людей»?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/190

    20 бер. 2022
    Лілу
    Без назви
    я уявляла тебе не так

    «Крис, просыпайся, слышишь? У нас война»

    вони не для того були народжені,
    не для того колись немовлятами побачили світ.
    як думаєш, ше довго будемо спати вдітими?
    чекати поки з вікна роздасться смердючий шум?
    ми насправді всі ще маленькі діти,
    які хочуть щоб мама жила,
    без крові і ран.
    щоб посміхалася, дивилася синам в очі,
    йшла поруч і з нами росла.

    я ніколи їм не пробачу гибелі,
    ніколи їм не пробачу сліз,
    ніколи їм не пробачу
    грузу,
    шо впав на нас.

    обіймати наче в останнє,
    вибирати вдалий підвал,
    я така люблю тебе, рідна
    мені не хватає подиху й фраз.

    буду поруч, звертайся і клич
    а поки думками,
    ти там тримайся,
    хоть трохи поспи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/191

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Пиши,бо так заповів тобі Бог
    Пиши,бо так заповів тобі Бог!
    Ти не маєш права мовчати!
    Пиши, без дурниць і пліток,
    Лиш про те,про що варто казати.
    Пиши,що за вікном війна,
    Що весна віднині брунатна,
    Про те,чия у цьому вина,
    І на що та росія здатна.
    Пиши,бо слово – це твоя зброя,
    Це твій власний фронт!
    Поки покидьки лізуть з моря –
    Ти вже перетнеш горизонт.
    Кричи на папері про все!
    Поки росія лепече про "мир",
    Її ця брехня вже не спасе,
    Нехай палає,як колись Рим.
    Поки там люди плачуть,
    Що не можуть вести свій блог –
    Пиши,що наші діти бачать
    Світ через призму тривог.
    Пиши,що діти вмирають,
    Що бомби летять на міста.
    Нехай всі країни знають,
    Що в росії кроваві вуста.
    Пиши, що росія хвора,
    Не просто хвора,у неї сказ.
    В президентах сидить потвора
    Й видає черговий наказ.
    Пиши, що ми живемо в руїнах,
    Що сирена постійно гуде.
    Пиши,що наша країна
    На коліна все одно не впаде!
    Пиши, що перемога за нами,
    Все відбудуємо. Життя знову почнем!
    Але ніколи не будем братами
    З тим,хто прийшов до нас із мечем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/192

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Ніколи вже не буде як колись!
    Ніхто не скаже нам «Мовчи! Змирись!»
    Ніхто на наше вже не зазіхне!
    Й до нас з війною більше не піде!
    Бо ми - народ! Ми - нація! Ми - міць!
    Стираєм в порох ворога на ніц!
    Мстимо за наших! За пролиту кров!
    Щоб і не думав повернутись знов!
    Бо в нас - людське! А ваше - сатана!
    І проклята давно ваша «страна»!
    Вчепили на віки собі клеймо
    «Освободітєлі» земель або лайно!
    Ніхто вже вас не пустить на поріг!
    Ніколи свій вже не спокутуєте гріх!
    За тих невинних діточок й людей,
    Яких жорстоко бомбами вбивали!
    На виконання путінських ідей!
    В могили ви чужі самі лягали!
    І там вам місце! Де брехня і дно!
    Ви разом з путіном без зброї воювали!
    Ми плакали! Молились і вмирали…
    А ви мовчали! Ви весь час мовчали…
    Ми вас за це в житті не простимо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/193

    20 бер. 2022
    Тарас Буздиган
    ПОЧАЛАСЬ ВІЙНА
    Птахи прокинулись рано.
    Сонце ще спало за хмарами.
    Темрява стала яскравою.
    Мов ранами вкрилась холодна зима.

    Я, наче кит, дрейфував поміж снів.
    Голос мій дзвінко лунав океанами.
    Маріанська западина його колисала.
    Себе щасливішого я не пригадую.

    Мов гарпуна в китобійний сезон, ти закинула.
    Я не міг утікати. Ти мій острів безпеки.
    Моє дно, від якого завжди тільки вгору!
    Моя тінь, мій оазис у спеку.
    Ти моя насолода. Мій промінь тепла,
    що завжди зігріва. Так далеко
    ні з ким ще не плавав. Не пірнав, не літав так далеко.

    Ти закинула біль в мої сни.
    Ти забрала у нас безпеку.
    Я не хочу це чути. Щипни.
    Я прокинуся ще раз, без крику.
    Я віддам тобі все, щоб не чути цих слів –
    океани, моря, свою волю.
    Все, що хочеш бери, тільки йди.
    Повертайся ніколи.
    Забирай ці слова і біжи
    у засніжене поле.
    Кожну букву хай сніг замете
    за делкі-далекі гори:

    «ПРОКИДАЙСЯ. ПОЧАЛАСЬ ВІЙНА».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/195

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Мне жаль вас, матери России
    Мне жаль вас, матери России!
    Я знаю, большинство из вас
    С порывом искренним мессии
    Готовы против зла восстать.

    А так - получите останки
    Своих детей, ушедших в Ад.
    За вас решают пушки, танки,
    И путинских "зверей" отряд.

    Никто вам не вернёт родные
    Сыновьи жизни. НИКОГДА!
    Мне жаль вас. Но, увы, отныне
    Так будет с каждым, кто сюда
    Пришёл с мечом и убивает
    Безжально наших сыновей.
    Всех тех, кто смело защищает
    Свой дом родной и матерей.

    Остановитесь! На планете
    Развесьте флаги "НЕТ ВОЙНЕ"!
    Пусть будут живы наши дети!
    Пусть будет МИР на всей земле!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/196

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Приходила мама...
    Приходила мама в мій сон нетривкий,
    Тримала в долонях маленьке горнятко:
    «Пий, доню, не бійся, напій цей такий,
    Що сили помножить не в п’ять, а в десятку!»
    Непоспіхом з рук те горнятко беру,
    Живлющу гіркту вустами вбираю
    І чую: «Тепер за собою теб поведу,
    Щоб бачила, як ми вам Там помагаєм...»
    Не знаю, де крила взялись на мені,
    Та вмить ми шугнули, мов соколи, в небо...
    Залишився дім, Україна в огні...
    А ми підіймалися вище... «Так треба, -
    Мій погляд стривожений мама спиня, -
    Ще, донечко, вище, щоб ближче до Бога!
    Ось, бачиш, зібралася наша рідня –
    То сітку плетем від воріт до порога.
    Ми чуєм прохання, усі молитви,
    Ми небо від ворога хочем закрити,
    Тому безупинно свої рушники
    Зшиваємо й в’яжем, мов зІрки і квіти!»
    Із величних висот подивилася я,
    Всю рідню, що у бозі спочила, уздрівши,
    Щосили кричала: «Вкраїно моя,
    З нами всі, хто із лона твого з’явився:
    Дід і прадід, і пра-пра-пра...
    Всі роди до якогось коліна,
    Тому ворог даремно пре,
    Тут знайд він лишень домовину!»
    Сон розвіявся мій, як мана, як туман,
    Зникло все, крім чуття родини...
    Не сирена тепер, а хай тільки сурма
    Будить нас до нової днини!

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/198

    20 бер. 2022
    Алла
    Без назви
    Десь у гаю зозуля накуває
    Про мирне небо і дитячий сміх.
    Нас перемога у бою чекає,
    І з нами Бог, і божий оберіг.

    В чім діти завинили перед вами?
    Чому так гірко плачуть матері?
    А церкви із іконами й хрестами,
    Що нищите на ранішній зорі?!

    Що вам зробили мирні люди,
    За що ці кари на простій землі?!
    Та відповідь ми чуємо з-за хмари:
    "Ще потерпіть! Ми в щасті будем всі?!"

    Куди нам бігти? Хто де нас чекає?
    І рідні землі стали ще рідніш.
    Ми лиш у Бога миру всі благаєм,
    Щоб захистив від ворогів лихих
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/199

    20 бер. 2022
    Вікторія
    між мороком і вітрами
    що буде з нами між мороком і вітрами,
    куди бігтимемо, як рятуватимемо злами,
    коли сива ніч пітьмою впаде на дахи,
    коли столітні дерева схилять свої верхи

    голос у темряві кликатиме нас кудись,
    по різні боки шляху кликатиме спустись,
    звуком байдужості, запахом палених трав,
    вселяючи віру, що ти когось обікрав

    люди побачать хроніки вечірніх новин,
    рахуватимуть гроші, виручку від картин,
    але справа не в тому скільки у тебе майна,
    важливо лиш те, чим харчується голова

    і тоді місця корабельні заповняться вщент,
    допоки моря не перетворять в цемент,
    на іншому березі хтось віднайде своє,
    хтось між хвилями згубить майже усе

    старий капітан перевірить твої кишені,
    кине вартовому знак мов дістались мішені,
    ти згадаєш про ніч, зіллєшся разом із нею,
    будеш швидко бігти скошеною стернею

    а потім прокинешся від холоду осінньої ночі,
    і вже не дізнаєшся чи були ці сни пророчі,
    не спатимеш навіть як ніч впаде на дахи,
    навіть коли дерева схилять свої верхи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/200

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Хочу проснуться и увидеть солнце,
    Что ярко светит сквозь моё оконце.
    Хочу услышать песни птиц,
    Хочу я снять всю грусть с ресниц.

    Хочу пройтись я по родной земле,
    Где больше эта фраза "нет войне"
    Не режет слух родным мне людям,
    Где все друг друга уважают, любят.

    Хочу не содрогаться от картинок страшных,
    Где видим трупы мы ребят отважных наших,
    Где рушатся дома, ракеты там летят
    И пишут СМИ, что вновь посыпал град.

    А ведь посыпал он по мирному народу,
    Который был и будет - за свободу!
    Который просто хочет жить счастливо
    "У вільній незалежній Україні"!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/201

    20 бер. 2022
    Тарас (псевдонім - Остап Недригайло)
    Україна. Хроніка війни. Весна-2022
    Україна. Хроніка війни. Весна-2022

    Ранок. Лютий. Васильків.
    Перший обстріл москалів.
    Далі Чонгар, Перекоп,
    Глухів, Шостка, Конотоп.

    Мелітополь і Херсон –
    Чинить опір східний фронт.

    Харків, Суми та Чернігів.
    Пруть загарбники на Київ.
    Буча, Ворзель і Гостомель,
    Ірпінь, Стоянка – у попіл.

    Море крові та руїни,
    Де колись цвіла калина…

    Ворог лізе, ворог тисне,
    Бомбардує все умисно,
    Завдає містам удари,
    Геноцид – частина плану.

    Гинуть москалі завзято.
    Одне прикро: їх багато.
    Ворог не рахує втрат,
    Наженуть іще солдат.

    Тільки й вміють, що мордують.
    Гинуть краще, ніж воюють.
    Ціна шкури москаля
    три копійки без рубля.

    Тигри, РЕБи, Іскандери,
    Точка-У та БТРи
    Танки, джипи, БМП –
    Скрізь агенти ФСБ.

    Особовий склад, десант
    Диверсанти у дворах.
    Літаки і БПЛА.
    Тисне лютая Орда.

    Нищать школи, дитсадки,
    Простих мешканців, лани,
    Сіють паніку та страх.
    Лють на відчіч чинить жах.

    Дезертири, мародери,
    Пацани та БТРи
    Всюди вбивство, гвалтування
    Ворогів кривава баня.

    Перукар, студент, ще дехто –
    Всіх Москва жене у Пекло.
    Пропаганда на коні.
    “Руський мір” в усій красі.

    Тиснява уздовж кордонів,
    Біженців уже мільйони.
    Їдуть люди від війни,
    Пішки, потягом, з дітьми.

    Хаос, смерть та руйнування.
    Далі – прах без покаяння.
    Хто не встиг втекти в Орду –
    Нищать хлопці з ЗСУ.

    Україна в НАТО може
    Вступить десь колись, дай Боже.
    Однак зараз наш союз –
    Люди, зброя, єдність, дух.

    Мотивація народу
    Ставить над усе свободу.
    Захищати рідний край –
    Ворогів чорт забирай!

    Боронити рідну Землю
    Віру, мову, пам’ять предків.
    Захистити в битві долю
    Вибороти власну волю.

    Сенс життя – щаслива доля,
    Мирне небо, праця, воля,
    Демократія і право,
    Справедливість і Держава!

    Все досяжно, все ми в змозі,
    Не спинить на півдорозі
    Жоден ворог, жоден танк
    Ні, тим паче, окупант.

    Згуртуватись всім нам треба!
    Дати відсіч ворогам,
    Зрадникам стулити пельку,
    Показати москалям,
    Що ми разом, що ми в змозі
    Захистити наш народ
    Нас не спинить на дорозі,
    Острах, відчай, руський ідіот.

    Остап Недригайло
    15 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/202

    20 бер. 2022
    Юлія
    Треба зачекать
    Пришла весна і пташки заспівали
    І мир до нас уже летить
    Нам треба трохи зачекати
    І віру в перемогу не  полишить

    Ми разом встали за нашу свободу
    Згадавши наш козацький дух
    Дівчата, хлопці і навіть діти
    Боронять землю від орди

    Незламні ми і в цьому наша сила
    Стояти будем до кінця!
    Загарбникам у нас не раді
    Їх знищим, не залишивши й сліда.

    Весна прийшла, співають пташки
    І мир вже поруч, треба зачекать....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/203

    20 бер. 2022
    Вахарик Алла
    Моя країна
    Тривога! Моя країна у вогні!
    І мати будуть зі сльозами сина..
    "Вставай маленький ! - " Мамо, ні"!
    "Вставай ріденький, плаче Україна;"
    А воїни, всі вірні, молоді,
    Тримають оборону дуже мужньо.
    І діти закликають: "Ні війні! "
    І всі - допомагають мужньо.
    Не плач країно, ти у нас одна.
    Одна єдина, світла, солов'їна!
    Ми віримо, що саме ця весна
    Прийде з словами: "Наша Україна"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/204

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Я проклену вас сотні тисяч раз!
    Так! Я згрішу! Не можна проклинати!
    А діточок невинних убивати?
    Хто право дав життя вам забирати?
    Хіба не гріх? Так підло воювати!
    Бомбити з неба! У людей стріляти!
    Хіба не гріх? За це вас проклену!
    Хто право дав вести таку війну?
    Хіба не гріх чужого зажадати?
    Хіба не гріх так в очі всім брехати?
    І лізти нагло на землю чужу?
    Таких гріхів, що й пекла вже не стане!
    Коли ж людське у вас уже повстане?
    Чи так і помрете, як та худоба
    В душі якої не буває Бога?
    Я проклену! Хай небо почорніє!
    І лють моя ще більше шаленіє!
    Щоб вас у світі не було і видно!
    І хай нащадкам вашим буде стидно!
    Я проклену! За кожну вбиту душу!
    Руками голими я, свині, вас задушу!
    За те життя, яке ви обірвали!
    Щоб ви в могилу кожен день лягали!
    Я проклену! І завтра день настане!
    І світ зітре вас із лиця землі!
    А мій народ із попелу повстане!
    А ваше зло повіситься в петлі!
    Я проклену! Хай мову вам відніме!
    За те що знищити хотіли нас завжди!
    Ми відбудуємо розбиті вами стіни!
    Відродимось із подихом весни!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/205

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Цінуй дароване життя
    Цінуй дароване життя.
    Люби священную Вітчизну
    Щоб не спіткало каяття,
    Бо завтра може бути пізно.

    Люби домівку за тепло
    Та пригорнись до рідних ніжно.
    Ворожим поглядам назло,
    Бо завтра може бути пізно.

     Танцюй, співай, люби весь світ
    З народження свого до тризни.
    Щоб в серце не закрався лід.
    Бо завтра може бути пізно.

    Живи із миром у душі ,
    Бо грім небесний гряне грізно.
    І кожну мить життя лічи,
    Бо завтра може бути пізно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/206

    20 бер. 2022
    Юлія
    Милий народ
    Брудними ногами затоптана мила земля,
    А в очах наших повно страху, жалю і болю
    Щось палає досі, а щось вже згоріло до тла
    Хтось у мріях літає, хтось дітей прикриває собою.
    Ця війна - то страшенних втрат зусилля,
    І на жаль їм ніхто ту заміну не знайде,
    Бережіться, не падайте тільки в безсиллях,
    Ми народ сильний, що з колін нарешті встає.
    Зрозуміти ніхто нас не зможе, та і не буде.
    Страшно думати навіть про сьогодення.
    Справедливість велика з перемогою прибуде,
    А війні цій проклятій не знайдеться навіть імення.
    Бо літаємо в небі постійно ми зараз,
    І ''примари'' тепер це найліпші товариші,
    Знають хлопчики наші як виконувати наказ,
    Щоб отут ми лишалися в повній тишині.
    І подяка ніколи не буде вам зайва,
    Хтось лягає кістьми, а хтось сітку плете.
    Український народе, ти навік освітлений сяйвом,
    Що в серцях кожен з нас до смерті своєї несе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/207

    20 бер. 2022
    Юлія
    Війна закоханих
    - Привіт, ти як? Поїла? Ти здорова?
    Сьогодні спала краще, ніж ту ніч?
    Я бережу твій спокій, чесне слово.
    Стою отут у полі з автоматом навсібіч.
    - Привіт, за мене дуже не турбуйся
    В теплі, в добрі, поїла і пишу.
    Сумую сильно, тільки не хвилюйся
    І бережи себе, найбільше я прошу.
    - Мала, вареників я дуже сильно хочу,
    А ще до тебе обійнять і поцілувать.
    Ще подивитися в твої зелені очі,
    Що жах отой не можуть втамувать.
    Ще трохи, почекайте любі мої,
    Весна - це час надій та мрій,
    Повернеться він до любої тої,
    Що серденьку поверне спокій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/208

    20 бер. 2022
    Палій Олександр
    Російській матері
    Послухай, ти, російська мати,
    Я не жалію твого сина!
    Він сином був та став солдатом,
    Й прийшов вбивати Україну!
    Скажи, які казки йому читала?
    І молоком яким поїла?
    А іграшки які давала,
    Що виховала вбивцю-сина?
    Тепер радій! Його ми вбили!
    Й таких, як він іще багато!
    Ми убивати не хотіли,
    Це ти хотіла, його мати!
    Ні, сатана ти, а не мати,
    Бо ти хотіла йому слави,
    І українців убивати,
    Це ти його сюди послала!
    Тепер ти можеш голосити,
    Кричати, чи волосся рвати,
    Синів не зможеш воскресити,
    Ти їхня смерть, російська мати!
    Твій син не матиме могили,
    Таких не прийнято ховати,
    Не ми, це ти його убила,
    Гори у пеклі, руська мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/209

    20 бер. 2022
    Ілля
    Коли помре
    Коли помре  останній з москалів
    Коли земля від крові запалає
    Невиразний, народний, божий гнів
    Від українця з раю пролунає
    До пекла їх, народ, що є ізгой
    Не винні ми, за путлера стоячі
    Він нам не свій, не рідний він, "чужой"
    Вони є кріпаки, вони є клячі
    Колись і ми прокинувсь від жахів
    Знов відтворили впевненість і волю
    Вони ж,  як свині, гірше, топчуть хлів
    За мертвий рубль, та погану зброю
    Що є у них? Нічого, повний нуль
    Свобода слова, волі, інші речі?
    Вони є гній, як решето для куль
    Як і  раніше, дірки від картечі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/210

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Сумна пісня
    Сяє в небі сонечко,
    Хмарка шле тіньочок.
    Є у мами донечка,
    А також синочок.

    Квітне вродой донечка,
    Синок підростає.
    І проходять літечка,
    Сніг роками тане.

    Загриміли в небі грози,
    Почорніло поле.
    Покотились гіркі сльози.
    У країні горе.

    Прилетіла пташечка.
    Пісню заспівала,
    Як на війну сина й дочку
    Мати проводжала.

    Ой у полі два дубочки
    Сиротливо стали.
    Вже немає сина й дочки
    У нашої мами.

    Україну, рідну неньку
    Треба зберігати,
    Щоб батькам не довелося
    Діточок ховати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/211

    20 бер. 2022
    Оксана Гусак
    Йдуть чужі синочки воювати.
    Йдуть чужі синочки воювати,
    Хочуть в Україні князювати.
    "Руським миром" всіх нагодувати,
    В рідній хаті нашій, царювати.

    Іроди прокляті, схаменіться!
    Українців зараз стережіться.
    Ми без зброї підемо в атаку
    І здолаєм путінську "собаку".

    Ця "собака" - то орда московська,
    Кляте військо, путінське - бісовське.
    Вас паскуди українці не забудуть,
    І душити навіть з того світу будуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/212

    20 бер. 2022
    Юлія
    Різні дороги
    Вони стріляють, прийшли і нищать нас.
    Вони жорстокі і сердець у них немає.
    Вони воюють, воюють проти нас,
    Народу, що не стадо, а ціла вовча зграя.
    Вони прийшли, постукали у двері,
    І вбили батька, матір, і дитя,
    Та тисячі роз'єднаних сімей
    Не впустять в рай і не повірять в каяття.
    Дозвольте пояснити, любі друзі,
    Хто захищає свою землю - янгол він тепер.
    А хто гниє, десь там у лісосмузі,
    То  справжній диявол, що нашу шкіру століттями дер.
    Бомбити з літаків сонних людей,
    Маленьких крихіток будити серед ночі,
    Ми не дозволимо волати, що тепер
    Весь світ нарешті відкрив вам мильні очі.
    Моєму народу пам'ять дуже дорога,
    Не тільки про будинки, магістралі,
    Першочерговою про те, що рідного рука
    Десь там, на фронті, тил свій захищає.
    Запам'ятати треба: різні зовсім ми,
    Дорога наша є праворуч, а вам прямо.
    З такою владою колись надовго і всі ви
    Усе життя проведете в руїнних підвалах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/213

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Батьківський дім
    Кімнати-пустки. Батько вмер.
    А мати евакуювалась.
    Щемить у серці. Відтепер
    життя назавжди розірвалось.

    Хто ходить тут? Невже це я?
    Лунають незнайомі кроки.
    Рука знімає не моя
    з полиці книжку. На всі боки

    хтось роззирається, мов гість.
    Цього я, безперечно, знаю.
    Він той, хто мною був колись!
    Бездумно квіти поливаю…

    Де брат? Родина брата де?
    Ось стіл – ми на свята збирались
    за цим столом. Вгорі гуде.
    Бодай скоти ті підірвались

    на власних бомбах всі разом.
    Бодай поглинула їх прірва.
    Ненависті ковтаю ком.
    Думки немов шалена злива.

    Клянусь: хто згинув чи вцілів,
    хто як порубана калина,
    одне ім’я несуть з двох слів:
    Непереможна Україна!

    20.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/214

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Тільки вперед!
    Тільки вперед! Назустріч вражій морді!
    Орді назустріч, що мов пекло пре!
    Тобі, Вкраїно, випав шанс сьогодні
    «Віддячити» сусідові за те,
    Що рвав на шмаття твою святу волю,
    Що кровію вкраїнців упивавсь,
    Що утікали з дому босі й голі,
    Коли к@цап із нами «побратавсь»;
    Що крав усе: від хліба і до книжки;
    Що наше все присвоював собі,
    Що прикидався братом, і тим часом нишком
    Гострив і кулі, і ракети, і ножі...
    За все згадай, Вкраїно, їм: за небо,
    В якому «град» шугає вдень й вночі,
    За вбивства, смерті... лиш не треба
    Про братство згадувать у дні оці!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/216

    20 бер. 2022
    Юлія
    Лист десятого дня
    Кохаю, я його кохаю,
    Боюся це сказати знов,
    Ночами плачу, інколи ридаю,
    Та так, що стигне в жилах кров.
    Далеко милий мій, далеко,
    Чекаю тиждень від нього листа,
    І не дивлюся вже в люстерко
    І чую вибухи, горять чужі міста.
    Війна розірве душі на шматочки,
    Вона безжальна до людських страждань.
    І спалює вона нас всіх потрошку,
    Можливо навіть часом без вагань.
    Чекаю, я його щодня чекаю.
    Нехай повернеться живим!
    Я палке й ціле серце маю,
    І поділюсь частиною із ним.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/217

    20 бер. 2022
    Svitlana Pazychenko
    Без назви
    Дивлюсь на наших воїнів і млію -
    Це міць, це лють, краса, що у броні!
    Дивлючь на москалів – німію,
    Це просто виродки чортяцької орди…

    З яких боліт на нас повзе це горе?
    З яких степів, з яких ланів…
    Здається, сонця і не бачили ніколи,
    Неначе дух і лик у них прогнив.

    Вони як ницість темна і безлика,
    Вони неначе тіні від людей
    І слухають лише свого владику,
    Що прагне болю, крові і смертей…

    Це дійсно темрява, що суне на Вкраїну -
    У них темніше все - і піксель й літаки,
    Вони чорніш пітьми, брудніше бруду,
    Та стануть тільки добривом на цій землі…

    А наші світло з плоті й крові,
    У наших хлопців сонце на лиці -
    Вони сміливі, сильні і готові
    Вперед на темряву оцю іти!

    І так, це боротьба, між темрявою й світлом!
    І так, це боротьба Добра зі Злом
    Вкраїнці – міць, що тесана з граніту,
    Москаль – щось дивне змішане з гімном…

    І прикро, справді, дуже прикро,
    Що це болото «хоче нас учить».
    Іди додому - вбогая дурна голото,
    Й продовжуй там у своїм бруді гнить!

    Кидайте зброю – повертайтеся до хати,
    В своїй країні ви самі порядки наведіть -
    Себе самі зумійте із колін підняти,
    І милості від Сталіна свого не ждіть!

    У нас своє життя – своя дорога,
    Тому як хочете самі себе й паліть!
    Не треба йти до нас й ставать на роги,
    Коли свою країну ви не в змозі полюбить.

    Тікайте, наволоч, поки є час - тікайте,
    Бо з вами горе, вбивство, тупість, зло!
    Та знає кожен, що Добро перемагає -
    Так є, так буде, так завжди й було!

    13.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/218

    20 бер. 2022
    Natella
    Як хочеться
    Як хочеться прокинувшись уранці
    Неспішно голими ногами по підлозі йти.
    Біля вікна дивитись промінь сонця,
    Дітей до школи просто провести.

    Щоб небо наше було синє, чисте
    Без дима чорного, відбитків літаків.
    Щоб в місті чути птах і гул від пробок,
    А не від вибухів той хруст домів.

    Щоб діти грались мирно у садочку,
    За партами навчалися у школі.
    У пологовому були в палатах,
    А не в підвалах і у коридорах.

    Щоб той у кого й так страшна хвороба
    Були на лікуванні, потім вдома.
    Щоб не приходилось їм брати "руки в ноги"
    І швидко виїзжати до кордону.

    Щоб все було по черзі дні і ночі,
    Щоб дні війни могли не рахувати.
    І щоб ті сльози наповняли очі
    Від щастя тільки, іншого не знати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/219

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Козацький дух
    Козацький дух не розколоть
    І не здолати нашій волі!
    Хай проросте ворожа плоть
    Чудовим соняхом у полі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/221

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    ЦУНАМІ
    Які ж страшні духовні цунамі
    на тебе вже котяться, глупа країна!..
    Ти можеш знущатися з нас, але камінь
    не можна жбурнути в Божого сина!
    Із реготом п’яним, із лайкою тварі,
    що нах посилає Вселенські закони…
    З кого ти глумишся в тупому угарі?!
    Врятують тебе генеральські погони
    і несамовита брехня? Ти здуріла.
    На чому будуєш ти завтра? На твані,
    куди всіх засмокче розгнівана Сила.
    І знову прийдуть твої дні окаянні.
    Не страшно? Мабуть. Не кажу: схаменися,
    бо вже не наївний. Не попереджаю,
    бо хто я такий? Не пораджу: молися,
    бо пізно уже. Але, дійсно, вражає
    таке неймовірне падіння у яму,
    в якій не помітно ні клаптика світла!
    Лише самогубство безумця і хама,
    що не відрізнить навіть гній від повидла.

    17.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/223

    20 бер. 2022
    Дмитрий Государев
    На русских могилах
    На русских могилах не ставят крестов
    И вдовы на них не рыдают
    Отправляют их, русских, «На Украину» как псов
    И как свиньи они погибают

    А раньше — считались ведь братьями мы,
    А нынче — мы вас ненавидим.
    Вам нет оправдания  — фашисты все вы!Но скоро конец ваш увидим!

    Как в ярком огне вспыхнет русский ваш танк!
    Вся тупорылая русская вата
    Сгорит ваш Смоленск и чертов Сбербанк
    И вся армия, до последнего солдата.

    У русских могил нет заплаканных вдов —Хоронят их тут как отходы
    На русских могилах не ставят крестов…Не должно быть памяти у этой сволоты!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/224

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    В повітрі застигла смерть,
    Під кожним сидить кущем.
    Вже вмилися всі до сліз,
    Гарячим від бомб дощем!
    Вже сили немов нема!
    І розпач так серце їсть!
    То ніби глуха стіна!
    На місці усе стоїть!
    Весь світ ніби за нас,
    А лиється далі кров!
    Уривки якихось фраз,
    І море пустих розмов!
    А люди щоденно мруть!
    Не спине цього ніхто!
    Жорстокими вже стають
    Навіть у мирнім НАТО!
    Нікого там не болять
    Вкраїнців мертві тіла!
    І знову бомби летять
    Щоб рвати наші серця!
    …………………………………
    А потім же жити як?
    Як совість? Не згаризе?
    Війна наганяє страх?
    А Бог вам простить таке?
    Ми в пеклі уже були!
    Тепер вже хіба у рай!
    Тож Боже! Або захисти!
    Або нас на небі чекай…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/225

    20 бер. 2022
    Рімма Петруня
    Пропаганда і свобода слова
    «Що таке є пропаганда?
    А що – свобода слова…» -
    Довго думала й гадала
    Мавпочка з Ростова.
    «…якщо там і там говорять
    Ніби й про одне…».
    Тільки в пропаганді
    Брешуть про святе.
    Про святую правду
    Складають небелиці,
    А факти всі ховають
    На темнії полиці.

    Коли дощ і грози,
    Чи сніги й морози
    Пропаганда в істину
    Всю брехню неістову
    Про бандерівські гріхи,
    Неканонічну мову,
    Й небесну кару, про волхви
    Складе промову.
    Свобода слова попередить
    Про черговий циклон.

    Якщо на небосхилі
    Засяє сонце ясно,
    То пропаганда скаже:
    «По-русски все прекрасно!».
    Свобода слова повідомить,
    Що йде антициклон.

    На силу сильного словами
    Дипломатичними роками
    Умиротворення лунає,
    Безправ’я процвітає
    Й цинізму меж немає!
    Пропагандисти скажуть,
    Що їх спровокували,
    Що русскіх захищали,
    Які цю землю засиляли
    Коли голодними годами
    Усі повимирали
    Або поутікали,
    А не депортували…
    А німці і французи
    Блюзнірські підлабузи
    Усе це з розумінням
    Порівнюють з корінням!
    Свобода ж слова скаже
    Й історія покаже:
    Не є конституційно,
    А все це конвенційно -
    Агресія й війна!
    Відродження фашизму
    Й цинічного нацизму
    За стінами Кремля!

    Змарнілі й вкрай утомлені,
    У формі засмальцьованій,
    Нескорені й гартовані
    В боях лиш затяжних
    Боронять неньку-матінку
    Від орків вогняних.
    Тут пропаганда матушка,
    Усім браткам і батюшкам
    Про «звірства» і «каратєлєй»,
    «Бандерівців-фашистів»,
    «Страшних і злих нацистів»
    Та про своїх «спасатєлєй»
    Розкаже і покаже,
    Дозніме  і докаже,
    Що саме так і є!
    А що свобода слова?
    Німа і не готова
    Промовити ні слова
    Від болю і жалю:
    «Німецьке Дежавю!!!».

    Патрушев, Шойгу, Лавров,
    Козак, фюрер і Рябков.
    Пропаганда тут безсила:
    «Велич їх - то їхня сила!
    Сила зброї й слів меча!»
    «Ненаситність палача! -
    Їй свобода отвіча -
    А громить не будувать,
    Лиш ж бомбить і всіх вбивать
    То себе лиш захищать!»
    Й зав’язався діалог.
    «Бо повсюди один лох
    Навіть, Путін аби здох
    Той же самий діалог!
    Вів би й далі монолог
    Наш наступний фюрер!»

    Що тут скажеш,
    Всім біда!
    Доки крутиться Земля
    Відрізнить свободу слова
    Від брехні пропагандона
    Не під силу всім звірятам.

    Каже Мавпа до звірят:
    -	Хтось все ж буде воювать!
    То ж шикуйся дружно в ряд
    Хоч чеченець, хоч бурят
    Воювать і убивать
    За Рассєю, йоптіль, мать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/226

    20 бер. 2022
    Богдан Журавель
    Березневе
    В Україні і зараз життя яскравіше, аніж
    На росії, де клята примара закручує гайки
    І відтятий від мосінки бурий смердючий ніж
    Застромля проміж ребер в очікуванні вподобайки

    Нас навчали, що мозок і череп - не рідні брати.
    Кореляцій немає, тому лиш за збігом обставин
    У малому котлі крім імперської мета-мети
    Не лишилося місця для будь-якої вистави.

    В Україні і зараз життя яскравіше. Авжеж
    Під завалами важко без сліз бадьоритися духом.
    Втім, ми бачимо волю - навіть там, де горе без меж
    Майорить і літає касетним снарядом над вухом.

    Із цікавості Захід питає: ну шо ви, народ?
    Ми пишаємось, справді, але розгрібайте саменькі.
    Що ж, не вперше на попелі спалених хижих істот
    Доведеться воскреснути серцю пшеничної неньки.

    В Україні і зараз життя яскравіше. Відтак
    Залишається лиш співчувати усім ворожнечам.
    Ви дарма не тлумачили, що боронить козак,
    І які тягарі може знести козачка на плечах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/227

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Нащадки Тугарина Змія
    Ні йоти спільного у них
    ні зі слов’янами, ні з Руссю.
    З якихось диких рубежів,
    з улусів вийшли, знахабнілі;
    кумис червоний коло губ,
    татарське лезо у халяві,
    усе криве з очей до ніг,
    жорстокі звички,
    бруд, підступність.
    Загарбники і палії,
    викрадачі чужої долі,
    работорговці, брехуни,
    хвастливі жалюгідні труси,
    фальсифікатори всього,
    що потрапляє в їхні лапи –
    історії, догматів, дат,
    біблійних істин, всіх законів…
    Неначе витрусили їх
    колись з розпоротого пуза
    Тугарина, що, мов гора,
    притягся в Київ злотоглавий,
    погрожував, доки йому
    пустили тельбухи на волю.

    І з них розбіглися вони,
    щоб капостити у віках,
    ще й прославляти власну вдачу.

    20.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/228

    20 бер. 2022
    Оля Стулій
    Без назви
    Якщо рано-вранці лунає дзвінок,
    То це означає, що щось не ок.
    "Олю, збирайтесь, в країні війна,
    Бориспіль обстріляла скотина одна".
    "Мамо, це точно? Матвій іще спить.
    Невже ворог насправді на нас летить?"

    Тиждень телефон не випускаєм з руки.
    Що ви? Як ви?— питаємо ми.
    У відповідь чуємо: "В безпеці. Живі".
    І стає легше на маленьку мить,
    До наступного повідомлення, що десь щось горить.

    Перемога за нами — знаємо ми,
    Ніколи не забудем цієї зими.
    Та буде мир на нашій землі,
    Палатимуть всі у тому кремлі.

    А ми. Здолаємо звіра.
    Є в нас у це віра.

    04.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/230

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Молитва
    Святий Спаситель, захисти
    Від злого духа та напасті.
    Всіх нас, прошу, оборони,
    А ворогам за зло воздасться!

    Невже не чує нас Господь?
    Плачу, молитов і благання?
    Як рветься від жахіття плоть?
    Як душить серце від страждання?

    Невже несправедливий меч
    Ударить по невинним душам?
    За що нам це? Як скинуть з плеч
    Тягар із відчаю та сумом?

    Не покарай лише за те,
    Що бережемо свою волю,
    Що рідний край для нас - святе,
    Що прагнемо щасливу долю.

    Помилуй нас та збережи!
    Дай розуму ворожим силам!
    На небі хмари розжени.
    Хай сонце запалає миром!

    Благаю, Боже, поверни
    З війни усіх синів додому!
    І всіх загублених знайди!
    Молю тебе я знов і знову.

    Хай буде день і буде ніч
    Без втрат і болю, сліз та горя!
    Навколішках та віч-на-віч
    Молю. Хай буде твоя воля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/232

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Якби не ви
    ***

    Якби не ви, захисники,
    що боронять нас від навали,
    нас ті духовні жебраки,
    нас нелюди б завоювали!

    Якби не ваш нестримний гнів,
    свята готовність йти на жертву,
    народ би у в’язниці скнів,
    а волю, як монету стерту,

    пожбурив би з презирством кат
    в сундук, де вже таких немало!
    Якби не ви, фальшивий брат
    знущався з нас би як попало!

    Ви здерли той пихатий лоск!
    Ви світу істину відкрили,
    бо з вами правда і Христос,
    за вами всі небесні сили.

    Брехня обвуглюється вже
    у полум’ї боїв пекельних.
    Якби не ви, нас людожер
    затяг до тьми понять печерних,

    де тільки вбивство і кістки
    біліють на незримім полі,
    приречені чоловіки,
    а їхні діти та жінки
    чекають лише злої долі.

    Уклін та слава назавжди!
    Полеглим Царство зі святими.
    Якби не ви, вели б сліди
    у безвість сходами пустими.

    10.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/233

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Так болить! Вже немає сили!
    Щастя мить! Де поділась ти?
    Так жорстоко нас вогнем палили! Господи! Благаю! Захисти!
    Хто ж то знав! Ворог на порозі!
    Вже прийшов подолати нас!
    Впевнений у своїй перемозі!
    Думав, що  настав його вже час!
    Ой не час! Ніколи й не настане!
    Ми з’єдналися в єдине вже давно!
    На коліна мій народ не стане!
    Як би сильно в серці не пекло!
    Бачить Бог! Буде перемога
    Лиш добра у цім страшнім бою!
    Вже до пекла стелиться дорога
    Цьому придурілому царю.
    Мій народе! Тільки не здавайся!
    Твоя сила в світі вже гримить!
    Лиш на себе й Бога сподівайся!
    Хай весна поверне щастя мить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/235

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Ну, що, "сестрице", виспалась спокійно?
    Ну, що, «сестрице», виспалась спокійно?
    Ніщо не турбувало мирний сон?
    Тебе охороняє там надійно
    Найкращий президент-г@ндон?!!
    А ми не спим! Молитви в небо шлемо
    За воїнів і мирних громадян,
    В яких твій син, мов озвіріле стерво,
    Вже «градами» краде життя!!!
    Ти ще не віриш, що твій син убивця?
    Що сіє смерть, твій визволитель цей?
    Що досхочу вже кровію упився
    Старих, жінок і дрібненьких дітей!!!
    Що він, мерзота, Каїном явився,
    В твоїй утробі визрів сатана,
    Що раб в душі на вільного озлився,
    Бо, бачиш, в нас страху до вас нема.
    Нема й не буде! Ти собі затям ще:
    У вільних волю вже не відбереш!
    Ще поки можеш, зупини пуйло це,
    Бо кари Божої не оминеш!

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/236

    20 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Вибухи, точкові удари, сирени,
    Стрілянини, крики та плач-
    Весь цей жах наводить країна палач.
    І плюндрує церкви, синагоги та храми,
    Руйнує долі, буття та міста.
    Ми виборюємо життя у ракет,
    Авіабомб, артилерії, танків,
    Мінометів та пострілів, залпів.
    За свою землю ми стоїм завзято,
    Минуле і майбутнє наше тут!
    Покажемо свою ми волю,
    Рішучість, стійкість, порив свій,
    Настійливий, палкий дух бойовий!
    У боротьбі за цінності народу,
    За кров пролиту наших всіх дітей,
    Загарбницьку війну їй не здолати
    І кожний хто на землю нашу
                                                 кине погляд свій,
    Ми,- українці, гордо дамо палкий відпір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/237

    20 бер. 2022
    Лєра
    Непрощённое воскресенье.
    Не просите меня простить, непрощённым и я останусь.
    Слишком сильный удар под дых, слишком многое поломалось.
    Слишком рано приходит тьма, горизонт потрепали в клочья.
    Я, наверное, сошёл с ума. Без «наверно», я знаю точно.

    Не просите меня забыть, как снаряд разрушает город.
    Словно он из картона был. Раз - и нету. Лишь гарь да морок.
    Словно я между двух огней, только света нигде не видно.
    Я, наверно, погибну с ним, с этим городом очевидно.

    Не просите меня прочесть Отче Наш, моя вера стала
    пахнуть порохом да землёй, на которую цель упала.
    Пахнуть кровью и солью слёз, и звучать для меня дорогой,
    что ведёт в этот чертов ад, ад в которой иду подмогой.

    Не просите меня назвать… имена… слишком много пало.
    В своё чрево война–беда слишком много уже забрала.
    И когда меня молит мать: не держи в себе боль и злобу,
    я сильнее сжимаю в руках эту ненависть, врагам впору.

    Не просите меня простить, непрощённым и я останусь.
    Слишком сильный удар под дых, слишком многое поломалось…
    …слишком многих забрало зло и укутало в алый город…
    …слишком рано пришла весна и её поглощает холод.

    Не просите
    меня
    простить…

    11/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/238

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Вже мають почати плакати
    ***

    Вже мають почати плакати
    ікони струмками кривавими,
    вже мають з цвяхів Розіп'ятого
    вони проливатись усюди,
    бо кров підступила до неба
    і помсти благає у відчаї,
    невинна, ні в чому невинна;
    вже краю немає тій крові,
    вже світ залила вона гаряче,
    і тільки сліпі й окаянні
    не бачать її, відвертаються,
    байдужі від неї ховаються,
    шукають слабкі виправдання,
    підбочуються лицеміри:
    мовляв, так їй треба, все добре,
    і псів заохочують мовчки,
    а ті лише раді вмочати
    у неї розжарені пики,
    гладкі, ненаситні убивці.

    І тільки ікони всі відають,
    що буде, яке зріє лихо,
    і мовчки, скорботно ридають
    червоним, червоним, мов блискавка,
    яка завтра небо розколе…

    12.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/239

    20 бер. 2022
    Natella
    Живи
    Сирены звук рвёт души в клочья
    И днём и ночью не помочь нам.
    Вновь разрушают города
    От взрывов там лежат дома.

    Страх сковывает наше тело,
    Но есть единственное дело,
    Которое ты сделать должен
    И лишь оно тебе поможет.

    Дыши. Неважно что вокруг.
    Дыши. Неважно какой звук.
    Вдох. Выдох. Глубоко дыши -
    Ведь это всё, что нужно для души.

    Твоя задача только жить -
    Одна задача в этом мире.
    Возможно нет уже твоей квартиры,
    Ты продолжай лишь только жить.

    Когда ты жив, то помоги другому
    Растерянному как и ты.
    Когда все вместе, между нами сила
    Все месте - крепкие мосты.

    Не думай ты о людях плохо,
    Так будет плохо лишь тебе внутри.
    Из чёрных и белых моментов
    Лишь светлое себе бери.

    Сначала каждый в одиночку,
    Потом друг другу помогать.
    Ведь нас с тобою миллионы
    Лишь нам победу выбирать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/240

    20 бер. 2022
    Рімма Петруня
    «П’ята колона»
    О, «п’ятая колона»,
    Ти в Україні вічно
    Діла свої одвічно
    Ведеш майже публічно!
    Еліти корумповані
    Й тобою всі годовані,
    Всі злочини поплічно
    Вчиняєш ти публічно
    Бо знаєш, що безкарні
    Всі ваші тут діла,
    Тай жити в Україні
    Бажання вже нема.
    Бажання остаточне:
    Усіх нас поховать
    Й на землях українських
    Росію збудувать!
    А українці чубляться,
    Бо знов їм не втямки,
    Що «п’ятая колонушка»
    Розставила пастки.
    Історія циклічна
    Та дурість наша вічна!
    Для «п’ятої колони» -
    Безпека й процвітання,
    А треба - протоколи
    Й швидке інтернування…
    Живуть вони в Украйні
    І горя тут не знають,
    Про матушку-Рассєю
    Легенди нам співають.
    Ми все це толерантно,
    Лояльно споглядали
    Аж раптом із Рассєі
    Прийшли їх захищать!

    На танках за парєбрік
    Усіх вони зігнали
    І щелепи російські
    Почали вимірять.

    А федеральні ЗМІ
    Чекали вже в селі
    Сюжети стрімить «видатні»!
    І стали «миротворці»
    Усіх там захищать
    Й по черзі, по наводці
    Так влучненько стрілять.

    Стрім глав всі прітєсньонні
    Шмигнули хто куди!
    Спочатку до Рассєі,
    А потім – всі з Москви
    До Львова і Кийова,
    В бандерівські міста!
    Стрічай всіх прітєсньонних
    Ти, ненька, дорога.

    Та все це їх блюзнірство
    Проходили не раз.
    Чекають й далі німців
    Й французів, а не нас…
    Чи вам не набридає
    Отак себе любить
    Що б всіх навколо себе
    Хотілося убить?

    Знов требують: Украйну
    Рассєей називать;
    Історію й культура,
    І всю літературу
    По нову напісать!
    А мову щоб забули,
    Й народ весь навернули
    К московськім, мать, попам…

    Вєлікая Рассєя,
    Вєлікий, мать, народ,
    А все ж без України
    Ні взад, мать, ні впєрьод…

    Нічого не змінилось
    З Тарасових часів
    Знов розпинають неньку,
    Бо все ще не посів
    Наш гетьман український
    Сьогоднішніх часів.

    А поки українці меншиною стають
    В околиці столиці
    Всі прітєсньонні пруть.
    Райони і квартали
    На русскіє рублі
    Ростуть мов таргани
    Й будуються церкви
    Вєлікарусскаї орди.

    В той час, як патріоти
    На фронті вдень й вночі
    Вартують нашу неньку
    Холодні й ледь живі,
    Тут у містах спокійних
    Свабодна і лєгко
    Живуть собі і далі
    На русскає бабло…

    І змін чекать не варто
    Бо так вже повелось.
    То ж українцям варто,
    Щоб знов не довелось…
    Нарешті і назавжди
    Поставити крапки
    Стосовно мови й віри
    І русскої «братви»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/241

    20 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Ми - українці
    Ми, українці, міцна родина.
    Для нас Україна це дім.
    Ми, українці, прагнемо миру
    І нас не залякати ні чим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/242

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Мамо! Я люблю писати!
    Як треба - піду на війну!
    Їм це не можна прощати!
    Я люттю  їх в порох зітру!
    Мамо! Вони ж там звірі!
    Вбивають навіть дітей!
    Ворог ненависть сіє!
    Серця вириває з грудей!
    Мамо! Тож так не можна!
    Є правила і на війні!
    Як же так жити безбожно!
    Тонути у власній крові!
    Вони не цінують солдата!
    Дитину, бабусю, жінку!
    І їх вже за це мож вбивати!
    Писати нову сторінку!
    Хай буде інша реальність!
    Без болю, брехні і страху!
    Хай зміниться їх ментальність!
    І вмре дід що «з’їхав з даху»
    Мамо! Чого ти плачеш?
    Молитва мене вбереже!
    Готова життя віддати!
    Якщо воно сто збереже!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/243

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Мармуровий унітаз із садиби Попова
    Вкрали і кудись повезли експонат
    мужні вояки в чужинській формі.
    Мабуть, діарея з ляку у солдат,
    чи не те щось з'їли на безкорм’ї.

    Замок довго брали приступом, з гармат
    по стінах гатили старовинних.
    Штурмувала друга в світі із армад
    цей музей завзято. У нестримних

    сутичках з полками привидів знайшли
    дещо на поживу як трофеї.
    Вікна розтрощили, меблі, й загули
    в безвість переможно. Вже із неї

    мало хто назад повернеться, мабуть.
    Документи, клапті від шевронів,
    інший мотлох чорні лапи покладуть
    в свій музей – диявольський. Законів

    ще ніхто не міг духовних обдурить.
    Над чиїмсь безславним похованням
    монумент з мармуру люди возведуть:
    унітаз! Без жалю та вагання.

    14.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/244

    20 бер. 2022
    Рогацька Вероніка
    ***
    І весна вже наступила,
    Пташки всі співають,
    А у небі пролітають,
    Гради над дахами,
    Знову вдарили в лікарню,
    Вибігають діти,
    Наречені хтось ніколи не подарить квіти,
    Виє вітер,гинуть люди,
    Переходить в бурю,
    Матері чекають дома,
    Ангелів із бою,
    Та країна не забуде,
    Всі пропавші душі,
    Не забуде,не затихне,
    Вмиється сльозами,
    Прославляти буде вічно,
    Тих хто вмів кохати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/245

    20 бер. 2022
    Сашка Токар
    Без назви
    Міська легенда говорить

    До блаженних
    Не долітає
    Не розривається
    Тишиться
    Падає
    І затихає

    Перший летів
    Казав
    Мы хотим вам добра
    Два по три
    Воздух-земля
    Воздух-земля
    Воздух-земля

    Другий летів
    Казав
    Мы за мир
    Миром чоло
    Умастив чоловік

    Третій летів
    Казав
    В моем кулаке
    твой век
    Віки закрив
    Маленький человек

    Міська легенда говорить
    До блаженних
    Не долітає
    Перший – спалах у небі
    Другий – коли догорає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/246

    20 бер. 2022
    Ілля
    Герої
    Ви знаєте, герої не вмирають
    Вони живуть довічно серед нас
    У небесах, як янголи літають
    Втручаючись у справи повсякчас
    Ви знаєте, герої наша сила
    Не ті  що десь, а ті що серед нас
    Нехай ніколи не забуде мила
    Того , хто лиш виконував наказ
    Вони то наша пам'ять, біль пекуча
    Вони сльоза ,що тане на щоках
    Нехай ніколи не настане круча
    Нехай ніколи їх не візьме страх
    А ті ,що повернулися додому
    Нехай ніколи більше не підуть
    Солдати ,що стоять проти дурдому
    Дурдому , що "Російський мир" зовуть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/247

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Це, мабуть, найважче
    ***

    Це, мабуть, найважче –
    коли до війни вторгається мир,
    немовби людина, яка переплутала двері,
    молодик щасливий з букетом,
    який на побачення біг
    і раптом штовхнув якусь хвіртку –

    портал відчинив,
    побачив обвуглені стіни
    і стелю, припалену цеглу,
    якісь дивні написи, чорним малюнки,
    загублену іграшку,
    знизав плечима і далі побіг.

    А ті, що всередині, ми,
    з паралельного світу,
    кого навіть він не помітив –
    збентежено ми споглядали його!
    Того, хто навіяв нам дещо
    і рідне й далеке,
    розгублені: раптом забулась війна,

    а пауза так розтягнулася, ніби
    і справді не буде кошмару, сирен,
    нальотів та вибухів, гибелі, диму
    та попелу, жаху, благань відчайдушних
    до Бога, напруги у кожній клітині,
    суворого відчаю…

    Наче ми встали
    на лід, тонкий лід!
    А на іншому березі – поряд –
    нормальне буття,
    тільки руш… але ж ні.

    12.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/248

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Закройте Небо, хоть на пару дней.
    Нам отдышаться дайте и оплакать
    погибших от руки врага – людей,
    павших в бою, не ведающих страха.
    Немного времени нам дайте на печаль
    и на молчание о тех, с кем не простились.
    Кого забрали в поднебесный край,
    о ком мы Господу без устали молились.
    Закройте небеса пока не вся
    пролита кровь, не все разбиты судьбы.
    Пожалуйста, закройте! Так нельзя,
    ведь мир увязнет в холоде и скорби.
    Закройте нахрен эти небеса,
    ведь нас бомбят враги безперестану.
    Эта больная, братская война
    окутывает улицы туманом…
    …сизым туманом горечи и слёз,
    да с алой примесью пролитой крови.
    Не понарошку, Господи, всерьёз…
    …и не у всех кресты у изголовья.
    Не всех нашли, не всех ребят найдут.
    От этого в груди болит сильнее.
    Закройте небеса, они несут
    смерть от обстрелов, горизонт алее.
    Закройте небо! Только ни черта,
    вы нас не слышите, сидящие у власти.
    Мы люди, слышите, а не цена,
    которую вы платите за счастье…
    …за счастье быть живыми и любить,
    и обнимать родных… а мы – не можем.
    Как знаете, не сможем и простить
    за эту трусость, да и Бог, похоже.
    Не будет никому сей грех прощён:
    ни тем, кто струсил, кто сбежал, сломался.
    Вы не закрыли небо, под дождём
    с огнём и гарью будем умываться.
    …и если можно будет выбирать -
    мы в сотый раз здесь будем под обстрелом.
    В сто первый раз без страха погибать
    за всё что было, есть и будет ценным.
    Закройте небо,
    хоть на пару…
    …дней…

    07/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/250

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Я не плачу, дивись!
    Мої сльози не порятують!
    Я дивлюсь в неба вись!
    Де молитви летять!
    І я щиро молюсь!
    Хай молитви святі почують!
    І бронею укритий буде кожен солдат!
    І я щиро молюсь! Боже, дай мені сили!
    Ну а я передам, тим що там, на війні!
    Там коханий і брат, батько, друг і дід сивий!
    Дай же Боже їм щастя повернутись живими назад!
    Дай надії усім, хай їх куля ворожа минає!
    Хай їх завжди в бою захищає молитва моя!
    Вся країна в сльозах, тільки віра нас міцно тримає!
    І розквітне хай миром почорніла від крові земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/252

    20 бер. 2022
    Олена
    Ми не ви...
    До нас припертись ви рішили в февралє,
    але своїм мізерним мозком рузьким,
    додуматись допетрать не змогли,
    що український місяць стане для вас Лютим.
    І ми не ви,"брати-славянє",-правда? Досить!
    Також валить провину на верхи,
    "бо ми за мир"-серйозно? Годі!
    Та просто ви, змиритись не змогли,
    що ми, ярмо раба ненадіваєм так як ви.
    В нас є свої проблеми, біль і гнів,
    Якщо й ми падаєм, то лиш для того,
    щоб впевнено піднятися з колін.
    А ви так підло, так наглюче,
    нас, типу, рятувать явилися охоче?
    Що вам сказать на цей ваш порятунок?
    -Рятуйте швидше своє тіло й підлу душу.
    Полеглі наші всі для нас Герої,
    ну а від вас залишиться лиш чорний попіл.
    На раші вашій ви впадете в забуття,
    Для всього світу станете ізгої.
    А ми загоїм рани і налагодим життя,
    іще сильніш цінити будем свою волю!

    Слава Україні! Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/253

    20 бер. 2022
    Сашка Токар
    Без назви
    Сніг іде
    Люди молять
    Від кута до кута
    Хресна хода

    Топлять воду
    Просять роду
    Йми породу
    Йде орда

    Сніг водою
    Заливає
    Сніг потане
    Роздадуть

    Йме порода
    Рід здригає
    Йде орда
    В останню путь

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/254

    20 бер. 2022
    Ірина Ігнатюк
    Без назви
    Коли під вечір ти побачиш, мамо,
    На небі зірку, то є я, твій син.
    Пробач, що я пішов зі світу рано.
    Пробач, що був у тебе я один.
    Ти не журись, не плач, я не сумую,
    Таких як я тут тисячі зірок;
    І ми усі співаєм «Алилуя»
    За мир, за Україну, за народ.
    Ми гордо йшли і скоро не вернемось,
    Чекаємо на мить, коли ми всі
    В Едемському саду зійдемось
    І вмиємо обличчя у росі.
    Я чую голос твій, твої молитви,
    Які лунають навіть в твоїх снах.
    Я чую відгомін із поля битви,
    Але відсутній в моїм серці страх.
    Ми йшли за волю, всі разом, єдині,
    За те, щоб діти в спокої росли,
    За те, щоб Україну в злі години
    Не тягали повсюди люті пси.
    Пробачте нам, що мало так зробили,
    Що не усе замріяне збулось…
    Не встигли ми, нас просто вбили,
    Вони ж бо захищали там когось.
    Живіть у мирі, в злагоді, достатку,
    Любіть Вкраїну і свою сім’ю.
    Про нас у серці зберігайте згадку,
    А ми за вас запалимо свічу.
    Минати будуть дні, минати ночі,
    У вас завдання на землі тепер:
    Щоби не плакали в моєї мамки очі,
    Щоб знала - я не просто так помер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/255

    20 бер. 2022
    Крижанівська Галина
    Я стала німа...
    Я стала німа і просто осліпла,
    Я стала глуха і втратила світло,
    Я стала бездушна і так... безсердечна,
    Я втратила чуйність, тому - небезпечна.
    Для тебе, мій ворог, я стала стальною,
    Хоча розквітала я взимку весною,
    Завжди пригортала, тепло дарувала,
    Та ти все це знищив - токсичною стала.
    Тепер я - отрута, я - меч, я - тортура,
    Для мене є цінна твоя вбита шкура,
    Я нею устелю нікчемну могилку,
    Де ти пошкодуєш про підлі всі вчинки.
    Я - твоя пухлина, твої метастази,
    Коли задрімаєш - придушу відразу.
    Я втратила чуйність, як бачила звірства,
    А ніжність укрилась шипами для вбивства.
    Мене не здолати, я стала міцною,
    Наклала там латки, де ранив живою,
    Останній твій подих, не буде пощади,
    Всередині плачу, бо все ж я є мати....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/256

    20 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Маріуполь
    Це ми десь чули:
    «Так не доставайся ты никому»…
    Місто зруйноване на дев’яносто відсотків.
    Вбито приблизно три тисячі.
    Бомби озлоблені орки
    жбурляють куди пошле сатана.
    Інколи навіть прицільно:
    в будинок пологовий,
    в драматургічний театр,
    де ховаються люди,
    тобто по стратегічних об’єктах
    військової інфраструктури.

    Богатир волає з дивана: «На Мариуполь!»,
    знаходячись за тисячі кілометрів
    від місця шаленої бойні.
    Прийди та візьми –
    «Азов» на тебе чекає, слизняк.
    Його вояки у вогні не горять,
    а знищили вилупків стільки,
    що можна, мабуть, їхнім падлом
    мостити дорогу до Владивостока.

    Город стражденний і непереможний,
    Город-мученик, за словами понтифіка,
    Город, якому судилося стільки,
    що вистачило б на десяток країн.
    З космосу ти виглядаєш, як кратер,
    закиданий металобрухтом війни:
    чорний, потворний, страшний, мов личини
    монстрів, що тебе
    прагнуть перетравити живцем…

    Але час твій проб’є,
    за тебе розплатяться,
    і ти воскреснеш,
    мученик Маріуполь!

    17.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/257

    20 бер. 2022
    Тетяна Кандлін
    Цього року не буде весни
    Цього року не буде весни.
    Її вбили, нещадно зім'яли.
    Україна в крові і вогні
    Від сусіда цього не чекали.

    І здригнулась в стражданнях земля,
    На ній крові невинної ріки,
    В бомбосховищі плаче маля,
    Під ракетним обстрілом домівки.

    Розгромили нещадно садок,
    І картини горять в галереї.
    Навкруги вогнепальний танок
    За чужі божевільні ідеї.

    Я в молитві до Бога схилюсь,
    І поплачу за рідну країну:
    Бережи моїх рідних, Ісус,
    Моїх близьких і кожну родину.

    Хай скінчиться скоріше війна,
    Повернуться солдати до дому,
    І настане нарешті весна.
    І ми будемо жить по новому.
    @tetiana_kandlin
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/258

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Есть кровь, которую вам с рук не смыть
    и есть грехи, которые не отмолить пред Богом.
    Глаза, которые вам не забыть,
    глаза детей, кричащие о многом…

    Есть боль, которая врастает в плоть
    и разрастается как опухоль по телу.
    Которую не в силах побороть
    ни химия, ни кетанов, ни время.

    Есть отпечатки пальцев на душе,
    которые горят огнями ада…
    …когда стреляли, видя в малыше
    и в матери его – врага. Насмерть. Из града.

    Есть память, она будет по пятам
    идти за вами и нести проклятье.
    И ужас мелкой дрожью по рукам,
    когда мертвец сомкнёт свои объятья
    так крепко, что сломает позвонки
    и захлебнётся сердце вязкой кровью.
    Которую отмыть вы не смогли,
    которой пропитались вместе с болью.

    Есть кровь, которую у вас не вышло смыть…
    …и есть грехи, которые вам не простили.
    И есть глаза, которые вам не дано забыть,
    глаза детей, что вы навек закрыли.

    Есть боль, которая вросла, сжирая плоть.
    И метастазами хрипит, теряя веру.
    И грудь гнилую изнутри вспороть
    пытается рождённый вами демон.
    А отпечатки пальцев на крови
    вас изъедают язвами да ядом.
    Мертвец сомкнёт объятия свои
    ведь он единственный, кто будет с вами рядом.

    Есть кровь, которую вам с рук не смыть.
    И есть грехи, которые не отмолить пред Богом.
    И есть глаза, которые вам не забыть,
    глаза людей, скорбящие о многом…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/259

    20 бер. 2022
    Ирина Петрусенко
    Я висотою!
    Я висотою, закрию землю крильми!
    Обороню від зла моїх дітей!
    Бути безбатченками ми зовсім не звикли,
    Ми пам'ятаєм родовід земель!
    А ви забули Україну-Матір,
    З її коріння ви також зросли.
    Хто ж вас навчив по матері стріляти
    І гвалтувати, хто це ж вас навчив...
    Я висотою! Крильми закрию Рідну!
    Моя душа хай землю захистить!
    Зцілю і залікую, я це вмію!
    Я знаю, зцілимося, знаю, відболить!
          І. Петрусенко  5.03.22 Миколаїв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/262

    20 бер. 2022
    Володимир Тарасенко
    Тримайся, козаче!
    Тримайся, козаче! Будь міцним, мов залізо,
    Щоб орки прокляті сюди вже не лізли,
    Щоб знали паскуди, що їм нас не вбити,
    Що будем Вкраїну довіку любити.

    Що мститимем люто, за змучені душі,
    На небі їх спокій ніхто не порушить...
    Що житимем краще, ніж було до того,
    Що тільки до нас прийде Перемога!

    Слава Героям!
    Смерть ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/263

    20 бер. 2022
    Даніела
    Як прийшла війна
    На світанку яснім
    Син мені сповів:
    - Мамо, тихо устаньте
    Та зійдіть всі вниз

    Київ весь не спить,
    Бо по нас стріляють
    Почалась війна
    У коротку мить!

    Тож вставайте браття
    Як зійде зоря
    Треба воювати
    Як прийшла війна

    Авіоудари зазнають міста
    Осиротілі діти, шукають укриття
    Харків весь палає
    Як прийшла війна.

    Знищити нас хочуть
    Наш український рід
    Тож вставайте браття
    Це знову геноцид.

    Будем хазищати
    Землю свою ми,
    Саранча російська
    Знатиме ганьби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/264

    20 бер. 2022
    Тетяна
    А заздрість різною буває...
    А заздрість різною буває:
    Комусь нутро вона з’їдає,
    Іржою точить почуття
    Без спокою, без каяття,

    Бо у сусіда й хата біла,
    Й дружина добра, щедра, мила;
    У нього й діти на підбір -
    Всім прикрощам наперекір;

    Сусід удосвіта встає,
    Що заманеться – в нього є;
    Робота, бізнес, підробіток –
    І на моря гайда щоліта!...

    Ну як, скажи, таке стерпіть?!
    Як тут ракету не влупить?!
    Сусід авто собі придбав...
    А в тебе дозволу спитав?

    Яке він таке право має,
    Що без тебе себе катає?
    Бач, заманулося сусіду
    В Європу їздить на обіди,

    Йому вже не смакують «щі»,
    Лише вареники й борщі,
    А ще шматками сало їсть...
    Ну як не візьме тебе злість?!

    Ти ж звик (так було завше)
    Усе сусідове – то «наше»,
    А він тепер своє шукає,
    Й на тебе, бач-но, не зважає!

    Вже й мовити, як ти, не хоче,
    І про соборність все торочить,
    Історію свою забрав...
    Ти ж щиро попросив: «Остав

    Мені своє, бо я без нього
    У цьому світі ніц-нічого,
    Тобі, сусіде, добре буде,
    Я виведу тебе у люди:

    Ти матимеш всього у міру,
    Не схочеться, то до Сибіру
    Ми вслали вже давно кістками
    Стежки-доріжки (козаками).

    А той уперся: «Хочу в люди,
    Де поважають нас усюди,
    Де друзі щирі, норми знають,
    Ножа за спину не ховають...»

    «А-у, сусіде, то ти так?!
    Що заспіваєш від атак?!
    Не хочеш миром все віддати,
    То нічками не будеш спати!

    Твій дім, твій сад, твоє авто
    Перетворю в нову АТО,
    Ще світ не все про мене знає,
    Бо заздрість різною буває!»

    Та нас не спинить його лють,
    Бо срібні кулі уже ллють,
    Й за Харків, Суми, за Полтаву
    Світ підхопив: «ГЕРОЯМ СЛАВА!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/265

    20 бер. 2022
    Тетяна Швець
    Без назви
    Я шукаю тебе на ліжку,
    Аби просто міцно обняти.
    Та тебе поруч немає,
    Ти пішов на війну, солдате!

    Я шукаю твій лагідний погляд,
    Аби просто всміхнутись від щастя.
    Хай би це не було лиш спогад,
    Хай живим повернутися вдасться!

    Я так тихо Господа молю,
    Щоб вберіг для донечки тата.
    І дитині своїй говорю,
    Хай згорить ця війна проклята!

    Витираю заплакані очі,
    І дивлюся знову новини!
    Хай би ти тільки вижив!
    Народжу тобі, рідний, сина!

    Хай би тільки ще всім протриматись!
    Ще хоч день, або хоч годину!
    Так важливо тепер не здатись!
    І не втратити Україну…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/266

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Сонные улицы серой покрылись мглою,
    в этом тумане растерянно бродит Свет,
    только его следы затянуло Тьмою.
    Тихою поступью вот уже много лет
    эта Беда всё ходила вокруг да рядом,
    в спину дышала и страшные слала сны.
    Воздух стал вязким, его пропитали ядом.
    Неба не видно, а нам бы его спасти.
    Холод и страх обнимают руины зданий.
    Бездна глазниц- словно крики пустых домов.
    В них похоронены взгляды, слова прощаний.
    В них упокоены сотни несказанных слов.
    Город проснулся рано… и до рассвета
    даже не знал доживёт ли иль встретит день.
    Город спросил: - за что? Только нет ответа.
    И у его черты оживилась Тень.
    Алые пятна на грязной бетонной глади,
    боль да осколки разбитых волной сердец.
    Ужас за утро покрасил в седое пряди
    и объявил злорадно: идёт Конец.
    Сонные улицы серой покрылись мглою,
    в этом тумане растерянно ждёт Судьба.
    Там её держит Зло, что зовётся Тьмою.
    Тихой поступью в Город пришла Чума.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/267

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Ночь опускает своё покрывало на Город
    с зыбкой надеждой что он хоть немного поспит.
    Только заместо сна подступает Морок,
    давит в висках и слева в груди болит.

    Городу много зим, но впервые холод
    сводит его с ума и бьёт прямо в нерв.
    Город дал трещину, только она не повод
    думать, что песня спета... звучит припев.

    Время, когда до утра ещё ровно пол ночи,
    самое страшное, будто завис на краю.
    Город готов к Огню, но Войны не хочет.
    Он поглотит удар, чтоб не пасть в бою.

    С каждым таким ударом - грубеют стены,
    с каждым ожогом назад отступает боль.
    «-слышишь, мой Враг, кто б и где б ты не был.
    Лучше сложи стволы и #дуй домой...»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/268

    20 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    НАМ ПОХЕР
    Нам -похер! Пусть в бандеровцы запишут,
    всю нацию, и Запад и Восток,
    мы победим-на то есть воля свыше,
    и пусть сгорит  их северный поток.

    Москва пускай стоит очередями,
    Не в пробках, а за хлебом, день и ночь,
    Нам всё равно. Они давно не с нами,
    И мы ничем не можем им помочь.

    И Петербург-не дверь, окно в Европу,
    Прикроют им, что б ветер не гулял,
    Пусть в речке Мойке полоскают попу,
    И молятся на лысый идеал.

    Всех, кто послал сюда -«на Украину»,
    Своих отцов, детей и сыновей,
    «Добро пожаловать! Глядите на картину,
    Тех мест, где Ваших тысячи смертей».

    Не знали? Не хотели? Ой ли!
    К чему сейчас оправдывать разбой,
    «Освободителей от рабства и героев»,
    Отправленных хохлами на покой…

    Так с каждым будет, кто сюда с насилием,
    «В руках что будет-тем и разберусь»,
    Народ свободы -мощный и всесильный,
    И потому отсюда -Киевская Русь!

    Корабль нам похер-как и вся Россия…
    «Зачем вы тут?»-спросите у себя…
    Вас ложат в ряд. На фото-всё красиво,
    И дальше будут класть. Любя.

    Мы любим…вы нам похер, но так вышло,
    Гостеприимством славен каждый род,
    С своим законом в гости, словно с дышлом?
    Не удивляйтесь ,что любой вас в даль пошлёт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/269

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Мужня Україна
    У кінці зими,
    Зовсім спозаранку,
    Нашу Батьківщину
    Ворог оточив.
    Він напав зненацька,
    Підло й підступно,
    Зажадав в кайдани
    Рідну заточить.
    Але українці
    Разом всі повстали
    Любу свою землю
    Мужньо боронить!
    Не дістанеш ворог
    Наші полонини,
    Річки, села й гори
    Й золоті поля.
    За свою свободу
    Будем ми боротись,
    Не злякаєш ворог
    Українців ти!
    Забирайтесь кати
    Геть з нашої домівки!
    Світ разом із нами
    Переможем ми!
    Люба Україна
    Жити буде вільно,
    Буде процвітати
    Вам, катам, на зло!
    І запам`ятайте,
    Що на ній, рідненькій,
    Буде синьо-жовтий
    Прапор майорить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/270

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Шли третьи сутки без сна, третьи сутки без Мира.
    Щипало глаза от дыма, да и от слёз…
    Щипало в груди да болью в висках давило.
    И Город не знал, за что Леший сюда принёс
    болото из лживых, алчных, гнилых идей.
    Желание обладать несмотря на Жертвы.
    А Город как мог защищал от огня Людей…
    …и пел колыбельную тем, кто пал в руки Смерти.
    У Города до озноба болит внутри,
    у Города анемия от ран и ссадин.
    Но он не сдаётся, не сдастся… он – это Мы.
    Неважно насколько сложно он будет ранен.
    Он будет стоять до последнего ради нас.
    Он будет стоять до победы, ведь так похоже,
    что он под обстрел попадал уже много раз
    и только крепчал, становилась грубее кожа.
    Шли третьи сутки без сна, третьи сутки без Мира.
    В пожарах сгорал сегодняшний день дотла.
    Щипало в груди и болью в висках давило.
    Ведь 3-тие сутки в Городе шла Война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/271

    20 бер. 2022
    Ілля
    Тобі цікаво?
    Ти запитав, де бід твоїх коріння?
    Тобі цікаво, чом же ти москаль?
    Бо ,хлопчик, знай, з гнілішого насіння
    То й те росте, що руси звуть "Вот шваль"
    Тобі цікаво ,чом доріг немає?
    Чом люди мруть мільйоном за мільйон?
    Бо ,хлопчик, то паради першомаю
    Паради, Путлер, "Русский дух спасён"
    Тобі цікаво? Ні, на жаль, хлопчина
    За склянкой пива ,вічний ти взірець
    І хтів би промовляти ,що людина
    Та навіть це візьме святий отець
    Свавілля всюди, як не подивися
    Паради, Путлер і народ "холуй"
    А ти ,мій друже, "денег нет, крепися"
    Від тих панів отримаєш свій ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/272

    20 бер. 2022
    Шилкунова Аріна
    /без назви, але з душею/
    Україна тримається на чотирьох стовпах:
    на народному дусі, який дозволяє
    бігти на танки без страха в очах,
    знімати російський прапор
    у тільки що окупованих селах або містах.

    на правді, що омиває рани,
    яка з наших сердець прямує до інших країн,
    тепер для Росії
    "все дороги ведут в Крым".

    на людях готових віддати життя,
    що вбивають, але не є вбивцями.
    на тих, хто сповіщує, що час іти в укриття,
    хто у комчас патлюрує міста
    з рушницями.

    на підтримці близьких, довірі, на співчутті,
    тобто тій самій не втраченній єдності.
    ми — українці,
    ми разом будемо йти
    назустріч своїй перемозі та незалежності.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/273

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    Перший день: ми не вірили в те що почули,
    нам щемило серця від жаху, холодило в душі.
    Перші кроки у пекло від путінського Іуди,
    перші кроки у прірву де наші лягли кістьми.

    Другий день: у Містах не вщухають обстріли  з градів,
    другий день не спимо, бо кошмар завітав до нас.
    І міста одягнулись у чорно-червоні барви,
    з сизим попелом смутку та осадом із образ.

    Третій день: нам нарешті вдалося прийняти правду.
    Це Війна, називаємо речі як є, без цензур.
    Ворог хоче нажертись… та втамувати спрагу…
    Як вам кров? До смаку? Як смакує напій з тортур?

    Ви, спочатку, казали, що ніби не знали правду.
    Ніби з миром ви йшли, рятувати простих людей.
    Та натомість завдали народу глибоку рану,
    руйнуванням домівок та вбивством малих дітей.

    День четвертий: - як вам, окупанти, наш праведний опір?...
    Як вам бій до останнього подиху, жертви життям?...
    Як вам те, що вогонь у очах перетворює в попіл
    вашу зброю та й ваші душі – і в небуття…

    Вас не будуть ховати, ви канете в прірву пекла.
    І гріхи ваші будуть при вас. Очі вбитих людей
    будуть далі на вас дивитись тай так запекло
    що тартар буде дріб’язком перед судом очей.

    П’ятий день: - як вам дихати нашим повітрям, с#ки?
    Як ступати по нашій святій Землі, котру нищите ви?
    Як з собою вам жити, коли материнські руки
    замастили в червоне та дали звання вдови?!

    Чи відчутно як давлять на плечі осуди з неба,
    як від вас відвернулись і люди…і ті,… що вгорі.
    Як ламаєм вам скроні, зминаєм руками ребра,
    голіруч зупиняємо танки. На що ж здатні ви?

    На підступні удари у спину, на обстріл цивільних.
    На брехню, мородерства та геноцид людей?!…
    …наших….дружніх…простих…незламних, а значить - вільних…
    …що тримають вагу оборони вже шостий, кривавий день.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/275

    20 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    Как это было
    Как это было…
    24-го, с утра, была полным-полна
    Житомирская автострада,
    Валили все, кому жизнь ценна,
    будто гнался за ними торнадо.

    Другие ждали, с верой в себя,
    Мол, быстро решится, успеют…
    Родным звонили, на расстоянии любя,
    Надеясь, что спасти сумеют…

    Не вышло. Точнее - не каждый раз,
    Терпели под звук обстрелов,
    И ехали, шли, не взирая на час,
    Туда, куда и не хотелось…

    Последние дни, и рядом-они…
    Вопросы - «Как так случилось?»,
    Желание спать, хоть чуть-чуть без войны,
    Такая малейшая милость…

    А дальше…у каждого свой исход,
    Свой выход, маршрут, тропинка,
    Все верят, что только им повезёт,
    И станет мирной картинка.

    Не будет как прежде. Всё наоборот.
    Нет смысла витать в мечтаниях,
    Меняется жизнь, хоть и течёт,
    Во время войн и восстаний…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/276

    20 бер. 2022
    Роксолана
    Що тобі з того?
    Росія, ти знову?! Навіщо? Для чого?
    Ти кулями в серце, але що тобі з того?
    Підступна скотина зимової днини
    Напала зненацька на мирні родини
    Що? "Спецоперація" така? Та це війна!
    Душа сльозами стіка, ну а ти спокійна
    Ніколи не мала в собі чогось святого
    Ми тобі не вірим, але що тобі з того?
    І в голові таке не вкладеться ніколи
    Ракетами в міста, театри, музеї, школи
    Ти забрала оселі, розрива зсередини
    Твоїй орді не шкода навіть дитини
    Ми всі тобі лиш мішені, де ж ти сама?
    Нема в тобі нічого, пуста країна, одна
    Ну а ми, народ, український, вільний
    Ми народ вірити брехні не схильний
    Голіруч зупинем танки й артсистеми
    Не покоремось нізащо ми твоїй системі
    Ось наші ЗСУ зброю до рук беруть
    І о, лише гроби вас в Україні ждуть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/277

    20 бер. 2022
    Марина Шаран
    Віра
    А за спиною десь є невидимі крила,
    Що підносять, - бо хтось в нас своєю вірою
    Помагає, дає сили утриматись
    На хвилину довше, на дві...затриматись,
    Щоб з ліхтариком-серцем іти вперед,
    Щоб розбити надійний міцний намет,
    Загострити стрижень сталевої волі:
    Вона щит в боротьбі за кращу долю
    Тих, хто вартий її. Не роками, - століттями
    На порозі тримає межу з лихоліттям,
    Яке з гуркотом в двері усіх поколінь
    Лізе в хату нахабно, - криваве створіння,
    З'їдаючи затишок, щастя і сили,
    Що по крихті збирали, в людей не просили.
    На сніданки життя їсть, вогнем запиває.
    Переповнена черга в воротах до раю...

    Ваша віра, повірте - магічна то дія, -
    Повертає в дитинство і втілює мрії
    Про квітучий весною садок коло хати
    У дворі, де спокійно життям живе мати.
    Похід батька в "зеленку" - лише за грибами!
    Щоб сини брали приклад - не з фото у рамі...
    І про степ, що здіймається вільним диханням
    Жовтих соняхів й неба блакиті бажаним.
    Так, підхоплені крила героя-Поета.
    В нас незламана воля. І це моє кредо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/278

    20 бер. 2022
    Лєра
    ***
    …а я так много вам хотела написать,
    но комом в горле все слова застряли.
    Да и словами вряд ли передать,
    когда в ребёнка, как в врага стреляли.
    Нет, не случайно и не шальная дробь…
    …и это не игра для СМИ на жалость.
    Мать обнимала курточку, а кровь…
    …её одежда кровью пропиталась.
    Глаза врачей, что видели не раз.
    Глаза врачей, что смерть не раз встречали.
    Вам хватит смелости взглянуть сейчас…
    …в эти глаза? Там юдоли печали.
    Мне, правда, есть что вам ещё сказать….
    …за эти дни так много было боли,
    что никогда за жизнь не передать.
    Ведь эти дни написаны на крови…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/279

    20 бер. 2022
    Крижанівська Галина
    Коралі
    Вашу кров я по краплинкам,
    Збережу навіки,
    З них коралі поскладаю,
    Мов по намистинкам,
    Ціле гроно утворилось,
    На тоненьку шийку,
    І про кожного є спомин,
    В жінки-українки.
    Ці коралі - не прикраса,
    Наша гордість, віра,
    Бо без вас, наші герої,
    У полоні б ж жила,
    Обсікли б мені ці коси,
    Із волошок, жита,
    Та й тинялась, наче гола,
    Бо душа пробита.
    Додаються намистинки,
    До мого намиста,
    В нього силу запустила,
    Діва-мати Чиста,
    Меч подала в подарунок,
    Бо нам треба волю,
    Божу ласку на майбутнє,
    Щоб стелилась доля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/280

    20 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    Буча, Гостомель, Ирпень
    Десять дней летит и гремит,
    Взрывы, гром как из ада…
    Военные знают как это всё,
    Им объяснять не надо…

    Поход в магазин - под арты аккорды,
    Бывает - под музыку града…
    Привыкли. Хлеб нужен всем.
    Объяснять никому не надо.

    Подвал, ставший почти родным,
    А раньше - кладовкой и складом,
    Теперь в нем вместе всем домом сидим,
    Почему? Объяснять надо?

    Последний день, их танки вблизи…
    Через Стоянку - автострада…
    Уходили сами, вывозя других,
    Почему, объяснять не надо…

    Буча знает теперь, что такое война,
    А не только релакс в тени сада,
    И Ирпень понимает - что и по чем…
    Кто виной - объяснять не надо!

    И Гостомель, ставший темой номер 1,
    Наша Мрия - глаз услада…
    Всё отстроим. И не отдадим.
    Почему? Объяснять не надо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/281

    20 бер. 2022
    Андрій (Godik)
    Львів'яни
    Ми не спимо, і всі готові.
    І смузі є напоготові.
    До нас летять подаль ракети,
    Та ми готуємо котлети.

    Щоб було їсти тим, хто в нас,
    Покинув дім в мерзенний час.
    Ми мов в резерві, в допомозі,
    Допомагаєм і в дорозі.

    Але як було від початку і донині,
    Готові настріляти тій свинині!
    Бо серце в нас, як у всієї України -
    Велике, Чисте, Львине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/282

    20 бер. 2022
    Вікторія Зінчук
    Покровське
    Київ. Вибухи. Сирена. Біжимо.
    У паніці стуляю очі.
    Перед очима - річка Вовча.
    Батьки поки що в безпеці. Стоїмо.

    Документи, гроші, потяг.
    Темнота.
    Сльози душать кожен подих.
    Німота.

    Взяли Херсон, взяли Пологи
    О боже, ні! не Гуляйполе!
    За крок від смерті, від облоги
    Пустота.

    Безпечний Львів уже позаду.
    Ірпінь розчавлений ордою
    Я вже не є сама собою
    Я - не та.

    Я - Глиняна і Громовий
    Я - стадіон навпроти школи
    За РДК страшний пустир
    Коктейль у пляшці від ром-коли.

    Війна всіх ставить на місця.
    Мене - у першу чергу, звісно:
    Сільська і груба. І проста,
    Не кришталева, а залізна.

    Я вирвусь, прибіжу до тебе
    Я прокрадусь і проповзу!
    Візьму на плечі твоє небо,
    Бабусі витеру сльозу.

    Одне благаю: протримайся!
    Дождись мене, мій рідний дім.
    Покровське, в бронік одягайся.
    Ми тебе разом відстоїм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/283

    20 бер. 2022
    Анна
    Тримаймося разом!
    Що б не сталось, - не здавайся!
    І тривозі не піддайся!
    Мовчки зброю ти готуй!
    І набої приготуй!
    Мовчки вийди з хати тихо.
    Озирнися ти претихо.
    Якщо ворога побачиш,
    Ти йому за все "віддячиш!"
    За країну, за солдатів!
    За сестер своїх і братів!
    Хай твій ворог зрозуміє,
    Як твій рід стрілять уміє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/284

    20 бер. 2022
    Лєра
    Є кров, котру не змити з рук
    Є кров, котру не змити з рук,
    вона вростає
    в шкіру.
    І є гріхи,
    які не відмолити,
    вони вкарбовані
    в серця.
    Ця ноша буде завше з вами,
    щоб ні на хвилину
    не забували, як вбивали
    сина…
    та отця…

    …як піднімали руку на цивільних,
    як розстріляли
    матір…
    …та дитя.
    Як ви хотіли підкорити вільних
    забравши в них Країну
    та Життя.

    Як ви ковтали сльози
    та прокльони
    простих людей, що захищали дім.
    Котрі віддали все за оборону
    Землі Своєї,
    своїх рідних стін.

    Якщо повернетесь ви до своїх домівок
    обов’язково рідним розкажіть,
    як ви вбивали…
    …матерів та діток,
    та їхню кров на пальцях
    покажіть.

    Нехай вони торкнуться цих долонь,
    хай їх обпалить порохом
    та вбивством.
    Хай спепелить їх душі наш вогонь,
    й горлянки здавить відчаю намисто.

    Є кров,
    котру не змити
    з рук,
    вона як друга шкіра.
    Вас заклеймили вбивцями.
    Ця мітка на віки.
    І навіть в царстві тІней у Аїда
    не буде місця,
    бо нема у вас
    душі.

    Є кров, котру не змити з рук…
    …з душі…
    …та з серця.
    І є гріхи,
    котрі не вибачає
    Бог.

    07/03/2022

    © FenixNef/86
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/285

    20 бер. 2022
    Даниил
    #1
    Все хотят мира!
    И мирного неба!
    Я точно знаю и уверен
    Что за Украиной будет победа!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/286

    20 бер. 2022
    Ілля
    Диптих
    Боляче, та тримай
    Сильно воно пече
    Сонце вгорі, наш край
    В жилах у нас тече
    Боляче, хай болить
    Лід, що в стальних очах
    В кожному з нас бринить
    До перемоги шлях
    Кожен із нас, герой
    Геній, воєнний, бог
    Кожен з нас брат з сестрой
    Чи ідеальний йог
    Може й не спим ночей
    Може й їмо дарма
    В кожному з нас свічей
    Більше ніж зможе тьма
    ----------------------------------------------------------
    Коли ти кричиш про єднання
    То єдність -не ділиш на двох
    Два світи жаги і мовчання
    Два світи між тих, що утрьох
    Але ж, про сестер говорили
    Про вірність і відданість теж
    Про те, що колись ми дружили
    Мов було колись і без меж
    Але, волелюбний мій друже
    Ми браття, і братній народ
    російською скажемо "хуже"
    Хто вірить у це "ідіот"
    Зневага до них -нагорода
    Любов же до них-то є хрест
    Є наша великая врода
    А в них недороблений квест
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/287

    20 бер. 2022
    Марущак Анна
    Жодна людина не хоче війни
    Жодна людина не хоче війни,
    та як вже хоче, - то це не людина.
    Чорний терор та скажена вражина
    Позбавили нас із тобою весни.

    Ніяка амбіція не варта війни.
    Щоб самоствердитись, не треба вбивати.
    Нищити людство, - не значить "спасати".
    Нехай в мирі живуть наші доньки й сини.

    Жодна "побЄда" не варта війни.
    Проклятий шлях, там де гинуть діти.
    Місце, де гаснуть майбутнього квіти.
    Не вистачить сліз, щоб оплакати їх.

    Сміх нас залишив, але не надія,
    що згине тиран і військо орди,
    що спокій відновиться і відродиться мрія.
    У вільне майбутнє ми будемо йти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/288

    20 бер. 2022
    Вікторія Зінчук
    Жіноча лють
    Я не вірю в бога, але молюсь.
    Потім йду в новини і матюкаюсь.
    Я бажаю смерті, кричу і злюсь.
    Потім тихо плачу, але не каюсь.

    Я забула мову і кольори.
    Я реву закляття, хриплю прокльони.
    Здохніть вже скоріше, чужі щури!
    Вашу смерть доставлять турецькі дрони.

    У моєму тілі нема кісток.
    У моєму роті - не слина. Ртуть!
    Окупанте, спробуй, зроби лиш крок:
    І тебе розірве жіноча лють!

    Затремтить тваринне твоє нутро,
    А хребет покоситься від ударів.
    Бо вже зараз в сховищах і метро
    Ми рождаєм тисячі Байрактарів!

    Наші Джавеліни міцніше скель,
    Наші ППО закривають небо,
    Іди нахуй, русскій ти корабель,
    Бо ніде, крім пекла, тебе не треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/289

    20 бер. 2022
    Лариса
    Без назви
    Ти не впадеш, моя Вкраїно,
    Ти вистоїш усім назло,
    Покажеш всьому світу приклад,
    Якого досі не було.

    Ти вистоїш і будеш жити,
    І давню славу повернеш.
    Крізь біль і кров до зір яскравих
    Тернистим шляхом ти пройдеш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/290

    20 бер. 2022
    Андрій (Godik)
    Тільки так
    Як не я, то мої дітки,
    Раненько проснуться.

    Солодко потянуться,
    Сонцю посміхнуться.

    Вільні україночки,
    Чесні у серцях.

    Тільки в расіяніна
    Все буде не так.

    Він проснеться з горем.
    З кров'ю на руках.

    Невідмивной кров'ю.
    Бо сліпий дурак.

    Буде не відмити,
    Це всесвітній факт.

    Слава Україні!
    Буде тільки так!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/291

    20 бер. 2022
    Ілля
    Цивільний
    Цивільний ти таки герой
    І лікар і пожежник тоже
    Не дай той "руцької весной"
    Тебе злякать, бо Боже, Боже
    Вони раби і холуї
    Вони як м'ясо всяк і кожен
    Вони не брати, не свої
    Та рюзьге буде "уничтожен"
    Тож борони себе мій друг
    Не панікуй, не дай зламати
    В тобі не виросте недуг
    Бо ти за неньку, нашу Мати
    Тож борони, тож стережсь
    За світ без меж, за світ Надії
    Тримайся брате чи "держись"
    Ми єдні у єдиній мрії
    Тож навіть жоден окупант
    Нехай весь світ постане проти
    Мій рідний брате, ти талант
    І кожен має шанс на спротив
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/292

    20 бер. 2022
    Анастасія Сеничич
    Без назви
    Слова перестали складатися в речення,
    В горлянці застрягли зойки та вигуки.
    Мозок дав задню, видає одні заперечення,
    Тіло ціпеніє під звуки сирени та вибухів.

    Двадцять четверте холодне лютого
    Закривавив  напад  клятого мордору.
    Це що українці дочекались Дня Судного?
    Ні, то кадри жорстокого дикого хоррору.

    Ракетні удари, бомби над нами - вільними...
    Не чекала такого сучасна Європа  наївна.
    Трупи солдатів упереміш з цивільними.
    Це прийшла до нас "спасательная" катівня.

    Смерть рветься у вікна, стукає в кожні двері,
    Але в люки танків та БТРів  лютіше гупає,
    Мертвих маму і сина ховають у сквері,
    За них байрактар кістки впереміш із металом хрускає.

    А втім життя безумовно продовжується,
    Коли пощастить не загинути під завалами,
    У вогких підвалах нові немовлята народжуються,
    З вписаним кодом ненависті до кацапської навали.

    Не матимуть щастя на нашій землі карателі.
    Не вийде добром нашим скористатися.
    За ненароджених. За загиблих в утробі матері -
    Підлий нелюдський мордор за все розплатиться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/293

    20 бер. 2022
    Даниил
    #2
    О чём вы думали?
    Наши псевдо-братья?
    Когда напали в 5утра
    Почти как немцы в 39ом
    Валы войска, не потерялись
    Они покорны вышестоящему гаду
    И наш народ не победить
    Мы на своей земле
    И мы стоим за правду
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/294

    20 бер. 2022
    Альона
    Я теж відчуваю страх
    Я теж відчуваю страх...
    За кожну свою людину.
    Я бачу по їх очах -
    Людині потрібна віра.

    Що можу зробити я,
    Дівчатко зеленокосе?
    Якщо в нас іде війна,
    Якщо там міста в облозі?

    Коли там сім‘я сидить
    В підвалі тягучі ночі...
    А ворог ніколи не спить
    І смерті, і крові хоче.

    Та міцно стискаю в кулак
    Холодну свою долоню.
    Ми будем тримати стяг!
    І вистроїм власну долю.

    Нехай проти нас тисячі...
    Кадирівці, танки, зброя
    Ми тут - на своїй землі,
    Її не здамо без бою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/295

    20 бер. 2022
    Олександр Савченко
    Без назви
    Російські солдати не миті й смердючі,
    Прийшли до нас в хату, окупанти пацючі,
    А ми їх усіх тут зустрінем ласкаво:
    Запустим по ним фейєрверком із НЛАВу,
    Вогнем з Байрактару палитимем танки
    Та й усіх росіян чиї брудниє лапки
    На землю мою незаконно ступили -
    Отримайте відсіч рашистські мудили!

    Твій день настав, величний наш народе,
    Вставай на бій з ворожою ордой!
    Прийшов вже час здобути нам свободу,
    І захистить наш дім єдиною стіной!

    Їх "русская весна" для них тепер остання.
    Російські матері, готуйтесь зустрічать
    Синів, що Путіну віддали на заклання
    В гробах в яких тепер вони лежать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/296

    20 бер. 2022
    Галина Сухоставська
    Без назви
    Сльози криваві і рани-руїни,
    Я бачу, рідненька, - болить
    Прощаєшся знову із ді'тьми своїми,
    Від болю твій голос тремтить.

    Я вірю, я знаю, - ти вистоїш!
    За волю, за правду, за нас!
    У долі жорсткої викроїш
    Для себе ще радісний час.

    І десь по степах буревіями
    Горе своє рознесеш,
    Вмиєшся росами-мріями,
    Квіткою ніжною знов зацвітеш.

     А зараз стоїм, бо ще мусим стояти,
    Допоки лунає тривожний цей дзвін,
    Бо разом ще треба іти зустрічати
    Сонце надії світа'нкових змін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/297

    20 бер. 2022
    Альона
    Спогад
    Що ти нестимеш з собою
    Коли закінчиться бій?
    Спогад, тремкий, як синичка
    Маленький, вразливий, свій

    Ранок, коли уперше
    Вибух почув вдалині
    Радість із гіркотою
    Від танку чужого в вогні

    Темряву, страхом просякнуту
    Тиші тривожний звук
    Тато з військовою шапкою
    Зброю бере до рук

    Друзів слова налякані
    Сиплються звідусіль
    Ти виїжджаєш з Харкова -
    Там вже триває бій

    Хтось все застав в Макарові
    В Бучі чи Ірпіні
    Хтось під прицілом танковим
    Протистоїть війні

    Словом, руками голими,
    Правди лезом тонким
    Жовтоблакитним прапором
    Вірою, передусім

    Всі пам‘ятати будемо
    Цей незбагненний час
    Гордість і біль з турботою
    Так об‘єднали нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/299

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Війні присвячується
    Ви думали, що нам потрібна допомога,
    І що без Вас тут Пекла філіал.
    Я ж, допоки буде змога,
    Ретельно підкреслю майбутній Ваш фінал.
    Ви думали, що ми, як миші з кораблів,
    Розбіжимося хто куди.
    Ми ж стали рідну землю-неньку боронити
    Й пліч-о-пліч Вам всім дамо пизди.

    Ви думали, вийдемо містом із квітами?
    З подяками за "руську вєсну"?
    Наші ж хлопці накриють Вас надмогильними плитами.
    Невже того варте - лежати в піску?
    Ви хотіли - як німці - Бліцкрігом
    Пройтись на землі чужі.
    Ми ж, прокинувшись од вибухів,
    Вас поховаємо В чорноземах своїх.

    Ви досі ще вірите в бруд той,
    Що годують Вам з екранів Ті-Ві?
    Як довго ще будете слухать
    Тих людей, що з дитинства в пітьмі?
    Кому байдуже воля народу,
    Кому гроші дорожчі, ніж мами слова,
    Кому влада потворна замулила воду,
    Хто керує ракети по наших містах...

    Досить вже, годі! В печінках
    Вже сидить той Ваш "рускій мір"!
    То може і Я стану в пригоді? Хоч
    Листа напишу, як колись козаки.
    Вони писали турецькому султану,
    Що той чорт - а чом би і ні?
    Урок вивчено і Я ставлю крапку:
    Русский военный корабль? Нах*й иди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/300

    20 бер. 2022
    Ілля
    Твой путин
    Твой путин - коллективный диссидент
    Ты совмещаешь сталина с кровавым
    Скажи, мне русский, гордый импотент
    Чего царю сегодня не по нравам?

    Он повышает цены, шлёт в ГУЛАГ
    И нет друзей, одни враги повсюду
    А может ты и сам сегодня враг?
    Ведь ты пригрел, предателя, Иуду

    О коллективный путин, скрепный дух
    Барак холодный, дыры в ватной робе
    Сегодня выбор лишь одно из двух
    Две смерти, с честью или нечто вроде

    Коль на весах страна или народ
    Проснись, прозрей
    Ведь вас бросают в печки
    Ведь скоро не останется людей
    А на шашлык отправятся овечки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/303

    20 бер. 2022
    Боровська Діана
    Переддень війни
    стріляй!
    не актуальними здаються дати
    пали!
    без дат в один згорають усі дні
    мовчи!
    єдина тиша фатуму "кричати"
    кричи!
    без кулі один постріл в цій війні
    коли?
    початок є кінець - треба втікати?!
    чому?
    весна зимою стане діб за три!
    якщо?
    любов - тоді про ненависть казати?!
    без боротьби?
    вмирають взагалі!
    і душить?
    кисень весь з повітря виганяти
    здаватись?
    битись в груди
    до душі!
    душі?
    котра все бачить і продовжує стояти
    стоїть?
    ще й обома ногами на землі
    своїй? і не чиїйсь!
    зі сходом? завжди захід!
    із татовим плечем? із маминим люблю!
    бо наші кулі можуть не стріляти
    бо наше серце з миром на війні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/304

    20 бер. 2022
    Лілія Войтків
    Тривога застигла у горлі
    Тривога застигла у горлі. Я мовчу.
    Що я тобі зробила, що ти опинився тут?
    Ти хочеш наїстись не на своїй землі,
    Зі мною ночує страх, з тобою — гріх.

    Сніданок мій із тривоги, твій — із сліз,
    Чому ти до мене танки свої привіз?
    Молитви мої про життя, твої про що?
    Ти смієш до бога ще відкривати рот?

    Обідаю я під сирени, ти, мабуть, теж.
    Я на цій землі народилася, ти — помреш,
    Я посіяла тут любов, ти її скосив,
    Ці жнива тобі стануть останніми зі жнив.

    Я вечеряю з друзями, ти — зі своїми псами,
    Ти говориш із командиром, я — із мамою,
    Я щоночі хочу прокинутись, ти — заснути,
    Мої друзі сидять у підвалах, твої — трупи.

    І стоїть зараз ніч така небезпечно тиха,
    Ти приніс за собою немало болю й лиха,
    Аж здригається сіре небо з кожним вибухом.
    Ця земля тобі стане у горлі з останнім видихом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/305

    20 бер. 2022
    Вікторія Міляр
    двадцять п’ятий день
    Мені причувся звук тривожної сирени
    Він чується мені разів п’ятнадцять на добу
    Хоча у Львові я, безпечно тут, і ще лишились нерви у резерві
    я стрімголов хапаю свій рюкзак й біжу.

    Я ще не чула бомб, які б зірвались біля мене
    Не бачила ще тіл людських, які не пережили цю війну
    Але є цей інстинкт і ця потреба
    Побігти в сховище, коли луна сирени звук.

    Мені не близькі до кінця до серця всі утрати.
    Але щодня моїм сльозам нема кінця.
    Я плачу тихо, щоб не знала мама,
    А мама плаче тихо, щоб не знала я.

    Моя країна сильна й непоборна.
    Вже двадцять п’ятий день - ми стоїмо!
    І вистоїмо, й переможимо, і вкотре
    Напишеться історія про вільний наш народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/306

    20 бер. 2022
    Альона
    Без назви
    Ти. Своїми плечима.
    Руками своїми зі зброєю.
    Рятуєш нашу вітчизну,
    Запевнюєш - Ми Поборемо!

    Ти. Ночами безсонними.
    Своїм повідомленням «як ви?».
    Утримуєш світ від розпачу,
    З вірою в майбутнє краще.

    Я. Зі своєю надією.
    З серцем свинцем залитим.
    Благаю - моєю любов‘ю
    Дай людей захистити
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/308

    20 бер. 2022
    Ганна Кучерява
    Вірш
    Плету себе, плету себе з нуля.
    З мохеру, з шерсті, що є під рукою.
    Я зараз на нулі, як немовля.
    Що ж ти, війна, подіяла зі мною?

    Все, що уміла, все, що знала я -
    Забула і не знаю вже, не вмію.
    Така дрібна, неначебто маля,
    Серед уламків власних чи вцілію?

    Війна руйнує мій маленький світ,
    Домашній затишок і внутрішню опору.
    Плету себе і поруч весь мій рід,
    Бо так і буде! Сподіваюсь скоро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/310

    20 бер. 2022
    Сергій
    Я митець
    НІ Я НЕ ВОЇН Я МИТЕЦЬ
    НІ НАВІТЬ НЕ МИТЕЦЬ,
    ЛЮДИНА
    І МОЯ ЗБРОЯ - ОЛІВЕЦЬ
    ПАПІР, АКРІЛ АБО САНГІНА

    АЛЕ ЯКЩО  МІЙ ТЕПЛИЙ ДІМ
    ХТОСЬ ПРИЙДЕ, ЩОБ ЙОГО ЗГАНЬБИТИ
    ВІЗЬМУ У РУКИ АВТОМАТ
    Я ЗНАЮ, ЩО ІЗ НИМ РОБИТИ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/311

    20 бер. 2022
    Даниил
    #7
    Минуты стали как часы
    А дни как будто бы
    Вообще в недели превратились
    И Бог лишь знает по чьей вине
    Нашы дома в праз превратились...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/312

    20 бер. 2022
    Подолян Лаура, 5 клас
    Герої нашої Землі
    Українські герої молодці - нашу рідну Землю захищають.
    Через те, що російські вороги на рідненьку Україну нападають.
    Але наші Герої не дають їм пройти, тому що наша Україна незалежна й величава.
    Ми справжні Герої на своїй Землі - ПЕРЕМОГА ЗА НАМИ БУДЕ ЗАВЖДИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/313

    20 бер. 2022
    Стрибка Олександра
    Читатиму…
    Давай читати книгу? Обирай!
    В які казки сьогодні помандруєм?
    В які світи полинемо за край?
    В яких історіях сьогодні заночуєм?

    Бери про лицарів, або про королів?
    Ту, синю із драконом вже читали?
    А може жовту? Ту, про чаклунів?
    У ній ми сни полицями розклали.

    Читатиму тобі і про кота,
    І про моря, глибокі і не дуже,
    Про велетня, горбатого кита,
    І коротенькі казочки про дружбу!

    Читатиму! Хай голос не тремтить!
    І сльози не блукають сторінками!
    Читатиму, хай як душа болить!
    За небо не закрите понад нами!

    Поки летять ворожі літаки,
    Не у книжках, а в нас над головою,
    Читатиму, як славні козаки
    Боролися з ворожою ордою!

    Не слухай, що там зараз за вікном!
    Дивись у книжку, притулись до мами!
    І засинай міцним, чарівним сном,
    Мандруй моїми ніжним словами!

    Що я сьогодні можу на землі?
    Казками страх дитячий зупиняти?!
    І гірко хай, і соромно мені,
    Та я продовжу, ..сили б десь узяти!..

    20.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/315

    20 бер. 2022
    Ганна Кучерява
    Вірш
    Ніч минула. Дякуєм за ранок.
    Ми прокинулись, а на дворі сніжить.
    Воїне, що мав ти на сніданок?
    Мав ти відпочинок хоч на мить?

    Шостий наш воєнний темний ранок.
    Навесні у щирих молитвах.
    Так тепер стрічаємо світанок,
    Але хтось стрічає у сльозах.

    Все можливо буде збудувати,
    Але не повернеться життя.
    Всіх героїв будем прославляти,
    Бо вони стоять за майбуття.

    За весну й майбутні наші весни,
    За дітей, за рідних, власний дім.
    Хто загинув в майбутті воскресне
    Та не гиньте, воїни мої
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/316

    20 бер. 2022
    Наталья
    ХОТЯТ ЛИ РУССКИЕ ВОЙНЫ
    Хотят ли русские войны?
    Спросите вы у тишины.
    На Украину ты пошёл -
    Не набегал так и монгол.
    Спросите вы у матерей:
    Что есть такой войны грязней?!!
    Ответьте, братья сатаны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Террора русские войны?
    С соседом стали воевать?
    Посмели подло миру врать!
    Во имя ль славы тех солдат,
    Что под берёзами лежат,
    Всех тех, что падали в бою,
    На землю горькую свою?
    Ведь спросят вас о том сыны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Вандалы русские войны?
    Хотят ли русские войны,
    Поймёт народ любой страны!
    Над ширью пашен и полей
    Звучит: "Хохлов дави, убей!"
    Не стыдно ль за свою страну?
    Фашистски начали войну!
    Какой вы памяти верны?
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Нацисты русские войны?
    Вам не дадим повелевать,
    Страну родную убивать
    И, чтобы люди всей земли
    Спокойно ночью спать могли.
    Вас спросят всех, кто воевал,
    Как украинцев убивал?
    За что ответ держать должны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Фашисты русские войны?
    Да, мы умеем воевать:
    У нас в полях вам истлевать.
    СВОБОДУ, МИР своей земли,
    Мы СЛАВУ, ВОЛЮ обрели!
    А ваши деды и отцы,
    В былом - победы кузнецы,
    Ещё раз умереть должны:
    Хотят ли русские,
    Хотят ли русские,
    Той ЧЕСТИ русские войны?!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/319

    20 бер. 2022
    Бонтлаб Тетяна
    Війна
    Ніч..."Так тихо" ...
    хотілось сказати мені.
    Але ці слова вже забуті людьми,
    що знову тікає...ховає дітей...
    Лунає сирена-вона показала
    "Хто брат, а хто Ні!!!"
    Хто бореться з Нами
    За правду і мир...
    Лунає сирена-здригається світ
    "Мій світ-червоная кров і біль у душі"...
    Так важко казати мені ці слова "Біда".
    Так легко писати всім тим,
    Хто знаючи правду тихенько мовчить
    Замовкла сирена...так тихо навкруг...
    Та серце дитини завмерло навік,
    Бо крила з'явились, летять в небеса.
    Ті ангельські крила дітей,що померли в війні
    Ті янголи наші навіки у серці моїм
    Лунає сирена.Я хочу кричати
    Мені вже нестрашно,Неможна мовчати
    Чому Ти мовчиш,Чому не кричиш?
    У твоєму домі є спокій,немає жалю,
    У Нашому...дому нема,
    Бо знищила влада твоя!
    Побачити хочу я очі твої
    Незламнії духом сьогодні мої!
    І крила ми маєм, і маєм любов
    Ми все переможем! Ми знайдемо сили!
    Заради дітей у Нашій країні!
    Народ України! Ви сила, Ви міць!
    Бо нас незламати нікому в житті!
    Це наша країна,це наші серця,
    І будем боротись Ми до кінця!
    Настане той час "МИ ВІЛЬНІ"
    так голосно крикну,почує весь світ,
    Шкода,що ті Діти,ті янголи наші
    Залишаться тільки в СЕРЦЯХ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/320

    20 бер. 2022
    Альона Перепелиця
    Адмірал (балада про Миколаїв)
    Спливає день, стихає дзвін трамваїв
    І небо розриває зорепад,
    Спускається на хвилі Миколаїв -
    Величний і нескорений фрегат.

    Орел над містом розганяє хмари.
    Тримає міцно й впевнено штурвал
    В самому серці Флотського Бульвару
    Звитяжний і сміливий адмірал.

    Зажурений. Він бачив так багато,
    Блукав світами найтемніших вод
    І гордо йшов, пишаючись фрегатом,
    Минаючи мільйони перешкод.

    Пройшов війну нескореним героєм,
    Спустив на воду сотні кораблів,
    Щовечора ж, милуючись прибоєм,
    Він годував з долоні голубів...

    Місто-герой, як крила за плечима,
    В повітрі і за вікнами весна.
    Та адмірал з журливими очима,
    Бо ж дихає ненавистю війна.

    Вона прийшла так підло, на світанні,
    Костяшками постукала в шибки.
    Прокинулося місто від дрижання,
    Вмить посивіли мами і жінки.

    Війна блукає містом, коридором
    І загляда у вікна, в укриття,
    Несе з собою невимовне горе,
    Вбиваючи, без краплі каяття.

    Розбурхала ненависть і тривогу,
    Поглянувши очима з темноти.
    Та в нас є правда й віра в перемогу,
    А віру й правду не перемогти!

    Тож адмірал розправив гордо плечі,
    В його очах незламний дух і лють!
    За мирний сон, дитинство для малечі
    Мертві й живі в священний бій ідуть!..

    Тримайся, адмірале, героїчно!
    Ми переможем, значить - БУДЕМ ЖИТЬ!
    Хай над фрегатом завжди і довічно
    Жовто-блакитний прапор майорить!

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/322

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Воїну України на сторожі миру
    "Приймаю бій!" - присяга сильних,
    Вітання хижим ворогам.
    Адреналін в крові пекельно
    Стискає м'язи не рабам.

    Загроза смерті - кращий вчитель,
    Талановитий викладач,
    Коли у спину праху вітер,
    Пустельний морок-налигач.

    Ще крок назад - поглине прірва,
    В добрива зітре ураган.
    Ще мить вагань - і голод-лярва
    Складе несмілих на курган.

    Без огляду, чи стане сил,
    Без сподівань на лікоть поруч,
    У боротьбі завзятій пил
    Стовпом злітає - ти не здобич.

    Рідніше степ, криниця, луг,
    Спритніше пам'ять, клепка, чуйка,
    Гостріше зір, чутливість, нюх
    Цілеспрямованого вуйка.

    Себе вичерпуєш безжально
    Землі на захист, волі, мрій.
    Звитягу виборов фатально,
    Обрав коли "Приймаю бій!"

    17/10/2017 р. Геране
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/323

    20 бер. 2022
    Ганна Кучерява
    Вірш
    Нема дороги вже назад,
    Дороги всі розбиті,
    Нема вчорашніх вже засад,
    Всі попелом покриті.

    Нема до миру вороття,
    Лиш тільки перемога,
    Бо не окупить каяття
    Смертельної тривоги.

    У кожен дім залізли ви,
    Порвали кожне серце.
    Між нами спалені мости,
    Між нами сліз озерця.

    В прощений тиждень у крові
    Земля моя втопає.
    І я запитую в мольбі
    "Чи Бог таке прощає?"

    © Ганна Кучерява
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/324

    20 бер. 2022
    Олена Восколович
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    Вдихну весну на повні груди,
    Підніму очі в небеса,
    І неосяжним небо буде,
    Таким блакитним, як колись,
    Таким ласкавим сонце стане.
    Країно люба, не журись,
    Як переможний день настане!
    Ми всі завали розберем,
    Ми всі мости збудуєм знову.
    Ми біди всі переживем.
    І цінуватимемо мову.
    Повстане з попелу, як птах,
    Наш гордий і величний Харків.
    У Бучі, Ірпіні, Сумах
    Збудуєм переможні арки.
    Чернігів дихатиме знов
    Теплом історії і часу.
    Гостомель, наша біль і кров,
    Усі серця з тобою разом!
    Охтирко, донечко мала,
    Тебе терзали хижі птахи.
    Ти станеш краща, ніж була,
    І зможеш спать тоді без страху.
    Мадонни й діти на руках
    У Маріуполі не спали.
    Любов зажевріє в очах,
    Щоб діти в мирі виростали.
    І Перемога зацвіте,
    Там, де в селі стояли танки.
    Там гради били, а проте
    У вирвах виростуть кульбабки.
    Ми древній Київ зберегли,
    Лунатимуть церковні дзвони.
    Ми зло добром перемогли,
    Ми змія знову побороли.
    Усе ми зможемо разом!
    Це знають вже по всьому світу.
    Одеса з нами і Херсон!
    І більш не плакатимуть діти.
    А скільки ще в нас міст і сіл
    На нашій славній Україні!
    Дай Бог наснаги нам і сил
    Країну витягти з руїни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/325

    20 бер. 2022
    Світлана Сівак
    Його повністю перелицювала війна
    Не слухай його історій. Він справжній псих..
    Минулого разу раптово мене вкусив,
    І довго губами водив по руці – смачна..
    Ти не уявляєш, що робить з такими, як він, війна...

    У нього - чотири від куль і два ножових..
    Давно побіліли, а серце, однак, кровить,
    І тихо ночами шкребеться під третє ребро..
    Війна власноруч вирізала на ньому своє тавро.

    А він не пручався. Ти це уявляєш? Мовчав. Терпів!
    Його рухи ще трохи повільні, слова скупі,
    Тільки в тому, що пише в мережі – немає дна..
    Його повністю перелицювала війна.

    А він навіть із вивороту не такий, як усі,
    Ані жодного білого волосу в його чорній косі..
    «Як же ти воював із такою косою, ніхто не зрізав?»
    «А я – каже – у гульку її закручував і бандану в’язав».

    А розгледиш за цими словами продовження: каремат, бліндаж,
    Обпечення, обмороження, спека, велика вода?
    Часом голод і просто хронічна нестача сну..
    Ти ніколи не знатимеш повністю за його війну.

    Все, що важить йому – це чотири горбики, де росте трава..
    Він своїми руками збирав, сам вивозив їх, сам ховав..
    В його пам’яті дат небагато важливих, як ця,
    Коли все почалося та досі ще не добігло кінця...

    Ні... не слухай його історій. Він - справжній псих.
    І його божевілля якоїсь нечуваної краси!
    Під коліна б’є в повну міць і здіймає з колін...
    Хоч би трохи того божевілля, що має він...

    #roaring_silence
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/326

    20 бер. 2022
    Майя
    Весна
    Нехай прийде весна.
    Весна без війн,стрільби
    Повна любові і добра
    Без плачу і дитячої журби

    Години страху зміняться на спокій
    Криваві ріки стануть щирими сльозами
    Замайорить наш стяг широкий
    Та мирне небо понад головами

    Ми вистоїмо, бо нас мільйони
    Весь світ за нас, за Україну - мати
    Не розгромити наші батальйони
    Та на вашу віру вам ніколи не зламати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/327

    20 бер. 2022
    Сергій
    Я вернулся
    ЛЮБИМЫЙ КИЕВ
    Я ВЕРНУЛСЯ
    ПРОСТИ, ЧТО
    ДОЛГО НЕ ПИСАЛ
    Я В ТВОЕ ГОРЕ ОКУНУЛСЯ
    Я ВИЖУ ТЫ ЧУТЬ-ЧУТЬ УСТАЛ

    НО ТЫ НЕ ДРОГНУЛ,
    НЕ СЛОМАЛСЯ
    ПЕРЕД ЖЕСТОКОЮ ОРДОЙ
    ГЕРОЕМ БЫЛ, ИМ И ОСТАЛСЯ
    СВОБОДНЫЙ, ЧИСТЫЙ И ЖИВОЙ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/328

    20 бер. 2022
    Стрибка Олександра
    «Я - мама! Що я можу на землі?»
    Як будувати храми на золі,
    Так кожен вечір їх вкладати спати…
    Я мама! Що я можу на землі?
    Казками страх дитячий зупиняти!?

    Розказувати на ніч про дива?
    І про добро яке ще є у світі!…
    Нехай злетить із плечей голова,
    Того хто дав війну побачить дітям!

    20.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/329

    20 бер. 2022
    Олена
    Чому до нас не йде весна?...
    Чому до нас не йде весна?
    Чого злякалася вона?
    Страхіття чорного металу,
    Чи сліз дітей, чи крику "Мамо!"?
    Чому вона теплом своїм
    Не гріє серце, душу, дім,
    Не змиє весняним дощем
    Оцих мерзотних орків вщент?
    Мабуть весна, як ота мати,
    Що молить бога за солдата...
    Стоїть у полі серед диму,
    Стоїть і плаче, як дитина ...
    Не бійся весно! Все мине!
    Розтане сніг, тепло прийде.
    Втече безжалісна орда,
    Втече, як чорная вода...
    Прийди, весна, в блакитній сукні
    З тризубом жовтим у руці!
    В аду нехай згорить той Путін...
    Ми, українці, навіки!
    Без перемоги нам не жити,
    А без весни не сіяти зерно.
    І діти наші будуть світ корити,
    І Україну ми збережемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/330

    20 бер. 2022
    Воропай Ольга
    Без назви
    Війна ця суча відкрила карти
    І швидко показала хто є хто.
    Так вміло стерла кровні ниті
    От ніби й не було.
    Замили біль солоні ріки,
    Так само вправно вказала напрямок,
    Де приймуть без таблички SOS.
    «братерське» звірство і щемлячі рани щоночі тригерять нутро.
    І вмить згоріли думки про Багами, всі мрії накрило темнеє рядно.
    Так хочеться в часи «локдаун»,
    Де всі разом у масках під одним дашком, дурненьких жартів про гречку та інтерв‘ю Ляшко.
    Так хочеться у світлий ранок, коли добро і правда здола прокляте чорне зло.
    А поки нас втіша безсмертний Скрябін
    Безмежна сила, віра і любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/331

    20 бер. 2022
    Олена В'юн
    Без назви
    Здавалося, що це лише слова.
    А прилетіло справжнє залізяччя.
    Неслося вихорем в серцях і головах,
    Що це ніяк не може бути справжнім.
    Кудись іти, робити щось і десь,
    Тікати, щоб сховати найдорожче -
    Дітей, батьків, і все життя своє
    Вмістити у наплічнику дорожнім...
    Молитва на ніч, зранку - новина,
    І фото, де вдивляєшся в деталі...
    Щодня між справ в думках лише  одна:
    А справді, що із цим робити далі?
    Та просто жити.
    Так, звучить не айс,
    Бо залишає в серці вічні шрами.
    Ми будем вдома, треба тільки час
    Щоб повернутись з сильними руками
    І підійняти на ноги життя,
    Заради тих, хто зараз в обороні,
    У центрі пекла те гребе сміття,
    Яке нам простягаючи долоню,
    Тримало за спиною гострий ніж...
    Та їм повернеться кривавим бумерангом...
    Ми зараз просто наберемось сил,
    Щоб справу янголів продовжувати далі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/332

    20 бер. 2022
    Ганна Кучерява
    Вірш
    Живі? Чи тихо? Як минула ніч?
    Нема в нас свят, у нас воєнні будні.
    Нам не до квітів. Ми гартуєм меч,
    Бо лізуть із щілин брати приблудні.

    Багато зрадників, тому нам не до свят,
    І ряжаних, і засланців зі сходу.
    Та ми сильніші станем во сто крат,
    Бо стоїмо за власную свободу.

    Бо не відняти в нас достоїнство і честь,
    За правду й віру - стоїмо горою.
    А вже як переможем цю нашесть,
    То відсвяткуєм, склавши нашу зброю.

    © Ганна Кучерява
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/333

    20 бер. 2022
    Олена В'юн
    Без назви
    "Ми маєм повертатися додому"
    Сьогодні так сказав мені малий.
    Він мав би в вересні уперше йти до школи,
    Бо він заздалегідь купив портфель...
    "Додому, мамо, ми з тобою сильні,
    Ми допожем тим, хто там вже є..."
    І я не знаю, що сказати сину,
    Бо він дорослим став за перший день...
    Ми дуже скоро...
    Русіши не вічні...
    А наші хлопці - мужні і міцні.
    Колись в підручнику ти прочитаєш, сину,
    Про те, чому ми кращі на землі.
    Хай береже Господь серця і руки,
    Тих справжніх, що стоять за цілий світ.
    І світло прокладає їм дорогу.
    "Додому?"
    Так, для них і нас усіх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/334

    20 бер. 2022
    Воропай Ольга
    Без назви
    В тривожні дні,
    В безсонні ночі,
    В часи, коли дурієш від своїх думок…
    Так гріє душу надпис
    В телефоні …
    «Нещодавно був/-ла у мережі»,
    Дзвінок старого друга серед ночі і поспішка така широка в балаклаві
    Стирають сльози й думки тікати від війни.
    Бездонні очі українського солдата між амуніцій й камуфляжу дарують віру в перемогу та суперсилу синьо-жовтої душі.

    Я обіцяю піти з тобою на какао,
    Будь ласка, повертайся лиш живим.
    Я обіймаю крізь міста думками
    В старій піжамі, без підборів і брендів дорогих. Лишилась без червоної помади, парфумів запашних.
    Війна змінила імідж багатьом дівчатам
    Та зараз краще зайві берці нашим то солдатам і броніків міцних.

    Молюсь і вірю як учила мама,
    Щоранку вдячна Богу й ЗСУ
    За сонця схід в суцільній драмі
    Та мінус день життя в тривожному аду.

    У сірі дні,
    У страшні ночі,
    В часи, коли стомився від своїх думок…
    Я обіцяю зустріч на какао,
    Будь ласка, не втрачай зв‘язок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/335

    20 бер. 2022
    Стрибка Олександра
    «Діти війни!»
    Себе не шкода! Просто так буває!
    А діти! Вони вартують тепла!
    Над ними звуки пострілів лунають!
    Над ними чорні хмари як смола!

    Ми їх вели у світ хіба для болю?
    Отой у очах страх, хіба то ціль?
    Ми їх вели у щастя і у волю!
    Яких не вартУвало б це зусиль!

    Як пояснити сину, що довкола!?
    Війна то слово дуже не просте!
    То пекла на землі  десяте коло,
    Коріння смерті, що в землі росте!

    На тій землі, яка по праву наша!
    Піщинка кожна, кожен камінець!
    Сьогодні небо чорне наче сажа,
    І всі дитячі мрії нанівець.

    Ми переможемо! По іншому не буде!
    Ми відбудуємось, піднімемось з колін!
    Але ніколи ми Росії не забудем,
    Підвальних сірих і вологих стін.

    Живого страху діток України,
    Кривавих ран, І кожну із смертей,
    Того ножа, що Ви встромили в спину!
    Ми повернемо Вам поміж очей!

    27 лютого 2022 року!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/336

    20 бер. 2022
    Олена Восколович
    За що?
    Вони були щирі,допитливі,милі,
    І мамам на свято приносили квіти.
    Тепер вже матусі ідуть на могили,
    На ті,де лежать їх кровиночки,діти.
    Їм жити і жити у вільній країні,
    Їм бачити ,як розквітає вона.
    Росіє,скажи в чому янголи винні?
    Чому в наші вікна стукоче війна?
    Літають над домом крилаті ракети
    Там,де лиш лелеки кружляти могли.
    Ви в Гітлера вправно взяли естафету,
    І наших дітей на весь світ розп'яли.
    Тепер їм не бігати босими в росах,
    Не знати любові і років шкільних.
    Не буде весіль і пісень стоголосих,
    Не буде онуків в самотніх батьків.
    А ваше потомство гигоче ,напевно,
    Радіє здобуткам російських солдат.
    У них у серцях лиш ненависті зерна
    До наших матусь,наших діток і тат.
    Чи вас годували не люди,а звірі,
    Лиш кров'ю невинних,а не молоком?
    Ви бомби скидали на наші квартири,
    Ви з танків гатили за нашим вікном.
    Невже вам землі в цьому світі замало,
    Що звикли чуже у сусіда тягти?
    Ви найцінніший наш скарб в нас забрали!
    Ви -Каїни кляті,а не брати!
    За наших дітей ми відплатимо сповна,
    За сльози і біль,і зітлілу свічу.
    Ви ,братовбивці ,прозрієте скоро,
    Як дітовбивцями вас наречуть.
    Немає в вас Бога ні в душах ,ні в серці.
    Не дасть вам Всевишній у бідах руки.
    Вам вбивство дітей аж ніяк не минеться.
    Ви прокляті світом на цілі віки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/337

    20 бер. 2022
    Владислава
    04.03
    04.03
    А за ніччю знов буде ранок
    Вже без бомб і даремних тривог
    Ми зустрінемо перший світанок
    Без війни. І тільки удвох.
    Ми відкинем наші смартфони
    Щоб не чути більше новин.
    Ми давно вже дізналися, хто ми
    Вільні люди із вільних родин.
    Із країни, що кров'ю залита,
    Що в завалах лежить вся брудна.
    Моя мила, тебе ж не підбито,
    Будеш жити, бо ти в нас одна.
    Ми зустрінемо перший світанок
    Із сльозами, та хоч не в біді.
    Все вже краще. Он там рідний ґанок
    Ми ж бо будем його берегти.
    Моя мила, ми витремо сльози,
    Будеш знову у нас, як нова.
    Пронесуться степами всі грози,
    Буде слава твоя молода.
    Тільки біль не зітреться ніколи.
    Ти ж бо знаєш про це, як ніхто.
    Та душа твоя зовсім не квола,
    Хоч багато вже сил полягло.
    А ти сильна, так ніби й нещастя
    Не осіло на твїй землі,
    Заспокойся: готуєм ми снасті,
    Аби виловить зайві жалі.
    Після ночі тебе відбудуєм
    Цеглу й дерево будем носить.
    Ти тримайся, допоки лютує.
    Ще настане блаженная мить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/338

    20 бер. 2022
    Олена В'юн
    Без назви
    Нас розкидало, наче насіння по полю,
    Не хотіли, не мріяли, маєм, що є.
    Тільки серце не вийшло забрати з собою,
    Бо воно на землі українській живе,
    Там, де річка муркоче маленька, де квіти,
    Там де діти сміялись, співали пісні,
    Тільки зараз достатньо лиш очі закрити
    І вертатись додому хоча б уві сні.
    Нас розкидало світом, та міцно за руки
    Ми тримаємо віру у тих, хто стоїть
    На сторожі свободи й майбутньої долі...
    Україна - це сила, підтримка, це - ми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/339

    20 бер. 2022
    Ганна Кучерява
    Вірш
    Я, звичайно, дєвушка на вихід
    І красотка, шо там отріцать.
    Но з вертухи можу ухайдохать,
    Бо уже достали, вашу мать

    Я, звичайно, женщіна прилічна,
    Не ругаюсь матом, єслі шо.
    Я завжди училась на отлічно
    Та не це по жизні помогло.

    Я, звичайно, можуть стать до зброї,
    Щоб країну рідну боронить,
    Щоб ламати путінські устрої,
    Щоб прискорить смерті його мить.

    Я, звичайно, вірю в нашу силу
    І хоч я дружина, дочь і мать
    Та війна мене не підкосила.
    Я навчилась нахуй посилать!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/340

    20 бер. 2022
    Майя Голенберг
    Без назви
    Знаєш кожне сьогоднішнє «як ти?» означає «кохаю»
    Я без тебе не можу, молюсь, я так переживаю

    Я писатиму  ще раз і ще раз, щоб почути «все ок»
    Надіюсь, що на сьогодні це не останній мій рядок

    Ти не питаєш як я, ти просто ждеш моє слово
    А ти навіть не знаєш де я і що довкола

    Чи літають ракети над головою,
    Чи видали бійцям нашим зброю
    Чи сирени я чую, куди я тікаю
    Скільки від болю зітхаю

    А Знаєш, що першим я зроблю як закінчиться війна?
    Напишу звичне «як ти?» і вип’ю свій бокал до дна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/341

    20 бер. 2022
    Світлана Сівак
    Без назви
    Отут моя кров! Ось у цій воді!
    Тече тілом моєї праматері,
    Білими бородами прадідів,
    Сталевими кістяками моїх батьків,
    Довгими косами сестер моїх,
    Крученими венами по руках братів!
    Згори до низу, не підкладай хмизу,
    Знизу догори, гори, мій Дніпре, гори!
    Час плюється і злизує твої береги,
    Кола по воді, під водою вугільні ланцюги,
    Під водою підводники на човнах,
    Білим світить твоя потойбічна Нав..
    Чорні ватри горять по твоїх лісах,
    Чорна постать крокує лісами, на плечі коса..
    Всіх скосила уламками від своєї тьми..
    Є, хто встояв, мій Дніпре!  Залишайся з ним!
    Темним малясом з гирла до моїх жил,
    Я дивлюся і бачу того, хто тут жив -
    Бачу зброю його, дивлюсь його сни.
    Дай напитися роду свого, розчини
    У мені його силу від Скіфів до цих хвилин.
    Б'ють копитами коні, ревуть воли,
    Всі плуги перековано на мечі!
    Протечи по них, по мені протечи!
    Обіцяю, що буде повільною їхня смерть,
    Ти нап’єшся по вінця, наповнишся вщерть!
    Буде тихою темна твоя вода,
    Не торкнеться її ні ординець, ні зайда,
    Не збезчестить її тепер жоден вражий син!
    Омивай мої сточені спрагою голоси,
    Омивай моїх днів золоте шатро.
    Бачиш слід на щоці – то твоє тавро!
    Бачиш полум'я у очах – то шалений звір!
    Подаруй мені сили ще раз,
    Ще раз в мене повір!

    #моя_пектораль
    #roaring_silence
    #ревуча_тиша
    Отут моя кров! Ось у цій воді!
    Тече тілом моєї праматері,
    Білими бородами прадідів,
    Сталевими кістяками моїх батьків,
    Довгими косами сестер моїх,
    Крученими венами по руках братів!
    Згори до низу, не підкладай хмизу,
    Знизу догори, гори, мій Дніпре, гори!
    Час плюється і злизує твої береги,
    Кола по воді, під водою вугільні ланцюги,
    Під водою підводники на човнах,
    Білим світить твоя потойбічна Нав..
    Чорні ватри горять по твоїх лісах,
    Чорна постать крокує лісами, на плечі коса..
    Всіх скосила уламками від своєї тьми..
    Є, хто встояв, мій Дніпре!  Залишайся з ним!
    Темним малясом з гирла до моїх жил,
    Я дивлюся і бачу того, хто тут жив -
    Бачу зброю його, дивлюсь його сни.
    Дай напитися роду свого, розчини
    У мені його силу від Скіфів до цих хвилин.
    Б'ють копитами коні, ревуть воли,
    Всі плуги перековано на мечі!
    Протечи по них, по мені протечи!
    Обіцяю, що буде повільною їхня смерть,
    Ти нап’єшся по вінця, наповнишся вщерть!
    Буде тихою темна твоя вода,
    Не торкнеться її ні ординець, ні зайда,
    Не збезчестить її тепер жоден вражий син!
    Омивай мої сточені спрагою голоси,
    Омивай моїх днів золоте шатро.
    Бачиш слід на щоці – то твоє тавро!
    Бачиш полум'я у очах – то шалений звір!
    Подаруй мені сили ще раз,
    Ще раз в мене повір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/342

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Над містом лунать сирени
    Ніхто не чекав з нас цієї біди,
    І було б так й далі, напевно...
    Та в дім наш прийшли наші "рідні брати" -
    Над містом лунають сирени!

    Ми жили пліч-о-пліч століттями тут
    І разом свій край боронили.
    Але наш незламний нескорений дух
    Не раз ви зім'яти хотіли.

    Ідіть ви всі вслід за своїм кораблем!
    Ми довго терпіли й мовчали!
    Як зброї не вистачить - вашу візьмем!
    Ми вам це не раз доказали.

    Одне вас прошу - якось заздалегідь
    (Якщо розум все ж вас покинув)
    Насіння в кишені свої покладіть,
    Бо ви підете В Україну.

    Тож знай, "рідний брате", що після цього
    Спокійно заснув ти даремно.
    Назавтра прокинешся ТИ від того,
    Що в місті лунають сирени!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/343

    20 бер. 2022
    Марина Шаран
    Шлях
    Щастя на дні рюкзака
    Підносить могутні плечі.
    Йде, хоч дорога важка,
    Крізь вітер війни, до речі.

    Мрію несе, що із сином
    Буде на святі шкільному
    З кульками жовтою, синьою.
    В колисці побачить і доню.

    У дальній кишені бушлату
    Слово зім'яте "Тримайся!",
    З баулом в руках, карематом -
    Лист сили дає не здаватись.

    Вдивляється страху у вічі,
    Хоч хвиля заклала вуха,
    Жага до свободи кличе,
    Врятує лише сила духа.

    Нема вже назад вороття,
    Й удари рахує стук серця,
    То справа усього життя.
    Я вірю, що ти повернешся!

    …Згорілі в бліндажі речі.
    В холодних наметах - ночі.
    І небо вогнем приречене
    Зі смутком згадують очі,

    Як лапу дає друг пухнастий,
    Загальні завдання, здобутки…
    Посилку отриману з щастям:
    Ніштяк і дитячі малюнки,

    Й товариша вдячну усмішку,
    Що тихо в воротах до раю
    Шепоче привіт сміливішим,
    Хто вже мирне небо тримає.

    Крізь ніч вікно затишком сяє
    У хаті (що поруч, не скраю!)
    Стіл в кухні, і чай остигає, -
    Бо доню татусь колисає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/344

    20 бер. 2022
    Воропай Ольга
    Загубились в часі
    Загубились в часі
    Сотні тисяч душ.
    Третій тиждень поспіль
    Не живе, - виживає люд.
    Виживає, не здається та стоїть як та фортеця, не здає своїх земель.

    І дорослі, і малі, і дівчата, і хлопи вірять в Україну, в силу нашої юрби від Червоної Зорі до Карпатської гори, від Полісся і до моря буде українська мова, будуть стяги синьо-жовті, будуть пісні перемоги, не зляка сирен тривога.

    Так історично склалось, що чорноземи України поїли кров і сльози з часів козацької доби та соняхи цвісти не перестали, і урожай дають хліби.

    Все бачить Бог!
    І все вернеться!
    На звірство смерть хай відгукнеться,
    Героям мужнім удача всміхнеться.

    Загубились в часі
    Сотні тисяч душ.
    Третій тиждень поспіль
    Вижива безстрашний люд.
    Виживає не здається.
    А добро усім вернеться
    В синьо-жовтих фарбах скрізь і всюд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/345

    20 бер. 2022
    Сергій
    Патріоти
    Дивлюсь я на свого кота
    і поступово розумію
    що україна вже не та
    збулась григоровича мрія

    Тепер не те, що всі коти,
    собаки, їжаки, єноти,
    а навіть хижі павуки
    є україни патріоти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/346

    20 бер. 2022
    Наталія
    Звернення до батьків, яких немає
    Мої рідненькі тато й мама!
    Не думала, що це скажу.
    Як добре, що ви не бачите ось цю війну.
    Сьогодні ваша доця на рік дорослішою стала.
    Я пам'ятаю,мене завжди так називали.
    Не буду чути таких слів,
    бо вас земля навік приспала.
    І ось вже скоро я почую солов'їний спів.
    Не буду витрачати час бездумно.
    І ви ж погляньте, я сміюсь,як би погано не було і сумно.
    Мабуть сильнішою з війною стала.
    А ще горжусь що українка,чуєш, мама.
    Країна, де народилась,
    Найкраща на планеті!!! Вона втомилась від брехні у інтернеті.
    Вона захищає увесь світ.
    І зараз їй не легко.
    Її стискає російський дріт.
    Всі разом встанем і Україні витрем піт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/347

    20 бер. 2022
    Альона Перепелиця
    Голубонько, твої підбиті крила...
    Голубонько, твої підбиті крила,
    Твоє гніздо вогнем палахкотить...
    За пташенят, яких в теплі зростила,
    Тріпоче серце, мліє і болить...

    Бо ж вільна ти, і високо літаєш,
    Співаєш вперто, навіть у журбі,
    Свободу, мила, - найдорожче маєш,
    Її, рідненька, не простять тобі.

    Та не страшись, не бійся, моя пташко,
    Ще полетиш в обійми висоти,
    Бо кожен з нас, хоч як би було важко,
    Життя віддасть, аби літала ти!

    За мрії, що так підло розстріляли,
    Тих пташенят, що вже не полетять,
    За кожен день, який у нас відняли
    Ворожі танки у степах горять!

    Мій гордий птах, ми станем воєдино,
    Захистимо від вражої орди,
    Щоб ти, славетна пташко, Україно,
    Літала вільно й високо завжди!

    07.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/348

    20 бер. 2022
    Воропай Ольга
    Без назви
    Я гадки не мала як сильно люблю Батьківщину!
    Причиною стала війна.
    Свідоме життя всім казала - аполітична.
    Але за вибір свого Президента - радіє душа.

    Я гадки не мала, які українці дружні, єдині та сильні.
    Очі відкрила війна.
    Склеїлись в друзки  розбиті сім‘ї,
    Всіх помирила клятих орків орда.

    Відфільтрувало друзів, знайомих та рідних,
    лакмусом стала війна.
    В грудях щемить і клекоче біль за утрату бійця, за спалений дім сусіда,
    За «Сталінград 22».

    Очі закрию і сниться,
    де разом уся сім‘я,
    Де обіймаю всіх кого знаю й не знаю я,
    А поки весь світ чекає кончини хуйла.

    Новини в коробці змінились,
    Пандемію затьмила війна.
    Так хочу назад у місто і плакать від щастя, що вільна моя земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/349

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Діти нового світу
    Зима мала вже відступити,
    Вже скрізь прокидалась весна.
    Та ми не могли їй радіти -
    В наш дім увірвалась війна.

    Ні ластівки щебіт привітний,
    Ні дзвінкий струмочок бринить -
    Лиш постріли, вибухи, злидні
    І звуки сирени щомить...

    З усіх боків ворог підступно
    В брехні, у вогні і в диму
    Шукав собі жертву наступну...
    Та дали ми відсіч йому!

    Пишався своєю він силой,
    Та міцно народ наш стоїть.
    Йому стане край наш могилой!
    Бо Правда за нами і Рід.

    Даремно він в мріях кривавих
    Нам зичив лише небуття -
    У сховищах і у підвалах
    Вже сходило нове життя.

    З'являлись, мов пролісків квіти,
    Як вісники перші весни,
    Діти нового світу
    І цієї страшної війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/350

    20 бер. 2022
    Vlada Ley
    Війна
    Війна... це слово розриває душу,
    Щодня живемо від новин і до новин.
    Як жити далі? Я не знаю, мушу
    Прожити біль щоденних роковин.

    Розірвані тіла, розбиті школи.
    Зенітки, бомби, міни, гради, смерч....
    Ми не пробачимо тварюки це ніколи.
    Для нас це честь, свобода або смерть.

    Вокзал, прощання, сльози та обійми.
    Очікування зустрічі, дзвінків і смс.
    Нескорені, розбиті, але вільні.
    Слова молитви простягають до небес.

    Ці діти, що здригаються від звуків,
    Підвали, скло, розбиті площі та садки.
    Ми шлемо вам усі прокляття й муки
    І "руський корабель" туди іди.

    Але в душі все ж жевріє надія,
    Що зацвітуть в нас поля й сади.
    І ми відновимось, і, певне, я зумію
    Відплакати, піднятись й далі йти...

    9.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/351

    20 бер. 2022
    Ярослав
    Я стою
    Я стою на переході і чую сирену.
    Я бачу, як біля сховища укладають плитку,
    Я бачу як небо із мирного стає мертвим
    І із рук випадають квіти.
    Я бачу - місто живе життям.
    Його не відволікає 5,45.
    Його взагалі важко відволікти.
    Люди купують олію, рибу, гроби.
    Люди платять за газ і воду.
    Люди збирають свої рюкзаки.
    Відголоски війни несуть до Європи
    І залишаються там - чужі.
    Місто пустує з новою плиткою.
    У сховищі тиждень вже спить маля.
    Я відкриваю свій молитовник
    І починаю молитись за смерть з нуля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/353

    20 бер. 2022
    Наталія
    А за вікном війна
    Весна,а я одна.Зтулю свої повіки.
    Думками полечу в далеку даль.
    Я не засну,прийняла ліки .
    В очах моїх блищить кришталь.
    Хвилююсь я за чоловіка.
    Подумаю про матерів,
    Які відправили своїх синів.
    Боюсь заснути,та обстріл не почути .
    Просто лежу, дивлюсь на стелю.
    І думаю про те,як мої діти готують бойові коктейлі.
    Подумала про малюків та стариків,
    Яких бомблять і не втихає.
    Своє дитинство пригадаю,
    Своїх батьків...
    Як мама коси заплітає.
    Не вистачить мені рядків
    Думки всі розказати,лежу сумна.
    Лежу, закрила очі,там війна,
    ...а за вікном весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/354

    20 бер. 2022
    Дмитро
    ПЕРЕМОГА ЗА НАМИ
    Ми в різних містах, але мрія єдина:
    Звільнити від ворога нашу країну.
    І хоч я далеко, але серцем з вами.
    Тримайся, мій брат! Перемога за нами!

    На нас йде орда за ворожим наказом,
    Та нас не здолати, допоки ми разом!
    Земля хай горить в ворогів під ногами!
    Я вірю, мій брат, перемога за нами!

    Дивись, Святославе, Богдане, Тарасе!
    За наше майбутнє б'ємося ми разом!
    Ми землю свою боронили віками,
    Тож, брате, тепер перемога за нами!

    Скінчиться війна. І це станеться скоро.
    Як хвилі о скелю розіб'ється ворог.
    Тебе обійму і скажу зі сльозами:
    "Я ж, брате, казав, ПЕРЕМОГА ЗА НАМИ!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/356

    20 бер. 2022
    Даниїл Агзамов
    А ти, а він
    Ти їдеш в автобусі після роботи, і обираєш нову блузку, а він там.
    Тобі набридли вже всі ресторани твого міста, а він там.
    Ти скаржишся на дороге пальне, а він там.
    Береш кредит на новий айфон, а він там.
    Тобі зранку вести сина до школи, а він там.
    А хто такий він? Що йому все не так і де він?
    А він став за тебе, за сім'ю, за країну.
    Він засинає в мокрих берцях, бо ледь стоїть на ногах.
    Він їсть сухпай, не відчуваючи його завжди однакового смаку.
    Він не скаржиться на те, що щось дороге, бо його найдорожче – вдома.
    Він радіє приїзду волонтерів, бо вони привезуть йому шкарпетки і чогось солоденького.
    Він би віддав все, щоб знову обійняти свого сина і відвезти його до школи.
     Але він там. Він віддає всього себе для того, щоб ти міг жити. А ти навіть не знаєш його ім'я...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/357

    20 бер. 2022
    Дар'я
    Без назви
    Мама, мама, твой сын не вернётся домой.
    Він лишається тут, у чорній, родючій землі.
    Он навеки свободен от свинцовых кремлёвских оков.
    Він навіки спочив тут. Та заради чого, скажи?

    Мама, мама, скольких же он убил!
    Скільки ж він розтрощив сердець і домівок!
    Кто, скажи мне, на этот грех его, мама, благословил?
    Краще спали, мамо, кожну із його дитячих плівок.

    Мама, мама, бей о стены седой головой!
    Засліпи свої очі, бо ніколи його не побачиш!
    Нет лекарства, которое бы облегчило эту боль.
    І немає богів, які це зможуть пробачить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/358

    20 бер. 2022
    Ярослав
    Дожити
    "До літа б дожити, а там вже якось та буде", -
    Мама з дочкою - озброєні люди.
    Обоє побиті життям і війною.
    Першій за сорок, другій десь двадцять
    І тихо курять.
    Сміються зі мною.
    Ділюсь цигарками. Ділюсь всім, чим можу,
    Та мало того, бо сивіє волосся
    І тоскно від того.
    Тоскно, бо місто - руїна суцільна.
    Тоскно, бо в серці - руїна суцільна.
    Тоскно, бо люди - руїна суцільна
    І звикли чомусь до сирен у повітрі.
    Чекаю дзвінок,
    А дівчата сміються.
    Обоє побиті життям і війною.
    Першій за сорок, другій десь двадцять
    І тихо курять.
    Сміються зі мною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/359

    20 бер. 2022
    Роман
    Молитва
    Коли гримлять гармати замовкають музи
    Хоч бачить Бог що ми не хочемо війни
    Вселенське зло переливається крізь шлюзи
    Й наповнює собою всю реальність й сни
    Всі цінні речі поміщаються в рюкзак
    Щось просто розпихаєш по кишенях
    То хто ж ти чи кріпак а чи козак
    Стріляти доведеться по живих мішенях
    Та найцінніше не сховаєш у валізу
    Береш дітей ховаєш в укриття
    І дякуєш бетону та залізу
    За те що врятували нам життя
    На все в житті звичайно воля Божа
    Раніше рідко думали про те
    Які щасливі були тут і не голодні
    Бо щастя по дитячому просте
    Тепер всі речі стали непотрібні
    Вся розкіш зникла при падінні бомб
    І байдуже в лахмітті а чи в сріблі
    Дістануть трупи з-попід катакомб
    Як в час такий не уподібнитись тварині
    Коли радієш мертвим ворогам
    Як пояснити потім це дитині
    Але героям слава а батіг рабам
    Війни жахіття кожного вчать жити
    Проблеми часу мирного тепер смішні
    Навчи нас Боже ближнього любити
    Молюсь двома словами НІ ВІЙНІ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/361

    20 бер. 2022
    Альона Перепелиця
    Тримайся, рідненька!
    Тримайся, рідненька!
    Війна нахилилась і дивиться прямо в обличчя,
    А погляд її, як безодня холодна й німа.
    І віє від неї лиш холодом із потойбіччя,
    А слідом за нею розходиться клубами тьма.

    Підходить все ближче, щоб міцно схопити за горло,
    Щоб нас залякати, посіяти паніку й страх.
    І скалиться підло, але ж ми тримаємось гордо,
    Бо маємо гідність і віру у наших серцях!

    Це наша земля, тож ми будем її боронити!
    Тримайтеся, хлопчики, з вами країна і Бог!
    Ми сильні, найкращі і ворогу нас не скорити!
    Це час героїзму, сміливості і перемог!!!

    Тримайся, рідненька, бо ж ти в нас одна й неповторна!
    Ти - матінка наша, ти - все, що сьогодні в нас є!
    Безмежна і сильна, нескорена, вільна, соборна!
    Серця завмирають, щоб билося серце твоє!!!

    24.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/362

    20 бер. 2022
    Олена Восколович
    Привид Києва
    - Мамо, сказали, що привид літає.
    Він розбомбить нас? - дитина питає.
    Я так боюся, очей не стуляю.
    Можна я поруч, ось тут погуляю?
    -Та ні ж бо, рідненький, цей привид хороший.
    Він ловить у небі усе, що вороже,
    Рахунок веде чужакам в піднебессі,
    Щоб спали ми мирно в Дніпрі і Одесі,
    У Києві, Сумах, у Золотоноші.
    В усій Україні. Не бійсь, мій хороший!
    Ходім, помахаємо дяді з вікна,
    Щоб Бог оберіг від негоди і зла.
    Хоч "Привидом Києва" льотчика звуть,
    Та знаю, що ангел показує путь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/363

    20 бер. 2022
    Наталія
    Перший день весни.Ніч війни
    Не бачила чорніше ночі
    Підняла голову,не бачать очі.
    Не розумію,дивлюсь в небо,
    Побачити зірки там хочу
    І місяць повний щоб світив
    Що ж навіжений з світом ти зробив?
    Стою у темряві і розумію
    Психологічно важко,не бачить світ.
    Як роздивитись щось красиве,я не вмію.
    Потрібно цьому нас учить.
    Та ні,я хочу світло бачить,
    Торкатись поглядом зірок,
    І місяць молодий та повний,
    усміхнених дітей,жінок.
    Чоловіків геройських поряд з нами
    Їх мужні вчинки цінувать
    Щоб  у майбутньому пишатися синами
    Жінкам- здорових діток народжать.
    Сьогодні ранок.Перший день весни.
    Любов приходить,гарні сни.
    А в нас сьогодні інша справа
    Міцна і доблесна держава
    Хай процвітає! Мир,добро та мальовнича мова
    Слава Україні!Героям Слава
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/365

    20 бер. 2022
    Марина Шаран
    Моя Луганщина
    ...Коли прапор рідної країни в серці майоріє,
    Я шматочок неба синього побачити мрію,
    Та пройтися по безкрайньому жовтому полі…
    Ні, ніколи не захочу я іншої долі!

    От заринутись би в ковдру стиглих колосків,
    Та поринути в простори квітучих степів,
    Назбирати диких квітів і сплести віночок,
    Та почути соловейка – ось чого я хочу!
    І радіти буйноцвіту вишні коло хати,
    На вершині териконів вітер наздогнати!..
    В яблуневому садочку стежкою пройтися, -
    Це те щастя і та мрія, що так часто сниться!

    Край шахтарський, там де сонце рано прокидається,
    Працею і чорним золотом на всю країну славиться,
    Теплий вітер, ковиль, маки – це наша Луганщина,
    Синам і дочкам України перейде у спадщину!
    Рідну землю ні на що й ніколи я не проміняю.
    Божа сила й справедливість чужих відганяє,
    Вистоїть земля вкраїнська, пам’ятайте, люди,
    Бо Луганськ – це Україна, була, є і буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/366

    20 бер. 2022
    Дмитро Матухно
    Перемога назавжди
    Це та війна, зо довжиною в декілька століть
    Я згадую красу синього неба й золотих полів
    До чого діла вчора не було, теперь болить
    Дніпро все бачить, чує як ревуть воли

    Ці такі рідні кольори нашого прапору
    На захисті яких ми мужньо стоїмо
    Кажуть, тим буде щастя, хто знайде папороть
    Фашисти, геть! Ми вам свого не віддамо

    Ті сльози матері у слухавку..
    То краще постріли у груди
    Налию чаю й буду дмухати
    Вже скоро обіймати тебе буду

    Кохана, не тримай сльози
    Так треба, хай капають на постіль
    Засвітить сонце після довгої грози
    І зникнуть геть непрохані ті гості

    Та залунають голоси:
    «Ця перемога назавжди,
       Ця перемога назавжди»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/367

    20 бер. 2022
    Дар'я
    Брат мой, небрат
    Брат мой, небрат мой, помнишь, убили Цоя?
    Цоя, которого слушали ты и я.
    Цоя, который, наверное, ничего не боялся:
    Ни ударов советской судьбы, ни цензуры огня.

    Брат мой, небрат мой, у нас тут бомбят больницы.
    Больницы, в которых рождается новая жизнь.
    Тебе сказали, что меня пришли “спасать” от геноцида.
    Но бомбежка родильного дома – это и есть геноцид.

    Брат мой, небрат мой, ты же знаешь, что такое Чернобыль.
    Ты же плакал над фильмом про Нагасаки и Хиросиму.
    А сейчас мои “вызволители” держат в заложниках две АЭС.
    И это, поверь мне, не боевик с Брюсом Уиллисом.

    Брат мой, небрат мой, скажи мне, за что ты воюешь?
    За что держишь в осаде мирный приморский город?
    Чтобы прятаться в селах без шанса вернуться на родину
    И от голода есть даже щепки от магазинных полок?

    Брат мой, небрат мой, у тебя нет больше родины.
    Раньше ли, позже ли, она тебе же выстрелит в спину.
    Мы отстроим Мариуполь, и Чернигов, и Харьков.
    А от жизни твоей останутся лишь руины.

    Брат мой, небрат мой, нет, мы уже не похожи.
    И не важно совсем, сколько в нас с тобой крови одной.
    Ты уже выбрал сторону зла. Ты уже поверил лукавому.
    Не прощу тебе эти смерти, эти страхи, слёзы и боль.

    Брат мой, небрат мой, всё это, конечно, закончится.
    Только ты не поднимешь голову, не осмелишься смотреть мне в глаза.
    Каждый день для тебя во веки веков будет Судным.
    А на нашей земле воцарятся мир и весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/368

    20 бер. 2022
    Альона Перепелиця
    ToCloseTheSky
    Ти знов сама, поранена, в руїнах,
    У попелі, скорботі, у журбі,
    Моя священна земле, Україно,
    Скільки ж страждань судилося тобі?

    Європа знову щиро співчуває,
    Про героїзм складає нам пісні,
    Але, як завжди, лиш спостерігає,
    Чи мужності нам стане у війні.

    Прикинулася бідною й глухою,
    Дивується, що міцно ти стоїш.
    Сховалася ж бо в тебе за спиною
    В надії, що прикриєш, захистиш.

    Хіба ж нам в неї так багато треба?
    Ми ж не до неї молимось в пітьмі,
    А просимо лише закрити небо,
    Бо впораємось на землі й самі.

    Мовчить? Нехай. Так було і так буде.
    Та з нами Бог - від смерті захистить.
    З ясних небес вогненний птах прибуде,
    Він ворогів навіки спопелить!

    А Чорне море вистоїть стіною
    І не підпустить вражі кораблі!
    За нами правда, рідна, ми з тобою,
    Ми в себе вдома, на своїй землі!

    У нас є те, чого у них немає:
    Є віра і братерство, є любов!
    Коріння є, яке всіх нас єднає,
    Вогонь палає в жилах - наша кров!

    Ти не сама, рідненька, ми є в тебе!
    Боронимо у морі й на землі!
    І сам Господь закриє наше небо
    Ключем крикливих сірих журавлів.

    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/369

    20 бер. 2022
    Наталія
    Молитва
    Коли маленькою була
    Молилась я до Бога.
    Казала фрази,як могла,
    Із біблії не знала слова.
    Маленькі рученята я тягнула
    До неба синього та хмар.
    Тоді я навіть не збагнула
    Який страшний війни нагар.
    Щоб мир був завжди на землі
    Маленькою молилась,
    бо чула розповідь батьків
    Боялась і хрестилась.
    І так молюсь я кожен раз
    Як прокидаюсь,дивлюсь в небо
    Життя змінилося у нас
    А неба іншого не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/370

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Кривавий кат
    Прошу у бога я щодня
    Щоб закінчилась ця війна
    Війна кривава та нещадна
    Яка з’їдає наші душі жадно

    Невже війни просила  жінка ?
    Яка під серцем носить зірку
    Ту зіроньку, яка ось-ось засяє
    Але не народившись, вмить згасає

    А може цю війну хотіли діти ?
    Які раділи, живучи у цьому світі?
    Напевно це вони затіяли цю гру
    В якій нема ні правил ні жалю

    А може наші бабці й дідусі ?
    Які хотіли мати спокій на душі
    Які хотіли мирно доживати
    Натомість вимушені якось виживати

    Чому кривавий кат це чинить з нами?
    Чому він вирішив, що Богом є над нами?
    Чому не зрозуміє дотепер
    Що з нами Бог , а з ним є смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/371

    20 бер. 2022
    Турик Ірина
    Без назви
    Він був для них, мабуть,
    Останнім храмом,
    Останнім прихистком між спалених руїн -
    Той Маріупольський театр чужої драми
    І драми доль, захованих між стін.
    Без гриму,
    Без оркестру й декорацій,
    Та повні зали знову назбирав...
    Мовчи, Шекспіре!..
    Занімуй, Горацій!..
    Іде трагедія - остання із вистав.
    Він так волав до людства і до світу,
    До всіх земних і всіх небесних сил...
    А на афішах:
    Діти!
    Діти!
    Діти!
    - Аж червонів від крику небосхил.
    Та світ мовчав.
    Мабуть, не вірив храмам...
    Він мав свою -
    чужу, нейтральну -
    роль...
    Вмирав театр нескореної драми,
    Загублених не тисячами доль...

    16.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/372

    20 бер. 2022
    Наталя
    Без назви
    Чути вибухи країно
    Розпочалась війна
    Чи ми повірити могли б
    Якби сказали нам це вчора !?
    Сльози, біль, луна сирена
    Скажіть, будь ласка, що це сон
    А вона виє навіжена
    Не хоче люд здатися в полон
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/373

    20 бер. 2022
    Дарина Фрейн
    Один
    Я знаю, что ты ждешь меня давно
    На берегу у черной речки
    Но дверь закрыта, мне темно
    И догорели обе свечки

    Мы все сидим у алтарей,
    В духовных конченных окопах
    Мы ждем вас - ждем своих зверей
    И кажется, порой им похуй!

    Я покажу начало дня,
    И дам ключи от новой силы
    Но я прошу - спаси меня
    Мы ждали вас, мы так просили!

    Молили хаос наступить,
    Скучали в суете безликой,
    Но вот настал тот страшный миг -
    Миг обнуления - так тихо…

    Я приглашу в ваш мир чужих,
    Неведомых теней отряд,
    Они придут, так много их,
    Они придут и победят.

    Никто не знает сколько их,
    Кто дал им право так резвиться,
    Я предложу им жить - в живых,
    И тело, чтобы заселиться.

    Я столько лет спала, тот сон -
    Казался мне забавной сказкой
    Но пробуждается дракон -
    Когда ему грозит опасность!

    Прости но я веду войну,
    И нихуя ты не получишь.
    Я знала - ты пойдешь ко дну,
    А мне поможет только ключик.

    Мы все стремились к суете,
    И жалко было нам друг друга.
    Где боевые звери? Где?
    А вот теперь - стоим за кругом.

    Стой там, теперь ты невредим,
    Держись подальше темных окон.
    И вот - мой номер 101
    И на мирское тупо похуй!

    Оставил раз меня одну,
    И думал что сломал игрушку.
    Я принесу тебе войну -
    И бомбу прямо под подушку.

    Лови, вы все играли квест
    Вы думали - что мы бессильны!
    Я подниму всех до небес
    И подниму тех, кто в могиле.

    Мы держим купол, держим строй
    И больше это не игра.
    И я приду, и за тобой
    Пора…

    Привет, мой мир
    Навеки твой
    Непобедим
    И невредим,
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/375

    20 бер. 2022
    Іван Чащин
    Наша земля
    Мій рідний край, чого тебе
    Так бажають загарбати?
    Увесь, і мій любий Донбас,
    І такі далекі Карпати.
    Що собі думають у головах?
    Чого гадають ті кати,
    Що ми самі собі не пани
    І не змусимо їх повтікати?
    Ми ж наче не кликали,
    Не прохали.
    А вони лізуть попри все,
    Навіть через паркани.
    Але ми незламні та
    Землі своїй ми не зрадимо.
    Україна понад усе.
    Її ні за що не втратимо.
    Ніякі танки та гелікоптери
    Не зламають нашого духу та волі.
    Вороги у броньованих жилетах,
    А ми майже голі.
    Прийдіть до нас із мечем
    Та від меча помрете.
    Пліч о пліч стоять воїни,
    Шахтарі та навіть поети.
    Свою перемогу
    Ми вирвемо навіть зубами.
    Пожалкують усі,
    Хто вирішив стати нам ворогами.
    За наших людей
    Ми помовчим хвилину.
    Наш гнів підкаже,
    Що час проплинув.
    І проллється рікою
    Ворожа кров
    Посеред степів та
    Посеред дібров.
    Ріка та буде
    Ширше Дніпра.
    Неоглядною стане
    Через БПЛА.
    І наші моря в мить
    Почервоніють
    Поки загарбники
    Ізомліють.
    Настане час і ми
    Віднайдемо долю,
    Будем гулять, як вітер,
    По безкрайньому полю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/376

    20 бер. 2022
    Марія Козиренко
    Без назви
    ***
    мій дім.
    є і нема
    одночасно.
    вдихнеш - є,
    видихнеш - ні.

    моє місто.
    є і нема.
    за цим поворотом -
    пустка,
    але я заплющую очі.
    і бачу кожен камінчик на своєму місці

    моя сім'я.
    є і нема.
    ми розмовляємо щодня,
    але ніколи не прощаємось,
    хоч знаємо ціну днів,
    і ночей особливо.
    ночей,
    крихти хліба,
    води в колодязі,
    теплої постелі,
    в яку лягаємо, не роздягаючись,
    разом із нашими добрими вірними псами,
    незворушними котами,
    із нашими дітьми,
    які сплять, поки над домом летить біла смерть,
    на гуркітливій тарадайці
    спотикається об молоду черешню,
    яка цвістиме цієї весни вдруге
    і падає нежива.

    17.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/377

    20 бер. 2022
    Марина Семенюк
    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    Незламний, нескорений, вільний народ!
    Й кожнісінький воїн цієї країни
    Вартий існуючих всіх нагород!

     "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    Згуртовані й дружні. Ми втратили страх!
    Наспівуєм тихо собі солов'їною
    Та окупантів перетворюєм в прах...

    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    У нас тут сила-силенна "бандер"
    Чи бачили ви як прості селяни
    Тракторами ворожий крадуть БТР?

    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    Знищить в польоті ненависний дрон
    Смачних помідорів банка єдина...
    Невдовзі збудуємо свій "Пентагон"

    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    За цілісність боремось наших земель
    Ніколи не станемо ми на коліна!
    Агресоре, йди... як "рускій" корабель!

    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    Рашистів карає тут пан Байрактар
    І прийде до нас переможна година,
    Бо не згасне ніколи сердець наших жар!

    "Доброго вечора, ми з УКРАЇНИ!"
    А скільки крилатих ще з'явиться фраз!
    Ми все відбудуємо, навіть з руїни...
    І в цілому світі знатимуть НАС!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/378

    20 бер. 2022
    Софія Любашевська
    Без назви
    Ненависть чорна як діра,
    Лють нескінченная до ворога.
    Мені так жаль, що я не там,
    Не знищую смердючих йолопів.

    За тисячі кілометрів я є.
    Чужому вчусь, свого не забуваю.
    Але до неньки серце так реве,
    як Дніпр широкий, далеко лунає.

    За всі ці роки я ніколи
    не мріяла, що так захочу,
    додому пішечки піти…
    Родина, воля, правда в хаті.
    Вже порвали московські кайдани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/379

    20 бер. 2022
    Турик Ірина
    Вчителька
    Мов пташенят, проводжаю до іншого Ирію:
    -Крила свої бережіть і міцнійте, малі...
    Я відмолюсь, відтерплю,
    але все-таки вимрію
    Сонце, і небо, і спокій на рідній землі...
    Я залишаюсь...
    З Шевченком, ланами і кручами...
    Із Ярославом, Богданом,
    хоробрим Сірком...
    З Харковом,
    Києвом,
    Львовом,
    Охтиркою,
    Бучею...
    Я ж бо не зможу  - одірваним з гілля листком ...
    Лік не веду...
    Чи змагатися зможу з мільйонами?
    Чехія, Польща, Естонія, дружня Литва...
    Теплі слова і молитви стають телефонними,
    Важко і боляче цідяться їхні слова...
    Знов відлітають...
    Кудись за незнані їм обрії,
    Очі ховають і серце розбите, мале...
    -Діти, рідненькі, ну як ви? Скажіть, а чи добре вам?
    - Мабуть, тут добре, спокійно і тепло,
    АЛЕ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/380

    20 бер. 2022
    Наталія
    Портал у щастя
    Коли настане мир,я вийду в чисте поле.
    Вдихну цей мирний, весняний поток,
    Прикрию шовком тіло своє голе
    принтованим по жовтому
    розсипаних  квіток.
    Із чистого невинного повітря
    візьму потрібний нам  ковток...
    Портал відкрию ніжності й тепла. Відкриється весни палітра.
    Відкриє крила і  порине в простір
    мій білий птах сидівший на плечі
    Країна вся затихла ...як вночі
    Застелиться над світом чиста постіль...
     Залишусь там до вечора, поки не сяде сонце.
    Та вже на ранок всім постукає любов в віконце..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/381

    20 бер. 2022
    Дмитро
    ЗАГОВІР
    Знай, даремно, сину вражий,
    Ти прийшов на землю нашу!
    Пробудив прадавні сили -
    Не втечеш ти від могили!

    Змій із хижими очами
    Вже кружляє над полями.
    Бач на обрії заграву?
    То горять твої застави!

    Лісовик тебе, худобо,
    Заведе в саму чащобу.
    Вовкам та ведмедям хижим
    Буде предостатньо їжі.

    Мавка заворожить співом,
    В вир штовхне Водяник сивий.
    Хай болотна трясовина
    Тобі стане домовиной!

    Ярчуки та песиглавці
    Знай, живуть не тільки в казці.
    На шматки порозривають,
    Що й довік не розшукають!

    Упирі під цвинтарями
    Вже для тебе риють ями -
    Не побачиш рідной хати,
    Не оплаче тебе мати.

    Наші чародії й відьми
    У Кащеєві обійми
    Все твоє загонять військо,
    Віроломний ворог слизький!

    Домові і потерчата
    Б'ються з ворогом затято.
    Хтось живим як вийде з бою,
    Злидні всі збере з собою.

    З нами - сила Батьківщини!
    В тебе ж - лиш наказ злочинний.
    Свою землю ми відстоїм!
    Ти ж підеш у неї гноєм...
    *****
    Кидай зброю! Йди додому!
    Щоб за рік, за два по тому
    Ти не чув в свій бік прокльонів,
    Що лунають від мільйонів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/382

    20 бер. 2022
    Лера Бабко
    Як не закрию очі…
    Як не закрию очі
    Бачу цю хмару лиху
    Надто гучними ночі
    Стали. Це на біду

    Надто червоне небо
    Надто холодний бетон
    Надто прості потреби
    Надто чутливий сон

    Все це було раніше
    Все це відбудеться знов
    Засвоювати простіше
    Не з книги – а через кров
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/383

    20 бер. 2022
    Ватрич Ірина
    Без назви
    Закриєм небо куполом надії ,
    молитвами, благаннями, руками,
    призивним клекотом антонівськоі Мрії ,
    що спромоглась домовитись з птахами.
    Теплом надмірної, безмежної любові
    зігрієм від війни закляклу Землю.
    Коктейлем із журби на гострім слові
    взірвем ефір, брехливу, вражу греблю,
    тотемним нашим жестом стане дуля
    для ворога із кожного люстерця!..

    Для кого б не була ворожа куля
    В моє влучає
                        Українське
                                          Серце!

    18.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/384

    20 бер. 2022
    Турик Ірина
    Без назви
    Зустрічаю світанок словами молитви,
    Забуваю печалі в передранній імлі…
    Вісімнадцятий день
    восьмилітньої битви,
    що століттями йде
    на вкраїнській землі.
    Боже наш милосердний,
    Із хрестом на раменах
    ми дорогу криваву
    за державу пройшли.
    І злітали до неба
    наші горді знамена,
    І молитви гарячі
    на вустах запеклись.
    Вісімнадцятий день
    восьмилітньої битви,
    що століттями йде
    на вкраїнській землі…
    Сотні янголів наших
    Йдуть по світу сурмити
    і гострити на зло
    свої щирі шаблі.
    Отче наш всемогутній,
    дай нам сили і віри
    прокидатися вранці
    не під звуки сирен,
    Цінувати єдинство,
    Щиро прагнути миру,
    Бо ми всі – Україна.
    Це наш вічний Едем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/385

    20 бер. 2022
    Турик Ірина
    Без назви
    Ледь цідяться слова...
    Густим гарячим тромбом
    Артерію життя
    спинила чорна мить.
    Розколотих небес
    Суцільні катакомби...
    І спалена земля ...
    Відчуй!
    Іди!
    Борись!
    Весь світ мов на межі
    Між "до..." і "те, що буде".
    Сповільнено тече
    Крізь пальці вічний час.
    Лиш пам'ять-оберіг
    Тремтить у гордих грудях
    І віра ще живе
    У кожному із нас.
    За титрами зими
    Ми знімем інші фільми -
    Незвичний серіал
    Про мир і про весну,
    Про нас - таких чужих
    Але насправді рідних,
    Бо маємо на всіх
    Країну ми одну.
    Народяться слова
    І засміються діти,
    І сяйвом золотим
    Розквітне синя вись.
    МИ є. І будем МИ,
    Бо право наше - ЖИТИ
    У мирі і добрі...
    Повір!
    Іди!
    Борись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/388

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Фенікс
    Летіти б як птаха до сонця самого
    Хай крила спалить, та не страшно мені.
    Бо знаю - відчути живого нового
    Можливо, лишивши старе у вогні.

    Вогненна стихія нам волю гартує
    Очищує душу, випалює зло.
    Вогнем і мечем наша сила вирує
    За правду і волю, за світло й добро.

    Тут наша земля - так було і так буде
    Бо тут є любов, що горить у серцях.
    Не вбити, не знищити, бо звідусюди
    Вона повстає, як із попелу птах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/390

    20 бер. 2022
    Лариса
    Весна прийде!
    Я знаю,
    Весна прийде
    І зацвіте мій сад,
    І сонце знову вийде
    І полетить той птах,
    Що пісню заспіває
    На весь великий світ
    Про рідну Україну,
    яка в огні горить!
    Не буде вам пощади
    «Браття»- вороги,
    За те, що ви зробили,
    Кляті москалі!
    Ми будемо боротись,
    Нас не зупинить,
    І зранку буде небо
    Ясного блакить!
    Незламні наші души
    І добриї серця
    І віра у майбутнє
    Скаліче москаля!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/391

    20 бер. 2022
    Турик Ірина
    Без назви
    Ви кажете,
    що ви не знали,
    Куди вас, хлопці, посилали,
    Як вклали в руки вам набій, благословляючи на бій?!
    Ви кажете, що ви не знали,
    коли кордон перетинали,
    Колони ненависних псів
    Із найстрашніших, чорних снів?!
    О ні, не ви!
    То генерали
    Вас направляли й заправляли.
    А мізки ваші - біомаса,
    Протухла, мабуть, ще завчасу.
    Ви кажете, що ви не знали...
    А дні текли,
    Пливли,
    Минали...
    І навіть ваша руська мать
    Казала просто: "Нам наср...ть".
    Не жаль!
    Ще з часом нарожають,
    Як погуляють й пробухають,
    Бо так гласять телеканали.
    А ви не знали ...
    Ви не знали?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/392

    20 бер. 2022
    Олександр
    Война
    Идёт война и битва двух эпох
    Добро со злом сражается жестоко
    Пусть победить нам будет нелегко
    Зато мы сохраним свободу

    Свободу выбора, и как кого любить
    Куда ходить, и с кем нам обниматься
    Кого послать, кого просто забыть
    И с кем нам всю жизнь целоваться

    Пройдут года, закончится война
    Но кровь детей и стариков не смоешь
    Оставив в памяти все это навсегда
    Любви меж нами быть уже не может
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/393

    20 бер. 2022
    Яна
    Україна
    Якби ти знала,
    Яка ти гарна!
    Вчора, сьогодні,
    Особливо завтра.

    Така Незалежна,
    Ні на кого не схожа.
    Незламна й Безмежна,
    Та анти ворожа.

    Міцна, мов сталь,
    Багата, співуча,
    Чиста, як кришталь,
    Як квітка - пахуча.

    Вільна, єдина,
    І неповторна,
    Сильна Людина,
    Яка Непоборна!

    Славне ім'я,
    Тобі Україна.
    Разом переможемо,
    Хоч в серці руїна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/394

    20 бер. 2022
    Христина Стручинська
    Дивлюсь на світ
    Чим більше дивлюсь на світ,
    Чим краще пізнаю його ,
    Тим менше хочеться мені жити
    Бо люди ділять землю чужу, не спитавши
    І скроплюють кров'ю своєю жито.

    Слова брудні й заплямлені твої руки
    Кожен лиш за своє добре щебета
    Скільки ще ,людино, тобі треба муки,
    Щоб стало все на світі на свої місця?

    І плаче моє серце з того,
    Як тихо ти крадешся із ножем
    За спиною ховаючись сліпого,
    Що звик бути тобі поводирем.

    Навколо тільки біди, зради, гвалт
    І всюди ти несеш розрухи
    Скільки треба пролити сліз,
    Щоб ти нарешті підняла до неба руки?

    Знаєш, я особисто ніколи не вірила у людей
    Та тепер мене звикли вважати одною з них
    Вони моляться хворобам й зброї
    Кажуть: " Бери й діли"
    А Ти шепотів у сльозах: " Не вбий. Не нашкодь. Захисти"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/395

    20 бер. 2022
    Тетяна Мельник
    Війна...
    Війна... Яке страшне це слово!
    Невже це з нами,в мирний час?
    Повітряна тривога знову
    Лунає звідусіль до нас.

    Чим завинили наші діти?
    У матерів душа болить .
    І замість того,щоб радіти,
    Сльоза в них на очах бринить.

    Ми хочем світла,хочем сонця,
    Не треба в небі чорних хмар,
    Ви повертайтесь швидше,хлопці,
    Ви так потрібні,рідні,нам!

    Ми знаєм,скінчиться це скоро,
    За вас ми молимось весь час,
    Життя каратиме суворо
    Тих,хто не хоче чути нас.

    Хай знають те,  що ми - це сила,
    Що нас нікому не здолать,
    Те,що в нас вільна Україна,
    Вам не дамо її віднять!

    Відкрийте очі,зупиніться,
    Ви ж теж калічите себе,
    Від сна дурного схаменіться,
    Бо це не сон,це справжнє все.

    Ми хочем злагоди і миру,
    Прожити гідно хочем вік,
    Щоб кожну жінку і дитину
    Тримав в обіймах чоловік.

    З руїн підніметься рідненька,
    Калина в лузі зацвіте,
    Ми збережемо нашу неньку,
    Бо Україна- то святе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/396

    20 бер. 2022
    Артём
    Мы не хотели
    Мы не хотели
    Так пришлось
    Мы жили мирно и дышали
    Зачем ты к нам домой пришёл
    Ведь мы тебя к себе не звали

    Мы верили и жили мирно
    И не смотрели за забор
    Теперь и нам и миру видно
    Кто был убийцей
    И вором

    Мы никогда не позабудем
    Тех кто погиб в своей земле
    И никогда как прежде мы не будем
    Не бросим не сдадим
    Свободными умрем

    За все что сделано ответим той же мы монетой
    За каплю крови пролитой в войне
    Вы будете за все страдания в ответе
    И нет вам места на земле
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/397

    20 бер. 2022
    Білецький Ярослав Валерійович
    «Перемога зовсім близько»
    Скрізь тумани, скрізь болота
    Українська шла піхота
    З джевелінами на танки
    Переможем! Нас багато

    Будем різати і бити,
    Свою землю боронити
    Будем різать окупанта
    Будемо стріляти в гада

    Росіяни то не браття
    Лише з трупів їх багаття
    Аж до прикордонних смуг
    Буде підіймати дух!

    Перемога зовсім близько
    Знищимо вороже військо
    У гробах поїдуть знов
    У Рязань, і у Ростов

    «Привид» буде боронити
    України сильні діти
    До кінця будем стояти
    Свої землі захищати !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/398

    20 бер. 2022
    Олена Восколович
    Звонок
    Мамочка,мама,меня забери.
    Я не в казарме, и не на ученьях.
    Я позвонил с украинской земли.
    Это- не жизнь, мама, это -мученье.
    Нас всех заставили ехать сюда.
    Я ж просто срочник,без опыта боя,
    Без подготовки,еды на два дня.
    Разве об этом мечтали с тобою?
    Мне повезло.Только ранен чуть-чуть.
    А пацаны...Разорвало их ,мама.
    И мне теперь тут в плену не уснуть.
    Бомбы с ракетами свищут над нами.
    Наши ракеты,ты слышишь меня?
    Мирные люди тут гибнут,родная.
    Мы уничтожили их города.
    Нет мне прощенья.Я каюся,мама.
    Всё на духу так, как есть ,рассказал.
    Да,я накормлен,одет,не пытали.
    Нет тут нацистов.Никто не видал.
    Нас обманули.Нам нагло соврали.
    Мы их бомбили ночами из танка
    Парни смеялись :Укропов мочи!
    Видишь: с ребенком бежит наркоманка.
    Залп- и она, и ребенок молчит.
    Мы растреляли авто с инвалидом.
    Ехал он с бабкой куда то,спешил.
    Разве теперь я не жалкая гнида?
    Лучше б меня тот медбрат не зашил.
    Лучше я б умер тогда от потери.
    Кровью немного б свой грех искупил.
    Мама,мы верили слепо,но зверю.
    Он ненавидеть людей нас учил.
    Помню как с детства я слышал повсюду,
    Что украинцы паршивый народ,
    Врут,убивают,воруют,зигуют...
    Мам,Украина отлично живёт!
    Очень красиво ,и добрые люди.
    Наши уже б издевались в плену.
    Я свой поступок вовек не забуду.
    Я никогда в отчий дом не вернусь.
    Как так напасть без причины?- не знаю.
    Что же нам сделал наш братский народ?
    Мы же горим,мама,мы умираем.
    Наши могилы никто не найдёт.
    Тут тоже есть очень добрые мамы.
    Они против этой дурацкой войны.
    Их дети все раньше косили от армий.
    Теперь встали все на защиту страны.
    Для них Украина святее святого!
    И жизни не жалко свои отдавать.
    А мы тут пришли по приказу больного,
    Чтоб мирных людей просто так убивать.
    Чтоб он посмеялся на дальнем Урале,
    Под тяжестью бункера власть ощутил.
    Мы сами взрастили большого тирана.
    Он Гитлера хуже.Он переборщил.
    Что же ,прощай.Только будь осторожной!
    И телевизор прошу не смотри.
    Мы так страной напиталися ложью.
    Вижу ,не веришь ты мне.Всё.Прости.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/399

    20 бер. 2022
    Надія
    ,, Дні рахуєм"
    Ми дні рахуєм , мов години,
    Коли закінчиться війна.
    І перестануть гинуть люди,
    Настане день без кровопролиття.
    І обіймуться люди на віка,
    Подякуючи воїнам нашим  хоробрим.
    На землі , на небесах.
    І буде мир в моїй рідній Україні!
    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/400

    20 бер. 2022
    Ігор
    Без назви
    Зараз не час нам боятись
    Смерті чи вою сирен
    Зараз наш час прокидатись
    Народ без окремих імен

    Станьте щитом для малечі
    Духом убогих людей
    Зараз – ніякої втечі
    Серед панічних ночей

    Милі, ховайтесь від жалю
    До "рускіх обичних парнєй"
    Зараз потрібне лиш жало
    Що нищить проклятих свиней

    Мир буде вашому праху
    Воїни вільних степів
    Ворог вже вирушив нахуй
    Тисячі склавши голів

    Любі, вже час прокидатись
    Скинути морок з очей
    Зараз не варто боятись
    За нами майбутнє дітей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/401

    20 бер. 2022
    Вероніка
    Дні втоми
    Рахувались дні втоми
    Не щастя, а відчаю,
    На безкраїм синім обрії,
    Полишені поранені, які відійшли у вічність.
    Глибока імлиста дорога-
    Сорока їх відданих.
    Залишаюється забутою тиха стежка,
    Що вела в невідомість сірую.
    Заблукавши серед своїх думок,
    Зостатись на світанку з тобою,
    Скуштувати спілі яблука,
    Що беззвучно падають в саду на
    Порослу траву.
    Уявити на мить що не ми це.
    Картини перетворяться в мистецьку вічність.
    Уявити не було гармат, не стріляли
    не ранили.
    Сусідського Толю ніби і не забирали,
    Лиш ми за руки тримались в саду,
    Ти відкушував яблука, а я посміхалась сонцю,
    Що була лиш  наша верба край дороги,
    І тиха ніч серпнева,яку прорізали звуки коників.
    Були лиш наші гарячі вуста,
    Нерівне дихання і торкання.
    А війна, та яка там війна це все нам з тобою приснилось.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/402

    20 бер. 2022
    Тетяна Бєлова
    Війна
    Проходить все , пройде і це
    Те лихо, яке бачиш ти в лице
    Те лихо, на яке ми не чекали
    Те лихо, яке ми будем проклинати

    Напевно сон, а може й ні
    Не віриш, що опинилась ти  в біді
    Не віриш, що ще вчора ти жила
    А вже сьогодні чуєш вибухи щодня

    Ще вчора ти жила,не помічала
    Який прекрасний світ є перед нами
    Тепер той світ не повернеш
    Де було стільки радості, без меж

    Тепер є тільки смуток та тривога
    Тепер є плач дітей і голос Бога
    Той голос безупину повторяє
    Тримайся! Я про тебе пам’ятаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/403

    20 бер. 2022
    Ігор
    Без назви
    Я вимагаю лиш право на помсту
    І бою на смерть без пощади
    Я вб'ю окупанта, цього буде вдосталь
    За місто, що було в осаді
    За старого діда, що грав в доміно
    І люто на друга сварився
    За кралю-сусідку, якій у вікно
    Я так заглядав і шарівся
    Я звірем в горлянку нещадно вгризусь
    І витрясу душу без жалю
    Із ворога серцем в руках посміхнусь
    У полі кривавого раю
    Лунають над степом козацькі пісні
    Московія миру благає
    Їм спокій прийде лиш у вічному сні
    Кінця їх стражданням немає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/404

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Без назви
    Попри усі негаразди цієї зими,
    Ти вказівник розбери до останнього цвяху,
    Привиду Києва - хай прилетить -  подзвони,
    Щоб руське військове судно ішло нахуй.

    Друг написав: сидимо в коридорі з котом
    Втрьох, переклав "Баттлтех". Бо тривога над дахом.
    Темрява, тиша й молитва пливуть над Дніпром.
    А руське військове судно пливе нахуй.

    Тут пінопласт і бензин, бинти і броня.
    Люди везуть і несуть усе, наче мурахи.
    В чатику: "Їду куплять! Ми зібрали 100к за півдня!!!"
    Й руське військове судно іде нахуй.

    Їх зустрічають вогонь й "полуниця" рясна,
    "Смузі" цілують броньований бік черепахи,
    А квітів - не буде. Тримаймося. Майже весна.
    Руське військове судно, іди нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/405

    20 бер. 2022
    Ігор
    не час доброті
    Ще є у нас шабля, козаче
    Як пороху навіть нема
    Земля за москаликом плаче
    Для кожного є вже труна

    Не знай до них жалю, козаче
    Бо зараз не час доброті
    Хороший москаль - він лежачий
    Блукаючий десь у пітьмі

    Ви скажете гніву багато?
    Але ж це не ми почали
    Вони розбомбили нам хати
    А ми скоро будем в кремлі
    Палити тих нелюдів, злиднів
    Що вкрали життя у дітей
    Вогонь той палатиме вічно
    І навіть не лишить костей

    Не знай до них жалю, козаче
    Бо зараз не час доброті
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/406

    20 бер. 2022
    Люба Гатала
    Воля (написаний 2015 року)
    Чому навколішки стоїш, Україно,
    Чому кат поганий красу забира,
    До крові розбите кожне коліно,
    Але у тобі ще багато добра.
    Ти все стерпіла, образи і муки,
    Не здавалася, ненько, аж до кінця,
    І навіть коли вже зв'язані руки,
    Ти тихо молиш Бога - отця.
    Я вірю не втрачена доля твоя,
    Ще все буде так як хотілося нам,
    Борися за волю відважна моя,
    А я за це тобі душу віддам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/407

    20 бер. 2022
    Білецький Ярослав Валерійович
    «Може здалося…»
    Чи то верби похилились, чи то небо затяглося
    Можливо все примарилось, можливо і здалося
    Ні !
    Повно крові на асфальті, повно сліз невинних
    Мучаться, лаяться, чекають невпинно
    А може пронесе, може не зачіпатиме
    Піди і скаже це москалеві клятому

    Як нема у них роботи, то й приперлися незвані
    В нашім краї лиш затихли хати зруйновні
    Сорок два мільйони з чимось, славного народу
    Проти купки окупантів, вистоїм! Ми вдома!
    Хай подавляться кацапи, пачками вмирають
    Щоб не пахло, не смерділо тими ворогами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/408

    20 бер. 2022
    Ириша65
    Вічно буде жити моя Україна
    В мирній Україні дуже жити хочу,
    Тихими щоб були зоряні ночі,
    Назавжди замовкли щоб усі гармати
    Залишились живими рідні та солдати.
    Щоб із бомбосховищ вийшли наші діти
    На подвір'ї грати, сонечку радіти.
    Щоб перемогли ми кляту ворожнечу,
    Щасливо зажили зранку, вдень та ввечір.
    На ланах пшениця буде колоситься,
    Ми спечемо з неї пишні паляниці.
    Відбудуємо знову всі міста та села,
    Розквіте країна добра та весела.
    Залунає знову пісня солов'їна,
    А в садах дозріє вишня та калина.
    Вічно буде жити моя Україна,
    Збережена Богом рідна Батьківщина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/409

    20 бер. 2022
    Наталія Швець
    Без назви
    Звуки сирени в'їдаються в мозок,
    і на повторі, наче рінгтон,
    по телевізору Путін з набором байок
    десь дурить свій регіон.
    Кліщами чіпляються хижі снаряди
    до хлопців на передовій,
    а бабця у погребі дає собі раду,
    і вже починають на посівній.
    Гортаємо стрічку ми в інстаграмі
    із втратами і перемогами,
    пропускає удар на кардіограмі
    серце від перестороги.
    Та скоро серце заб'ється гучніше,
    і затанцюють ноги,
    коли прибіжить хтось до нас хутчіше
    і крикне: "Перемога"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/410

    20 бер. 2022
    Володимир Вульф
    Без назви
    Танк ворожий пре по полю
    А в середині тремтять
    Три москалика, що їдуть
    В цьому полі помирать.

    На#уя ви к нам приперлись?
    Вам злочинний був наказ!
    Якби мали якісь яйця,
    Не поїхали б до нас.

    Їде танк, тремтить москалик,
    Зрозумів бо він давно
    Ти за путіна, чи проти -
    Джавеліну все одно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/411

    20 бер. 2022
    Михальов Володимир Олександрович
    Невідомий герой
    Він ніколи не думав
    І ніколи не знав,
    Що прийде той час
    Який змінить всіх нас.
    Готувався до миру
    І не чекав біди
    Поки вишневий сад
    Не запалав у вогні.

    Хто якщо не ти!
    Десь глибоко у серці
    Ти чуєш слова.
    Хто якщо не ти!
    Вийде першим зі строю і піде у бій.
    Ти не вір тим,хто скаже ,що доля сліпа
    Без героїв не було б цієї землі !

    Дякую тобі, невідомий брат.
    За те що не здавався
    І не  відступав назад,
    За те що нас собою
    Закривав як міг –
    Герої залишаються
    На всі віки!

    Запамятай його
    І розкажи всім тим,
    Хто після тебе буде
    Жити на цій землі
    Його імя та подвиг
    За що він йшов у бій,
    За що віддав життя
    У цій страшній війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/412

    20 бер. 2022
    Білецький Ярослав Валерійович
    «Міста у полум‘ї»
    Міста у полум’ї і люди, боронять свої звичні будні
    Міста у крові жертв невинних, працюють лікарі невпинно
    І діти гинуть коло хати, нехай подохнуть росіяни кляті!
    У бомбосховищах життя, не вистачає тільки зла
    Розруха… Києв, Харків, Маріуполь; з надії ми сплетемо купол
    Всі дохнуть: і чеченці, і кузбасці ; ви зняли перед Світом свої маски
    Ви нелюди простих людей вбивали, опинитесь усі на Гаагськім трибуналі
    Ви битися не вмієте, лише усіх бомбити
    І жодного вам міста, ніколи не схилити
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/413

    20 бер. 2022
    Євгенія Красноярова
    Україна усюди
    Україна усюди -
    у небі, у квітці, у птиці.
    Україна - під серцем,
    де спало колись немовля.
    Ворогам її мертвим
    круки розтрощили очниці,
    а живих на погній
    перетворює вперта земля.

    Хто ненавидить нас,
    для гараздів народжених Богом,
    той із темряви вийшов
    і в темряві зникне отій.
    Україно моя,
    Україна - це вже перемога!
    Колір волі - блакитний,
    і тризуб із ним золотий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/414

    20 бер. 2022
    Семен
    Драма Мариуполя
    Нет места для радости
    Какие могут быть манеры?
    Не знают больше порядочности
    Русские офицеры

    Когда обстреливают дома
    "Русского мира" миссионеры
    Где прячется человечность ваша
    Русские офицеры

    Когда солдат слышит повесть
    "В ребенка стреляй, то афера"
    Какая может быть совесть
    У русского офицера?

    В то время как не измерять
    От ракет боли размера
    Нет больше чести
    У русского офицера
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/415

    20 бер. 2022
    Агата
    Без назви
    Коли дощ полив перед війною
                    Ми хіба думали, що буде щось лихе?
                Ми з тобою лиш раділи райдузі весною
    Ми з тобой не знали, що цей лютий Україні принесе.

                 Четвер прийшов із кров'ю на калині
                   Навіть небо плаче, сльози витира
                   Хусткою, народжена війною дочка
                  Матері червону кров з душі здира

                     Солдат не радий, не радіють діти
                    Вже надія помирає, дивне відчуття
                  Чи витримає серце помираючі ті мрії
                      Що на нього ллються без кінця?

              Сирени свердлять вуха, постріли лунають
              Ворог вже в нашому місті, прокидайся, ма
                 Чи закінчиться це пекло на Вкраїні?
                    Я не знаю. Відповіді ще нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/416

    20 бер. 2022
    Владислава Гирява
    Намальована країна
    намалюю собі країну

    на папері немов живу

    жовте поле, зелену мрію

    і безкрайніх небес синяву.

    відбудую її із руїни

    встане ненька моя із колін

    заспівають гаї солов'їні

    для теперішніх поколінь.

    жовті соняхи й синє море

    не зазнають знущань і тривог

    наші воїни лихо поборять

    і напишуть про зло некролог.

    вийде сонце над нашим світом

    не залишиться більше війн

    і з паперу яскравим цвітом

    вийде в люди країна мрій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/417

    20 бер. 2022
    Володимир
    На що я сподівався у Донецьку
    Що буде мир !
    Що все навколо буде файно!
    Але війна прийшла, прийшла до дому
    Вогонь був всюди, як у пеклі
    Донбас палав, палав як фенікс
    Багато смерті я побачив
    У той момент я зрозумів
    Що наш сусід  це не людина
    Це звір, який бажає смерті
    Багато крові він попив
    Та залишив великий шрам
    Цей шрам  зі мною назавжди
    Як спогади мого Донбасу
    Багато крові він попив
    Та все ж якось нам це вдалося
    Вдалося жити та любити
    Але минуло 8 років
    І в ранці знову звір пройшов
    Ще більше крові він бажає
    Бажае бути більше та сельніше
    Уся країна у вогні!
    Пекельні стіни нас накрили
    І знов я бачу смерть та сльози
    І всюди кров, багато крові
    Лунають сльози нашої країни
    Велика, сильна Укарїна!
    Ти зможеш витримати все!
    Тому що зараз ми разом!
     Разом вб’ємо ми звіра раз і назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/418

    20 бер. 2022
    Юлія
    Друзям
    Ми зустрінемось після війни.
    Обіцяю тобі, ти чуєш?
    Ми ж домовились - я і ти
    Тихим вечором, як ти любиш.

    Сподіваюсь, що в тебе тихо:
    Чисте небо, ти тихо спиш.
    І нехай все те, що робить лихо,
    Обійде тебе якнайшвидш.

    Ми поїдемо влітку до Ялти
    Української, мирної, гарної…
    І до Києва, Харкова, знаєш це -
    Відбудуємо все, вдосконалимо.

    Тільки вір мені, це - початок.
    Нас чекає таке майбутнє,
    Де ніколи не буде крапок,
    А лише тільки шлях і люди.

    Перемога, пісні, родина,

    Я і ти
    Та Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/419

    20 бер. 2022
    Христина Стручинська
    Доти Україна зі мною
    Історія пишеться кров'ю
    Свободу ніколи не здобути словами
    Доки ми стоїмо горою
    Правда завжди буде за нами
    .
    Сила -- це не про зброю
    Мир--  це не побажання
    Якщо маєш віру й хоробрість
    То й знатимеш мир- надбання
    .
    Єдність країни не купиш,
    Ні за ніякі гроші
    Бо доки маєш за кого
    Доти й будеш боротись
    .
    Бо доки б'ється серце
    З надією і любов'ю
    Доти і Україна завжди буде зі мною
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/420

    20 бер. 2022
    Ксанка Кравченко
    Ляльки-мотанки вдягнені в жовто-блакитне
    Ляльки-мотанки вдягнені в жовто-блакитне,
    Розпочався двобій правди, люті й брехні,
    Ми лелеки, що знаєм, як жити на півдні,
    Розквітати, ми мусим у дні геть сумні.
    Вишиваємо хрестиком волі сузір'я,
    Хай же знають далекі і близькі світи
    Наших предків: їх гомін, молитви, повір'я,
    З них навчились ми вгору у муках рости.
    Ця земля - наша сила, бо ми з чорнозему,
    Наше серце, мов сонях яскраво горить,
    Оберегом в собі носим ватри емблему
    І брунькуємо те, що у душах зорить.
    Десь гуцульські мольфари складають легенди,
    Кличуть духів природи зі злом у двобій,
    Козаки  повстають із руди та цементу,
    Вся країна тримає свій праведний стрій.
    Прапори майорять і тризуби на шкірі,
    Як би нас не топтали у гріх та багно,
    Наші мотанки ляльки, бо сила у вірі,
    Оберегом душі застеляють вікно.
    Скаламутили воду глибинного шалу,
    Споконвічне прокинулось і заревло...
    І тому, хто прийшов буде пекла замало,
    Бо минуле в прийдешніх віках ожило.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/421

    20 бер. 2022
    Володимир Гливацький
    Без назви
    Привіт. Я знайшов можливість вийти на зв'язок.
    Ти знов нічого не написав. Я не засмучений,
    бо вірю, що з тобою все добре. Ця віра більша
    за страх, що щось могло трапитися.
    Вже зо два тижні не добираю слів для
    молитви, якої я ніколи не вчив і
    яка кожного дня йде різним істотам, що
    люди звуть богами. Від серця. Лиш би всі,
    кому я пишу, завтра прокинулися живі. Лиш би
    завтра було тихо й мирно навколо. Лиш би цей
    страшний сон скорше б закінчився.
    Багато хто зараз в більшій безпеці, а тому
    хвилююся за них менше, чим за тебе.
    Чекаю від тебе бодай слівце, бодай літеру,
    бодай щось, що підживить цю віру й
    зламає докорінно страх.
    За мене не хвилюйся. В мене є серце, де
    живе і гріє любов. А тому,
    я завжди буду жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/422

    20 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    -Как я должна жить без инстаграма?!
    Як люди повинні жити без мами…
    -Везде сплошные русофобы!!!
    Діти не можуть ходити до школи.
    -За что мак закрывают нам?!
    Що зараз їсти маріупольцям?..
    -Без ютуба и без айфона!
    У підвалі всі ночі безсоні.

    Банкоматы лагают -
    Діти вмирають.
    Икею закрыли -
    А небо відкрите.

    Зара-бершка,
    Байрактар.
    -Мы не виноваты!!!
    А чи винна я?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/423

    20 бер. 2022
    Владислава Гирява
    День, коли закінчиться війна
    В той день, коли закінчиться війна,
    На вражій крові розцвітуть тюльпани.
    А з наших рук спадуть міцні кайдани
    В той день, коли закінчиться війна.

    Коли від ворога залишаться руїни,
    А син повернеться до матері додому,
    Ти будеш вільна, моя рідна Україно,
    І будеш жити зовсім по новому.

    Я вірю в день, коли закінчиться війна,
    І ми розгорнемо свої могутні крила,
    Бо з нами Бог. Бо з нами Україна.
    Вже близько день, коли закінчиться війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/424

    20 бер. 2022
    Міра Мальська
    Без назви
    Вікна, заклеїні нахрест, минаєш поглядом,
    Це більше тобі не здається чимось незвичним.
    Душать болючим зашморгом теплі спогади,
    Карбуєш їх глибоко - боїшся, що ніц не лишиться.
    Минаєш блокпости, там люди із автоматами,
    В них спокою більше, в тобі його геть немає.
    Вже не читаєш, не пишеш, не можеш плакати,
    Лиш дочекатися б краю. Чи стати краєм...
    Та час нічого не змінює, множить втому.
    Чекаєш відбою сирени. Лягаєш спати.
    Найбільше я зараз хочу просто додому.
    Миру усім, і нарешті тебе обійняти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/425

    20 бер. 2022
    Вадим Ксьондз
    Розкажи про весну
    Краплі крові щодня потрапляють на колесо.
    Те скрипить, проте крутиться.
    Недоторкані двері обізвуться неголосно
    І відкриються в лютому.

    Перекроєні фрази розіб'ються, щоб вижити,
    Позростатися в дійсні, і
    Показати де правда, що злітала щоразу
    Пережитою піснею.

    Нестандартні формати руйнівних ідеалів
    Із весною зникатимуть.
    Це для когось початок, а для когось – початок,
    Що прийде із розплатою.

    І так хочеться знати, що війна не навічно...
    Промовляючи голосно,
    Розкажи про весну, як розквітне калина,
    Що росте на околиці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/426

    20 бер. 2022
    Тетяна Милимко
    Без назви
    Хвилина, як вічність. І «Як ти?» замість «Люблю»,
    Життя розділилось назавжди: на до і на після.
    Хто був актором, не грає роль у бою,
    Для співака зброя складає пісню.

    Небо закрите молитвами матерів.
    Діти ніколи не гратимуть у війну.
    Жоден із нас долі такої не хтів,
    Ми посміхались, кохали, чекали весну.

    Що буде далі? А далі квітень прийде,
    Там де пролилася кров, зійдуть білі квіти,
    По всьому світу розійдеться тихе «Ти де?
    Їдь вже додому, разом перемозі радіти».

    Виростуть наші міста, шумітиме гай,
    Хто був в тилу, хто бився, прийде до рідних.
    Світ переможе темряву - запам’ятай.
    Життя переможе смерть. Та обере світлих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/427

    20 бер. 2022
    Олена Острадчук (Вечір)
    Житомир
    Я - Житомир. Знову чути сигнали тривоги
    Полетіли ракети, негайно усім в укриття
    Ворог нищить наше майбутнє життя
    Під обстрілами школи, лікарні, дороги

    Я - Житомир. Мир і жито несу на руках
    Та сьогодні без страху беруся до зброї
    Тримаю небо, годую дітей, підвожу набої
    Усміхаюся з втомою на очах

    Я - Житомир. Моїм дітям сьогодні в підвалах
    Заспівають матусі своїх колискових пісень
    Та я знаю напевне - прийде новий день
    І відступить ворожа навала

    Я - Житомир. Прийде час - розберемо руїни
    Хлібороби засіють родючі поля
    Наче фенікс відродиться наша прекрасна земля
    Все буде мир. Все буде Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/428

    20 бер. 2022
    Христина Стручинська
    Пташино моя
    Прощавай мріє,
    Моя безкрила пташко
    Пробач ,що не дала тобі води
    Летіти в даль таки нестерпно важко
    Коли прикута серцем до верби.

    Ти так марила цим польотом
    Зводила очі в небо ,догори
    Та завагалась над маленьким кроком
    Коли згадала про два рідні кольори

    Не мені тобі говорити
    Про те, як жадана неба блакить
    Та чи є сенс кудись летіти
    Коли не зможеш жити мовчачи?

    Коли ніхто і співу твого не почує
    Й не розумітиме окрім верби
    Хай вітер, дикий сам собі кочує
    А я не зможу, бо закохана в сади

    Хай всі води світу стікають в моря
    А я й не зрушу з місця
    Бо це Батьківщина моя
    Й лиш для неї живе моя пісня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/429

    20 бер. 2022
    Максим Рязанцев
    підійміть мене мамо з землі
    підійміть мене, мамо, з землі,
    поцілуйте тихенько в чоло
    і на білім сумнім крилі
    понесіть крізь пекельне зло

    я ж не думав, що буде так
    я не знав, що проллється кров
    і країна піде в хрестах
    від церков до глухих дібров

    підійміть мене із землі
    заведіть у праотчий дім,
    бо зробив як умів, як міг,
    боронив сестер і братів

    і, здавалося, то чорти
    в нас плювали гірким свинцем,
    скільки диму і темноти
    пролилось на моє лице

    підійміть мене із землі,
    пробудіть од страшного сну,
    мені снилося, що з війни
    я чомусь не додому йду…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/432

    20 бер. 2022
    Василина
    -
    повторення слів, повернення історії
    сльози на щоках, злість від смороду,
    акорди нот, які не скажуть жодної теорії
    але кричатимуть про Твою вроду..

    шепочеш воля, омиєм словом ПЕРЕМОГА
    Твій син прийде і впаде на коліна у порога,
    Твій син повернеться живим,
    та лише Бог знатиме, яка складна була його дорога.
    і ЗРАДА ця, омита словом поразка
    їхня горлянка викрикувала російські слова, а на очах завжди була маска..
    і не бачили і вбивають дітей
    та вбиті давно ті, які були святіші за людей…

    я знову склоняюся, падаю на коліна
    Ти вибач мене, за всі нарікання, моя УКРАЇНО
    перед Тобою, немов перед Богом, я чиста прозора, без каплі святого..
    нехай обдирають мене, нехай серце моє палає в вогні
    та молю залиште ЇЇ, розтерзану, зневолену брехнею в пітьмі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/433

    20 бер. 2022
    Вадим Ксьондз
    Гори
    Гори.
    Гори, окупанте.
    Жери
    Снаряди і кулі.
    Нехай проростуть
    Рясно соняхи там,
    Де
    Безмізкі рашисти
    Навіки заснули.

    Коли
    Ти згинеш навіки,
    Імли,
    Воєнних туманів
    Розвіються залишки,
    Крові ріки
    Зупиняться —
    Добривом
    Нашим станеш.

    І край
    Стоятиме міцно,
    І край
    Спочине від бою.
    Для тебе ж запізно,
    Бо ти вже зустрівся
    З останньою
    Своєю
    Весною.

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/434

    20 бер. 2022
    Людмила Таран-Пономаренко
    МАГМА ВКРАЇНСЬКИХ СЕРДЕЦЬ
    МАГМА ВКРАЇНСЬКИХ СЕРДЕЦЬ
    Суча воєнна пучина
    «Спутила» мир нанівець…
    Зброя в нас вірноєдина –
    Магма вкраїнських сердець.
         Байдуже ситій Європі,
          Всівшись на теплий стілець.
          Вірю : байдужість розтопить
           Магма вкраїнських сердець.
    Й Штатам ніяк не второпать,
    Що нам урвався терпець
    Й ворога палить на попіл
    Магма вкраїнських сердець.
       Світло крізь тьму входить владно
       Й скоро війні вже кінець:
       Палить ординців нещадно
       Магма вкраїнських сердець.
    Світе! Вкарбуй цю хвилину:
    Правда постала на герць.
    Правдою сильна лавина
    Магми вкраїнських сердець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/435

    20 бер. 2022
    Надія
    Без назви
    моя тривога сховалась в підвалі,
    і що нас чекає ніхто не зна.
    шукаю себе у такому завалі,
    коли прийде та клята весна?

    коли БТР-и, снаряди і танки
    розвернуть приціл на ганьбу світів?
    коли знов прийдуть ті щасливі світанки?
    пишу це тобі щоб мій дух злетів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/436

    20 бер. 2022
    Ярослав Бунчук
    Русский
    Крови Христовой бы напиться допьяна,
    И захмелев от крови Бога,
    Признать, что царь наш – Сатана,
    И лоб разбить, молясь у барского порога.

    Крови Христовой бы напиться допьяна,
    И дурака восславив силу,
    Свинью укутать в пелена
    И тысячи детей зараз свести в могилу.

    От ужаса пусть мир преобразится!
    Пусть смыслом правит только ложь одна!
    И хоть плешив и мал наш Сатана,

    Он реял в небесах, как птица.
    Крови Христовой бы напиться,
    Крови Христовой бы напиться допьяна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/437

    20 бер. 2022
    Максим Рязанцев
    Перше весняне тепло
    усі циферблати на нуль,
    немає ні сил ні терпіння,
    стереже перемир’я патруль,
    сушить порох моє покоління.

    хтось сміється тихенько вгорі,
    нова порція свіжих новин,
    не вкладуться, мабуть, в голові
    зв'язки наслідків і причин.

    так бракує спокійних снів,
    так багато брехні та бруду,
    хтось рахує покійних синів,
    хтось рахує свої прибутки.

    ловить перше весняне тепло
    моє мужнє сумне покоління,
    треба просто рубати стебло
    коли вже не дістати коріння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/438

    20 бер. 2022
    Чорній Вікторія
    Українською
    Розмовляй українською, друже,
    Українці - велика нація!
    Може, спершу вдається й не дуже,
    Але мова - ідентифікація.

    Розмовляй українською, сестро,
    Це тепер принципова позиція.
    Стільки жертв задля цього принесено,
    Стала мова не мовою - крицею!

    Насолоджуйся скарбом лексичним,
    Бережи чистоту солов‘їної,
    І не лайся, бо це токсично,
    Лайка мову вкриває руїнами…

    Розмовляй українською, брате,
    Батьківщина на це заслуговує!
    Тільки так можна нас об’єднати -
    Українською рідною мовою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/439

    20 бер. 2022
    Надія
    Без назви
    А життя - то біда,
    І на вулиці танки.
    Я сьогодні жива,
    Хоч тривожні світанки...

    Чую безліч думок ,
    А своїх вже не чую .
    Кілька повних сумок
    Я тебе поцілую...

    Моє місто гуде
    Від тривожних симптомів.
    Ця печаль пропаде,
    Як російські кордони...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/440

    20 бер. 2022
    Stefania Bodnar
    Народ
    Народ
    Я вірю в тебе, мій народе,
    Бог допомагає тобі із висот,
    Ти заслуговуєш найвищі нагороди,
    Бо ти єдиний, бо ти мій народ !
    Завжди будеш одна суцільна сила,
    Ти хочеш щастя, добра і теплоти,
    Всі перешкоди лихі покорила,
    Всіх  приведеш нас до однієї мети.
    Тобі судилось радіти і воювати,
    В кожній боротьбі перемагати,
    На долю ніколи не нарікати,
    І успіхів у всьому досягати.
     Демонів зла треба прогнати,
    І чужинців в зелених мундирах,
    Більше на тебе ніхто не буде зазіхати,
    Покрокуєш до весен світлих і щирих.
    Завжди зігрітий ти у своїй домівці,
    Хоч серця замучені до болю,
    Бо хочеш жити в здоров’ї і свободі,
    У спокої і з найсвятішою любов’ю.

    Степанія Боднар
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/441

    20 бер. 2022
    Таміла
    Прости, Тарасе
    Ось ти стоїш, камінний, мармуровий,
    Суворим поглядом окинувши мене,
    Чи сподівався ти, що наше горе
    За стільки років все ж таки мине?
    Чи міг ти уявить, Кобзарю - батьку,
    За рідну землю знову будем умирать,
    У час цивілізаціі достатку
    Кордони честі груддю затулять.
    Як знав тоді, про що писати,
    Сім’єю новою, великою ми стали,
    І як просив тебе не забувати,
    Слова віршів в бою не раз згадали.
    Пробач, Кобзарю, може ми й дурні,
    За два віки приткішими не стали,
    Стріляємось на неіснуючій війні,
    Радієм праву обирати пана.
    Чи уявляв, що ми на чужину
    Самі із радістю в душі тікаєм,
    А звідти, без сумління й сорому,
    Про втрачені літа оповідаєм.
    Не злися, батьку, не сердись на нас,
    Що істини твої не всі пізнали,
    Що люди із твоїм ім’ям п’ють квас,
    Але від цього кайдани ще не порвали.
    Прости, Тарасе, але все ж благослови,
    Піднятися з колін, на ноги встати,
    Без пролиття вражої крові, підскажи,
    Як війни між братами зупиняти.
    Як зберегти широкими лани і кручі,
    На схилах життєдайного Дніпра,
    Щоб силу не втрачав ревучий,
    І не зникала зелень вікова.
    Як відрізнити честь від егоїзму,
    Навчитись порівну ділити блага,
    І не розсіювати світло через призму,
    Щоби зігріло серце, наче птаха.
    Благослови, Кобзарю, і суворо не суди,
    Ми ще станцюєм гопака у полі,
    Своїм безсмертним словом научи
    Тарасових нащадків цінувати волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/442

    20 бер. 2022
    Людмила Таран-Пономаренко
    ОБЛИШМО ЧВАРИ!
    Облишмо чвари: в небезпеці – Україна!
    Разом устаньмо захищати люд і край,
    Щоби піднявся Феніксом з руїни,
    Небесний Отче , сил нам додавай!
    Щоб і Донбас, і Київ, і Карпати
    І Крим, і Північ разом піднялись,
    Лавиною змели всіх супостатів,
    Що в землю українську уп’ялись.
    Земля ще вродить нам стозерний колос,
    Живлющий сік віддавши по краплинці,
    Якщо ген пращурів розбудить голос:
    Своїй Землі господарі – ми, українці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/443

    20 бер. 2022
    Олександр Гунько
    Клечальна свіча
    *     *     *
    Найкращий міністр —
    у якого в запасі свобода.
    Найбільший герой —
    у якого попереду смерть.
    Ти довго на герць
    проти смутку свого не виходив.
    А просто чекав,
    поки підуть примари всі геть.

    У місті, в якому
    озоновий плащик подерся,
    ти дихаєш смогом
    своїх учорашніх прикмет.
    І випити треба
    граалеву чашу до денця,
    щоб чаша цикути
    не стала солодка, як мед.

    І ось утішайся
    поверненням духу у тіло,
    коли над душею
    ніяка ганьба не стоїть.
    Коли у майбутнє
    поцілити всім закортіло,
    але перед кожним —
    клечальна свіча зі століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/444

    20 бер. 2022
    Slava Shakhov
    Ответ « брату ».
    Ответ « брату ».

    «… Никогда  мы  не  станем  братьями ...».
    Анастасия  Дмитрук.

    «… Никогда ты не станешь братом мне,
    Потому что ты мне – сестра ...».
    Леонид  Корнилов.

    . . .

    СЛОВА  ДОБРЫЕ  И  ХОРОШИЕ,
    НО  «В  ЧЁМ  СИЛА,  БРАТ ?»  -  НЕ  В  СЛОВАХ;
    МНОГО  ИХ  НА  ВЕТРУ  РАЗБРОШЕНО …
    СИЛА  ЖЕ  ИСПОКОН  -  В  ДЕЛАХ.

    СЛОВА  ЧИСТЫЕ  И  КРАСИВЫЕ,
    НО  ОНИ,  УВЫ,  ЛИШЬ  СЛОВА;
    ЗНАЙ  -  СЕСТРУ  СВОЮ  НЕ  НАСИЛУЮТ !
    А  РЕАЛЬНОСТЬ,  БРАТ,  ТАКОВА.

    СЛОВА  ЭТИ  ХРУСТАЛЬНО - ЛОМКИЕ,
    К  СОЖАЛЕНИЮ,  ЛИШЬ  СЛОВА.
    ЗНАЙ  -  СЕСТРУ,  БРАТ,  НЕ  РЕЖУТ  ЛОМТЯМИ,
    ПРЕДЪЯВЛЯЯ  РОДСТВА  ПРАВА !

    12  мая  2014  года
    В А Ш
    В А Шахов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/445

    20 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Біль матері
    Сидить старенька мати з фотокарткою ,
    Де рідний син у неньки на груді ,
    Коли поранив пальчик під фіранкою,
    А ще знайшов монетку у воді.

    Сідає сонце та на серці рана
    Із кожним днем тускніє, та-німа,
    Не буде більш його, це все омана
    Лиш маками покрита та пітьма .

    Ім’я синочка вкажуть в мемуарах
    Тріпоче серце, б’ється від біди
    В сльозах вона побачить образ в хмарах
    Що вмить простигне як загублені сліди .

    І виривається мов камінь сльози з серця,
    Біль матері рознесло в далечінь
    Єдиний син - вже більш не повернеться ,
    Лиш залишилось Ім’я. Образ. Тінь .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/449

    20 бер. 2022
    Дмитро Плотніков
    Холодна весна
    Ніколи не думав, що так грізно волає
    Північний вітер у переддень весни,
    Яка вовкувато з-поза пругу чвалає,
    Віщує смерчі, гради й дощі рясні.

    Ген снігом притрушеним подвір'ям-покиддям
    Привиддям-котиполем летить сміття.
    Доба за добою в несвідоме сновиддя
    Звилися. Страх - єдина з ознак життя.

    Гримить і гуркоче, все хмурніючи, "завтра",
    А хмари сірі грізно гризуть твердінь,
    В якій догорає обезбарвлена ватра
    І рине в ночі гиряву праглибінь.

    Ген падають зорі, несучи нам не мрії,
    Північний вітер варварськи студенить.
    Холодна весна співчувати не вміє,
    Та сонця світло, вірю, ще заструменить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/450

    20 бер. 2022
    Володимир Присяжнюк
    Без назви
    Милий Господи, небо чисте яке —
    Благодать неземна, незрівнянна, ясна!
    Тільки жити й ловити повітря п’янке!
    Серце ж крає завмерла в жалобі весна…

    Весно-дівчино з поглядом тихо-сумним,—
    Ти ще повна надій, і снаги, і принад!.
    Де ж те мирне життя? Ти бануєш за ним
    Під хмаринням тривог, у громах канонад.

    Пустка зранених міст — як оголений степ,
    Плями крові ячать на безмовних снігах,
    Новий день, як підсніжник, крізь них проросте —
    У минуле поринуть тривога та страх,

    Моноліт героїчної волі і дат:
    Це не смерть, не кінець — лиш гіркий епізод,
    У вогні небезпек нині кожен — солдат!
    Не зламати добро! Не зламати народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/451

    20 бер. 2022
    Михайло Мачнєв
    Без назви
    Шёл 17-ый день войны...
    Враг безжалостный, бесчеловечный –
    Танки давят авто с детьми!
    Должен ад быть для них?! Бесконечный!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/452

    20 бер. 2022
    Віктор Брикульський
    Розмова
    У Маріуполі під час обстрілу пологового
    будинку були травмовані 17 людей. 09.03.22.

    -	Мамо, чому я в небі опинився?
    Чому злетіли в небеса?
    Я на землі ще й не родився,
    земні не бачив чудеса…

    Прості… земні, як світить сонце,
    як жайвір відлітає ввись…
    -	Дивись із неба, мій синочку,
    на всю красу земну дивись…

    -	А ти де, мамо?
    -	Поряд… в день погожий,
    мене послав у  небеса,
    як і тебе, снаряд ворожий…
    Ми разом, сину мій, краса…

    -	А хто ж той підлий, злий, узнаймо,
    що  перервав моє життя,
    ще не народженого, мамо,
    тебе й мене у небуття?

    -	Російський окупант ворожий,
    колись він  звався «старший брат»,
    навів ракету на прохожих,
    перЕвертень і супостат…

    -	Мамо, я хочу бути сам собою,
    побачити земне життя…
    -	Мій сину, Бог завжди з тобою,
    і дасть тобі земне буття!

    Ти ще побачиш, як розквітне,
    в нас Україна, дивний сад,
    і ще почуєш спів пташиний,
    відчуєш квітів аромат.

    -	А ти? Ти будеш поряд?
    Я хочу рядом щоб булА.
    -	Звичайно любий, буду скоро,
    синок і мати – два крила.

    І ти народишся, дитино,
    і я народжую… сім'я,
    і ми з тобою в степ полинем,
    стрічати з неба журавля.

    А доки ми на небі, сину,
    молись за мир і за бійців,
    що  захищають Україну,
    від найманців, скажених псів.

    -	Молюся , мамо,  я ж то знаю,
    за Україну, рідний край!
    І сонце знову засіяє,
    а ворог хай не забуває –
    Я буду жити, так і знай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/453

    20 бер. 2022
    Богдан Щербинін
    Два кольори, сучасні
    Два кольори мої, два кольори
    у поєднані створені вони
    Це горизонт надії й сподівань
    Це прихисток мистецтва і бажань.
    У поєднані створені вони,
    два кольори мої, два кольори
    В душі назавжди залиши
    блаките небо
    жовті схили...
    Це кольори які співають
    малюють, грають, і вражають
    увесь народ, що створений для них
    Два кольори мої, два кольори
    у поєднані сильні і міцні
    Свою свободу захищають
    Чужому дім не залишають
    І борються за правду на землі
    в якій у поєднані були створені вони
    Народе мій, не полишай надію
    Борися з нечистю пориву.
    Нас рвуть на шмаття і кусочкі
    І розривають наші кольори
    Два кольори мої, два кольори ці наші!
    У поєднані створені вони
    І цьому бути не інакше!
    Ми не дамо вам вбити леленча
    Що народилося на жовтім схилі
    Ми не дамо вам вбити леленча
    Що пролітає в синім моноліті
    Ви помились
    Ми сильніші!
    Ми в поєднані створені були!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/454

    20 бер. 2022
    Вікторія Чорній
    Алло, ви як?
    - Алло, ви як? Ховалися в підвалі?
    Сирени вили довго… Щоб він здох!
    - Ховалися. І що ж то буде далі?
    Ще скільки тих повітряних тривог?

    - А виїхати звідси не хотіли?
    - Ми думали, та що нам йти в світи?
    На чужині не розгорнути крила,
    А тут батьки, городи і коти…

    - А родичі російські не дзвонили?
    - Дзвонили. «О политике - ни-ни!»
    У них біда - Макдональдси закрили,
    І через це тепер вони сумні.

    Так боляче… Не хочуть розуміти,
    Їм каже телевізор: «Все О’кей!»
    А в нас вмирають люди, гинуть діти
    Заради хворих путінських ідей!

    - Ну що ж, тепер у нас дороги різні:
    Нам до Європи, ну а їм - на дно.
    Бо в українців нерви вже залізні,
    І правда переможе все одно!

    - Я сумнівів не маю, так і буде,
    Переживем криваву цю війну!
    Тримаймося разом, вкраїнські люди,
    Й чекаємо на мирну всі весну…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/455

    20 бер. 2022
    Таміла
    Повстане із руїнів Україна
    Подаруй надію на нове життя,
    Подаруй надію на мою свободу,
    Я так втомилася від кайданів буття,
    Від терпеливості свого народу.

    Поверни мені осушенеє море,
    Поверни мені відрізані міста,
    Я відчуваю ампутоварнії гори,
    Я чую як кричать моє ім’я.

    Пробуди моє спаплюжене сумління,
    Пробуди бажання жити всім на зло,
    Я знаю, важко підіймать каміння,
    Яким мене закидало і замело.

    Залікуй мої скривавленії рани,
    Залікуй коліна, на яких стою,
    Я намагаюся забути все погане,
    Не підкорюся жодному царю!

    Очисти мою душу від прокльону,
    Очисти пепелища, барикади і руїни,
    Я загорнуся в чистую одежу з льону,
    Бо час нове життя почати Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/456

    20 бер. 2022
    Олена Восколович
    Україні
    Крізь час, який не має меж
    Я чую дивну музику бандури,
    І голос запорожців чую теж,
    Що розбивав усі високі мури.

    Я бачу: пролітають журавлі
    Понад склепіння Золотої брами,
    І діти української землі
    Нарешті всі назвалися братами.

    Їх об'єднав усіх старий Дніпро,
    Що бачив і Грушевського, і Хмеля,
    Що породив тебе й твоє добро,
    Домівко нені, Україно - земле!

    Цвітеш і убираєшся в вінки,
    І бережеш свою дівочу вроду,
    Щоб вирвати з історій сторінки
    І йти вперед, ще не пізнавши броду.

    О, скільки, Україно, женихів
    Хотіли мати твій дівочий посаг,
    А ти усім «давала гарбузи»,
    Калини цвіт вплітаючи у коси.

    Вдихаю я грудьми твоє тепло,
    Яке пашить від нив твоїх родючих,
    Твоїх джерел прозорих,наче скло,
    Твоїх лісів дрімотних та дрімучих.

    Я шепочу молитву до небес,
    Щоб ти не впала більше на коліна,
    Щоб твій народ не загубивсь,не щез,
    Щоб ти жила і квітла, Україно!

    Хай все лихе минає,наче сон.
    Ми йдемо разом до одної цілі.
    Серця з тобою б'ються в унісон
    Малі, старечі,юні та дозрілі.

    Ми знаємо,що ти - найкращий край.
    Ти незалежна та давно не бранка.
    Як той промінчик, край мій прославля
    Матусина червона вишиванка.

    Я так горджуся,що вродився тут.
    Нема для мене кращої країни.
    Стежина кожна, кожна моя путь
    Вертатиме до тебе,
    Україно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/457

    20 бер. 2022
    Максим Рязанцев
    Зрештою
    і зрештою станеться літо і збудеться слово
    і більше не буде потреби в черговій війні
    збережи кожен погляд плекай у собі свою волю
    вивчай всі маршрути тримай все своє при собі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/458

    20 бер. 2022
    Людмила Таран-Пономаренко
    УДАРМО У ДЗВОНИ
    Удармо у дзвони по всій Україні,-
    По всьому по світу озветься набатом:
    “Усі ми в строю, ми солдати віднині,
    Ми призвані мир на Землі рятувати!”
    Росіє! Підступно ти звалася братом...
    Тобі Каїн брат в братовбивстві любові!
    Ти знов намагаєшся нас розтерзати
    Новітнім Батурином з ріками крові.
    Народе російський! Спини вбивцю-ката!!!
    Він ворог тобі, Україні і світу.
    Геть орди російські з вкраїнської хати!
    Плането, прокинься, щоб мир захистити!
    Ми — лицарі духу, ми — плем”я орлине,
    І відповідь полчищам вражим єдина:
    З мечем хто прийшов — від меча і загине,
    БО ВІЧНА ПІД СОНЦЕМ МОЯ УКРАЇНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/459

    20 бер. 2022
    Вадим Бублій
    Ненависті не бійся.Це - не гріх.
    Ненависті не бійся.Це - не гріх.
    Ненависть нині - теж велика сила.
    Вона - незрима зброя проти  тих,
    Кого сльоза дитяча не спинила.

    Хто сплюндрував землі моєї цвіт,
    Той вже до пекла впевнено крокує.
    Впадуть прокляття аж на сотні літ
    На їхній рід.І смерть -не порятує!

    Глибинний  біль ще множить гострий щем.
    Молитви криком ширяться навколо...
    Але в борні Новітній Вифлеєм
    Гартує вже для зірки видноколо.

    Ненависте, дамокловим мечем
    Будь для  усіх  катів мого  народу!
    Чи стань у поміч праведним вогнем
    Героям, що боронять нам свободу!

    Багряну ніч розчинить неба синь.
    І згарища страшні таки зітліють...
    Та навіть через сотні поколінь
    Біль і ненависть наші не змаліють!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/460

    20 бер. 2022
    Любоа
    Іроде сучасний
    Путін, іроде заклятий! В цілім світі збудив гнів.
    Будь ти проклят й твої діти! Щоб ти в бункері в тім згнив!
       Як Небесну Сотню нашу Янукович розстріляв,
    Янголятків вже більш сотні в домовини ти поклав.
    Господи! Небесна кара! Перейшов хто наш кордон,
    Зійшли на них покарання!
    Хай відчують наш прокльон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/461

    20 бер. 2022
    Шляхов Вячеслав Єгорович
    Я русский по рожденью человек
    Я русский по рожденью человек
    С душою европейца-украинца;
    Так будь же проклят мною ты навек,
    Народ-урод с душонкой проходимца!

    Завистливый, никчемный и тупой
    Ты смотришь в мир и ничего не видишь.
    Похмельем ты сменяешь свой запой,
    А трезвую Европу ненавидишь.

    Не знал ты радости свободы никогда
    И нам свободы ты простить не можешь.
    В башке твоей сплошная ерунда
    И вместо лиц ты миру кажешь рожи

    Уродливых, никчемных лжевождей,
    Дрожащих перед чмом из селикона,
    Которого, иголочкой задень
    И превратится он в бэушного гандона…

    И это ты пришёл меня освободить,
    Ведомый идиотом извращенцем?
    Чтоб православных русских истребить
    Ты нанимаешь, падаль, иноверцев.

    Нород-изгой, Народ-урод, народ-дебил,
    Будь прокоят ты, ну и с тобою вместе
    Все те, кто «осложнений» не любил
    Пускай получат тоже честь по чести!

    Слава Украине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/463

    20 бер. 2022
    Роксолана
    Вас не просили
    Ми не просили вас іти сюди.
    Ми не просили Путіна про допомогу
    І брацькому народу кажем всі- за кораблем Москальским з України йди.
    Таких овець ми бачимо в землі
    І матері не знайдуть ваше тіло
    Бо дядя вова в криматорій відвезе.
    Вбиваєте ви наше тіло, а вільну душу не спіймать.
    Ненависть наших матерів впаде довічним чорним вам прокльоном.
    Цигани танки у вас крадуть ви б’єтесь з пам’ятниками авганцям.
    Ви під гімнозом?  Чи Ви насправді всі такі тупі?
    Ikea,Apple чи кава й у Парижі відпочинок вас цікавлять?
    А наші діти безневинні  полягли в землі.
    Увесь світ кричить відкрийте свої очі.
    Ми голими руками йдем на танки , а у Росію коридорами не йдем.
    Ви не потрібні нам і вже нікому на цілій планеті.
    Десятий день даєм  всім відпір, Ми Нація а значить всі Великі.
    Ми будемо боротись за кожен камінь Нашої землі.
    І у Кремлі знайдем ми ту скотину, підтребуналом поховаєм заживо в землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/464

    20 бер. 2022
    Олександр
    Путину
    Ты над миром войной поглумился,
    Ты — исчадие ада и зла!
    И "зачем ты на свет появился?"
    И "зачем тебя мать родила?"

    На тебе кровь детишек и женщин,
    Грех бомбёжек жилья и церквей,
    Превращённых в могилы убежищ
    И "стратегия" мирных смертей.

    О таких не слагаются песни,
    Проклянётся па"раша и ты!
    Ты - палач, позабывший о чести,
    Недостойный могильной плиты!

    Захлебнувшись минутой молчания
    Мы не вправе забыть и простить!..
    Будем бить "рашу" до изхдыхания!
    До последнего путинца бить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/465

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Син
    Іноді ти буваєш сумною
    Саме тоді сумую і я.
    Доля твоя – лишатись зі мною,
    Бути з тобою – доля моя.
    Іноді ти палаеш багаттям, -
    Полум’яніє серце моє!
    Випалить жар кайдани і грати!
    Сильна і вільна ти в мене є!
    Іноді ти стікаєш рудою, -
    Вени стікають кров’ю в мене.
    Ти не зігнешся, значить я – встою, -
    Знаю що кровотеча мине.
    Іноді ти не віриш в майбутнє.
    Віра в тебе врятує наш світ.
    В мене в душі живе твоя сутність.
    Щастя твоє – це мій заповіт!
    Я – не до віку. Вирок твій – знати:
    Вмерти за тебе вистачить сил!
    Ти – Україно! Ти – моя мати!
    Я – твоя частка! Просто твій СИН!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/466

    20 бер. 2022
    Яна Пилипенко -Абраменко
    Всім загиблим захисникам України
    Жовтіють соняхи полями без зупину,
    Зачепить вітер зболену струну,
    Вже скоро осінь, як там в полі сину?
    Я сонях той до серця пригорну.

    Я сонях той ще дужче пригортаю,
    В нім скільки болю,горя та журби,
    Полеглі плачуть тихо в молочаю,
    Здіймає в небо соколів юрби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/467

    20 бер. 2022
    Чорній Вікторія
    Перемога
    В заплямованій кров’ю сукні,
    Через випалені міста,
    Крізь трагедію, біль і муки,
    Залишаючи «нуль» зі ста,

    Окропивши себе сльозами,
    Несучи на руках дітей,
    Дуже скоро ти будеш з нами,
    В Україні, поміж людей!

    Є важкою твоя дорога,
    Але Бог тобі вкаже шлях.
    Ми чекаємо, Перемого,
    І у селах, і у містах!

    Вся країна стиснула зуби
    І тримає страшний удар.
    Згинуть нелюди й душогуби,
    Й разом з ними - московський цар!

    Кожний клаптик землі святої
    Згодом соняхом проросте.
    Подолаєм пітьму в двобої -
    Перемога до нас вже йде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/468

    20 бер. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Заграють бандури. Зійде пшениця.
    Ти будеш й надалі сильна і вільна!
    Ти будеш й надалі пекти паляниці.
    Слава дітям твоїм! Хай живе Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/469

    20 бер. 2022
    Віктор Брикульський
    --
    …росія...
                Зрозуміли люди,
    то є орда, а не народ!
    Давним-давно оці приблуди,
    зламали генетичний код.

    І ДНК з мечем схрестили,
    ракетні стріли в них - тотем.
    На Україну натравили,
    федеративний свій гарем.

    Та українці звідусюди,
    (Не думали це орки злі),
    Дають їм відсіч,  цим приблудам –
    І буде мир, і будуть люди,
    на нашій праведній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/470

    20 бер. 2022
    Антон
    Без назви
    Той фільм гладіатор в якому герой
    Додому хотів і в думках гладив поле
    Згадалося нині воєнной порой
    Коли Україна надломлена болем
    У всіх нас флешбеки про мирне життя
    Ми всі повертаємось в спокій лиш снами
    Так хочеться тиші. Нема вороття
    Нас палить вогнем божевільне цунамі
    Та як би не тяжко було усім нам
    І може й не видно отого прозріння
    Та тим хто закопує нас. Ворогам
    Не знали копаючі-ми є насіння
    Ми знов проростемо на рідній землі
    Ще кращі й могутніші. щиро відверті
    В майбутнє відкриті. Великі й малі
    Ми світло. Ми двері. Війною потерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/471

    20 бер. 2022
    Галина Бакош
    Я - Україна
    Ні, я - жива! Я буду вічно жити!
    Нескорена, незламна, вольова...
    Моїм загарбникам - у полум'ї горіти!
    За мною - СИНИ СВІТЛА І ДОБРА.

    Ні, я - жива! Я буду вічно жити!
    Моя віра сильніша, ніж страх!
    Моїм воїнам волю творити!
    Окупантів розсиплемо в прах!

    Я - жива! Я такою залишусь!
    Бо інакшої долі нема!
    Бо імення моє УКРАЇНА!
    Я в своїх українців - ОДНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/472

    20 бер. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Любов до неї переможе все:
    І страх і відчай й емоційну втому.
    Лягаю з думками "Нехай Вона живе!"
    І прокидаюсь з відчуттям - я вдома.
    Любов до неї більша над усе...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/473

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Без назви
    І слова про любов відтепер звучатимуть іншими,
    Замість " я тебе люблю" - " як ти?", " чи спокійно?" та схожими.
    Кожен ранок в надії зустріти його з найріднішими,
    У надіях почути новини , що менше б тривожили.

    Звук сирени уже в голові грає чимось примарливим,
    Відрізнити б його від реального в тиші полегшення.
    Уночі прокидаєшся й знову блукаєш підвалами,
    Й трохи спиш лиш тоді коли біль підступає до зменшення.

    А болить. Без перерви, за кожне життя просто втрачене,
    За дитячі тіла й сльози матері до смерті звернені .
    За будинки й майбутнє, яке нам ніяк й повсякчас не пробачили,
    Бо в бездушних катів є завдання - вбивати упевнено.

    Відчай б'є від  картин десь з під Києва, Харкова , Сумщини,
    І ще безлічі місць, що їх знищують градом й ракетами.
    І за " Мрію" , за кожну  частково чи повністю знищену,
    Й за слова ,що ніколи не були такими  відвертими.

    Вже не має днів тижня, годин і " та зробимо завтра вже",
    Є лиш " сьомий" і "я сподіваюсь ми знову  зустрінемось".
    Щирість слів побажання" чуєш, ти там бережи себе",
    " І давай як закінчиться пекло з тобою одружимось".

    І давай ми з тобою обіймемось як переможемо,
    Безперечно це буде, хоча й за високою ціною.
    Україна ми разом і разом завжди ми все зможемо,
    Бо ми волю ніколи й нізащо на інше не змінимо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/474

    20 бер. 2022
    Зоя Щербініна
    І ніби вже тиша запала...
    І ніби вже тиша запала,
    Як знову гримить і гуркоче.
    Ця дика, чорна навала
    Вдирається в сни щоночі,

    Позбавити прагне мрії,
    Випалює з міста спокій,
    Та замахам на надії
    Ми чинимо, чинимо опір.

    Хтось молиться наодинці,
    А хтось гуртується з ближнім
    І вірою аж по вінця
    Наповнює душ криниці,

    Зрошує нею поле,
    Розливає дощем над гаєм,
    І, сонцем зігріта, воля
    Впевнено проростає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/475

    20 бер. 2022
    Власова Ольга
    Без назви
    Будуть світанки без болю, без жаху й жалю.
    Ми всі переможемо це непокаране лихо!
    А поки я знову ті самі слова повторю:
    російский війсковий корабль - йди нахуй!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/476

    20 бер. 2022
    Сергіц
    Сдед
    ВОЙНА ОТКРЫЛА МНЕ ГЛАЗА
    НА НЕОЖИДАННЫЕ ВЕЩИ
    ТОТ КТО ПРИЯТЕН БЫЛ ВСЕГДА
    СТАЛ РАЗДРОЖИТЕЛЬНЕЙ И РЕЗЧЕ
    ТОТ КТО КАЗАЛСЯ МНЕ РОДНЫМ
    СТАЛ ОТКРОВЕННЫМ СКУПЕРДЯЕМ
    А ТОТ КТО ВЫГЛЯДЕЛ СВЯТЫМ
    ВДРУГ ОКАЗАЛСЯ НЕГОДЯЕМ

    А ЕСЛИ Б НЕ БЫЛО ВОЙНЫ?
    КАК БЫ Я В ЛЮДЯХ РАЗОБРАЛСЯ?
    КАК ВСЁ-ТАКИ НАИВНЫ МЫ
    ВОЙНА УШЛА, А СЛЕД ОСТАЛСЯ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/479

    20 бер. 2022
    Slava Shakhov
    « великий и могучий ».
    « великий и могучий ».

    «… о великий,  могучий,  правдивый
    и свободный русский язык …».
    И. С. Тургенев.

    «… Я русский бы выучил только за то,
    Что им разговаривал Ленин».
    В. В. Маяковский.

    Язык  оккупантов,  рабов  и  лжецов,
    Предателей,  трусов,  рашистов,
    Агрессоров,  зомби  и  подлецов,
    Воров,  дураков,  шовинистов, …

    Два  братских  народа  одним  языком
    Обрёк  на  вражду  и  на  муки …
    Я  русский  забыл  бы  навеки  за  то, -
    Что  им  отдавал  приказ  сукин …

    Забыл  бы?   Не  знаю.  Ведь  это  сродни
    В  душе  разрушению  храма.
    На  нём  произнёс  я  в  начальные  дни,
    На  нём,  своё  первое  «мама».

    На  нём  прокричал  я  и  слово  «люблю»
    И  им  я  когда-то  гордился,
    На  нём  и  сейчас,  с  Вами,  я  говорю,
    Его  до  сих  пор  не  стыдился.

    Но  сорвана  с  сердца  глухая  чека,
    Искрится  бикфордова  строчка,
    В  секунду  пружиною  сжались  века,
    Близка  невозвратная  точка …
    .

    15 июня 2014 года
    В А Ш
    В А Шахов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/480

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    Діти
    У нас діти помирають від війни ,
    Помирають від спраги, ракет і завалів.
    І не має у світі страшніше біди,
    Коли мати ховає дитину в підвалі.

    Як тепер іграшковий, старенький ведмідь,
    Буде спати самотнім в руїнах будинку.
    Бо йому вже ніколи не скажуть "привіт",
    І не будуть на чай звати кролика й свинку.

    І цукерки, заховані кимось в шкафах,
    Не чекатимуть черг після супу та гречки.
    І не буде усіх на дитячих святах,
    І не буде у школах всієї малечі.

    Їх не буде. Ще зовсім маленьких життів,
    Що мабуть дуже сильно любили дарунки.
    Бо хтось вирішив їх забирати в батьків,
    Бо хтось вирішив їх додавати в рахунки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/481

    20 бер. 2022
    Яна Пилипенко-Абраменко
    Скільки ще ..
    Скільки ще синів оплакуватимуть матері ?
    Скільки буде ще кровити в нас ця рана ?
    Страшна холера ходить по землі ,
    Під виглядом московського тирана .

    Відлуння горечі та терпкої журби ,
    Чи ти відчуєш по той бік екрана ?
    Як рветься серце від страшнющої біди
    Коли щодня країна в чорне  вбрана .

    Один за одним соколи летять ,
    Молоді хлопці, яким би жити й жити
    В печалі лише дзвони задзвенять,
    Та замість сина ростуть  меморіальні плити .

    ©Яна Пилипенко-Абраменко.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/482

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    "Знаєш, мамо..."
    Знаєш мамо, а  я так чекала на весну,
    Так хотіла щоб квіти дивилися в небо.
    Але дивимось ми, кожну мить в піднебесну,
    Не від захвату, а про життєву потребу.

    Знаєш мамо, а  я ще ж йому не сказала,
    Що насправді і досі буває сумую.
    І про всі свої " знаєш..."  і що відчувала,
    Сподіваюсь я голос його ще почую.

    Знаєш мамо, а я ж все хотіла придбати,
    Ну отой чорний плащ, про який говорила.
    А тепер ми готові своє віддавати,
    Бо в людей нема дому, а в нас ще є сили.

    Знаєш мамо, а в мене ж і досі є мрії,
    Навіть дуже малі як тату на ключиці.
    І одна величезна, у кожній надії,
    Щоб у вільних домівках пеклись паляниці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/483

    20 бер. 2022
    Зоя Щербініна
    Тиша
    Тиша, омріяна тиша
    І зіронька в небі блищить,
    В Оріона ж не тільки був пояс,
    А ще й гострий меч і щит.
    Я молюся йому,
    І ще десятьом богам,
    Поміж молитов шепочу:
    "Не віддам тебе, не віддам".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/484

    20 бер. 2022
    Вікторія Горбатенко
    ОСОБИСТИЙ ДОСВІД
    одна година сорок сім хвилин,
    дев'яте березня і просто темна ніч.
    у нашій хаті ворог був один -
    літак. як сажа, що забралась в піч,
    зневіра в моїм серці зайнялась.
    летить літак, сполохує мій сон,
    і Божа ласка наче розчинилась,
    коли десь недалеко спалахнув вогонь.
    сама не бачила, лише крізь штори світло,
    та, певно, прилетіло й нажахало.
    це рускій мір іде до нас "привітно",
    і ми його зустріли не з цвєтамі.

    летить літак, нещадно розриває  простір,
    і бозна чий, чи наші, чи ворожі.
    тікайте звідси, землі сирої непрохані гості,
    тікайте, доки хоч на це ще гожі.

    гниле насіння росіянської землі,
    не буде вам життя і в потойбіччі,
    Аїд вас кров'ю вихаркне. ваші психи-царі
    і ви приречені на пекла вічні

    в Охтирці, Харкові і Тростянці,
    у Волновасі, Маріуполі і Бучі,
    в Гостомелі, Сумах та Ірпені,
    і скрізь, де нищили усе ви, москалі-покручі.

    летів літак - сьогодні оминуло.
    спасибі Боже каже атеїстка.
    тому, хто наставляє своє дуло,
    обернеться воно зворотним змістом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/485

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    " після війни"
    Давай після війни будем щасливі,
    Давай поїдем до Львова й у Харків.
    Давай любити так як ніколи й донині,
    Давай зробим пікнік в одному з наших парків.

    Давай прокинемось влітку о шостій,
    Й махнемо на море у любу Одесу.
    Поїдем до родичів наших у гості,
    Й давай знову погладим того пекінеса .

    Давай щовівторка збиратись на каву,
    Й надішлемо купу листівок для друзів.
    Давай привітаєм з днем народження маму,
    Й гайнемо в Париж до красивих французів.

    Давай заведемо щура як хотіли,
    Й наб'ємо  тату з символічним " тут воля".
    Нехай нам говорять, що ми подуріли,
    Давай як хотіли,  а не " на те ж доля".

    Давай підкоряти величні Карпати,
    Й читати там вірші про наші надії.
    Давай так щоб нас не могли наздогнати,
    Бо ми будем мчати до нашої мрії

    Давай цілувати й любити нестримно,
    Давай без обмежень й в цю саму хвилину.
    Давай,бо ж ніколи не буде " даремно",
    Давай щоб ти була щаслива, Людино.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/486

    20 бер. 2022
    Ольга Личко
    До росіян
    За що нас вбивають?
    За що ненавидять,
    За нами ж бо правда,
    Хіба це не видять?
    Жили ми удома
    І вас не чіпали,
     Що танки приїдуть
    Ми геть не чекали,
    Не віриться… Здавна
    Були ми братами,
    За що учиняєте так ви із нами?
    Чи маєте вуха?
    Чи маєте очі?
    За що бомбите нас
    Удень і уночі?
    А прадіди наші
    Сиділи ж в окопі,
    Із вашими поряд,
    Варились в окропі,
    Стояли пліч о пліч,
    П’ять літ воювали,
    А ви – нас у спину.
    Зненацька напали…
    Спите собі мирно,
    Душа не болить,
    Аж онде малятко
    Убите лежить…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/487

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Війна
    ВІЙНА
    Прийшла весна, не забарилась
    І навіть з лютим не сварилась.
    Хто буде відтепер хазяйнувати
    Пташки ще взимку почали співати.

    Такої ранньої весни я і не пригадала
    Розтанув сніг, земля вже прокидатись стала.
    Промінням сонце все навколо зігрівало,
    Річки від криги та озера позвільняло.

    Та не судилось в цьому році рідній Україні
    Радіти сонцю та теплу, пісням пташиним.
    Вночі напала на наш дім нечиста сила
    Руйнує все, собою села та міста заполонила.

    Ворожі літаки над Україною літають,
    Російські окупанти в мирних мешканців стріляють,
    З усіх боків загарбник на країну наступає,
    Шляхами БТРи, танки просуває.

    Вже восьмий день війні, та Україна не здається
    За кожен метр рідної землі відважно б’ється.
    Піднявся весь народ на боротьбу із окупантом
    На перемогу сподіватись злодіям не варто.

    Сьогодні українці, як ніколи, всі єдині
    Ми жити хочемо у вільній Україні!
    Потужність війська вражого нас не лякає,
    На напрямках усіх народна армія перемагає.

    Всі громадяни у велику силу об’єднались,
    Бо перемоги над загарбниками забажали.
    Нема чужих навколо, вислів: «Моя хата з краю…»
    Тепер подовжений: «Я першим ворога стрічаю»!

    У дні війни працює мужньо українська влада
    З  народом уночі і вдень, від тоді, як війна почата
    Керує армією та порядок у країні зберігає,
    Щоб ворога перемогли ми, всі зусилля докладає.

    Щодня зв'язок вона з країнами усього світу має,
    Про стан в країні й мужність українців всім повідомляє.
    Піднявся цілий світ на боротьбу з російською чумою
    Ні, горю та війні! Всі хочуть неба мирного над головою.

    А українські матері із матерями всього світу
    Благають Господа синів і Україну захистити.
    Тікає ворог, зрозумів, що українців не здолає
    Із нами Всесвіт, в небі Янголи літають.

    Ми – українці, захищаємо свою країну,
    Не віддамо нікому нашу рідну землю, Батьківщину!
    Ми всі разом нарешті, нас війна навчила
    У нашій єдності непереможна сила!!!’
    3.03.2022р. (Тетяна Шарапова-Панасюк)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/489

    20 бер. 2022
    Наталія Замкова
    Люблю я нашу УКРАЇНУ!
    Люблю я нашу УКРАЇНУ,
    Її природу та людей!
    Найкращу в світі та єдину
    Від гір Карпатських до морей!

    Люблю свою я Батьківщину!
    Пишаюсь тим, що тут живу.
    І не просіть мене в чужину -
    Ніколи звідси не піду!

    Пишаюсь тим, що вінничанка,
    Пишаюсь містом та людьми!
    З любов’ю ношу вишиванку,
    І НЕ ПРОЩУ  орді війни!!!

    За те, що люди умирають,
    Сини, племінники не сплять,
    Батьки старенькі завмирають,
    Коли сирени ці хриплять.

    За те, що знищують країну -
    Веселу, щиру  та МОЮ!!!
    Найкращу в світі та єдину,
    Співочу, сильну Україну!!!

    Благаю Бога та молюся
    За мужніх батькових синів!
    За те, щоб всі були живими,
    За перемогу і за мир!!!

    Замкова Н.
    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/490

    20 бер. 2022
    Вікторія Горбатенко
    Без назви
    уже й слова до слова дібрати
    стає тяжко. усе розлітається
    на друзки. букви-вар'яти
    підгорають у п'єці. як варені
    надто вареники, набухають
    і розриваються; як снаряди
    посеред березня,
    так і реченням не дам ради
    заливаючи їх в горня
    з паленілих думок ошалілих.
    тільки б ті, кого так люблю,
    були цілі, були просто цілі
    - це єдине, про що молю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/491

    20 бер. 2022
    Зоя Щербініна
    Паросток
    Життя
    Вперто пнеться до світла,
    Не знаючи страху,
    Ніби всупереч темряві,
    Що лізе з усіх щілин.

    Життя
    Обвиває душу
    Ніжним зеленим пагоном
    Чи то захисту просить,
    Чи воліє тебе вберегти.

    Життя
    Опромінює небо,
    Розливається долу світанком,
    Повертається з вирію
    Змахом пташиних крил.

    Життя
    Увібрало все золото,
    Всі діаманти світу
    Стало скарбом найбільшим
    Ще у прадавні часи.

    Життя -
    Не монетка в руці,
    Не товар і не плата,
    Коштовніше годі й шукати,
    Не берися, не знайдеш, ні.

    Життя
    Вперто пнеться до світла,
    Не знаючи страху.
    Відчайдушно сміливе
    І водночас таке крихке.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/492

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    "Хроніки одного підвалу"
    Спати в підвалах, рюкзак під голову,
    Дивитися разом як грається кіт.
    Про щось говорити з сусідом Вовою,
    І попри все чути дитячий сміх

    Сваритись з сусідкою за двері і протяг,
    І з нею ж разом прибирати пізніш.
    Лякатися звуків, а то лишень потяг,
    Й писати черговий нерадісний вірш.

    Знайомитись з тими,з ким жив купу років,
    Й насправді багато приємних людей .
    Там хтось щось сказав за якесь " караоке",
    Та якось підем... Чорт! ( то  грюк від дверей) .

    Дорослі і діти, а з ними й пухнасті,
    І в кожного різні ідеї й думки.
    І кожен з них хоче своє власне щастя,
    І жоден із них не хотів лиш війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/493

    20 бер. 2022
    Віктор Брикульський
    Чим можу…
    Чим можу…

    Пройшли роки, чи пролетіли,
    Вже сил – лиш вірші віршувать.
    Мої вірші – із лука стріли,
    Я словом буду воювать.

    Щоб Україна без упину,
    Ішла вперед і вік була -
    я хоч перо застромлю в… спину,
    Їх двоголового орла!

    В. Брикульський.
    19.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/494

    20 бер. 2022
    Микола Яворський
    Настане інший час
    Привіт, шановні друзі - земляки, співслужбовці!
    Давненько я не виходив до етеру. А це, ось, вирішив подарувати всім вам свого нового коротенького вірша. На превеликий жаль, ці рядки не про кохання і красу планети, не про тиху риболовлю чи захоплюючі подорожі, а про несправедливо-жахливу і нічим не обгрунтовану війну хижого мордору проти миролюбивої України! Але всі ми знаємо, що правда переможе кривду, якою б підступною і лукавою ця кривда не була!
    Нехай Всевишній та віра в добро допомагає народу України в його праведній боротьбі за волю до перемоги і свободу!

    Микола Яворський

    * * *
    Настане інший час.
    І буде перемога!
    Повернуться до хат
    Захисники.
    А ворогам
    Вкраїнська засторога
    Поперек горла
    Стане навіки!
    Ласкаво просимо
    Агресора до пекла!
    Двері відчинені
    Для армії нездар.
    Там у котлах кипить
    Смола запекла...
    Й чорти готують
    "Стінгер", "Байрактар"!
    Ми, ніби бджоли,
    Згуртувавшись в рої,
    Несемо людям мир,
    Добро, красу!..
    Але, коли у нас
    Летять набої -
    Тоді з під стріхи
    Дістаємо й ми косу...
    Розвіються дими
    І солов'ї у травні
    Вітатимуть увесь
    Вкраїнський люд.
    І мужнім воїнам -
    Героям славним
    Лунатиме
                 у всіх
                       містах
    Салют!
    Повернуться не всі...
    О, Матір Божа!
    Навіщо зло оте
    Живе в Кремлі?..
    Світ схаменувсь
    І правда переможе!
    Нах#й пливуть
    Російські кораблі...

    20 березня, 2022 р.
    (25-й день війни)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/495

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    На межі
    Пане чорний вороне,
    Ти один, та я один.
    Зараз в нас все порівну:
    Гіркий дим та смак біди.

    Пане пересмішнику,
    Я – солдат, ти - менший брат,
    Таж мене не зцілиш ти,
     Джура вірний мій, цей раз.

    Я спочину на межі
    В цій країні маковій.
    Триста років бережи
    Від чужих притулок мій.

    Я в батальнім полум’ї
    Бився на землі своїй.
    Поруч будь мій вороне
    Мить допоки я живий.

    Час прощатись – у вічність йду,
    Жаль бере, що мало жив.
    Пам’ятай, я завжди тут –
    В маках, на межі….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/496

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    " Для тебе"
    Я для тебе писатиму вірші,
    Про любов та війну у двобої.
    Вони будуть красиві й найгірші,
    Про таке не чекають весною.

    Я для тебе ховатиму  тишу,
    Що лякає віднині й сміливих.
    Обережно на волі залишу,
    Щоб не вабила надто чуттєвих.

    Я для тебе молитиму небо,
    Хоч я й слів тих насправді не знаю.
    Я кричатиму просто що-небудь,
    Про як сильно, про як відчуваю !

    Я для тебе триматимусь міцно,
    Й буду вірити так,  як ніколи.
    Щоб ми потім гуляли тим містом,
    Де зустрінемось в день перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/497

    20 бер. 2022
    Вікторія Горбатенко
    Без назви
    я б воліла видобути мій хист,
    знайти суто моє уміння,
    а поки хтось чує свист
    і шибки, як пробиті камінням,

    ніби кинув хто злий чи причинний,
    вилітають ураз і відразу на друзки,
    та все ж двері до спокою трохи прочинені
    і збирається віра докупи з галузок.

    я би мала стати профі,
    хоч у чомусь та показатися,
    та не визріли ще мої ФОПи
    обираю у собі ховатися,

    коли хтось пригадає один у каное,
    поминаючи поглядом рештки осель,
    коли в когось радість подвоєнна,
    бо єднає їх зараз Полель.

    це війна - і цим усе сказано.
    нам би вижити, їх же вижити б
    за будинки по ґрунту розмазані
    і за тих, кому жити і жити би.

    ну а поки
    вікна і я чуємо часом глухо,
    як гепає тут і там,
    як гатять цинічно і сухо
    по нашим мирним місцям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/498

    20 бер. 2022
    Ольга Личко
    Борімося
    Ми маєм вистояти, ЛЮДИ,
    Тоді на карті світу будем,
    Не зникнемо, не підем в небуття,
    Продовжиться у нас життя.
    Ми маємо із вами все здолати,
    У бомбосховищі вже народила МАТИ,
    І ті маленькі немовлята
    Повинні мирний світ пізнати.
    НЕ МОЖНА голову схилити,
    Ще будемо життя любити,
    І немовлята підростуть,
    В продовженні правдива суть.
    Орду чужинську подолаєм
    І переможної заграєм,
    Не зникнемо! Ми будем жити,
    Бо вміємо свій край любити!
    А наші пращури з небес
    Невидимо тримають хрест,
    Над нами і прохають Бога,
    За нас і вірять в перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/499

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    Без назви
    Цікаво...а квіти живуть  у війну.
    Волошки, підсніжники, жовті тюльпани.
    Вони так красиво кохають весну,
    І так відчайдушно загоюють рани.

    На серці, котрі невідомі очам,
    Вмиваються морем червоним й гарячим.
    Живуть і міцніють на зло ворогам,
    Й приносять надію невтомно - терплячим.

    Лікують.  Без жодних рецептів й аптек,
    Бо їм лишень сонця та синього неба.
    Чекають тепла і прильоту лелек,
    Бо й ті знають в домі своєму потребу.

    І мріють. Про мир і про щастя в очах,
    Про теплі, родинні, вечірні розмови.
    Про спокій зірок у весняних ночах,
    Й щоб болю війни більш не знати ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/500

    20 бер. 2022
    Вікторія Горбатенко
    ДЛЯ ВОРОГІВ
    для тих, хто будучи з віків рабами,
    і досі з сорому не побуряковів,
    для тих, хто демократії не знав роками
    й мури агресії довкола себе звів,
    для тих, кому ніколи не відома воля
    і устремління боронити незнищенну мову,
    коли кидається із усібіч сваволя
    за відданість ріднесенькому  слову,
    для тих, хто гітлера обрав собі в царі
    і заперечує свою фашистську сутність,
    для тих, хто добровільно кличе гробарів
    засвідчити свою в землі присутність,
    для тих, чиє життя не варте бути
    у просторі, де вир людських стосунків,
    для тих, кого чекає вічна смута,
    бо мають замість мозку пусті клунки.
    я більше й слова їм не напишу -
    цим безнадійним і тупим сволотам,
    лише тут побажання щире залишу,
    щоб потопилися у їхньому ж болоті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/501

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Варта
    Вітер Луганщини віє в обличчя,
    Варта прямує у зоряну ніч.
    Місяцю спостерігати незвично
    Пильність не зовсім солдатських облич.
    Вчора були безнадійно цивільні,
    Знали про зброю із фільмів та книг,
    Тільки наразі відчули, що вільні
    І зрозуміли - країна у вогні.
    Чоловіки заступають на варту,
    В світ непомітних щоденних звитяг.
    Просто для миру і спокою варто
    Трохи відкласти цивільне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/502

    20 бер. 2022
    Анастасія Кобильник
    " Українська дівчина"
    Подивилась на себе в дзеркало,
    Не впізнала й встаєш до бою.
    Бо проста українська дівчина,
    Може взяти у руки зброю.

    За хвилини поснідала кавою,
    Й до мішків, що їх треба тягати,
    Бо проста українська дівчина
    Вона ж донька, дружина і мати.

    Коси в вузол зібрала резинкою,
    Й заплітає на сітках тканину.
    Бо просто українська дівчина,
    Захищає свою родину.

    Не боїться жорстокого ворога,
    Й молить небо за Батьківщину.
    Бо вона - українська дівчина,
    Має волю і має силу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/503

    20 бер. 2022
    Ольга Личко
    Нашестя «тарганів»
    Повзуть, повзуть на нас вони,
    З усіх щілин, як таргани,
    Дурні, не розуміють, тут
    Їх, більше всього, що уб’ють.
    Чого ви хочете від нас?
    Ваш психопат вам дав наказ,
    А ваша совість ділась де?
    Що вас на «подвиги» веде?
    Ви розбудили нашу лють,
    І, безсумнівно, вас поб’ють,
    Усі ми разом на сторожі,
    Відкинем напади ворожі.
    Ваш «русский мир» ,
    У нас в печінці
    І напилися ми по вінця ,
    Від вас брехні та підлоти,
    Спалили ВИ усі мости,
    Про братні «чувства» не кажіть,
    Мандруйте звідси, геть ідіть!
    Валяються вже ваші кості,
    Не ждали ТАК ми вас «у гості»,
    На нас ви зуби наточили,
    Та ляжете отут в могили.
    Чорнобиль ми пережили
    І далі радісно жили,
    І після вас так знову буде,
    Незламні українські люди!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/504

    20 бер. 2022
    Сергій
    Матроси
    СЕРЕД БЕРЬОЗОК ТА ДУБІВ
    НА ПНІ СИДИТЬ ПАРА МАТРОСІВ
    ОДИН ГЕТЬ, ПОВНІСТЮ ЗДУРІВ,
    ДРУГИЙ, ГОДУЄ АЛЬБАТРОСІВ.

    ЯК ЇХ ДО ЛІСУ ПРИНЕСЛО
    СПИТАЙТЕ У КРУТОЇ ХВИЛІ
    ПОРУЧ ВІД ТАНКА КОЛЕСО
    А ДО ВОДИ ЧОТИРИ МИЛІ

    РОСІЙСЬКИЙ РІЧКОВИЙ ДЕСАНТ
    МОРСЬКИЙ ВЖЕ ВЕСЬ ПЕРЕЛОВИЛИ
    ЩЕ Є СТРУМКОВИЙ ВАРІАНТ
    ТА  ЇХ ЛЯКАЮТЬ КРОКОДИЛИ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/505

    20 бер. 2022
    Котик Віта
    Кисню
    Твій брат возить кисень в лікарні —
    В країні не вистачає кисню!
    У світі не вистачає любові.
    На клапті світу не вистачає розуму…
    Коли канонади шумують грозами
    Земля дриготить під ногами при кожному слові
    При кожному поруху трік зіжм’ятого листя
    В надії на яблуні квіт і на сонце урнні.

    Ніхто не скаже тобі достеменно, який день сьогодні.
    Четвер. Двадцять п‘ятий четвер один за дним
    Безмежно пустим і напрочуд мерзенно холодним,
    Незнано блукає загублений посеред шуганих тижнів.

    Коли ти хапаєш дитину від лап канонад,
    Надійно сховавши у пам’ять зціліле усе й дивовижне
    Марудно сомнамбульно зтерши Ісуса Христа, Мойсея, масонів, буддизм, Магомета і Крішну
    Поповнюєш Дністер сльозами і ждеш зорепад,

    Щоб донька схопила зорю за нічного хвоста
    Щоб тато живим повернув у квартиру спустілу.
    Ти живиш Дністер, і малу, і сама ще жива,
    Доки в пам‘яті щось ще хороше напрочуд вціліло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/506

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Молитва
    Прошу тебе, Боже, не відволікайся на мене,
    Бо браттям моїм ти нужніше на передовій!
    Ти там бережі їх від куль і осколків шалених, -
    Я буду щасливим допоки ці хлопці живі.
    Позбав мене, Боже, наразі свого піклування
    На користь тримаючих фронт українських бійців.
    І навіть якщо це моє залишкове прохання –
    Жаліти не буду, що благ не для себе просив.
    Всевишній, благаю надати їм сили і вдачі
    За щиру, сміливу жертовність тому, що в нас є.
    Їх рідні нехай на солдатських могилах не плачуть.
    Да святиться вічно ім’я найдорожче твоє!
    Даруй нашим воїнам щедрі запаси любові,
    Що зміг накопити для мене у сердці своїм.
    Ми всі твої діти, таж в наші години сурові
    Молю тебе, Отче, не дати загинути їм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/510

    20 бер. 2022
    Ольга Личко
    Лукашенку
    …Колись, в лісах, на Білорусі,
    Фашистів били ми, ВСІ - руські,
    Тепер од вас летять снаряди
    І танки йдуть, як на паради,
    Вервечка тягнеться сюди,
    Та ми дамо їм тут пи……и!
    Ми ваші драники любили,
    Із вами завжди ми дружили,
    Пісень співали, танцювали,
    А ви так зрадницьки напали…
    І мова наша схожа дуже,
    Невже той газ вам конче нужен,
    Що продали нас, як іуди,
    -Не думали, що з вами буде?!?
    Ми поважали вас, любили,
    Та ви усе хороше вбили,
    А зрадників ненавидим ми люто,
    Падлюка ТИ і друг твій, Путін!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/511

    20 бер. 2022
    Ріша Володіна
    Вибір
    Можна спинити кулю,
    ракету, але не душу.
    Знаю права, обов'язки,
    І підкорятись не мушу!

    Мушу бути людиною,
    Гідним громадянином
    Вірною своїй державі
    Дочкою або сином

    Не втрачати ніколи людяність
    Навіть лицем до ворога
    Боронити надію і віру
    Бо це коштує дуже дорого

    Маю право померти за націю,
    Але краще б за неї жити
    Ми боронимо незалежність!
    Ми - жінки та маленькі діти...

    А Європа стоїть і дивиться
    Що тут коїться, відбувається.
    Пам'ятайте! Бездія - злочин!
    Кров невинних нічим не змивається!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/512

    20 бер. 2022
    Таїсія
    Війна
    Today it all will end.
    No later than tomorrow.
    Emaciated lacerated souls
    Will finally be back. Home.

    They will definitely have another vision.
    With dimmed eyes
    In which all the pain of war
    Will be reflected.

    They have already trembled
    more than once with fear.
    But haplessly they will be coming back
    To trembling over and over. With no doubt.

    They will dream of fallen comrades
    Who laid down for dead silence.
    And sadness will burst out
    In their rebellious souls. In their sleep.

    Today we will come off with flying colours
    And with the hope in our hearts
    We will return home.
    With the belief that it was not all in vain.

    We would rather ruminate about war
    Having had any sense and a result.
    Otherwise life will lose its relish
    And death will be deprived of mourning.
    ***
    Сегодня все закончится.
    Не позже, чем завтра.
    Истощенные измученные души
    Наконец-то вернутся домой.

    Они точно будут смотреть на вещи иначе
    С потухшим взглядом,
    В котором отобразится
    Весь ужас войны.

    Они уже не единожды дрожали
    От страха.
    Но, к несчастью, они будут возвращаться
    К тремору вновь и вновь. Без сомнений.

    Им будут сниться павшие товарищи,
    Отдавшие жизни за мертвую тишину.
    И грусть разразится
    В их мятежных душах. Во сне.

    Сегодня мы одержим победу
    И с надеждой в наших сердцах
    Вернёмся домой.
    С верой, что всё было не напрасно.

    Нам лучше бы размышлять о войне,
    Имеющей смысл и результат.
    Иначе жизнь потеряет свою прелесть,
    А смерть будет лишена своего траура.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/513

    20 бер. 2022
    Микола Яворський
    Ми зустрінемось з тобою
    Микола Яворський
    * * *
    Ми зустрінемось з тобою,
    Лиш закінчиться війна.
    Під розлогою вербою
    Вип'єм келихи до дна!
    Каченята чорні, білі
    Купками, а то й в роздріб
    Гомінливою юрбою
    Підпливуть, щоб взяти хліб...
    Любо, тихо, зрозуміло...
    Хвилька грає в комиші,
    Теплий вітер пестить тіло,
    І спокійно на душі!
    На траві жовтенькі квіти,
    То - кульбаби дивоцвіт
    Ну, а ми, неначе діти,
    Шлемо Сонечку привіт:
    Хай добро панує в Світі,
    Серцем, друже, не збідній,
    Усмішок і море квітів...
    * * *
    Ну... давай ще по одній!
    2022 /25-й день війни/
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/514

    20 бер. 2022
    Ріша Володіна
    Зрозуміла мова
    Всі, хто тішилися ілюзіями:
    "Побратими", "Братські народи"
    Сподіваюся зрозуміли,
    Що сусіди наші - уроди

    Не доходять до них, ані санкції,
    Ані чати і друзів вісті,
    Ані відео й докори совісті
    Хай доходить тоді вантаж-200
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/515

    20 бер. 2022
    Анастасія Волкова
    Нулями обнулилися держави
    Нулями обнулилися держави
    Кричать що треба закривать
    Росію, наче пляшку із листом
    У море викинуть й забуть

    Летять усюдами чорно-синіми ключами
    Збирають звістки дрібними клаптями
    Неначе зовсім обідрали до ниток

    Палають міста та ключів зв‘язки
    Обвіяні попілом ненависті й жалем
    З усіх усюд кричать «війна»
    І тихо матір у сховищі ліліє дитя
    Сльозами умиває клапті миру і жалю

    Шовкар нитками зіткує ті клапті
    Хірург рятує крапками життя
    І «Мрію» літака ми відвоюєм
    Сльозами, хлібом-сіллю й БТР
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/517

    20 бер. 2022
    Ольга Личко
    ПРІРВА
    Між нами прірва…
    Ви усе зробили,
    Щоб ми вас більше не любили.
    Це ж треба!
    А були сусіди,
    І ми ділили з вами біди,
    Та відхрестились ви від нас
    І все це – Путін пі……с…
    На бомби ви не поскупились,
    На вас щодуху розізлились –
    І буде вам отут – кабздець!
    І ненависть наших сердець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/518

    20 бер. 2022
    Богуславець Галина
    Російська мама, звернення до тебе
    Скажи, чому, чому прийшов сюди
    Твій син, твій брат на братню Україну
    Колись співала ти йому пісні,
    Сьогодні знай, у нас він і загине!
    Я не радію, ні! Повір мені,
    Бо разом колискової співали.
    Якщо твій син загине у вогні,
    Карай себе, це ТИ його послала
    На ту країну, що не стане на коліна,
    На землю ту, в якій бушує лють
    На тих, хто вдерся в нашу Батьківщину,
    На ворога, якого тут не ждуть.
    Російська Жінка, Мати, Берегиня...
    Так будь же Берегиней до кінця.
    Хай для народжених лунають колискові,
    І миром, спокоєм наповняться серця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/519

    20 бер. 2022
    Марія-Вікторія
    Із душі
    цікаво ж,наскільки тепер йому страшно
    коли увесь світ наточив вже ножі
    а стежить цей деспот за всім так уважно?
    чи приховують правду від нього пажі?
    про його смерть зараз мріють мільярди
    людей молодих і старих,і дітей
    сволота ховається поки від правди
    а ми лиш рахуємо кількість смертей
    і їхніх,і наших,усі тут лягають
    усе через цю жалюгідну свиню
    а поки усі ми його проклинаєм
    і так загартовуєм власну броню
    нам вистачить сили,бо ми сильні духом
    народжені щоб бути вільними ми
    а наша земля для них не стане пухом
    не спокутує ворог так легко вини
    за кожного брата,що ліг за мій спокій
    і за кожну матір,що вже без дитя
    ставлю свічу за здоров‘я й упокій
    хай всім подарує нам доля життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/520

    20 бер. 2022
    Єлизавета Шляхова
    Без назви
    Вбивають дітей моєї Неньки
    Маленьких хлопців та дівчат.
    Інші лишаються саменькі,
    Бо їх батьків забрав цей ад.
    Так, Україна зажурилась,
    Але вона стоїть насмерть.
    Скільки сердець вже зупинилось,
    Або колотяться ледь-ледь…
    Ми знаєм всі, що краще вмерти
    Ніж доживати як раби.
    То й не життя, якщо відверто…
    Не почали ми той війни,
    Тому й не нам складати зброю,
    Не нам щадити ворогів,
    Які прийшли на нашу землю
    Та її нищать звідусіль,
    Родючу та квітучу землю…
    Ну що ж, ми зросимо її в крові
    Тих ворогів, кому напевно
    Бути не «на», а «в» цій землі. Coucou
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/521

    20 бер. 2022
    ґав
    Без назви

    день первый.
                              стрельба
    поднимает и крутит,
    и мутит сознание
    жуткий мультик,
    в дрожании окон —
    бессонное утро,
    попытка военную камасутру

    выучить, вызубрить,
    на переносице
    вырубить докрасна,
    выбить досиня.
    паника.
    мы — в авангарде
    истории,
    век наш —
    уметь
    различать постиронию,

    "грады" и "смерч",
    их ударные марши.
    ложились детьми.
    за ночь выросли
                                     страшно.
    чем нас не взять —
    то и землю вспашет,
    кем нас не взять —
    прорастут в полях наших.

    в карманах —
                              подсолнухи.
    солнце встретят,
    умоются кровью
    холодные дети,
    когда день второй
    расстреляет сиреной
    снежинки над городом —
    прямо в колени.

    не помню ни имя,
    ни возраст,
    ни статус,
    но паспорта угол
    врезается в казус:
    того человека
    в зеркальном подполье
    всё так же зовут
    моим именем
                               вольным.

    день третий.
    седые виски
    грезят смертью,
    и верность нас вертит —
    вы только не верьте,
    что мы тут цветами
    встречаем танки;
    будут цветы —
    но на ваших останках.

    четвёртый день.
    харьков
    хотят под брусчатку
    подошвою русской
    втоптать;
    но их шаткой
    походкой не взять
    наши вечные стены,
    подвальные звери
    готовы на первый

    бросок (не мангуста).
    мы держимся вместе.
    день пятый.
    становится жарче в том месте,
    где планы плешивого
    бьются о камень
    и градус коктейля —
    ответный
    пламень.

    летит день шестой,
    и язык заплетается,
    "нравится, нет —
    ты терпи,
                      красавица", —
    мир похоронит их так,
    как они нас,
    а мы вражью кровь
    намешаем в вина с

    крепкою сладостью
    до перемирий.
    куёт меня стынь ожиданий
    и... вирий
    с теплом резвых крыльев
    да запахом пыли.
    бетонные ночи
    отмщением выли,

    пока день седьмой
    сотворял первозданность.
    война — это глупо,
    но бой — это данность,
    когда ты рождён в украине
    сражаться.
    я так не хочу,
    чтобы нам всем по двадцать

    было в с е г д а.

    мы

    мечтаем

    состариться.

    (вечная молодость —
                        горе-красавице)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/522

    20 бер. 2022
    Марія-Вікторія
    Свобода
    так боляче бачити розбиті міста
    і душ вже погублених більше ста
    хоч сльози біжать і тремтять вуста
    та ворога кров все ж тече густа
    по нашій землі,по найкращій країні
    де прапор яскравий стремить жовто-синій
    наш вільний народ від давна і до нині
    ніколи не здасться російській скотині
    ніхто не чекав,що так будем стояти
    і що за свободу ми будемо рвати
    що ворога будем нещадно вбивати
    що можемо навіть не їсти й не спати
    ми вільний народ і нам вистачить сили
    і ми ворогів всіх піднімем на вили
    ніяки атаки нас не зупинили
    та як не старались - ми не затужили
    ми мужні і вічні,тримаємось разом
    для цього не треба нам навіть наказу
    ми не піддаємось на їхні образи
    в нас імунітет до цієї зарази
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/523

    20 бер. 2022
    Денис
    Красное колесо
    В городе моем алеют флаги,
    черные кругом горят костры,
    Торжество безумства и отваги,
    тьма накрыла на церквях кресты.

    Ветер гонит запах обгорелый,
    ратуша дымится за мостом,
    Крысы, трупы и клопы без меры,
    нас утюжат красным колесом.

    Женский крик протяжный из подвала,
    беспризорник в дедовом пальто,
    Кровь рекой, но не напиться, мало!
    Кто мы? Да почти уже никто.

    Пьяные матросы и солдаты,
    расползлись по улицам, домам,
    Офицерам выдали лопаты,
    эскадрон расстрельный тут и там.

    Я бежал от площади до края,
    сзади крики - стой паскуда, стой!
    И упал судьбину проклиная,
    попрощаться не успев с тобой.

    Руки раскидал в вонючей жиже,
    и в глазах один на все ответ,
    Не узнаю я и не увижу,
    ужаса семидесяти лет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/525

    20 бер. 2022
    Олена Трендюк
    Відсьогодні
    Відсьогодні я тренуватиму свої ноги
    Не хочу втікати,
    Тому відганятиму страх на колінах в молитві

    Відсьогодні я тренуватиму свої руки
    Обіймами,
    Щоб згодом подякувати героям, що зараз у битві.

    Відсьогодні я тренуватиму свій розум
    Не читатиму фейки
    Відкрию Біблію, щоб дослідити Писання

    Відсьогодні я тренуватиму свої нерви
    Даватиму вибір
    Не буду насаджувати силою переконання

    Відсьогодні я тренуватиму свою людяність
    На образ Свій
    Бог створив нас колись із землі та пороху

    Відсьогодні я тренуватиму свою гідність
    І вовік
    Не полишу життя на поталу гріха і ворога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/526

    20 бер. 2022
    Олена Трендюк
    Мій Собор
    Мирне небо над моїм Собором
    Йде війна
    Хтось втрачає страх, хтось сором
    Ну а в когось рідних забира вона

    В мирі душу крізь оте жахіття
    Важко вберегти
    Ми страждань зазнаємо у світі
    Щоби в решті-решт перемогти

    Бог прощає й ти прости
    Волають хором
    Як же мирне небо зберегти
    Над моїм Собором?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/527

    20 бер. 2022
    Олена Станча
    ...
    ненависна і бридка затія -
    то ведмідь полишив свій барліг.
    від нас лапи прибери, росіє,
    і поганих виродків твоїх!

    про минуле, вистелене кров'ю,
    твій народ співає під диктант.
    раша, як ти є переді мною,
    ти - терор, агресор, окупант!

    трипроклята імперійна злоба.
    вирізані мізки і серця.
    топче, ріже, убиває, топить -
    аж немає на землі лиця!

    п'єдестал фашиста і злодія
    й на кістках танцюючих катів.
    все це - ти, тому тебе, росія,
    тут ніхто ніколи не хотів!

    09.03.2022, 22:30.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/528

    20 бер. 2022
    Вікторія Рябова
    Ранок 24 лютого
    (Основано на реальних подіях)
    Той ранок почався не так як завжди...
    Раптово, із вибуху десь за вікном,
    що аж задрижали шибки кругом.
    Світало, а десь вдалині вже палало.
    Звучали сирени, метушилися люди.
    Хтось їхав, тікав, поспішав.
    А я залишалася...
    Дивилася у вікно.
    Бо нікуди було піти...
    Ніде було сховатися...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/529

    20 бер. 2022
    Микола Брага
    Війна приходить не на мить.
    Війна приходить не на мить.
    У грудях серце б’ється палко,
    І кров від лютості кипить
    Всіх ворогів мені не жалко.
    Для чого наші їм краї
    Такі лани широкополі
    Безкрайнє небо і гаї,
    Щоб зруйнувати все довкола.
    На захист станем ми усі
    І ворог наш відчує силу.
    Наш світ постане у красі,
    Ми захистить його зуміли.
    Для всіх прийдешніх поколінь
    Цініть же воленьку навіки.
    Бо від війни немає лік -
    Це пам’ятайте ви довіку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/530

    20 бер. 2022
    Людмила
    Сохрани мне себя..
    Между капель дождя нарисую твоё отраженье.
    То не дождь по стеклу, то с ресницы скатилась слеза.
    Ярким танцем — взволнованных мыслей шальное круженье,
    Ты себя сбереги — я тебе не решаюсь сказать.

    В круговерти событий нежданных, ниспосланных свыше,
    Грубо мира и жизни убивших привычную гладь,
    Я себе говорю: "Не спеши... не волнуйся...потише...",
    Мне себя сбереги — не могу я тебе приказать!

    Через время, пространство протянуты Космосом нити,
    Через судьбы пунктиром...и светлой надежды печать,
    Я не знаю, где мы — на какой неизвестной орбите...
    Мне себя сбереги  — буду в мыслях своих повторять.

    31.10.2020
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/531

    20 бер. 2022
    Андріїшина Тетяна Михайлівна
    Наша земля
    НАША ЗЕМЛЯ!!!
    Ви бачите люди чия це війна?
    Війна не народу, війна москаля...
    А хто його кликав,  чи сам він
    прийшов?
    Як зрадник підступний братерством зійшов.
    Лунають сирени, стріля автомат,
    У крові блаженно вмива руки брат.
    Лукаво сміючись розстрілює він
    Жінок і дівчат - чужих матерів.
    На танки без страху народ повстає,
    А кат все лютує й війною іде.
    Хотів він, щоб люди просили його
    І з квітами в ноги кидали добро.
    Та гордий народ не піддався на це
    І сили з'єднавши міцнішим стає.
    З'являється сила й любов до життя
    І навіть в метро народилось маля.
    За вила береться простий селянин,
    І навіть ромали - народ наш один.
    Весь світ з нами разом і нам допоможе
    І окупантів разом переможем:
    Притулок дають, допомогу і все,
    Що так необхідно нам понад усе.
    А кат точить вила, лютує дарма-
    Скорочує вік він країні...хоча ...
    Країна затьмарена вірить у все,
    А очі відкриє - прозріє уже.
    Багато домівок мов пустка стоять
    Та Україну ще досі бомблять.
    Тікають знайомі, рідні, батьки
    Залишивши все, що нажили вони.
    Щемить моє серце за вмерлих солдат,
    Що душу безжально
     Забрав братський кат.
    Нехай спочивають у мирі вони,
    А ми памятатимем їх завжди.
    В історію ввійде цей кат назавжди,
    Як самий безжальний безумець війни.
    А наш український і вільний народ
    Не схилить голів, бо він є ПАТРІОТ.
    Хай знає весь світ, що ми вільна країна
    І будемо битись за батька і сина,
    Дружину і матір, маленьке дитя,
    Бо МИ - НЕ ЗДАЄМСЯ!!!
    ЦЕ НАША ЗЕМЛЯ!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/532

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Батальйон
    Место встречи — восток,
    поле битвы — Земля!
    Там любой говорит, что умеет стрелять,
    там от взрывочастот
    все поджилки болят,
    минометеориты там пашут поля.
    Блок-бетон раскалён,
    и горит степь-трава,
    от обстрелов пространство там рвётся по швам.
    Держит фронт батальон,
    ведь войны жернова
    не всесильны, и он будет существовать,
    будет мощью огня
    рвать навылет кевлар,
    сквозь «динамику» танкам вгрызаться в тела,
    и в бою исполнять
    лишь один постулат:
    «он — заслон на пути у империи зла!»
    Украинская плоть!
    Легендарная твердь!
    Этим стойким бойцам не положена смерть!
    Дай им силы, Господь,
    уничтожить войну,
    Дай их семьям надежду любимых вернуть!
    Становясь с каждым днём
    всё сильней, батальон
    устоит, даже если врагов легион.
    Под свинцовым дождём
    и под градом стальным
    батальон — авангард обороны страны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/533

    20 бер. 2022
    Аліна Гриценя
    Без назви
    Тук… тук… тук…

    Я достукатись хочу до правди.
    Я втомилась тонути у зраді.
    Я шукаю двері любові,
    Та лиш бачу калюжу із крові.

    Вітер гойдає дерева.
    До небес сонце кричить.
    Нам ця війна не треба!
    Нам ця війна болить!

    Стукаю в двері правди…
    Пусто… ніхто не відкрив.
    Люди ви що несправжні?!
    Хто вам так очі закрив?!

    Уже руки в крові від ударів.
    Уже очі від сліз печуть.
    Уже душі горять від градів.
    А ви не можете нас почуть…

    Помирають маленькі діти.
    Помирають похилі люди.
    Помирають, а мали радіти.
    А радіти уже не будуть…

    Як пробачити смерть дитини,
    Що згоріла на твоїх очах?..
    Ще недавно були хрестини,
    А уже лежить при свічах.

    Її вогник погас. Вже не буде
    Вона сміятись мамі своїй.
    Вже іїї ніхто не почує,
    Бо її хворий дядя убив.

    Але знайте вам нас не здолати!
    Вам ще серце за нас поболить!
    Там вас вчили як воювати,
    А ми покажемо як треба жить!

    Нашу кров вам ніяк не змити!
    Не зруйнуєте ви наших скель!
    І не забудьте розказати дітям
    «Куди відправили ваш корабель»!!!

    #поетесамозванка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/535

    20 бер. 2022
    Роман Перехрест
    Доля ворогів України
    ***
    Ворог підло насуває,
    Рве, дратує і сичить.
    Мо здурів, ачи не знає:
    Хто війну-кров засіває,
    Той на ниві спраглій, орній
    Синьо-жовтими вогнями
    І в ночі червоно-чорній
    Свою гибель пожинає.
    ***
    (Київ, 28.02.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/536

    20 бер. 2022
    Кравчучки Віктор
    Війна…
    Сирены, выстрелы и взрывы,
    Снаряды, бомбы и ракеты,
    Кровь, смерти, раненых призывы,
    И это всё – совсем не где-то…
    Не враг заклятый горе сеет
    Или агрессор чужеродный,
    А тот, кто братом зваться смеет,
    Ведом тираном сумасбродным…
    Нет, не у вашего мы края,
    Не из покорных и бесправных!
    И если кровь в вас не чужая -
    Нет унтерменшей среди равных!
    Но вы пришли – с войной и гнётом.
    Казалась лёгкой вам дорога.
    Обратно – с выписанным счётом -
    Не доползёте до порога…
    01.03.22, Киев
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/537

    20 бер. 2022
    Лілія Бабенко
    Мить
    Мить, І нічого більш немає.
    Мить, І дім взірвавсь.
    Мить, І все життя у сумку склали.
    Мить, І пішли країну захищати.
    Мить, І війна набрала нових сил.
    Мить, І часи важкі до Вас прийшли.
    Мить, І не знаєм, що робить?!
    Та будем разом, будем жить і воювать.
    Воювать за Україну нашу,
    За щастя і добробут,
    За те, щоб мама з татом живі були,
    За те, щоб сини і доньки танцювали.
    Танцювали і жили, і не думали про це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/538

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Киборг
    Постановка театра драмы. Первый акт, и мозги – в тисках!
    Реквизит – тривиальный самый, автомат – позывной: «АК».
    Декорации из развалин, и коварная тишина.
    Акт второй: стали нервы сталью, - на подмостках "прима" Война.
    Третий акт. Ещё осторожен, но уже одного порвал!
    Лью картечью кровавых крошек, свистом пуль рукоплещет зал.
    Акт четвертый – четыре трупа! Я, наверное, просто псих!
    Будто, заговорён я тупо от осколков и пуль шальных!
    Смерть страшна, но сейчас - не очень! В пятом акте – накал страстей.
    Может, стану короткой строчкой в ленте завтрашних новостей?
    Акт шестой – нараспашку ноги, чей-то трассер порвал мой пах!
    Я лежу и смеюсь в итоге на искрошенных кирпичах.
    Лезут «сепары», лезут гады! Боже Правый, глаза закрой!
    Нет сценария, есть граната, здесь заглавный лишь мой герой!
    Акт последний… «Двухсотый!» Точка! Догорела моя свеча!
    Не горюйте, жена и дочка! Украинский Донбасс, прощай!
    На аллее из звёзд небесных полыхает душа моя.
    Постановщик решал бы в пьесе, ну а в жизни решал всё….
    Я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/539

    20 бер. 2022
    Аліна Гриценя
    Без назви
    У мене з’явилась подружка.
    Зі мною попри будь-які грози.
    Усі ці ночі подушка
    Витирала пекучі сльози…

    Вона зловила одну сльозину,
    І побачила там тебе.
    Тебе не було у потрібну годину.
    Не було коли треба тебе…

    Зараз “як ти” - люблю означає…
    Ну та ладно… не будем про все це.
    Бачиш, як вітер кущі обіймає.
    Навіть у нього є серце.

    Ми виграєм цю війну!
    Хоч програли одне перед одним…
    Я чекала цю теплу весну,
    Та зустріла із серцем холодним…

    Ми виграєм цю війну!
    Та не буде усе як раніше!
    Заплативши високу ціну,
    Ми станемо ще сильніші!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/540

    20 бер. 2022
    Людмила
    Повертайтесь додому живими (Я не можу закрити небо)
    Я не можу закрити небо,
    Літака та щита не маю.
    Та молитви мої, обереги
    Я до сітки міцно вплітаю.

    Оця стрічка — за Україну,
    Що гнітує навала ворожа.
    Маєм гідну, сильну країну —
    Вона вистоє, переможе!

    Ще стрічки — то молитва Богу:
    Щоб щитом прикривав збройні сили!
    Щоб підтримував щохвилини
    Наших воїнів любих, милих!

    Стрічечками вплітаю молитви —
    Щоб минули кулі ворожі,
    Хай щастить вам на полі битви —
    Будьте, янголи, насторожі!

    Огортають жіночі молитви
    Усе небо і всю країну:
    Перемоги вам, янголи світлі,
    Повертайтесь додому живими!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/541

    20 бер. 2022
    Кравчук Віктор
    Війна!
    Тяжёлый вздох, усталый взгляд.
    Бессонница, слеза и боль.
    Войны кровавейший обряд.
    «Окурок», «белая» же «моль» …
    Ничтожество пришло во власть,
    Вчера портфель чужой носив.
    Страшить, неволить, грабить, красть
    И лгать – таков его мотив...
    Где благородный русский дух?!
    Запуган, безголос, забит.
    Брат предал брата, друга – друг.
    И зло во власти - зло вершит...
    Страна богата, нищ народ.
    Но терпит, голову склонив.
    И вот - уже войну ведёт,
    О дружбе и родстве забыв...
    Опомнись, бывший славянин!
    Не басурман, не супостат,
    Не враг из сказок и былин -
    Перед тобой сосед и брат...
    Не слышит, только войском прёт –
    Бомбит и школу, и роддом.
    Какой в ответ пощады ждёт?
    Каким судить его судом?!
    Нас братом больше не зови,
    И даже другом не считай.
    «Кто к нам с мечом...» – у нас в крови.
    Пришёл – сполна и получай…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/542

    20 бер. 2022
    Аліна Гриценя
    Без назви
    що не день - то нова сторінка.
    підпалена - зате своя!
    пишаюсь, що я УКРАЇНКА!
    бо це споконвіку НАША земля!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/543

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    Пам'ять
    Дихає пам'ять солодким порохом,
    Вартує пам'ять занадто дорого.
    Пам'ять  – відбитки життів.
    Всі її битви були запеклими,
    Згублені душі пливли лелеками
    В небі, неначе святі.

    Війнами нас гартували, смертями,
    Так українці постали твердими,
    Ніби одвічний граніт.
    Предки для нас не зостались тінями,
    Бо не забули ми тих, що згинули
    Ради дочок та синів.

    Час не загоїть сердечні рани нам,
    Всі наші війни є вітчизняними –
    Це споконвічний закон!
    Воля і честь – українські символи,
    Випало нам народитись сильними,
    Для перемоги над злом!

    Доки в нас є українська пам'ять,
    Доки про нас пам’ятають діти,
    Морок не заволодіє нами, -
    Буде завжди Україна жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/544

    20 бер. 2022
    Олена
    Я
    Мені часом здається, що злість це новий синонім моєї днка
    Що безсилля дорівнює ще один новий день
    Що безсилля дорівнює просто день

    Це не весна прийшла, а війна
    Ти з’явилась без запрошення
    Лишила спокою та сил
    Ти як той колишній
    Токсичний, злий, психічний
    Ти вбиваєш в мені мене. Людей. Дітей. Життя.

    Ти вбиваєш в мені мене
    Гучно та підступно
    Ти вмиваешься моїми слізьми
    Підло та бездушно

    Ти вбиваєш в мені мене…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/545

    20 бер. 2022
    Віктор Солодчук
    1 березня 2022
    Птаха летить додому,
    має таку потребу
    Не відчуваючи втоми,
    по незакритому небу
    А на землі з надіями
    змішуються прокльони
    Птаха летить над Києвом,
    птаха летить над Херсоном
    Жайворонок, лелека,
    іволга, коноплянка
    Птаха летить здалека
    і не чека підлянки
    А на землі реактивні
    залпи і нитки трасерів
    Птаха летить над Рівним,
    птаха летить над Черкасами
    Де вона в тому вирі
    сяде — їй невідомо
    Душі летять у вирій,
    птаха летить додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/546

    20 бер. 2022
    Ольга Кошман
    Коли скінчиться ця війна
    Коли скінчиться ця війна,
    Ми знов зустрінемось з тобою,
    Очей твоїх не знатиме журба,
    Бо біди всі відійдуть за росою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/547

    20 бер. 2022
    Ірина Онишко
    Невідомому солдатові...
    Я довіряю тобі солдате,
    ми разом,
    кожен з тобою в строю...
    Зараз не час на страх,
    Це вже не місце страху
    Це час подавати тобі патрони в бою...

    Я довіряю тобі солдате,
    Наша земля знову платить
    Ціну свободи...
    Ми разом з тобою
    Проти чортів навали
    Йдемо одним народом...

    Я довіряю тобі солдате,
    Нехай береже тебе Бог,
    За тобою в тилу рідний дім,
    І з молитвою мати
    За твоїми плечима уся Україна стоїть
    Довіряє, підтримує, молиться,
    Бачить свій щит у тобі
    У тобі невідомий солдате...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/548

    20 бер. 2022
    Наталія
    Славна наша Україна
    Україно, рідна ненько моя,
    Зболена, змучена , зранена ,
    Страждальна ти моя земля,
    З віків прадавніх і донині.

    Твоя історія то боротьба без краю
    То бій не на життя,  на смерть,
    То нескінченні подвиги героїв,
    То слави вічної вінець!

    Моя кохана Батьківщино,
    Ніколи не здавалась ти,
    Ніхто тебе ще не поставив на коліна
    Хоч стільки ворогів чигають навкруги

    Донині пам'ятаю історії з уст дідуся,
    Про ті тяжкі часи що випали на нашу долю,
    Про мужність і звитягу у лавах доблесних УПА
    Про стільки літ проведених в полоні....

    І доки дух сміливий і незламний
    Дідів і прадідів буде горіти в нас
    Допоки серце буде щире і відважне,
    Не віддамо тебе ми на поталу чужакам

    Бо знов війна , і знову гинуть люди,
    Знов серце розривається , щемить,
    О Боже милосердний,  даруй нам мир й свободу,
    Хай радість  нам повсюди заіскрить

    Я вірю, скоро час настане
    І зникне вся зневіра, біль і страх
    А душі наші благодать наповнить,
    Бо Українці ми,  нескорений народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/549

    20 бер. 2022
    Софія Рудік
    Момент Істини
    Час істини і час війни
    І кожен показав
    з якої сторони він став
    У когось дух до боротьби,
    а хтось насрав в штани…
    І видно здалека – Москва
    стає столицею гівна
    Ох, ти рабськая страна
    Ти вже безплідна сирота
    Не стане нам мішків
    для русскіх жебраків
    Вся орда піде слідами корабля
    В нас хромосома козака
    Нема страху в Дніпра.
    Ні крапельки НЕМА!
    Лиш вільная вода!
    Знайте за кожним з нас
    стоїть свята гора
    Ми кров’ю ворога
    Напишемо СВОБОДА
    Во Отця і Сина
    Москалі пішли всі на…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/550

    20 бер. 2022
    Владислава
    Добровольці
    Коли на землі наші пре несамовитий ворог
    Коли до бою вмить стають усі війська
    Одним із перших йде на захист – доброволець!
    Інакше ж бо не може, не втіка!
    Він чи вона… Набравши серце повне
    Любові, смутку, мужності, тепла,
    Йдуть захищати всіх, по кому душа стогне!
    Всю Україну! Бо все вона здола!
    Хвала і честь героям й героїням,
    Яких душа покликала у бій!
    Ви – добровольці! Гордість України!
    Вертайтесь з перемогою в дім свій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/551

    20 бер. 2022
    Іван
    без назви
    Ворог, а чи брат,
    В час трагічний, в час буремний
    Кожний крок душі твоєї
    На терезах долі важить
    Більше у стократ!

    Й не сховаєшся від Бога
    Ні за чИїми плечима.
    На діла ж твої глядить Він
    Серця твОєго очима.

                                           11.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/552

    20 бер. 2022
    Валерія Аргунова
    8 березня війни
    Я не хочу ніякого свята,
    Я не хочу квітів й білизни!
    Хочу чути букви пресвЯті:
    Перемога України-Вітчизни!

    Я хочу дзвонити й писати,
    Не:"як ти?", питати й "держись!",
    А хочу на весь світ кричати:
    Як ганебно зганьбився рашист!

    Скільки крові пролито, руїни...
    Скільки болю, страху, гірких сліз...
    Скільки витримала ти, Україно...
    Скільки бачила ти валіз...

    Скільки долей зламала Z-клята
    Скільки небо забрало увись...
    Як відчули ми тії крилята
    Що щоніч шепотали:" МОЛИСЬ!".

    Будуть всі: куми, рідні і друзі,
    Повний стіл, як і місяць назад!
    І у тому щасливому крузі
    Діти радісно хай верещать!

    Світло скрізь: у дворі, і у хаті-
    Кожен дім-то Ласвегас вночі.
    Тільки хай недобраття пихаті
    Поминають своїх шепочи.

    Ми усе прибирем, відбудуєм
    Зробим краще, ЄеСам назло.
    Перемогу ми ще відсвяткуєм
    Тільки б небо не підвело!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/553

    20 бер. 2022
    Анжеліка
    Без назви
    Одного дня ми стали старшими аж на одне життя
    А може аж на цілу вічність
    І замість суму, розпачу та каяття
    Відкрили в собі відданості канонічність

    Таким абсурдом стали, донедавна, складні речі
    Затори, гірка кава та робота
    Важливі тепер поруч міцні плечі
    І щогодинне "як ти?", що дорівнює турбота

    Нехай не буде так, як було!
    Мені цього ніскілечки не треба!
    Аби лиш майоріло в нас над головою жовтезне поле і блакитне небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/554

    20 бер. 2022
    Софія Рудік
    Поети з народом
    Воєнний трибунал не прийде до поета
    Нам цензура ніколи не була страшна
    Нема в Женеві заборони на вірша
    Ката мого народу знайдуть
    і будуть катувати всюди
    слова, слова, слова…

    Я знаю тих, хто обітне йому «рога»
    Хто поглядом одним зітре
    і спопелить
    Хто скаже «згинь» і вся орда згорить
    Хто з нами буде до початку нового витка!
    Жалю до ворога нема
    Навіть на рівні ДНК
    Добро уже направило меча
    І кожного знайде раба
    І звільнить від ярма
    Його віками розпинати будуть
    НАШІ СЛОВА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/555

    20 бер. 2022
    Артём Киевский
    Чистое небо
    Над нами небо чистое от дыма
    И под ногами щедрая Земля
    И никогда чужого мы не брали
    У нас всегда была своя судьба

    Мы были сильные терпели
    Свои проблемы мы решали сами как могли
    Стрелять и убивать мы не хотели
    Не видели войну мы даже в страшном сне

    Все изменилось стали мы другими
    Мы за защиту воли стали как один
    Мы украинцы
    Мы достаточно терпели
    Не отдадим мы никогда своей земли

    Мы победим ведь нашу волю не сломаешь
    Не расстрелять свободу если весь народ един
    Мы победим
    И небо снова станет мирным
    Без дыма,Чистым, голубым
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/556

    20 бер. 2022
    Олексій Осіпов
    therteen
    Тринадцать предтеч смешали во мгле
    Тринадцать кровей! –
    И он, словно клещ – а кровь, словно хлеб –
    Питался, как зверь!

    Тринадцать сердец тринадцати слуг
    Да будут верны
    Тому, чей венец получен из рук
    Царя-Сатаны.

    Тринадцатый день! Не ангельский труд
    Тринадцать дорог!
    Тринадцать чертей его изберут –
    Тринадцатый срок!

    Тринадцатый подвиг он совершит
    В тринадцатый день.
    В тринадцатый год он тьму завершит,
    Проникнув везде!

    Тринадцатый мрак! – Тринадцатый сон:
    Раскрыв два крыла,
    Сорвётся он в страх, что он прокажён,
    Поняв, что двуглав!

    С тринадцати лет он сможет познать
    Тринадцать веков.
    В бокале всех бед, что пит им до дна, -
    Тринадцать глотков!

    Тринадцать крестов он выставит в ряд
    В назначенный час, -
    Прольют на них кровь тринадцать ребят,
    Тринадцать девчат.

    Тринадцать грехов – ему не мечта, -
    Он выберет все!
    Тринадцать витков легко сосчитать
    У смерти в косе.

    И будут гореть тринадцать костров
    Тринадцати войн.
    Возьмёт его смерть – он будет косой,
    А люди – травой!

    Тринадцатый бой, тринадцатый град,
    Тринадцатый смерч!
    Истерзан огонь, и выдохся прах,
    Но свет – не померк.

    Восстанет пред ним не горстка бойцов,
    А веры стена!
    В тринадцатый дым он спрячет лицо,
    Сгорая дотла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/557

    20 бер. 2022
    Іван
    Ніколи
    Не будем браттями ніколи.
    І не забудем ваших "ласк".
    Завжди ми будемо готові
    Зі зброєю зустріти вас.

    Вони казали це "учения",
    Що м'ясом кинула у бій.
    Генерали та старшини,
    Які стріляли у дітей.

    Мовляв "не ми" і "ми не винні".
    Мовляв "хтось інший вас вбивав".
    Всі вісім років ви не знали
    Хто мирних градами стріляв?

    Ви йшли спасати українців?
    З мечем прийшов - згорів до тла.
    Ви йшли вбивати по-братерськи?
    Але не браття ви для нас.

    У вас народ біжить від дядьки
    З резинкою біля стегна.
    А в нас один іде під танки,
    А другий з міною в руках.

    Вам "не понятна" наша мова.
    Для вас ми укри з ранніх літ.
    Гаразд, тоді беріть насіння
    І по карманах розкладіть!

    Не будем браттями, забудьте.
    Дорогу я вам підкажу:
    Ідіть туди, де ваш корабель,
    Ідіть ви, орки, у діру!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/558

    20 бер. 2022
    Анжела Бабій
    Без назви
    Одного дня ми стали старшими аж на одне життя
    А може аж на цілу вічність
    І замість суму, розпачу та каяття
    Відкрили в собі відданості канонічність

    Таким абсурдом стали, донедавна, складні речі
    Затори, гірка кава та робота
    Важливі тепер поруч міцні плечі
    І щогодинне "як ти?", що дорівнює турбота

    Нехай не буде так, як було!
    Мені цього ніскілечки не треба!
    Аби лиш майоріло в нас над головою жовтезне поле і блакитне небо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/559

    20 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Страшні часи тепер у рідному домі,
    Війна кацапська ламає наші долі.
    Руйнуються будинки, вулиці, міста,
    Роз’єднуютьсь сім’ї по різних сторонах моста.
    Втрачений спокій мирних людей,
    Втрачені душі маленьких дітей.
    Тиші і миру потребують серця
    Люди благають про мирне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/560

    20 бер. 2022
    Альона Кирилюк
    До НАТО
    Багряний схід, нащадок злої ночі,
    Яке ж холодне полум‘я твоє!
    Країни світу опускають очі…
    Усім болить лише тільки своє.

    Болить своє, чуже ж бо не боліло,
    Чуже ніколи і нікому не болить.
    Але невже комусь не зрозуміло,
    Що і до вас дійде ця страшна мить?

    Сьогодні нас, а завтра - ви на черзі.
    Від миру до війни один лиш крок…
    Не тільки ми, а й ви - на гострім лезі!
    Чого чекаєте, не тиснете курок?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/561

    20 бер. 2022
    Анна Шаламай
    Без назви
    Скажіть но «сир» - це для історії
    На фоні ваших сраних крематоріїв
    На фоні місця, де колись стояв садок
    Нехай для ваших «братьєв» буде це урок

    Урок свободи й неземної сили
    Я знаю, вам цих понять не доносили
    Не донесли й любов, не донесуть й труни
    Що лишиться від вас після війни?

    Лиш жмуток попелу і грудка болі
    Можливо трохи соняшників в полі
    Лавина гніву, айсберг недовіри
    І крапля вдячності, за єдність щиру
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/562

    20 бер. 2022
    Софія Рудік
    Коли моїй землі болить віддам усі свої слова
    Коли моїй землі болить
    віддам усі свої слова…

    Не мине любов до України
    Не минемо ми і не мине Вона
    Бо нігде у світі не знайдеш
    Ти другого Дніпра
    Це наша Ганга
    вона для нас Свята
    І з неї не втече й не витече
    вільная вода
    Як сонце не впаде
    Як птаха небо не забуде
    Ніхто нас не зітре
    Ми були тут ми зараз є
    ми тут вічно будем…
    Чуєш, рашиская мордва,
    Тут зляже вся твоя саранча
    Я знаю: усе це вже було
    Бо знову Махабхарата

    Коли моїй землі болить
    віддам усі свої слова,
    віддам усе, щоб
    Щоб ти таки у цій весні цвіла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/563

    20 бер. 2022
    Олександр Магурін
    СМЕРТЬ ОКУПАНТАМ
    ................ Смерті всі зав’яжи в один вузол,
    ................ Злий в одне море кров й слізну сіль –
    ................ Зло збери і царів, і Союзу
    ................ З міст усіх українських і сіл.

    Яких не є крові ти, віри, статі –
    Забудь слова «жаліти і прощати»,
    Одвічні наші вороги закляті
    Не варті жодних проявів пощади.

    Нікчемне в окупанта право жити –
    Час дав йому політ твоєї кулі,
    Тобі цей вирок день і ніч вершити
    За злочини теперішні й минулі.

    Вражай його у кожному набої,
    У помсті лютій край його навпіл –
    «Двохсотим» відряджай до чергової
    Із тих, що номер мають лиш, могил.

    Втопи його в болотній драговині,
    Вогнем безжально випали дотла –
    Найкращій ворог той, що в домовині,
    У пеклі за неправедні діла.

    Згадай Батурин, Крути, Биківню,
    За всі віки всіх жертв згадай прокляття,
    Всю голодом понищену рідню
    І рви його гранатою на шмаття.

    За рідний дім, за націю, за честь,
    Щоб перемога шлях стелила миру,
    Щоб світ орди позбавити нашесть,
    Гризи йому горлянку диким звіром.

    Пройди крізь сльози, біль від ран і втрати,
    Твій гнів всіх верст імперії долине –
    Від праведної ненависті ватри
    Кремля не скоро вистигнуть цеглини….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/564

    20 бер. 2022
    Віктор Колохов
    На руинах ... империи
    На руинах Российской империи
    Бушевала советская власть.
    Были люди, что ей свято верили,
    А иные натешились всласть.

    И под лозунгом: «Воля вольная!
    Мир - народам! Крестьянам - земля!»
    Власть советская, власть «народная»
    Восхваляла тирана Кремля!

    Пронеслись над страной годы грозные:
    Войны, «оттепель», голод, террор.
    Коммунизм славно строили в космосе,
    А вокруг лишь железный забор.

    Но от яда партийной риторики
    Проржавел и распался забор.
    Изучают в новейшей истории
    Сей имперский советский позор.

    А сегодня от Польши до Сирии,
    Над убитыми веселясь,
    На руинах советской империи
    Убивает рашистская мразь.

    2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/565

    20 бер. 2022
    Альона
    Без назви
    Мать оккупанта, к тебе обращаюсь.
    Я ненавижу твоих сыновей!
    Скажи мне пожалуйста, кто их заставил
    Расстреливать маленьких наших детей?

    Соборы, больницы, роддомы и школы…
    Нету святыни в прогнивших сердцах.
    Вас проклинают людей миллионы
    С кровавой слезой застывшей в глазах.

    Вы террористы, ублюдки, убийцы!
    Ворвались безбожно в уютный наш дом.
    Скажи мне, чего не хватало вам в жизни?
    Чего не сиделось в доме своём?

    Мать оккупанта, ты рада? Ответь мне.
    Не ты ли растила своих сыновей?
    Так может быть это ты научила
    Как убивать украинских детей?

    Маленьких деток ни в чем не повинных…
    Варвары, мрази твои сыновья!
    Вам никогда не отмыться от крови.
    Вас проклинает весь Мир, вся Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/566

    20 бер. 2022
    Батанцева Тетяна
    справа у тому
    як хтось вже казав, насправді справа у тому,
    що вже кілька років у мене немає дому
    що вже кілька років постійно шукаю гавань,
    де трохи безпечно, де раптом війна не гряне

    справа у тому,

    що кілька років я маю усе й нічого,
    що я так далеко від кожного з ким знайомий,
    що вже кілька років шукаю потрібний берег,
    у морі, де плавав Беринг

    справа у тому,
    що я вже не знаю звідки
    я плив,
    і куди тепер мені вкаже вітер
    це море, воно велике і я боюся,

    що загублюся

    мій зошит скінчився давно,
    я пишу на хмарах
    листи відправляю штормом,
    нещадним шквалом
    єдине, що я жадаю - це просто заснути
    поки скінчиться лютий

    а він безкінечний.

    зима накриває снігом,

    поки полки заходять, лягають в землю
    поки я чую постріли - світ зникає
    поки дивлюся на нього із вікон-камер

    хтось видихається

    хтось видихає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/567

    20 бер. 2022
    Ярослав Кіяшко
    Коли це все закінчиться
    Коли це все закінчиться, я зброю всю свою
    армійську форму й чоботи на стороні лишу
    Військових побратимів міцно обійму
    згадаю тих хто вже поліг й додому курс візьму

    Степами я вертатимусь, озерами й лісами
    східними чорноземами, карпатськими горами
    А по дорозі стрінуться клени і каштани
    До дому я вертатимусь рідними стежками

    Коли це все закінчиться, відкрию дому браму
    Із повним серцем радості обійму тата й маму
    Я на своїй землі стою, я виборов це право
    Вже мир і пострілів не чуть і на душі яскраво!

    Коли це все закінчиться, Вам треба пам'ятати
    що не завжди свободу є легко здобувати
    Чиї пісні співати вам, чиї вірші читати
    і як прапор вільно майорить, прошу вас пам'ятати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/568

    20 бер. 2022
    Дмитрий
    ...
    Я говорю о ненависти к русским
    р у с с к и й звучит и перекатывается во рту дробью камней
    я пишу на русском языке - это больше не ваш язык
    я пишу в рамках русской культуры - это больше не ваша культура
    мы отбираем ее
    Вас больше нет
    вас нет

    Р у с с к и й больше не является человеком
    это машина которая должна умереть
    накачанная не кровью и спермой
    но смертью и смертью
    своей и моей
    Хорошо, не будет иначе

    У вас больше нет души, только смрадный пар
    у вас больше нет детей, только жертвенные свиньи
    у вас нет матерей, только свиноматки
    у вас больше нет тела - это мишень
    у вас нет ничего потому что вас нет

    Если ты человек, ты не можешь быть русским
    если ты русский, ты должен быть смертью
    своей и моей
    жертвенным мясом и вонью дерьма
    Хорошо, пусть так будет
    посмотрим

    Вы не прокляты
    вы проклятие
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/569

    20 бер. 2022
    Альона
    Молитва дитини
    Боже, Господи Ісусе,
    Я до тебе знов молюся.
    Рученьки в журбі складаю
    За Вкраїну всю благаю.
    Заслони над нами небо,
    Я благаю, Боже, в тебе.
    Відверни лиху навалу,
    Не віддай нас на поталу.
    Господи Ісусе, Боже!
    Нам ніхто не допоможе…
    Лиш на тебе вся надія -
    Хай отямиться росія.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/570

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    роисся вперде
    Пропаганда их в уши еб*т,
    На их совести крови цунами.
    Они мямлят: "Россия вперёд!",
    И пох*й на то, что ногами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/571

    20 бер. 2022
    Dasha Alto
    У подумках
    У подумках блукаю рідним містом.
    У подумках я стомлена ходжу
    бруківкою, Чернігівського краю
    і вірю що це правда, наяву.

    Ми сіли з пані на вологі лави,
    в парку між банком, ще аж до війни.
    Між Щорсом і фонтаном музикальним,
    сказали: "тихо, гарно" і мовчали три.

    Мені начхати що немає рими,
    мені аби лишилися уми,
    з'їбався ворог, а ми дамо вже раду
    і відбудуємо усі свої хати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/572

    20 бер. 2022
    Олександр Тарадов
    Свій — чужий?
    Всегда я жил на русском языке.
    И вот теперь я пожалел об этом.
    Прицел Москвы на Киевском виске
    Приговорил стать "вражеским поэтом" .

    І що мені тепер робити з цим?
    Як почуття зневаги вгамувати?
    Розповісти зневіреним усім,
    Що українська народила мати?

    Як зберегти написані вірші?
    Як перекласти їх на рідну мову?
    Все те, що я російською прожив,
    Я вже не зможу пережити знову.

    Та і навіщо "с речью воевать"?
    Хіба важливо хто як розмовляє?
    "Свій" — для своїх готовий все віддать!
    "Чужий" — на долі інших зазіхає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/573

    20 бер. 2022
    Альона
    Без назви
    В ці чорні дні
    Кривавого безумства
    В протистоянні військам сатани,
    «Царів» просило все свідоме людство:
    «Зробіть, щоб не було жахів війни».

    Вже сил немає про «щита» благати…
    Мовчать. Не хочуть зупинити геноцид!
    Та нас нескорених ніколи не здолати.
    Так Голіафа переміг Давид.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/574

    20 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Хотят ли русские войны?

    Вопрос не нов,но нов ответ

    Под гул ракет из темноты

    Уже никто не скажет нет

    Не скажут детям из подвалов

    Про мирных русских на востоке

    И вытащенным из завалов

    В Ахтырке,Харькове,Затоке

    И пятерым,погибшим вновь

    В том жутком, страшном Бабьем Яре

    Не объяснишь про русскую любовь

    Воспетую в хмельном угаре

    Видна фальшивость этих строк

    Под канонады долгий гром

    Когда поет их русский орк

    С огнем пришедший в мирный дом

    Теперь вопрос для поколений

    Чтобы запомнить навсегда

    Хотят ли русские войны?

    Ответ тут без сомнений: ДА.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/576

    20 бер. 2022
    Марія Магалюк
    Дитина війни
    Нам сьогодні прийшлось усвідомити,
    Що тепер ти - "дитина війни".
    І в підвалах старих,
    Бомбосховищах тих
    Нам прийдеться цю ніч провести.

    Твої очі дитячі беззахисні
    Посміхаються в грі безтурботній.
    В цьому легше й мені
    Опиратись війні,
    Що встеляє криваві полотна.

    Захистити тебе в суперечках життя
    Мій інстинкт материнський і доля.
    Та доросла рука
    Часом також слабка,
    Хоч збирає в кулак усю волю.

    Поки вибухів демони всюди снують
    І руйнують здобутки народу,
    Вже не перше дитя
    Зустрічає життя
    У підземних міських переходах.

    Це й не дивно, бо правда, насправді, одна
    І сховати її він не зможе.
    Скільки б куль не стріляв
    І гармат не жбурляв,
    Врешт життя всеодно переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/577

    20 бер. 2022
    Батанцева Тетяна
    Первое сообщение в феврале
    первое сообщение в феврале, двадцать четвёртого в семь утра,
    я написал тебе, что началась война

    небо разрезано по краям, вдоль облаков дымит и дрожит асфальт
    скоро придёт весна

    как ей войти в эти земли, где кровь и грязь
    как не испачкаться пеплом сгоревших тел
    я не хотел

    я не хотел, чтоб вороны надо мной грозно кричали от страха куда лететь
    воронам небо - плеть

    жертвы речей собрали всю мощь в кулак,
    руки от холода дрогнут, запрячь в карман.
    жертвы речей прозрели и видят знак

    знак, что скоро весна,
    зацветут цветы
    знак, что всему конец

    и вернёшься ты..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/578

    20 бер. 2022
    Олександр Чорній
    Нескорені
    Десь гул гуде і чути лиш фугаси
    Безсмертний лан палає у вогні
    Дитя біжить, а бомби падають на трасі
    Свистячі кулі автоматів лають в стороні

    Химерний танк у полі блудить
    Солдат сховався глибою в ріллі
    Нам всім казали – ми маленькі люди
    Почуй же світе – зовсім не малі

    Тут день у день мішається опара
    Життя висить на шальках терезів
    І навіть біль, сльозами гірко плаче
    Бо вже не вимовити слів

    Вони були, були та зараз їх не треба
    Від них, мабуть, зосталася лиш тінь
    Проте я тут, стою вдивляючись у небо
    І мовлю сотням поколінь

    Народе мій – вся велич перед нами
    Вона осколками не вбита на війні
    Вона жива, й живими табунами
    Галопом мчиться вдалині

    З собою тягне в вирій тиранію
    Усіх прибічників приблуд
    А ми же разом, браття, - Україною
    За нею йдем чинити суд
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/579

    20 бер. 2022
    Лілія Бойко
    Війна пришла
    А ще учора
    В нас плани іншими були.
    Дітей відправити до школи,
    А зараз у руках стволи.

    Всі як один взяли ми зброю.
    І згуртувалися ми всі.
    Ні! Ми не хочемо в неволю!
    О,Господи, іже є сі.

    Ми станемо перед Тобою на коліна.
    А перед ворогами - НІ.
    В одному дусі, ми - єдині.
    Ми не дамо шляху орді.

    Ми спинем їх і поженемо
    Цю нечисть в їхні болота.
    Луна молитва наша ревно.
    Ми Божі діти, ви - пустота.

    Ми вас зупинемо і знищим.
    Не боїмося ми кацап.
    У них в головах вітер свище.
    У нас життя новий етап.

    Україна. 27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/581

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    Бабий Яр
    Представьте себе на секундочку, деточки,
    Насколько бы стал человек прих*евший и яр,
    Если бы вы в 45-м сказали своему деду, что
    Русские сбросят бомбы на Бабий Яр...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/582

    20 бер. 2022
    Костенко Олена Олексіївна
    Двадцять пятий день. Війна
    Двадцять п' ять днів... Війна.
    У цьому слові смерть і сльози,
    Весна у нашім краї - невесна,
    На дворі  сніг й холоднії морози....
    Ненавиджу війну, ненавиджу країну,
    Що убивать прийшла до нас,
    На нашу славну Україну!!!
    Прошу у Бога кожен день і час
    Добро хай зло скоріше переможе,
    Хай орки згинуть, щезнуть, пропадуть,
    Інакше просто  бути і  не може,
    Бо,   чуєш, Боже, українці перемоги ждуть!!!
    Як страшно, сумно, моторошно водночас,
    Коли нівечаться людськії долі,
    Ці нелюди вбивають нас,
    Катуючи, тримають у неволі....
    О, Господи, ти можеш все зробить!!!
    Прошу тебе, хай жах оцей скінчиться,
    Відступить ворог, перестане нас гнобить,
    В очах вкраїнців перемога заіскриться!!!
    І прийде мир.... Закінчиться війна!!!
    20.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/583

    20 бер. 2022
    Янек
    Добра не буває без зла
    Добра не буває без зла так само як не бува перемоги без втрат.
    Зла нема без добра так само як смерті нема без життя.
    У вашому світі лиш сила є влади ключом,
    У нашому світі лиш розум,тому ми і станонемо для вас "палачом"

    Ми вільний народ,ми діти землі що нас породила тому і за неї положимо душу і тіло.
    А ви все життя були у кайданах,служили скотам і землю свою проклинали.
    Тому і велич свою ви давно вже продали,для того щоб жити під кровавим тираном...

    Тому ми з вами ніколи не будем братами,
    Заради свого ми зірвемо кайдани.
    А ви і надалі буде все тими ж скотами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/585

    20 бер. 2022
    Наталія Красуленко
    Ще будуть дні...
    Ще будуть дні, без горя та печалей,
    А зараз й слово вихором повчальним,
    Пробуджує ненависть, злість бере за душу,
    Здається, й клятви всі б уже порушив.
    Ще будуть дні, легкі, не те, що ночі,
    Коли лишень слізьми омиті очі,
    Коли лише прощання на перонах,
    Та рідні люди потайки в вагонах.
    Ще будуть дні, без болю та зневіри,
    Без відчаю, що відбирає дужі сили,
    Завзяття стрімко будуть повертати:
    Здорові родичі та рідна хата.
    Ще будуть дні, без ламаної трощі,
    Коли усі до Бога йдуть на прощу,
    Коли зникає гордовита сутність,
    І виринає істинна підсудність.
    Напевно, десь, ми всі вже завинили,
    Й пробачення, як слід, не попросили,
    Хоч кожен день нас вчить любити,
    Не легко, сум'яттям добро не осквернити!
    Життя дарує кожному можливість:
    Віднайти загублену честивість,
    Віроломством душу не картати,
    В молитві, світлом зло перемагати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/586

    20 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Я беларус,но моя мама украинка,мои близкие в Украине,брат,сестра,дядя,тетя..
    Но все мы Украина.
    ___
    Мистический реализм

    Путинизм,лукашизм-фашизм

    Идейные скрепы набитые ватой

    Держит омон и чужие солдаты

    Война как метод остаться у власти

    Пропагандисты ТВ рыдают от счастья

    Красно-зеленый парус истории надут

    Народ обворован,раздет и разут

    Голос,выбор и это забрали

    Те,кто вел за собой- тоже наврали

    Крутят и вертят,играют словами

    Оплата за них идет головами

    Личной наживы и власти цена

    И мы это цену заплатим сполна.

    Груз 300,груз 200 в оболочке из цинка

    Что б красивее смотрелась картинка

    Ставки все выше поднимает софистика

    Одна смерть- трагедия,сто тысяч- статистика.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/587

    20 бер. 2022
    Шейх Ольга
    Після війни
    Що я зроблю після війни?
    Приїду назавжди додому.
    Туди, де гнізда в‘ють пташки,
    Й складають скиртами солому.
    Не в місто зв‘язане, тісне,
    Де тиснуть до узбіч дороги,
    А у село моє просте,
    Де топлять піч і вірять в Бога.
    Я там збудую новий міст
    З людьми, яких не пам‘ятаю.
    Бо так давно було, як ми
    На рідних вуличках вітались.
    Відремонтую дім та пліт,
    Вчеплю на дерево гніздівлю,
    Й в сади плодючі та рясні
    Буду ходити вдень за тіню.
    Згадаю, як копати ґрунт,
    Й плекати плід і зеленину,
    І свій, забутий світом, кут,
    Знайомий, затишний і мирний.
    І знову буде там весна!
    Квітуча, плодовита, ніжна.
    Й пташина пісня голосна
    Почується над роздоріжжям.
    Й покличуть знову сто доріг!
    Туди, де світ на гроші молиться.
    Та я подумаю, що гріх,
    Який душею не відмолиться,
    Отак лишите знов святе,
    Кохане і таке закохане!
    Щоб десь вживатися в чуже,
    Відірваним від ґрунту коренем.
    Я вже нікуди не піду,
    І стін моїх вже не залишу.
    Бо тільки там я віднайду
    Після війни душевну тишу..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/589

    20 бер. 2022
    Михед Оля
    Без назви
    Ми хочемо мирно спать,
    Але вам хіба про це знать?
    Ми хочемо мирно жить,
    Але ви прийшли нас "асвабадіть".

    Небо упало зранку тепер
    З ракетою, що прилетіла в четвер.
    А потім шмаляв по нас град,
    Ну а далі був просто ад.

    Нічого, ми будемо жити!
    Нелюдям нас не зломити!
    Зомбі та й годі - не люди,
    Пропагандою вуха надуті.

    "Мрію" нашу у нас відібрали..
    Стільки життів під завалами пало..
    Гади та й годі! Нічого, ми сильні!
    Витримаєм все і будем надалі ми вільні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/590

    20 бер. 2022
    Паша Броський
    Я тебе люблю
    Загальновідомі факти –
    Ми переможем, п*зда рублю.
    Під час війни спитати "як ти?" –
    Рівноцінно "я тебе люблю".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/591

    20 бер. 2022
    Олександр Магурін
    СОН
    Наснилося що Путіна убили –
    До бункеру зайшли і задавили,
    Цар згинув – заревла несамовито
    Й слізьми гіркими вмилася немита.

    А пам’яті екранне полотно
    Чомусь в зворотне кинуло кіно –
    Зникали танками засіяні лани,
    Час наставав, де не було війни.

    Сирени стихли, і з підвалів вийшли,
    Турботи всіх поглинули колишні.
    З руїн цеглини склалися в будівлі,
    З’являлись вікна, двері і покрівлі.

    З атак вертались хлопці всі живими,
    І не ридали матері за ними.
    Волосся знов чорніло, мов земля,
    Батьків, в яких убили немовля….

    Сон вибухом урвавсь – скрізь смерть і кров,
    Прокльони, відчай й трепет молитов –
    На щирість їх Суд відгукнеться Вищий,
    Щоб конче став цей сон тривожний віщим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/592

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    Паляниця love
    Ты говоришь оставить и забить,
    Но, нежных сладких мыслей вереница.
    О, как же тяжело тебя забыть,
    Как оккупанту молвить: "паляниця".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/593

    20 бер. 2022
    Володимир Вульф
    Про Расєю
    У в’язницю за заклик до миру -
    Це не жарт та не сюрреалізм,
    Це реальність життя у країні
    Де у владі панує фашизм.

    Двадцять перше століття надворі,
    «Миру мир!» вже пішло в небуття.
    Кілька років мине ще і, згодом,
    Повернеться ГУЛАГ до життя.

    А раби поховались по хатах,
    Смирно дивляться Геббельс-ТБ.
    Була нація - сталося стадо
    Яке «лідер» на бійню веде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/594

    20 бер. 2022
    Богдана Шпитко
    В нас не забрати волю
    Земля здригнулася від болю
    Бо москалі хотять забрати волю,
    Як чорна хмара сунуть відусіль,
    І завдають всім людям сильний біль!

    По всюди плач людський руїни,
    Потрібно залишати рідний дім,
    А в матерів серця щимлять за сина,  пішов на захист усіх нас...

    Вони боронять та незнають страху,
    Вони зупинять москалів усіх,
    Військові наша гордість, наша слава!
    За ними воля наша, мирний світ!

    А ти москалю, ти незнаєш!
    Наскільки сильна в нас земля,
    Нас не здолати, не забрати волю!
    Чого давно нема у москаля!

    Моя країно, рідна Земле!
    Ворожа нечисть вже паде,
    Ніхто Тебе в нас не відніме!
    Ніхто Тебе в нас не вкраде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/595

    20 бер. 2022
    Артур
    Страшно
    Мені страшно за країну.
    За мою одну, єдину, що горить, на цю годину.
    Я не хочу мати страху, і без єдиного промаху
    я буду бити окупанта, і не допоможе їм "Оранта"
    Ви прийшли сюди даремно, в ваших очах все буде темно
    Наші воїни герої, взялися відчано до зброї
    І кожен чоловік в країні, буде мститись за Зміїний
    Вас ніколи не чекали, і про то ви всі вже знали.
    Ви явились на учення? То не буде вам прощення
    Кожен українець сила, вас будуть нищити що сили
    І щоб не ляпала скабєєва, не дійдете ви до Києва!
    Нашу  землю ми бороним, і противника відгоним,
    І як не буде все в нас тяжко, ми переможем однозначно !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/596

    20 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Навіть тих, кого не відзначили –
    Всіх згадаємо, всіх відплачемо.
    Відбудуємо все, відновимо,
    Відсвяткуємо піснями новими.

    Ну а тих, хто вже не повернеться,
    Імена закарбуєм на серці ми.
    І заради них жити будемо,
    Бо без них не було б майбутнього.

    Україно моя непокорена,
    Проросли в тобі мої корені.
    Серце ранить уламками гострими
    Після кожного вбивчого пострілу

    В Маріуполі, Бучі, Гостомелі,
    Кожен день ми за них Бога молимо.
    Бо ми всі тепер стали родиною.
    В нас на всіх тепер кров єдиная.

    Росіяни, ми не пробачимо
    Ваші злочини, досі небачені.
    І ніколи не будемо браттями,
    Бо у нас з вами різні матері.

    Ну а ми поступово одужаємо,
    Бо ніхто не лишиться байдужими.
    Розділили вже спільне горе ми,
    З часом рани свої загоїмо.

    Як були, так і будемо вільними,
    Бо кохаємо Україну ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/597

    20 бер. 2022
    Владислав Ільницький
    Без назви
    Ні ,не за повагу ми там воювали,
    Скоріш за все ,ми за зневагу проливали кров.
    Вітри донбасські ,нам ,лице здирали,
    А ми плекали ,до України, лагідну любов.

    І всі " гражданські" дивляться з-під лоба,
    Немов чужі у цьому світі ми,
    Та заспокойтесь ,звідки в вас та злоба,
    Ми просто були гідними дітьми.

    І санітарка ,що не знала пекла,
    Не бачила усіх прикрас війни,
    Сидить собі удома - в неї тепло....
    А нам зостався смуток самоти!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/598

    20 бер. 2022
    Таня Ляшенко
    Спостерігачам
    Ну що, спостерігач
    Як тобі сюжет?
    Далі мовчати будемо,
    Чи вийдемо на пікет?

    Боїшся підтримати сторону?
    Не віриш в козацький дух?

    Прикриваєшся дипломатією
    Говориш ні про що
    Ухиляючись від ультиматомів
    Просто аби було.

    Не прийняті рішення
    Теж мають свій слід
    Ти ж маєш можливість
    Сьогодні змінити світ!

    Що буде знято Нетфліксом?
    Фльм-бойовик
    Чи фільм-катастрофа?
    Досі віриш, що загарбник
    Закриє свого брехливого рота?

    Що ж, спостерігач,
    Мабуть, пора визначатись.
    Бо якщо далі мовчати
    Інші почнуть задиратись.

    Підніметься все зло
    І почне свою чорну справу.
    Бо доки є ті хто боїться -
    Можна вбивати цілі держави.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/600

    20 бер. 2022
    Тимофей
    Отражает надо мною люстра стук часов
    Отражает
    надо мною
    люстра
    стук часов .
    Он мирным маршем
    топчет воздух
    в моем сердце
    Кровь бурлит
    как суп
    голодным из похода
    В голове моей
    весна
    звенит каким-то дивным гулом
    Ведь будто бы вчера я сам
    себе приставил к шее дуло
    Но вновь
    она
    Весна,  бурлит
    Стучит
    Мурлычет
    И стреляет
    И вновь хочу смотреть в окно
    где облака
     и даже тучи
    летят в одно
    и тоже
    Солнце!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/601

    20 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Наснилося мені, що Бог забрав в нас пам‘ять,
    Усе минуле зникло, мов туман,
    Забули всі помилки, радість, рани,
    Забута посмішка, і щирість і обман.
    Відкрили душі світові назустріч,
    Розкрили ми обійми всі свої,
    Та з підлістю сусід у саме серце влучив,
    Летять ракети у землі наші всі.
    Горять будинки, плачуть тихо діти,
    Ховається бабуся в укриття,
    І нікуди уже цю правду діти,
    І виринає пам‘ять з забуття.
    Як нас морили голодом без хліба,
    Як катували і вбивали в лагерях,
    Як воювали ніби поруч з другом,
    «Ніколи знову!» обіцяли у серцях.
    Та «Можем пАвтаріть!» і ніж у спину,
    Бо завидки та й підлість не злічить,
    Нам повернулась пам’ять,
    Їм ж щоднини
    Говорить світ, та пам‘ять не вернуть.
    Забули і Освенціум, й мільйони,
    Що не вернулись в 45-тім із війни,
    І знову тисячі один з одним —
    Не вернуться чиїсь батьки, брати, сини.
    Ми в серці свОїм память відновили!
    Згадалося страхіття і болІ,
    Рашисти ж просто двері всі закрили,
    Рахуючи що скрізь усі — слабі.
    Ми на своїй Землі, за нами — Правда!
    Судити Бог не буде тих, з ким Він!
    І наша пам‘ять, то Вкраїні Слава!
    І нелюдів й катів всіх наших тлін!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/602

    20 бер. 2022
    Володимир Вульф
    Русскому солдату (його мовою).
    За что идешь ты убивать
    И сам за что погибнуть хочешь?
    За что твоя рыдает мать?
    За что ты в семьи зло приносишь?

    За жадность путина ты сгинешь,
    За виллу для его детей,
    За миллиарды Ротенбергов,
    За нищету простых людей.

    За чью-то манию величья,
    За яхту, остров, самолёт,
    Твои товарищи погибнут
    Наша земля их заберет.

    За Соловьева с Кисилевым
    Именья в райских уголках,
    Нажмешь ты кнопку, и ракета
    Убьет мать с сыном на руках.

    И даже если твое тело
    Домой вернется не в гробу,
    Твоей душе гореть во мраке
    И дьявол будет ждать в аду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/603

    20 бер. 2022
    Артур
    Россиянам
    Ты видел свет, что не ослепит глаз,
    Что не согреет тел и душу.
    Ты слушал столько разных фраз,
    Что лили грязь в твои же уши.

    Ты много раз смотрел на человека,
    Но не знал его в лицо.
    Ты много раз смотрел на человека,
     И думал, что он несёт добро.

    Тот человек всегда охвачен светом,
    И сам светил всегда он на тебя.
    Ты задавал вопросы, и не ждал ответов,
    Ведь человек тот знал все за тебя.

    Ты веришь человеку слепо:
    Все, что он говорил — не проверял.
    Ты веришь не окну, а свету,
    Который не родной твоим глазам.

    А ты все смотришь, веришь, говоришь,
    Все той же грязью замарав уста.
    А свет, который ты так вечно зришь —
    Он слепит ум, а не глаза.

    16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/604

    20 бер. 2022
    Альбіна
    Без назви
    І коли ми проснемось
    Обезсилені
    Зневірені
    Вразливі
    Сміливі
    Залякані
    І знаєш все таки об'єднані

    Думаю, що пройдемось
    По набережній
    Тій, що завжди була для душі
    По площі
    Та, що терпіла від загабницької "мощі"

    Підемо куди захочеш
    Туди, де більше не побачиш
    - руїни? - тихо прошепочеш
    - вони всюди - і заплачеш

    Та все ж ми будем знати
    Що може об'єднати
    Що можна все владнати
    Що іноді потрібно життя віддати

    Щоб ми проснулись
    Обезсилені
    Зневірені
    Вразливі
    Сміливі
    Залякані
    І знаєш все таки об'єднані
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/605

    20 бер. 2022
    Богдана Шпитко
    Мій дім
    Мій рідний дім, моє поділля,
    Я так сумую за тобою...
    Бо там стежки  де я росла,
    І всі ведуть в моє подвір'я.

    Роки минають, наче день,
    Лиш в серці не минає туга,
    За словом маминим і за теплом, від нього зникне вся напруга.

    Хоч тут красиво, тут вже я живу,
    Моє коріння вже на Прикарпатті,
    І зрозуміє мене тільки той, хто
    Маму довго вже не бачив в своїй хаті.

    Приходять свята, весело усім,
    Родина в гості завітає,
    А мої думи линуть вдалечінь,
    Бо там далеко, теж мене чекають.

    Повсюди, тут така краса,
    Що очі просто не відвести,
    Ліси навколо і пташиний спів,
    Словами все не перевести.

    Але настане знову такий день,
    І поле соняхами посміхнеться,
    Повітря рідне обійме,
    Дорога рушником поллється.

    І на подвір'ї, як колись,
    Зустрінуть  рідні мої люди,
    І знов відчую я ту мить,
    Як радість наповняє груди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/606

    20 бер. 2022
    Анастасія Боженко
    Теперь не боюсь войны
    раньше был страх огня
    самолетов и взрывов бомб
    но после шестого дня
    покидая на время дом
    появился дар у меня
    слышать куда и сколько тонн
    слышать куда и конечно с кем
    слышать когда и зачем
    теперь не боюсь войны
    и после победы не вздрогну вновь
    ох как раньше любили мир
    ох как не любили кровь
    о как мы были нежны
    боялись простого хлопка
    а сейчас даже у жены
    у компьютера или станка
    в убежище или вовне
    а может в другой стране
    победа течет в крови
    и думаем мы о войне
    о террористах с русской земли
    свысока
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/607

    20 бер. 2022
    Лариса Мельник
    Україні!
    Війна прийшла
    На Батьківщину,
    Коли в домівках
    Спали тихим сном,
    І розбудила залпом
    Ні одну родину,
    І  небо стало
    Чорним за вікном.
    Тихенько плаче
    В ліжечку дитина,
    З очей у мами
    Котиться сльоза,
    А батько йде
    Боронити країну
    І бити ворога він
    Буде до кінця !
    Тримайся, рідна
    Україно!
    У тебе є захисники,
    Тебе ніхто не ставив
    На коліна!
    Ти будешь жити вічно
    На Землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/608

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    Могилки
    Украинцы – не надо хмуриться,
    Ждут оккупантов могилки.
    Ведь у них на гербе – курица,
    Ведь у нас на гербе – вилка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/609

    20 бер. 2022
    Максим
    Без назви
    Все люди книги, я одна из них,
    Недавно, я стал книгой про войну.
    Мой монотонный, нудный стих,
    Перевернуло в новую главу.

    Может быть меня писал Ремарк?
    Пока всё как-то так и происходит.
    И если это правда так,
    Хорошего конца мне ждать не стоит.

    Но я стою, крася собой буфет,
    В доме, от которого порог остался.
    Я не боюсь сгореть в огне ракет,
    Лишь бы твой переплёт, не потрепался.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/610

    20 бер. 2022
    Владислав Ільницький
    Без назви
    І знов дорога стелиться до поля,
    В якому здобуваєм незалежність,
    На плечах в нас вляглась утома,
    Та всеодно снує у серці єдність.

    Прошита вся окопами й ровами,
    Нездолана і горда Мати,
    На тілі в неї рвані рани,
    Від мін роз‘ятрені стигмати.

    І ми закриєм ті стражденні шрами,
    Розгарячілими і схудлими тілами,
    Бо не буває, щоб страждали мами,
    А ми стояли в стороні снопами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/611

    20 бер. 2022
    Тарас Коковський
    Росії
    Росіє! Коли ти нап’єшся вже крові,
    Царів і тиранів припиниш плодить,
    Що з роду не знали жалю і любові
    І ладні за трон свій мільйони убить!
    Вони ж бо дияволу душу продали,
    Вклонились за царство своє сатані, –
    Ординці, манкурти, криваві вандали,
    Горіти вам вічно в пекельнім вогні
    За душі усіх, кого ви спокусили,
    Навчили брехати і вірить брехні,
    І келих із кров’ю вождю підносили
    Тих жертв убієнних в злочинній війні!
    Росіє! Не тішся, твій чобіт ніколи
    Не буде топтати моєї землі!
    Тиранів твоїх поскидають престоли,
    І голови їм постинають шаблі
    Нащадків козацького славного роду,
    Що стали сьогодні з ордою на бій –
    Шоломами нашу дніпровськую воду
    Затям! Не судилося пити тобі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/612

    20 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Из черного сделать белое
    Попытка совсем не умелая
    ГеббельсТВ так старается
    Усиленно правда скрывается
    Да только не получается
    Пропагандонам впору отчается
    С каждом разом убогее бред
    Начиная с тех самых ракет
    Которые хотели направить
    По Беларуси ударить
    И лишь благодаря телепатии
    Смог поразить батька их
    За шесть часов все прочувствал
    Видно бдел он без устали
    Ментальные волны ловил
    Пыхтел,усом шевелил.
    Да только эти все сказки
    Явно не станут отмазкой
    Как не спасло их кумиров
    Когда их судили всем миром.
    Ну а пока зигуя неистово
    Антифашистами себя кличут нацисты.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/613

    20 бер. 2022
    Альона
    Без назви
    Україна моя у вогні,
    Незалежна моя Україна…
    Я не знаю як жити мені,
    Споглядаючи димні руїни.

    Україно, степи і поля,
    Я дивлюся крізь сльози на тебе.
    Моя рідна, стражденна земля,
    Буде чистим колись твоє небо.

    Будуть ясними очі твої,
    Над Дніпром буде пісня лунати,
    У гаях задзвенять солов’ї,
    Тільки треба тебе відстояти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/614

    20 бер. 2022
    Олександр Тарадов
    ...нин, ...лин, ...тин
    Расчленил страну "троянский конь",
    Доведя эмоции до люти,
    Янукович - "золотой батон"
    И хозяин всей конюшни - Путин.

    Кто не с нами, значит против нас!
    Вот он лозунг большевистской сути.
    Убеждались в этом мы не раз:
    Ленин, Сталин и, теперь вот, Путин.

    Много было дьявольских имён,
    Утопивших мир в кровавой жути.
    Не стихает погребальный звон.
    Продолжает это дело - Путин,

    Превращая жизнь в кошмарный сон
    Ложью, зверством, залпами орудий...
    Как же тут не огласить имён
    Ведь за каждой жертвой - имя Путин!

                                     03.06.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/615

    20 бер. 2022
    Владислав Ільницький
    Тато
    О, мій КОМБАТЕ, ти був мені як тато
    Давав поради і оберігав,
    Старався все найкраще мені дати,
    Завжди від злого захищав.

    І зараз чую я твої поради,
    І навіть після твого небуття,
     Якби ж не тії сучі гради,
    Як жаль …назад немає вороття.

    Пробач , що не вберіг тебе ,КОМБАТЕ,
    Пробач , що не затримав хоч на мить,
    Нехай же здохне сучище московськеє ,прокляте.
    О ,ТАТО, як же у душі болить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/616

    20 бер. 2022
    Паша Броський
    Янголи-Захисники
    Гортаєш старі світлини й записники,
    Від гуркоту бомб крає серце по сто разів за ніч...
    Бережіть себе наші Янголи-Захисники,
    Мені ще за когось із вас виходити заміж...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/617

    20 бер. 2022
    Любов Кондратюк
    Воєнний триптих
    ***
    Ой, сумна цьогоріч в Україні весна:
    То був ковід, то нагло ввірвалась війна.
    Скільки лиха посіяли злі вороги -
    Ріки сліз затопили усі береги!
    Та в жорстоких боях за державу свою
    Українці єдині у вірнім строю,
    Рідну землю і пам'ять нам зрадити гріх,
    Перемогу здобути - це мрія усіх.
    І вона, довгожданна, нарешті прийде,
    Адже правда за нами - не дітись ніде.
    Наш народ - водночас і сіяч, і трудар,
    Й мужній воїн, що вміє тримати удар.

    ***
    Це не тільки війна України,
    Це вселенська масштабна біда,
    Світ лякають одна нелюдина
    Й ненаситна московська орда.
    Коли зло у житті не карати,
    Будуть кривда і сльози від ран,
    І ввірветься до кожної хати
    Знахабнілий жорстокий тиран.
    Нині ворог плюндрує Вкраїну,
    Хтось повинен спинити цей рух.
    Можна знищити дім і родину,
    Та свободи не знищити дух.
    Українці воюють завзято,
    Ніби щит, для Європи стоять.
    Як потрібно смертей ще багато,
    Щоби світ весь на ноги піднять?

    ***
    Світ здурів... Коли гроші затьмарюють очі,
    І до влади надовго приходить тиран,
    Коли в рідному крАю і вдень, і щоночі
    Ворог сіє то смерть, то страхИ, то обман.
    Світ мовчить...Коли бомби  влучають в будинки,
    І безжально вбивають маленьких дітей.
    Коли спалені цілі міста до вуглинки
    Та загинуло стільки невинних людей.
    Світ стурбований... Мабуть, комфорту замало
    І порушилось звичне буденне життя.
    Меморандуми  просто вже краху зазнали
    Та не зовсім упевненим є майбуття.
    Світ, прокинься!... Моя Україна палає
    У священній визвОльній народній війні!
    Хто, крім нас, тепер мир на землі захищає,
    А не просто кидАє заяви гучні?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/618

    20 бер. 2022
    Тарас Коковський
    В нас є підстави не любить росію...
    В нас є підстави не любить росію
    До скону, до нестями, до гріха,
    І це вона в нас виплекала мрію –
    Те зло, котра вона довкола сіє
    До неї, все, повернеться нехай!

    Бодай ні сну не знає, ні спокою
    За те, що захлиналась від брехні
    Й оскаженіло вела за собою
    Зомбованих Кремлівською рукою
    На запах крові доньок і синів.

    У поміч сили пекла закликала,
    Не мала ні жалю, ні каяття,
    Підносила тиранам п’єдестали,
    І тим себе, лукава, прирікала
    На Божий гнів, на кару й забуття.

    І ти, імперський, «обраний» народе
    Неначе Каїн гріх свій понесеш,
    За те, що ти вождям кривавим оди,
    Мучителям, убивцям на догоду
    Складав і їх звеличував без меж.

    Та кожен з них – від давнини й донині
    Вважав тебе за стадо баранів,
    Не Богові молитись, а людині,
    Вклонятися мерцеві в домовині
    Навчав, удаючись до стусанів.

    Ти іншим буть не вмієш і не хочеш,
    Та доведеться все одно тобі
    Нарешті правді подивитись в очі,
    І на суді стоять за кожен злочин,
    За сльози, за наругу і за біль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/619

    20 бер. 2022
    Тимофей
    Вместо кофе
    Вместо кофе - новости
    Тут все речи - колкости
    Гниют маты - бодрости
    В моем  рота полости
    По горсте горя - гордости
     Бесят люди - сволочи !

    Жизнь на миг
    короче
    И очи что есть мочи
    Открою !

    И ночь блестит
    луною
     Мне выть?
    С тобою
    Рукой тоску закрою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/620

    20 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    І знову почула я постріли люті:
    Нас ворог калічить,
    Нас ворог руйнує.
    Одне цей агресор ніяк не збагне -
    Не впадемо ми перед ним на коліна!
    У наших солдатів безмежна є сила!
    В нас воля незламна та дух нескорений.
    Бо ми - Українці!
    Бо ми -  Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/621

    20 бер. 2022
    Олена Мінакова
    Обращение к российскому солдату 27.02.22.
    Свою совесть спроси, солдат:
    Убиваешь ты нас как брат?
    Убиваешь детей шутя,
    Потому, что ты сам - "дитя"?

    Хочешь верить, что ты велик?
    Чести нет, зато есть кадык?
    Дядя все за тебя решит -
    Одурманенный разум спит.

    Хочешь верить, что просто служишь?
    А на деле - ты душу губишь.
    Все для господа - просто дети.
    Но за каждый свой шаг ответим.

    Ты - за то, что годами спал.
    Был рабом, а убийцей стал.
    Но еще можешь смыть позор -
    Поменяй руководство! В упор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/622

    20 бер. 2022
    Ліна
    Первое марта
    Ты закрываешь глаза
    И снится война
    Просыпаешься в холодном поту
    Ты думаешь, как же страшна
    Хорошо, что не наяву

    А потом за окном ты слышишь обстрел
    И взрыв, и звуковую волну

    Сегодня выпал снег
    У кого-то первый день весны
    А ты 6й день слышишь войну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/624

    20 бер. 2022
    Костянтин
    Народна лють
    А в Україні сходить сонце,
    Лежать кацапи по полях.
    Дівча підбігло до віконця,
    В очах дитини – лють, не страх.

    Душа, обпечена війною,
    Крізь скло розбите бачить в них
    Не «ми же братья, бля, с тобою»
    А вбивць батьків, дітей, старих.

    А лють горить усе сильніше,
    В душі у дівчини, що тут
    В руїнах Харкова гучніше
    Кричить кацапам: «Вас не ждут!»

    Палає лють в очах солдата
    Яскраво, як і брухт Шойги,
    Що загорівся від NLAWа
    І розлетівся на друзки.

    Лютує дядько, років сорок,
    Що вперше бачить смерть людей,
    Та він не плаче, знає, скоро
    За все заплатить ворог цей.

    І дід лютує – стільки років
    Війни не бачив, а тут знову!
    Кляне Москву і клятих орків
    А найсильніше, хуйла Вову.

    Хтось скаже: «Лють – погано». Знаю,
    Зійде країна нанівець!
    Та зараз краще люта зграя,
    Ніж стадо загнаних овець!

    Привіт, кацап, насіння взяв?
    Альо, корабль, іди нахуй!
    Ну шо, москалик, політав?
    Отримай вилами у ряху!

    Життя і смерть – тяжкі питання,
    Але війна нам каже так:
    Смерть ворога – твоє завдання.
    І тут по іншому ніяк.

    Не вірте гнидам, що щоденно
    Вам кажуть: «Міру – мір! Окстісь!»
    Немає миру оккупанту,
    Поки не здох, не втік у ліс!

    Війна жахає кровью, брудом,
    І можна плакати щодня,
    Над тим що втратили свободу.
    А можна битись до кінця!

    І в цій війні, чи не найвперше,
    Воюємо ми не самі.
    Весь Світ за нас, хай хто що бреше!
    То ж переможем в цій війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/625

    20 бер. 2022
    Олександра Літвінова
    В чужих стінах
    В чужих стінах у мене не змикаються очі.
    Як не кажи, що знімає сон втому.
    Мене, ніби, важко назвать безпритульною,
    Але майже місяць не маю я дому.

    Змінились часи, тепер все інакше.
    Нові в нас герої та антагоністи.
    Один божевільний затіяв цю гру.
    Він в пеклі згорить і його шовінисти.

    Коли покарають всіх винних у цьому?
    Відповідь нам не дадуть навіть руни.
    Поки "великі" грають в ляльки,
    "Маленькі" несуть один одного труни.

    На жаль, не вдягну нову сукню з шифону,
    А страшнії сни — тепер з життя факти.
    Я не напишу, що тебе кохаю.
    Сьогодні я напишу тобі: "Як ти?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/626

    20 бер. 2022
    Лина
    ***
    Тих слів що треба нам знайти не складно
    Та їх уже давно не чують
    Наша країна рідна
    Наша мати!
    Її ґвалтують і шматують!

    NO WAR! NO PAIN!
    NO FUCKING INSANE ASHOLE!
    Будуть писати на плакатах
    Наші брати і наші сестри
    Ми не одні!
    Ми зможемо стояти!

    Стільки віків жили під гнітом
    І от дізнавшись смак свободи
    Забуть не зможем як чудово
    Прокидатись зранку
    І не знать негоди

    І хочеться лиш всім бажати
    Засинати не під звук гармати
    У себе вдома, на своїй землі
    Ми українці
    Й ми не хочемо нічого забирати
    Ми хочем миру, не війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/627

    20 бер. 2022
    Тарас Коковський
    Мамина молитва
    А я тебе, мій синочку,
    В люльці колисала,
    Щоби колись твої очка
    Дівка цілувала.

    Цілувала і казала,
    Що дякує мамі,
    Що їй легеня вродила
    З чорними бровами.

    Чорні брови, карі очі,
    Ще й вуста червоні,
    Не для того тя родила,
    Щоб ти був на войні.

    Налетіли чорні круки,
    Зачали кричати,
    Забирают мі синочка
    Мого у солдати.

    Забирают у солдати:
    Ой, сину ж мій сину!
    Мушу, мамцю, боронити
    Неньку Україну.

    Прощавайте сині гори
    І широкі доли,
    Може вас вже не побачу
    Я більше ніколи.

    Ой, вертайся, мій синочку
    З далекого краю,
    Я для тебе вишиванку
    На весілля маю.

    А у тої вишиванки
    Нитки жовто-сині,
    Як те поле, і те небо
    В нашій Україні.

    А то тая вишиванка
    До вінця ставати,
    А не тобі, молодому,
    У землю лягати.

    Бо я тебе, мій синочку,
    Не на те родила,
    Щоби тебе десь у полі,
    Зла куля забила.

    Повертайся, мій соколе,
    До Бога ся молю:
    Бережи мені синочка,
    Дай Вкраїні волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/628

    20 бер. 2022
    Алексей
    Кресты снимите россияне
    Кресты снимите россияне
    Они Вам больше не нужны
    И не крестись больше в храме Предавшие славян сыны

    Все ваши души бог покинул
    В них черви страха завелись
    Вам злобный карлик теперь идол
    И мал, и стар ему корись

    Лишенный разума погибнет
    И вас с собою заберёт
    Как вы додумались ехидны
    Напасть на родственный народ?

    Вы строили для вида храмы
    И крыли золотом кресты
    Но не учили ваши мамы
    Детей трём истинном простым

     Не убивай - есть аксиома.
    Не укради ни у кого.
    Не возжелай жены и дома
     Что у соседа твоего

     Вы ж лезете в другие страны.
     Несёте смерть и «русский мир».
     А русский мир - это тираны
     Кто что бы нам не говорил

    Осталась  грязною Россия
    Страна рабов, а не господ
    Кто виноват что вы такие?
    С моралью гопников народ!

    Чужда вам заповедь Господня Снимайте все с грудей кресты
    И может божья преисподняя
    Как некрещеных вас простит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/629

    20 бер. 2022
    Антон Ейне
    Маленький русский солдат
    Русский военный корабль порт приписки сменил,
    На хуй маршрут проложил от чужих берегов.
    Маленький русский солдат, что ты здесь позабыл?
    Это земля наших дедов и наших отцов.

    После кровавой весны в потрясенном Крыму,
    После всей бойни Донбасса и пролитых слёз,
    Маленький русский солдат, я одно не пойму –
    Что ты забыл здесь, напуганный молокосос?

    Ты ме ни разу не брат и не друг, ты чужак.
    Прячешь под маской лицо, свои совесть и честь.
    Маленький русский солдат, ты сегодня – мой враг.
    Значит умрёшь ни за что ты сегодня и здесь.

    Думал, мы хлебом и солью встречаем солдат?
    Тех, кто стреляет из Градов в наших детей?
    Маленький русский солдат, орки топают в ад –
    Вот наш ответ для жестоких незваных гостей.

    Стой, не убий – не учил? Или это не в счет?
    Значит, садясь в БТР, не забудь об одном –
    Маленький русский солдат, здесь всегда тебя ждёт
    «Тёплый» приём Джавелинов и наш чернозём.

    Буйствует огненный ад, никого не щадя.
    Смерть свою жатву получит, похоже, сполна.
    Маленький русский солдат, это наша земля!
    И не нужны нам в карманах твоих семена.

    Черный февраль окропила красная кровь,
    Взрывы порвали рассвет, сея горечь и дым.
    Маленький русский солдат, возвращайся домой
    К маме и папе, к семье, невредимым, живым.

    Не было войн на земле этой семьдесят лет.
    Мирное синее небо семьдесят зим.
    Маленький русский солдат, если ты – человек,
    Брось, отступи, уходи, может, мы и простим.

    Ненависть тлеет внутри, заглушая любовь.
    Но сердце стараюсь открыть, разорвав этот круг.
    Маленький русский солдат, возвращайся домой,
    Свергни царя, а потом возвращайся как друг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/630

    20 бер. 2022
    Вікторія
    24 лютого
    Почни говорить - я стану кричати
    Відкрию ті двері, очима розкажу тобі.
    Що? Як? і Чому? я повина буть тут - на місці своєму.

    То де ж ви були коли я померала
    Забули? Чи зайняті були тоді?
    Та ні, у них свято коли всі страждають
    Їм байдуже жити чи краще стояти,
    де всі стіни мертві, квіти зав‘явші і сонце давно вже не світить в той край.
    Їм байдуже жити чи краще лежати,
    на простині вкритій плідками

    Чому плаче небо і мрії твої не збуваються на Новий рік.
    Чому віриш власті своїй недотепній?
    Ти плачеш, бо знає що винна сама, така не минуча ця біль не проста..
    Назва її конкурентка? Сусідка?
    Чи сволочь і мразь?
    Руки по плечі в крові не спроста. Мовчатимеш далі?
    Ти знаєш сама дорогу до ям

    Ось Україна
    Жива, не проста, взяла - віддала
    Яка не сидюча вона - це ж країна моя. Кохай, радій та ще більше мрій
    Я подам тобі руку, а ти мені.
    Ми вірим і знаєм, що буде все так,
    як скаже Зеленський на брифінгу враз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/631

    20 бер. 2022
    Олександра Літвінова
    Подзвони мені після війни
    Подзвони мені після війни,
    За вікном коли буде тиша.
    Скільки днів пройшло, може й років?
    Нам від спогадів стане знов гірше.

    І життя пряма лінія наша
    Закрутилась у довгі спіралі.
    Совість, принципи, честь та повагу
    Замінили кроваві медалі.

    Подзвони мені після війни,
    Слухавку я візьму не відразу.
    Надто довго чекала дзвінка,
    І, на жаль, затаїлись образи.

    Ти розкажеш мені про свій біль,
    Про те, як не щастить поколінню.
    І кріз спогади тих страшних днів
    Несвідомо віддашся тремтінню.

    Будем довго разом розмовлять,
    Будем заново вчитись радіти.
    Подзвони мені після війни,
    Якщо буде кому дзвонити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/633

    20 бер. 2022
    Тарас Коковський
    Згадай мене
    Колись, як зиму змінить осінь,
    І ця війна уже мине
    Бодай на мить, красива досі
    Згадай мене…

    На дальній чи близькій дорозі,
    Як доля межу перетне,
    То ти, при Божій допомозі
    Згадай мене…

    Коли щасливий до нестями
    Тебе коханий пригорне,
    І ти кохатимеш так само,
    Згадай мене…

    В любові або нелюбові
    Людське життя і так мине,
    На добрім чи недобрім слові,
    Згадай мене…

    Нехай буде благословенне
    Для тебе вічне і земне,
    І ти, забувши вже про мене,
    Згадай мене…

    І коли я цей світ залишу,
    Й мене ніхто вже не спімне,
    Прийди, де ясен сни колише,
    Й згадай мене…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/635

    20 бер. 2022
    Галина
    Без назви
    Нас раскидало, развело, по миру разбросало,
    Под звуки взрывов все прошло, что раньше волновало.
    Нас разорвало на куски! Не от шальных снарядов,
    А от того, что не смогли остаться с кем-то рядом.
    Нас всех заштопала любовь к родному с детства краю,
    А на губах немой вопрос: «Увидимся ль? Не знаю ….»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/636

    20 бер. 2022
    Алла Ліпінська
    Без назви
    ***
    У хвилях злості постає ненависть
    Вона стає сильнішою за страх
    Вона змітає всяку жалість
    І хоче танцювати на кістках

    Тих окупантів  які гатили в школу
    Пологовий будинок, дит-садок
    Які не браття нам, і нашу волю
    Сприймають як дурний бойкот.

    Та Україна - це є стійкість. Потужна.
    Вперта. І не збагне цього росія
    Де все що "думка" - осоружне
    А нація лиш виправдовуватись вміє

    У морі жалю і скорботи пам'ять
    Збереже цю страшну війну назавжди
    І навіть як вони на коліна стануть
    Ми ніколи не відмовимось від Правди...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/637

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    О российском православии
    С ядерной кнопкой маразматик от бессилия,
    Поверив с кириллом в свой бред орут: "убивай!
    Зачем нужен мир – если в нём нет россии,
    Пусть он подохнет – мы же отправимся в рай."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/638

    20 бер. 2022
    Христина
    ....
    Жінко, візьми мою руку. Й візьми міста.
    Ти не обирала цю долю, але війна.
    Ти не обирала тут бути, але ти тут.
    Жінко, як будеш тікати, змінюй маршрут.

    Вони мінують твої дороги - шукай стежки.
    Бери міста у долоні й чимдуж біжи,
    Бери з собою найголовніше - саму себе,
    Те, що лишила, засій чарзіллям, нехай цвіте.

    У тебе, жінко, в роду ворожки, то ворожи -
    Наклич їм горя, наклич їм смутку, а ще біди,
    Нехай не сяде на їх могилу старезний крук,
    Хай не зазнають в житті спокою, а тільки мук.

    У тебе, жінко, найважча зброя - твоя любов,
    І хай би як того не хотілось, та час прийшов -
    Най на зубах твоїх засихає ворожа кров.
    Тебе вбивали, ти воскресала - воскреснеш знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/639

    20 бер. 2022
    Ірина
    Мій шлях
    День ніч ,ніч день, минає час, летить мов лебідь над водою, а я сумую за тобою час,коли була я ще малою.
    Село, моє улюблене село, там роботящі люди та кремезні,і те вікно малесеньке вікно, в якому місяць величезний.
    Мій Київ. Тут я народилась, ти вивчив й викохав мене, з тобою набиралась сили, та розуміння в сенсі що я є.
    Ірпінь, я вже доросла стала,вже мамою мій хлопчик мене зве, моя сім'я велична величава.
    Пустить коріння в землю не дає.
    Бо йде війна з орчиною ордою, ті нелюди прокляті, хай їм грець! Хотіли в нас забрати волю, але ніхто її не віддає, і не віддасть! Не вийде в нас забрати, зламати , знищити та зруйнувати.Бо істина вона завжди одна: коли людина не скотина, коли дитина то дитина!!! Коли земля то Україна....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/641

    20 бер. 2022
    Козаченко Олександр
    Без назви
    Утро. Обстрел. Телефонный звонок. Тревога!
    Берцы. БК. Друга рука. Дорога.
    В небе наш стяг. Все ждут новостные сводки.
    "Братья" в гостях, лупят прямой наводкой.
    Мир черно-бел. Снег словно мел. Бродят гиены.
    Вот и весна. В ночь не до сна. Снова сирены.
    В инэте тусня. Ноет русня: "Всё, мы на диете".
    За наших детей кровью умоетесь, сукины дети!
    Весне я не рад, но знаю - есть брат рядом в окопе.
    В руках автомат. Спину прикроем спящей Европе.
    За Киев, Донбасс, Харьков, Херсон, Мелитополь.
    Спросим мы с вас и в море нашем утопим.
    Гнев изнутри рвется, свергает кручи.
    Больно ль душе? - Нет!  Душа умерла под Бучей.
    Средь кутерьмы, крови и тьмы, ордынцев,
    Я русский забыл. Знов пригадав українську.
    Ми встоїмо! Наша будЕ перемога!
    Та поки БК, дружби рука й дорога.
    Ціль непроста - свої села й міста прикрити собою!
    Значить вперед! Ось кулемет!
    ДО БОЮ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/642

    20 бер. 2022
    Олександра Бойко
    Без назви
    Ви б'єте ракетами в театр ляльок
    в людей, літаки, пологові.
    Забрали дитинство в мільйонів дітей,
    а ми все одно готові.

    Готові вставити і йти у бій
    за ночі без сну, сирени і рани.
    За "Києве мій" і нашу весну,
    забрали яку росіяни.

    Ми ляжем під танки,
    закинем "коктейль".
    Підем з ножем і гранатою.
    Бо ви - напали, на сильних людей
    які будуть вас "на*уй слати".

    Ми відбудуєм і Бучу й Ірпінь,
    І Волноваху і Харків.
    Ще залунають дзвіниці церков
    в Чернігові, Сумах, Полтаві.

    З нами пліч-о-пліч люди свої
    сталеві, сміливі, сильні.
    Собою прикриють, дадуть води
    і пледом теплим укриють.

    Поки ви дивитесь ОРТ
    І "рашу тудей", нам пропаганда до сраки.
    ми стаємо такими людьми
    яких вам, НІЯК не здолати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/643

    20 бер. 2022
    Юлія
    Нас не здолати
    Коли цілу ніч не заснути,
    Коли руки трясуться від жаху,
    Тим хто вдерся щоб нас "повернути"
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Коли рідні в підвалах без їжі,
    Коли місто піддалося краху,
    Тим хто вдерся щоб нас "захистити"
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Коли плаче маленька дитина,
    Коли серце наповнене жаху,
    Тим хто вдерся щоб нас "визволяти"
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Ми назавжди залишимось вільні,
    Не потрібно нам "допомагати",
    Знаєм точно і скажемо світу
    Ми єдині і нас не здолати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/644

    20 бер. 2022
    Олександра Бойко
    Без назви
    я вірю, ні, я знаю
    скоро перемога.
    але незнаю як ви - росіяни
    Подивитесь на все це після того.
    Як глянете ви в очі, рідним, дітям, внукам.
    Бо ж правда очі коле
    буде больно.

    Ідіть додому, піднімать Росію
    Рубля свого вам треба ще підняти
    Ідіть до мам,дітей і не вертайтесь.
    Не треба Україну визволяти!

    Скоріше заберіться геть
    бо ми перестріляємо вас на *уй.
    Росія, бо не можна нападати
    На Київ, Харків, Маріуполь, Волноваху.

    У нас тут мова і язык - всі разом.
    всі згуртувалися в єдине ціле.
    Сьогодні Україна - символ стійкості і правди
    Росія, забирай своїх солдатів.

    Ідіть ви на *уй з вашим русскім міром
    і прихопіть свої вонючі танки.
    невже за тижні ці не зрозуміли?
    не треба тут нікого визволяти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/645

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    В чём сила брат?
    Над смертями чужими хохочешь,
    Орёшь: "Бандеры!", в грудь себя лупя.
    - Эй, русский, может правды хочешь?
    - Та не, спасибо, у меня своя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/646

    20 бер. 2022
    Марта Гладчук
    Останній бій в історії орди
    Народе мій, що двічі поневолений:
    Стікають кров'ю наші землі і уми.
    Та ворога у нас стрічають тільки зброєю:
    Коли прийшли по кров - то кров'ю й відплати!

    Хай захлинуться зайди власною жадобою,
    Потонуть у багні своєї ж мразоти.
    На них чекає ніч до Смерті уподоблена
    Вона у нас в руках, від неї не втекти!

    Вони поляжуть тут, немов косою скошені,
    Забутими згниють у цій Святій Землі.
    І з них жнива нові, хоч і багрянцем зрошені,
    Зростуть сильнішими, постануть золоті.

    Народе мій, цей бій для нас готовлений,
    Останній бій, щоб ми перемогли!
    Ця перемога буде крапкою в історії
    Нарешті мертвої скаженої орди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/647

    20 бер. 2022
    Любомир
    Весна
    Я бачив світлий день.
    Там згинула війна.
    Напилася вогню,
    Наплакалась пісень...
    Але прийшла весна!

    Прокинулась земля.
    Злетілись журавлі.
    Почорніла рілля
    І хтось іде здаля...
    Це ми. Іще живі!

    Під серцем - немовля.
    На серці - сніг кружля.
    Це все - одне життя:
    Минуле й майбуття...
    Пливе. Без вороття.

    Ти прийдеш! Оживеш!
    Воскреснеш! Обіймеш!
    Ти так цього чекав!
    Усе, що міг - віддав!
    Віддав... І душу теж
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/648

    20 бер. 2022
    Олександра Бойко
    Без назви
    всі родичі які
    слово не випустили з вуст
    я пам'ятаю вас дорогі,
    не запрошу вас в український Хуст.

    Хоча знаєте, краще мовчати,
    ніж безперестанку кричати
     про "восємь лєт"
    і про зброю біологічну
    вищати істерично.

    важко спитати як чуюсь?
    зателефонуйте, ну.
    а вам би тільки гнусно
    пороти всяку *уйню

    мені сумно від того, дуже
    бо ви їли Київський торт
    купалися в Чорному морі,
    відвідали Залізний порт.

    Ви були тут чи не щорічно
    роздивлялися наші каштани
    Переходили Дніпро
    Пішохідним і мостом Метро.

    Фотографувалися на фоні бузку
    їли перепічку,
    смакували борщу
    купували картини на Андріївському.

    І тепер вам вижаються нацики
    на Хрещатику нашому.
    І,звісно, зручніше  очі ховати
    ніж запитати "як ти?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/649

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    Груз 200
    Там в зазеркалье кажется всё шуткой,
    "Нету потерь" – соврёт им карлик опять.
    Им важней приятный груз в желудке,
    На грузы 200 просто наплевать...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/650

    20 бер. 2022
    Дмитро "Richtschutze" Веслодуб
    Лист командира
    Дякуєм, пані, за Вашого сина
    Що в лиху годину боронить країну
    Що волю зібрав у сталевий кулак
    І кровожерного ворога б'є посіпак

    Завжди він усміхнений, мужній та чесний
    І слово його командир поважає
    Поради важливі дає безкорисно
    Звитяжно тримає рубіж,негаразди долає

    Щоночі вартує Ваш син з автоматом
    І кожного воїна має за брата
    Могутньо та твердо стоїть він на чатах
    Аби свою землю щодня захищати

    Не знаючи остраху і без вагання
    Ваш син перемоги момент наближає
    Готовий виконувать різні завдання
    У бойовій підготовці, у вихованні

    Такий він тому, що є патріотом
    З безмежним коханням до матері рідной
    Яка зараз вдома чекає з турботой
    Коли її син повернеться з фронту.

    Не бійтесь, не плачте за ним
    Взірцевий у всьому Ваш син,
    Наш вірний товариш і наша надія
    Який зараз з нами, і разом ми мрієм

    Про лагідне небо над матерями
    Про вишневій цвіт поряд з домами
    Про сміх і про гомін дитячий
    Про те, щоб не знищив все це
    Ворог звірячий.

    Ми переможемо, скоро все скінчиться
    И син Ваш додому щасливий повернеться
    У куртці з калиновой китицей
    Усміхнений, рідний, до Вас він звернеться

    "Матусенька, люба, я з перемогою
    До неї ми йшли дорогою довгою
    Живий і здоровий твоїми молитвами
    Вони врятували мене поміж битвами."

    І знов заспіває пташка маленька
    Над батьківськой хатой, злетить над ланами
    та пісня чудова про матір рідненьку.
    Що сина з війни дочекалась.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/651

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Свято весни
    Проміння сонячне відіб’ється у склі,
    А телефон тобі повідомляє,
    Що тиждень березня уже минає.
    Вже тиждень... неначе уві сні.
    У когось гул гармат змінив будильник,
    У когось чути птахів спів,
    Хтось квіти прикупити не зумів,
    А хтось сховав свої у холодильник.
    Ми всі різні, та ми разом:
    Розкидані по закутках Землі,
    Вигнані із рідної землі
    Ворожим злим наказом.
    Ніщо не здатно відібрати волю
    У сильного, незламного народу!
    Ми переможемо у будь-яку погоду
    І не дозволимо ширитися горю.
    Будуть квітнути тюльпани кожну весну
    На Українському Київському Майдані
    На землі не окупантом – Богом даній,
    На яку мир з Вами ми принесли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/652

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    лилипутин
    Украина – кровавый тир,
    НАТО: "Боимся лезть..."
    Лилипутин: "Нам нужен мир",
    Не уточняя, что весь...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/653

    20 бер. 2022
    Клименко Сергій
    Дякую всім Мужикам, які за кермом жовтих автобусів!
    Летять – уже весна – летять
    Качки і журавлі, і гуси.
    А у підвалах ще сидять
    З надією на жовті буси.

    Багаття у дворах кіптять,
    Всі чорні, мовби сажотруси.
    А у підвалах ще сидять
    З надією на жовті буси.

    І міномети знов гатЯть,
    У місті роблять землетруси.
    А у підвалах ще сидять
    З надією на жовті буси.

    І вголос матом всі твердять:
    «Вертайтеся в свої улуси!»
    І у підвалах ще сидять
    З надією на жовті буси.

    «А завтра? Коридор? Коли?
    Для діток, мами, для бабусі?»
    Аби всі виїхать змогли!
    Я хочу, щоб вони – вже в бусі!

    Я знаю, ти усіх спасеш
    (чи віриш в Будду, чи в Ісуса) –
    Із пекла ти людей везеш,
    Герой-водій такого буса.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/654

    20 бер. 2022
    Орест Стафійчук
    Війна
    Ворог напав на світанку,
    Коли діти ще спали малі.
    Бомбою впав, увірвався на танку,
    Хазяйнувати хотів на нашій землі.

    Але земля та чужа для нього,
    Стала на ноги вона.
    Йди, дідьку, до себе додому,
    Не чіпай, бо чекає на тебе труна.

    Він бився, лякаючись грому,
    Що у вуха йому брехав.
    Відчувати страх почав й втому,
    Та додому піти ж бо «нельзя»!

    Ворог напав на світанку,
    У лютому – як люта Сатана!
    Та народ вдягнув вишиванку,
    Перемога на всіх нас Одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/655

    20 бер. 2022
    Ольга
    Русские орки
    Будьте прокляты, русские орки,
    Вам от крови теперь не отмыться,
    Пусть у вас под ногами земля
    В ад кромешный сейчас превратится.

    Пусть рыдают и русские жены,
    Ваши матери слезы пусть льют,
    Пусть побольше гробов на россию
    С Украины сегодня пойдут.

    Никогда не простим, не забудем,
    Как фашистская эта орда,
    Этот гопник, тупой отморозок
    Украины бомбил города.

    Пусть кремлевский озлобленный карлик
    Не спешит русский мир нам дарить,
    Отвоюем свою мы свободу,
    Украину врагам не сломить!

    Слава Украине!!!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/656

    20 бер. 2022
    Куниця
    Без назви
    Я душити їх буду руками голими
    За країну, за рідних, за волю
    Розмовляти буду однією мовою
    Бо російська забулась вчора.

    Прокляну того кожного виблядка
    Що топтатиме МОЮ землю
    І за кожних жінку та парубка
    Що тікають, від цього пекла.

    І за кожну дитину, що плаче
    Я проллю їх мерзенну кров.
    - Боже, донечко, що ти пишеш?
    Ти ж писала про квіти й любов.

    - Я почну, мам, писати знову.
    Я клянусь тобі, про любов.
    Але зараз зізнаюсь, мамо
    Можу тільки про зло і про зло

    Я про зло що з'явилось в світі
    Та прийшло до нас на погост
    Ми його не пропустим, мамо,
    Ми дістали своє добро.

    Вибач, рідна, молю, не плач
    Я стріляти, мабуть не буду
    Хай стріляє отих палач
    Після гаазького приговору.

    Знов сирена, тікай в укриття?
    - Там зустрінемось зараз, доню?
    - Мамо, ні, вже нема вороття.
    Вже палає коктейль у долоні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/657

    20 бер. 2022
    Олена
    Чому маниш ти так москаля ...?
    Україно ти моя .
    Твої гори і поля,
    Твої доли і рівнини,
    Твої безкрайнії степи...

    Чому маниш ти так москаля ?

    А може то твої ліси
    І джерельна вода у струмочку
    Найсмачніші у світі плоди
    Те , як тато виховує дочку
    І які виростають сини.

    Невже заздрять твоїй красі
    Твоїй вродливості й любові?
    Невже вони настільки злі ,
    Що поливають тебе кров'ю ,твоїх синів

    Невже нема у них жалю
    Такую земельку ламати ?
    Мамо моя , Україно молю
    Не дай супостату тебе попсувати !

    Ми вже стали до бою
    І не одні полягли
    Ми вже взялись за зброю
    Лише ти поможи

    Запали вогонь віри у нас
    Щоб надія наша не вмерла
    Я вірю прийде той час
    Й ти рідна будеш Незалежна!

    Красуне моя чарівна
    Твої трави і квіти
    Чому маниш ти так москаля ?
    Вижени їх в пекло , горіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/658

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Сьогодні
    Я речі
    Хотіла зібрати

    Збирала
    Із болем
    Сухими сльозами

    Збирала докупи
    Невидимі речі
    І не зібрала

    Все так недоречно...

    А можна не буду нікуди тікати?
    А можна лишитись у мами і тата?
    А можна у вікна не будуть стріляти?
    А можна з собою все місто забрати?

    А можна вмоститись
    В куточку клубочком
    Зі стінами злитись
    Як плитки шматочок

    Так тепло у ліжку
    Так холодно з двору
    Торкнуся порогу –
    Вже хочу додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/659

    20 бер. 2022
    Андрей
    А назавтра пришла она
    А назавтра пришла она -
    Красноглазая грязная сука.
    С ложью подлой на кровавых губах -
    Как всем будущим поколеньям наука.

    А под утро пришла беда.
    Постучалась в железные двери. -
    Соболёк с цифрами за стеклом
    И звонок, не внушавший доверия.

    Не заменят ничем ни на миг тебя
    Кровью алой втоптанные в асфальт розы. -
    Соболёк с цифрами - двойка и два нуля.
    И вся жизнь - расколотая - до и после.

    А назавтра была война.
    Пусть о ней и никто не знает. -
    Соболёк с цифрами за стеклом
    И такое родное, казалось бы, знамя.

    Прокляните же, прокляните, Господи, люди, её.
    Ведь не может быть она праведной.
    Потому что подстёжка лживая у неё
    И потуги вокруг все скаредные.

    Прокляните же, прокляните, Господи, люди того,
    Кто глаза ложью застил своей дочери.
    Но безмолвные станут молча смотреть в Рот.
    И с ужасом ждать своей утренней очереди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/660

    20 бер. 2022
    Паша Броский
    Иллюзии
    "Мы за мир", "путин царь", "вперёд русские",
    "Освободители", "братья" – хватит х*йню плодить.
    Ты можешь сколько хочешь жить иллюзиями,
    Но знай, что однажды придётся за них заплатить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/661

    20 бер. 2022
    Філ Пухарєв
    Без назви
    Спочатку було Слово
    Тепер немає слів
    Так без умов у мові
    Вкорінюється гнів

    Спочатку були сльози
    Та всохли. Вже не ллють
    У вибухах погрози
    Народжується лють

    Розбризкана по стелі
    Скривавлена пастель
    Сирени звуть на скелі
    Воєнний корабель

    У блогах про облогу
    Набреше фарисей
    Та де немає Бога -
    Не стане і людей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/662

    20 бер. 2022
    Орест Стафійчук
    Україна не спить!
    Україна не спить!
    Дні змішались і ночі.
    У серці тривога дзвенить,
    Вдивляються в небо заплакані очі.

    Україна не спить!
    Вже місяць не спить, не дрімає.
    Кожен за кимось гірко мовчить
    І Душу собі на шматки розриває!

    Україна не спить!
    Не спить мама, тато і діти…
    З того ранку проклятого вмить
    Не стали вже сонцю радіти…

    Україна не спить!
    Й не засне до початку Свободи!
    Щодня невтомно себе боронить,
    Щоби сказати: усі ми – Герої!
    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/663

    20 бер. 2022
    Злата Решетар
    Це – моя Україна!
    Це – моя Україна!
    Спалена! Скривавлена! Руїна...
    Танками-ракетами поорана,
    Та досі!.. Ворогом... Не скорена!
    Це – моя... Україна!
    Твоя, враже, темна могила:
    Проростуть з неї жовті стожари
    На нашій стражденній землі!
    Це – моя Україна!
    В огні, але не на колінах
    Під блідими, холодними зорями –
    Снить степами й щасливими долями!
    Гоїть рани житами й волошками –
    І пишається дідом-Дніпром.
    Україна! Моя... І твоя!
    Мати кожного вірного сина
    І дочки, що у тяжку годину –
    Боронили її до загину.
    Буде небо над Львовом і Києвом,
    Над Херсоном й містами всіма –
    Мирним і ясним для кожного,
    Бо вже скоро скінчиться війна!
    Зарясніють комини лелеками
    І тривоги всі стануть далекими...
    Запалає рожевий світанок:
    Мирним день буде й кожен ранок!
    Буде жити моя... Україна –
    Славетних Героїв земля,
    Мій народ, його воля і сила...
    Не скорена й шанована всіма!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/664

    20 бер. 2022
    Єлизавета Кобилянська
    я…
    я нерв оголений, зґвалтоване чужим тіло,
    пролита кров чиясь, зруйновані вали й стіни,
    я воїн, кат, уже травмовані малі діти,
    я лютий, березень, я знов зіпсоване літо.

    боятись, мабуть, вмію я, бо вмію лякати,
    я мати, бо роками сина звикла чекати,
    я точно вже герой: на грудях маю медалі,
    «ніколи знову», та я знову знаю деталі.

    я бачу бомби, їх своїми ловлять тілами,
    в окопі ворог — ми його ударим тилами.
    я розвідка, я бачу ворога метастази,
    тут я поет, лиш я знайду важливі нам фрази.

    я двері, двері в світле і чудове майбутнє,
    але для деяких і навіть завтра - відсутнє.
    притримайте коней, у мене цілі дороги,
    та бийте їх, якщо лиш це ціна перемоги.

    ударь мене —нахлебчешся своєї же крови,
    до бруду й ніг твоїх мене купали в любови.
    вона живе у серці змученого народу,
    я Україна й кожен день борюсь за свободу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/666

    20 бер. 2022
    Паша Броський
    Після ПЕРЕМОГИ
    Держави могутньої доньки й сини,
    Ставши пліч-о-пліч долають печалі й тривоги.
    Українці не кажуть: "давай вже після війни",
    Вони кажуть: "давай після Перемоги!".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/667

    20 бер. 2022
    Сидоренко-Тиква Ольга
    Мрія
    У птахів весняна ейфорія
    Так радіють, що зійшли сніги.
    А для мене найдорожча мрія,
    Щоб пішли з країни вороги!

    Вже весна! Поля пора орати,
    Сіяти пшеницю золоту...
    І не кров'ю землю поливати,
    А дощами змити сволоту!

    Я до Бога сльози посилаю,
    Материнські сльози в молитві!
    "Дай, Господь, нам прихисток, благаю!
    Щоб сини повернулись живі!"

    Стерлася різниця дня і ночі...
    Стерлися кордони по світу...
    Людоньки, не зводьте з неба очі!
    Людоньки, моліть за правоту!

    І Господь почує наші крики,
    І відверне пошесть сатани!
    Наш Господь віднині і навіки!
    І не має кращої стіни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/669

    20 бер. 2022
    Таня Коротка
    Війна
    Лютий кат, старий нікчема,
    Бездушний гад, сучий сину…
    Вбив ти сотні ненароджених  малят,
    Залишив ти без матері дитину.

    Війною ти прийшов, на нашу Землю, на нашу Батьківщину…
    Хотів здобути перемогу, а отримав ніж у спину…
    Ніхто тебе тут не чекав, і не чекає.
    Помри, чи застрелись, ти … не людина.

    А люди гинуть нізащо, ні в чому невинні…Просто так, але ти знай вони за Україну,              Полягли в бою, за рідну Батьківщину…
    Гори ти в пеклі, старий дурак.

    Хай буде свято для країни,
    Ти для народу України, … чужак,
    Ми приберемо всі руїни!
    І запанує дитячий, щирий сміх,
    На вільній, незалежній , чуєш …  на нашій Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/670

    20 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Війна у всіх однаково болить
    Війна у всіх однаково болить.
    На повну силу, аж до ломоти!
    Не передати ту тужливу мить,
    Як бачиш ті повалені мости.

    На місці парку - згарище руїн,
    Порожні вулиці, обпалені дерева,
    Іконостас стоїть в церкві без стін.
    Снує над містом очманіле мрево.

    Увесь добробут і інфраструктура ,
    Що було цінне серцю і душі,
    Фонтани і історія, й культура --
    Залишилась лиш пам'ять і вірші.

    Відповісте за всі пролииті сльози,
    Ми в одязі спимо десятий день,
    Не треба нас "спасати" від загрози,
    Від обстрілів почалася мігрень.

    А найболючіше - зруйновані будинки,
    Скалічені і забрані життя,
    На Суднім дні заплатите за вчинки,
    І вам не допоможе каяття...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/671

    20 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Дивися світ
    Дивися, світ, у що перетворили Україну
    Величні Київ, Харків, Маріуполь і Херсон
    Вони зробили з міст суцільную руїну
    Людей беруть вони в живий полон.
    Евакуація постійно йде стрільбою
    Хоч обіцяють випустити наш народ
    Вмирають мирні, ховають їх юрбою
    Тут гинуть діти, а вони кричать: «Ето Азов»
    Наші солдати боронять свої домівки
    І не важливо Захід це чи може Схід
    Львів, Луцьк – приймає всіх в свої обійми
    Іде війна, а ми лиш захищаємо свій рід.
    Вони кричать, що США лабораторії тут робить
    Що ми розводимо біологічний штурм
    Лавров такий маразм по телебаченю городить
    Але усе це тільки лишній шум.
    Вони хотіли волю нашу вкрасти
    За два дні нас хотіли підкорить
    А ми незламні, ми не здатні впасти
    І їх ми зможемо назавжди зупинить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/672

    20 бер. 2022
    Христина
    Україна-мати
    Україна-мати
    Я за тебе буду стояти!
    Я за тебе піду воювати!
    Я ночами не буду спати!

    Я покину стіни рідної хати!
    Я зброю за тебе буду тримати!
    Я знаю, що нас не здолати!
    Україна-мати.

    Я за маму свою і за брата!
    Я за діток своїх і за тата!
    Я за всіх нас буду стояти!
    Україна-мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/673

    20 бер. 2022
    Олександр
    Країна моя
    Привіт, мій старий друже,
    Раніше я в руках тримав перо,
    А нині телефон, та й писалось щось не дуже,
    Допоки не побачив я пролиту кров.

    Країна моя, рідненька моя,
    Знов стражда від московитів,
    В руках наших знову зброя,
    І знов винищуєм ми паразитів.

    Не второпає мізерний мозок їх,
    Що «браття ми» не були і не будемо,
    Визволителів послали? - і сміх і гріх,
    В пакети посортуєм і вернемо.

    Настав наш час, а ваш - крах,
    І поборемо на милій вкраїні,
    З нами правда, сила і ваш страх,
    Слава Богу! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/674

    20 бер. 2022
    Анна
    Україна в моєму
    Я на колінах кожну ніч благаю Бога,
    Щоб весь нарешті цей скінчився жах;
    Відкрилась додому кожному вільна дорога;
    Над головою цілий і надійних дах.

    Хай небо наше буде тихим, мирним.
    На свято Пасхи - вся родина за столом!
    За тижні ці кожен став настільки сильним…
    До перемоги рухаємось напролом!

    Я знаю. Вірю! Ми непереможні!
    Нікому не зламати український дух!
    Не налякають всі новини нас тривожні!
    Як птиця Фенікс ми відродимся з розрух!

    Все буде так, як мріємо ми з вами!
    Бо правда з нами і за нами перемога!
    Так важко передати тугу всю словами…
    …Я на колінах кожну ніч благаю Бога...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/675

    20 бер. 2022
    Роман Коцький
    Без назви
    Нас віками нищили
    В душі не стали
    нижчими.
    Воїн кожен
    мов та Говерла,
    аби рідні всі
    не померли.

    Нас віками
    хотіли поглинути
    Обзивали бендерами двинутими.
    Сварки любимо?
    Так.
    Між собою.
    Єдні в герці ми,
    за долю Бою.

    Паляницю мов
    хтіли нас з'їсти.
    Бо ми
    спечені з доброго тіста.
    Комашня,
    всяк людина і птаха
    Каже нині одно тут:
    "рус-ське?
    Йди нахуй".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/676

    20 бер. 2022
    Орест Стафійчук
    Для Андрюші
    Востаннє ти спав того ранку
    На своєму ліжку, малий…
    Панувала у домі мовчанка,
    Щоб ще міг подрімати в теплі.

    Ми не вірили в те, що це правда,
    І й ніхто вірити в то не хотів…
    Та сирена звучала як зрада –
    Війна прийшла в наш і до кожного в дім!

    Твоє ліжко наступні всі ночі,
    Як і інших малих дітлахів,
    Мостили ми у бомбосховищі,
    А самі стояли над ним…

    Ти тримався мужньо й орлино,
    Вірив, що скоро кінець,
    Молився до Бога так сильно,
    Був розрадою наших сердець.

    Велосипед і скейтборд стоять одинаками,
    Весною ж хотіли з тобою ганять
    Дворами, де ти з хлопчаками
    Довгенько до ночі любив погулять.

    Тепер тепле ліжко далеко,
    Проте воно буде твоїм!
    Й велосипед ще чекає на тебе,
    Та скоро він стане вже замалим…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/677

    20 бер. 2022
    Роман
    Відьному народу
    Кохай, лиш ту, одну єдину
    Котра дала тобі життя
    Одну, лиш вільну Україну
    Підняту з небун до буття

    Лиш ти один її впізнаєш
    Коли почуєш ті плачі,
    Котрі, "вороги" в темну ніч
    Принесли не в твої дари...

    І ти повстанеш,
    Хай той "кат" свої воровии розірве,
    Бо в ТЕБЕ Є,
    ОДНА ЄДИНА
    ТА Й НЕ ДЕЛИМА
    ТВОЯ, ВРІДНЕСЕНЬКА КРАЇНА!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/678

    20 бер. 2022
    Ірина
    Вільні
    Ось плачуть діти у метро і у підвалах
    Ідуть на фронт наші захисники
    А все тому, що веселиться в колуарах
    Маленький ліліпут своєї недоразвітой страни
    Він нас прийшов від чогось визволяти
    Якийсь там рускій мір нести
    У мирних жителів почав стріляти
    І свої брехні в світ хоче плести
    Своїх рабів ти зомбував роками
    Вони навіть не знають чи живуть
    Прийшов нашу ти волю тут зламати?
    Можу сказати куди твої кораблики пливуть
    Зроби ти краще так, як твій кумирчик гітлер
    Звільни себе від своїх мук
    Тобі народ наш вже ніколи не зламати
    Впадеш ти від наших рук
    Ми перед тобою не будемо на колінах
    Ми вільні. Ми не твій дурний народ
    За нашу землю стоїмо ми гордо й стійко
    І хай там що, та з нами завжди Бог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/679

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Тринадцятий день війни
    Небо сіре навкруги
    Сніг пускає до землі
    8 березня , а ні
    Це 13 день війни

    Небо плаче,
    Плачуть діти
    Плаче всесвіт
    Плачу я

    Що раніше здавалось важливим
    Тепер геть не існує для нас

    8 березня - день перемоги
    Перемоги жінок
    Так ось що
    Ми боролись за нашу свободу
    І її ми не зрадимо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/680

    20 бер. 2022
    південь
    =84=
    ти кажеш заблукав
    прочиняю двері
    у кожній кімнаті ти
    кажеш заблукав
    з твоїх долонь сипляться голови
    зарізаних тих заблуканих
    твоїх же до тебе
    ти кажеш заблукав
    крутишся
    просиш мати забрати
    мати сміється
    їй принесли твою голову на тарілці
    ти кажеш шо заблукав без кінця і вона сміє-ться-сміється
    твоя матір сміється і харкає кров’ю тобі в лице
    ти кажеш заблукав і вже ніде не знайдеш нічого
    ти кажеш заблукав але ніхто тобі не відповідає
    ти блукатимеш вічно поволочиш матір за собою
    по той бік нашої землі
    земля тебе вже не пусте
    ти блукатимеш
    а я затанцюю боса
    на своєму полі
    і кожен мій притуп
    відзиватиметься в твоїй горлянці
    «я заблукав
    мама
    забери мене»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/681

    20 бер. 2022
    Олеся
    Я вдома!
    Над головою чисте, голубе небо,
    Під ногами жовта, суха трава.
    Не боюся, бо знаю - під гербом,
    Наші хлопці, моя родина і я.

    Не боюся нічого, бо я вдома!
    Мене захищають, борять та рятують.
    Силу не поборить навіть втома,
    Впевненість ніякі вітри не роздують!

    Зрозумій ти це - Я ВДОМА!
    Втікати до Польщі чи до Канади?!
    Не лежить туди моя "хОда"!
    Адже вам за все - не буде пощади!
    Над головою чисте, голубе небо,
    Під ногами жовта, суха трава.
    Не боюся, бо знаю - під гербом,
    Наші хлопці, моя родина і я.

    Не боюся нічого, бо я вдома!
    Мене захищають, борять та рятують.
    Силу не поборить навіть втома,
    Впевненість ніякі вітри не роздують!

    Зрозумій ти це - Я ВДОМА!
    Втікати до Польщі чи до Канади?!
    Не лежить туди моя "хода"!
    Адже вам за все - не буде пощади!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/682

    20 бер. 2022
    Людмила Бенгус
    Налетіла хижа зграя
    Налетіла хижа зграя на простори рідні,
    Де  завжди пісні співали: і малеча, й літні.
    Де дружили і навчались, землю обробляли,
    Де любили і кохались, і горя не знали.

    Що тобі потрібно, враже, у нашій країні?
    Знай, не будеш панувати ти на Україні!
    Бо вона у нас у серці, мов єдина мати,
    Бо уміємо ми землю рідну захищати!

    Боже праведний, підтримай, воїнам дай силу,
    Щоб зустріли діти батька, а коханий - милу.
    І щоб сина-переможця обійнЯла мати,
    Щоб усі маленькі діти мирно могли спати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/683

    20 бер. 2022
    Юлія
    За що вмирають українці?
    За що? За що вмирають українці?
    За те, щоб дядько путін грошей собі нагріб?
    Ми маємо поставитись із розумінням,
    Що в цього виродка немає совісті й нема душі.

    За що? За що вмирають українці?
    Ці малі діти, що не бачили життя,
    Похилі люди, що життя своє прожили,
    Але так і не знайшли щасливого кінця.

    За що страждали мирні люди в Бучі?
    Чи у Каховці заслужили всі на смерть?
    В Херсоні ворог розстріляв сім'ю в автівці,
    Але "великі люди" клали *** на це.

    "Ми всі страждаємо від політичних ігор,
    Всі боремось, але не знаємо за що!"

    Це москалів лунає шепіт.
    Відомо всьому світу цим весняний днем,
    Що через їх мовчання голосне,
    Чужа країна плаче під вогнем.

    "Свобода України – ось наш вихід!
    Ми перетворимо цих орків у ніщо!"

    Це українців голос проривався.
    Всесильний, мужній, переможний.
    Ніхто не зможе подолати хлопців,
    Що свою землю захищають в час тривожний.

    Ніхто не зможе подолати тих дівчат,
    Що в холод та у голод немовля гойдають,
    І незважаючи ні на що,
    Своїми білими руками танки зупиняють.

    "Чи ти у нормі? Як сьогодні спали?"
    Наразі ми так кажемо "люблю".
    Чи зрозуміти тим дівкам з росії,
    Що їх чоловіки не розуміють тут і крапельки жалю.

    Читати тут новини зараз страшно.
    Бомбять Чернігів; Житомир 10 діб не спить,
    Від Харкова залишились руїні,
    Гостомелю хоч дайте видихнуть на мить.

    Куди нам до проблем тих москалів?
    У них "Ікея" більше не працює.
    Хіба нам зрозуміти ту їх біль,
    Коли весь інтернет у них гальмує?

    Вони ж кричать "Ми всі за мир!"
    Той "мир", де не існує українців.
    Їм так кортить зробити з нас рабів,
    Які навшпиньки приноситимуть рій гостинців.

    Та не діждуться цього, я всім обіцяю!
    Згуртованим народ став за ці миті,
    Хоробрості українців нема кінця і краю,
    Забудуть хай ці мрії, що брехнею вкриті.

    У них уже немає в мозку правди,
    Все тільки те, що дядько путін дозволяє,
    Нехай тоді відкриють очі
    Й послухають, що з наших вуст лунає.

    Давайте називати своїм словом: "воєнна операція" — війна,
    "Нацизм" — любов до Батьківщини,
    Не знаю ще ні одного народу,
    Що так відважно стоїть за перемогу рідної країни.

    За що ж вмирають українці?
    За перемогу, віру та надію,
    Свободу слова, вільну думку й мрію,
    За те, щоб кожен день радіти тій годині,
    Коли не треба виправдовуватись за кожну свою дію.

    Увесь народ плекає ту надію в серці,
    Що завтра можна вийти з бомбосховищ,
    Що вже не треба спати у метро,
    Що "завтра" буде світлим та спокійним,
    Що кожен вийде з радістю й теплом.

    Тому всім ворогам нас не здолати,
    Навіть тому, хто гріє свою дупу у кремлі.
    І кожен хай собі запам'ятає:
    "Ми – українці, ми – на своїй землі!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/684

    20 бер. 2022
    Ольга
    Війна 2022
    Ми просто жили, нікого не чіпали,
    І раптом на нас по "сусідські" напали,
    Нас начеб то "люди" прийшли захищати....
    А все дуже просто - не варто брехати...
    Ми вас не просили на землю ступати,
    Своїми брудними ногами топтати
    Українські лани, поля, чорноземи,
    Мости підривати, ракети пускати,
    Дітей убивати, по мирних стріляти...
    Ми вас не просили, НЕ СЛІД РЯТУВАТИ
    Це наша земля, і ми будем стояти,
    Ми за УКРАЇНУ будем вбивати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/685

    20 бер. 2022
    Марина Казьмірова
    .війна, відбій!.
    Війна, чуєш, відбій!
    Досить вже стадо водити,
    На той кривавий забій.

    І що з того, що то вже не люди,
    А нЕлюди? Що з того, війна?
    Коли так болить в грудях, болить усюди…

    Коли наша кров також ллється,
    І сердець наших…
    Їх також вже менше б'ється.

    Війна, чуєш, відбій!
    Якби ж так легко можна було і тобі
    Написати, що цей бій –

    Скасовано.

    Що всі наступні життя  – врятовано.
    Війна, дай свій номер чи лінк,
    Я тобі напишу, що оголошено відбій…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/686

    20 бер. 2022
    Єлизавета Кобилянська
    Воїн
    не встиг прокинутись, як він уже у бронижилеті.
    цей сильний страх дібрався в клятий мозок його скелета.
    розбиті руки вщент, коліна трусить, м’язи судомить:
    але це зараз неважливо: він утримав кордони.

    де зараз чоловік цей, там згорають ворога танки,
    де зараз чоловік цей, там ніхто не бачить світанків,
    де зараз чоловік цей, там ніхто не знає утоми,
    він там, де люд утримує святу цю землю й кордони.

    йому лиш тридцять років й він уже хворіє на тремор,
    ще в двадцять два він роки зрозумів маштаби проблеми.
    і він сидить, і мріє, що поврнеться знов додому,
    але наразі військо захищає наші кордони.

    бере в руки автомат, іде вперед і до бою,
    біжить та власних друзів прикриває мужньо собою,
    біжить, стріляє, й думає собі давно при кордоні:
    «коли ж ви уже звалите скоріше звідси, гандони».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/687

    20 бер. 2022
    Оксана
    Серіал
    Наше життя нагадує збочений серіал.
    Мило з кохання медом і про жахну війну.
    Я вітерцем свободи в пильний підвал дмухну.
    Прикро, людина хибить. Всесвіт гарчить, повстав.

    Мов їжаки іржаві -- випнулася броня.
    Імунітетом вірним, працею ПВО,
    Я заклинаю сонце землю не гріти до
    Винищення прокази смертників корабля.

    Крає сирена ночі сни що не додививсь.
    Темрявою наосліп, сумка тривожна, біг.
    Кожен рятує Бога, хто зрозуміти встиг
    Що найгидкіші драми з межами голови.

    Тепло вдягай дитину, цуцика і мершій
    Зараз вода коштовніш за дорогий диплом.
    Зараз сміття квартира, техніка просто лом.
    Ненависть нас руйнує зграями сарани.

    Кожен нажаль не вічний, досвід не обезцінь.
    Все що твоє з тобою, міцно його тримай.
    Не поспішай втікати, місце своє це рай.
    Звикни що нас від смерті втримує волосінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/688

    20 бер. 2022
    Христина
    Мир прийде
    Безкрає небо засмутилось
    Від смутку в’яне все живе
    Життя немовби зупинилось
    В рідній країні війна йде

    Безстрашні воїни на стражі
    Безпеки нашої святої
    Кругом знищених міст пейзажі
    «Дарунки» армії лихої

    Та є щось сильне, нездоланне
    В цій легендарній боротьбі
    Це Божа воля невблаганна
    Яскраве світло у пітьмі

    Це наша віра в силу правди
    Бажання й мрії про одне
    Народ наш вільний та незламний
    Ми віримо, що Мир прийде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/689

    20 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Без назви
    Привіт, моя мила, я бачу дістало
    Тебе воювати на рідній землі
    І стільки вже крові твоєї пролито
    І скільки синів поховали в війні.

    Привіт, моя люба, немаєш вже сили
    Та борешся твердо за правду святу
    Стоїш на ногах, хоч скільки вже били
    І їм не зламать віру й силу твою.

    Привіт, моя нене, тебе любим щиро
    І воїнів твоїх в молитвах бережем
    Здолаємо вкотре ми ворога й мирно
    У своїй країні собі заживем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/690

    20 бер. 2022
    Ольга Конюченко
    Без назви
    Пятый день пишу и стираю строчки.
    Вот был чей-то дом, а теперь… три точки…
    Где мои друзья? Вот подвал. Нет света.
    И душа болит, когда нет ответа…

    Вы несёте «мир» к нам в дома без спроса,
    В новостях твердите, что мы - малороссы…

    Это ль не война?
    В пятый день не новость…
    Может быть проснётся у кого-то совесть?

    Закрывать глаза, ничего не видеть…
    «Братья» не хотели нас никак обидеть…

    Каждый украинец, он рожден из пепла…
    Он не многословен, но душа окрепла!

    Мы не малороссы ими и не будем!
    Захлебнётся кровью ваш вершитель судеб!
    На земле свободных, сильных духом, смелых
    Вы одно поймёте - у нас нет предела!

    На границе с вами
    Буквами большими
    Мы одно напишем -
    УКРАЇНА - ВІЛЬНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/691

    20 бер. 2022
    Марта Якубів
    Чи міг ти подумати, батьку, Шевченку?
    Чи міг ти подумати, батьку, Шевченку,
    Що в твій день народження – знову війна?
    Що вкотре москаль перетворить у пекло
    Наш дім Україну? Здригнеться земля?

    Чи міг уявити ти лють українську,
    Якої раніше не бачив ще світ?
    Чи знав, що на землю мерзотний російський
    солдат наступатиме, й встрягне у ній?

    Утім, ти погодься, наш батьку, Шевченку.
    Що наша країна з’єдналася в раз!
    Від Сходу до Заходу. Літні й маленькі.
    Я знаю, ти з неба гордишся за нас.

    Ти бачиш, Шевченку? Тепер українців
    Ніхто й не посміє рівнять з москалями,
    Бо наші кордони – від міст до провінцій,
    На всіх картах світу палають вогнями.

    Шевченку, а ти був правий. Ти пророчив!
    (Недарма провидцем тебе нарекли) –
    В сусідів руснячих неситі злі очі.
    Їм пити не дай – лиш би вкрасти землі.

    І знову, Шевченку, реве Дніпр широкий.
    І знову вітри гнуть вербини додолу,
    а синєє небо – не синє. Скорботне.
    Гіркою ціною приходить свобода.

    Ти бачив? Додому вернулись лелеки
    При лютих морозах, жорстокій війні.
    Дивись, патріоте. Ще трохи, Шевченку.
    І мир запанує на нашій землі.

    Нарешті «сусідське» – чуже і далеке,
    А мова державна луна звідусіль.
    Напевне, ти знав все, наш батьку, Шевченку.
    Недарма писав: «Не кохай москалів».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/692

    20 бер. 2022
    Катерина
    ніколи
    я ніколи не буду студити ранкову каву
    на балконі своєї стрункої п'ятиповерхівки
    тобі не напишу, більше не запитаю "як справи"
    ти не скажеш, що всю ніч тлумачив знайомі уривки

    не розлию вже батьків вишняк у надбиті бокали
    більше не захлинуся у хвилі вечірнього світла
    не згадаю як "київ-одесу" усю ніч чекали
    як в вагоні тіснім зустрічали вчорашнє літо

    не розійдуться грозові хмари - пухнасті батути
    не лунатиме більше дитячий вельветовий гамір
    ти не скажеш, що мій сонний голос кортить почути
    ну а я не зізнаюсь тобі, що кохаю без тями

    пройдуть сотні років і ще двадцять чотири години
    звичним ляпасом вулична тиша о п'ятій розбудить
    у щасливих світлинах розшиті бавовняні стіни
    нагадають мені, що ніколи не вийде забути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/693

    20 бер. 2022
    Ірина Худа
    Віднині все буде ділитися на «до» і «після»
    Віднині все буде ділитися на «до» і «після»…
    Ми всі пізнали разом, що таке війна.
    І до кінця стирчатиме у серці гостре вістря,
    і не пробаченною лишиться весна.

    Віднині іншими ми будемо навіки,
    та не розвидіти, на жаль, жахи утрати,
    і не знайти ніде на світі такі ліки,
    що зможуть серце материнське залатати.

    Віднині цінність іншу матиме життя.
    Війна розставила всі крапки й усі коми,
    коли в ту першу ніч в метро, де укриття,
    ріднились люди між собою незнайомі.

    Віднині «Як ти?» більш не просто запитання,
    це замість тисяч слів крізь кілометри страху
    прояв любові і турботи, хвилювання
    за всіх, за Київ, Маріуполь, Волноваху…

    Віднині знатиме весь світ, де Україна!
    Блактино-жовтий стане символом свободи,
    бо саме зараз в цю безсонную годину
    йде боротьба за землю вільного народу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/694

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Будем жити
    Війна йде, час минає,
    Чи довго то ще терпіти?
    А нас вона не покидає
    І як нам після того жити?

    А ті орки-нелюди!
    Та ви себе врятуйте!!!
    Пришли нас визволяти.???
    Краще бункер вбивці штурмуйте!!

    Але ми вірим в перемогу
    Все буде , не треба й ворожити..
    Бо то все завдяки нам і Богу
    Відбудуєм,заспіваєм  і будем жити..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/695

    20 бер. 2022
    Любомир
    Ти і ми
    Хай проростають соняхи з кишень!
    Хай сльози перетворяться в каміння!
    Хай рід твій прокляне земля в той день,
    Коли ти кров'ю окропив її коріння!

    Хай цвіт наш заколоситься життям!
    Хай вічно зеленіє Україна!
    Хай мирне небо буде журавлям!
    Героям - слава! Ворогам - руїна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/696

    20 бер. 2022
    Маргарита
    Без назви
    У чому винні діти України
    Що ранок в них не як в дітей?
    Що прокидаються не від співу пташиного
    А від ракет та бомб, звуку сирен...

    У чому завинили янголятка,
    Ледь встигли народитися на світ,
    Вже не побачать маму й татка,
    Бо ті пішли в останній свій політ...

    Біль, сльози, втрати відусюди
    Розбиті вікна та людське життя.
    Дехто вже не повернеться у рідні стіни
    Розкидала по світу всіх війна.

    Війна... Війна... Війна...
    Це слово чую знову!
    У вітрі, в небі, в подиху, у сні...
    Не буде, як колись, ніколи,
    Допоки нелюди на цій святій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/697

    20 бер. 2022
    Анастасія Шевченко
    Без назви
    Сьогодні перший день весни
    Але для нас - це шостий день війни

    Для нас тепер найбільше щастя - тиша

    Коли не біжимо ми у підвал
    Коли ми маємо можливість обійняти
    Та не побачити і капельки в очах

    Коли у кожне твоє «як ти»
    Тобі відповідають - «ми живі»
    А в тебе серце розриває на шматочки
    Малі шматочки, повні всі любви

    Ми будували плани
    Купували речі
    А зараз сидимо і всі ждемо
    Як скоро пролунають в нас сирени
    Куди ми всі побежемо ?

    Ми мали будувати наші сім’ї
    І кожен ранок прокидатись та робить
    А зараз в нас бомблять
    Наш Маріуполь, Харків, Київ…..

    Але ми всі незламні
    Та дуже-дуже сильні!
    Ми впораємося
    Та вистоїмо цю війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/698

    20 бер. 2022
    Ольга
    7 день війни
    Жорстокість, сльози і безсоння,
    Вже сьомий день ми як зпросоння,
    Чекаєм сонце, новий день,
    Щоб він був сповнений натхнень,
    Щоб кожен з нас зустрів свій ранок,
    Життя вже стало без тих рамок,
    Коли ми посміхались щиро
    І вірили в якесь там диво...
    Сьогодні  кожен розуміє,
    Що ворог наш він вже дуріє,
    Не будем просто споглядати,
    І тихо там чогось чекати,
    Ми маєм неймовірні сили,
    Для тих, кого ми не просили,
    Ось ви прийшли, вас не гукали...
    Хотіли ви, щоб ми тікали,
    На сьомий день війни у нас,
    Тікайте самі, вам вже час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/699

    20 бер. 2022
    Юлія
    Небо
    Згорнулось небо клубочком в долонях:
    Боже, мене захисти!
    Бачиш, за дні ці посИвіли скроні!
    Мало ж я щастям цвісти!

    Людям було за розраду і спокій,
    Але тепер я - страшне...
    Нині не щастям зовусь синьооким,
    Нині - бояться мене.

    В чому я винне, що нелюд проклятий
    Смерть так безчесно несе?!
    Боже, для мене Ти- батько і мати!
    Хто ж як не Ти їх спасе:

    Тих, хто до Тебе молитвою лине
    За батьківщину свою!
    Боже, мене збережи й Україну
    В цьому нерівнім бою!

    Хай у долонях Твоїх заховаюсь,
    Буду віднині щитом!
    Боже, на Тебе в цей час сподіваюсь,
    В битві великій зі злом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/700

    20 бер. 2022
    Леся Мазанюк
    Без назви
    Хтось скаже що я недалекоглядна -не осягаю світових проблем
    та криз минулої й теперішньої влади,
    не переймаюсь лишнім тягарем.
    Та в мене є маленька Батьківщина,
    захована в зелений шум садів,
    там, де моя духовна пуповина
    ще й досі з'єднана з землею прадідів.
    Це у старім селі привітна хата,
    що мружить очі-вікна на горбку,
    це вздовж доріг дерев почесна варта,
    це луг, що ловить річку говірку,
    це відблиск сонячний на плуга сивій сталі,
    це мій одноліток ліщинно-срібний гай...
    І я зубами гризтиму вандалів,
    які наважились образити цей край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/701

    20 бер. 2022
    Ольга
    9 день війна триває
    Дев'ятий день війна триває,
    І Київ у вогні горить,
    І кожен з нас в душі чекає...
    Бо хоче все це зупинить...
    Ми українці  - люди вільні,
    Ми не чекали тут гостей,
    На нас напали ці свавільні,
    Вбиваючи малих дітей...
    Я знаю, що моя країна
    Буде стояти до кінця,
    А за вікном вже десь руїна
    Міста всі сповнені свинця...
    А прийде час вона розквітне
    І встане зі своїх колін,
    Нехай це буде вже до квітня,
    Захисникам низький уклін...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/702

    20 бер. 2022
    Яна
    "У холодному льосі"
    На верх светр, а під ним ще один,
    Штани теплі й дві пари шкарпеток.
    Я дурію від купи новин,
    Не заспокоїть вже жодна з таблеток.

    Мабуть в одязі ляжу знов спать,
    Та скоріше не спатиму зовсім.
    Бо у вухах той звук, як бомблять,
    Й не до сну у холодному льосі.

    Звук сирени - це надто страшне,
    Та страшніше ще паніка в серці.
    Ми надіялись - нас омине,
    Та пора вже взуватися в берці.

    Не люблю я тепер літаки,
    І весна радість більш не приносить.
    Бо вдягаєш ти теплі штани,
    Щоб зігрітись в холодному льосі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/703

    20 бер. 2022
    Іванна
    А ти воював?
    тепер наше життя  поділене на «до» та «після»
    ми цього не хотіли,
    але хто нас питав?

    сім’ї без батька.. та зневіра у чисте
    нас питатимуть потім:
     «а ти воював?»

    нас питатимуть діти, а можливо і внуки.
    серед нас будуть ті ветерани війни.
    ми цього не хотіли, ми молилися богу
    ми втрачали своїх, ми кричали, текли.

    і нехай справедливість, як така, тут забута
    І нехай кожен з нас і багато зробив
    ми ніколи уже не забудем ці муки
    вони в нас оселились,
    але хто їх просив?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/704

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Сьогодні сьомий день війни
    Я знов прокунилась від взриву
    Ні не жаліюся тобі
    Лише кажу про свою тугу

    Прокинулась і знов молюсь
    Молюсь за кожного солдата
    Хай він повернеться живим
    У свою цілу, рідну хату

    Нехай обійме він дитя,
    Кохану, матір, тата, брата
    Нехай закінчиться війна
    І прийде мир у кожну хату
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/705

    20 бер. 2022
    Каріна
    Переможна мить
    Задзвеніли ляскотом –
    шум машин,
    обстріли лунають –
    всюди дим.
    ***
    І гучная тиша навкруги,
    наче ж місто дихає – ні душі.
    Страх і сум, одвідчай тут – то війна.
    І коли ж закінчиться жах – весна?!
    ***
    Ой, прокинься, дитятко,
    То все сон,
    подивися ж ластівко,
    свято ж он.
    ***
    Підем, квіти візьмемо і до тих,
    хто для нас з тобою переміг,
    серце щире вирвали із грудей,
    боронили вірно всіх людей.
    ***
    Як розповідали нам вояки
    не боялись смерті всі вони.
    І яскравим прапором майорить
    радісна, омріяна переможна мить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/706

    20 бер. 2022
    Галина
    Чи відболить...
    Чи відболить...

    Чи відболить ота війна у мЕні
    І рани чи колись ці заживуть?
    Додому повертаються лелеки
    Немов би знають, що чекають тут..

    Так вперше повертаються лелеки
    У дім, де мир та спокій не живуть
    Чи відболить колись усе у мЕні
    А спогади не раз ще позовуть...

    Побачити цей фільм війни жахіття
    І біль і розпач - шрами назавжди
    У спогадах не на одне століття
    Вертатимуть до клятої війни...

    Чи відболить цей невимовний біль
    Здається, ця війна зламала крила
    І ниють шрами знову у мені
    Вщухав цей біль - я Господа просила...

    І задихаючись від цих страшенних втрат
    Земля стогнала, плакала, хворіла
    Чи відболить в мені ота війна
    Що душу мою у мЕні убила...

    Чи відболить ота війна у мЕні
    І рани чи колись ці заживуть?
    Додому повертаються лелеки
    Немов би знають, що чекають тут...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/707

    20 бер. 2022
    Юлія Бабич
    Я - то вся Україна моя
    Не питай, чи у мене все добре...
    Я - то вся Україна моя...
    Я - та мати, що вкрила собою
    Одномісячне своє дитя...

    То донька моя в плаче від страху
    Під ворожим злочинним вогнем...
    То мій брат окупанта шле нахуй
    За російським услід кораблем...

    То мій син у свої одинадцять
    Втік до війська проситись вступить...
    Моя мати втомилась боятись
    І під "градами" клятими спить...

    То дідусь мій був орками вбитий,
    Коли вийшов голіруч навстріч..
    Бабця моя, сусідом накрита,
    На подвір'ї лежить третю ніч...

    То сестер моїх нелюд гвалтує...
    В лісі темнім тіла їх висять..
    То мій дім чорна нечість руйнує.
    В моє серце ракети летять...

    Чоловік мій, що втратив у битві
    Дві ноги, повернувся у стрій...
    Я - то всі і живі, і убиті...
    Я несу в собі кожного біль...

    Не питай, чи у мене все добре...
    Я - то вся Україна сумна...
    І не миру бажай - перемоги!
    Тільки з нею скінчиться війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/708

    20 бер. 2022
    Яна #YaNota
    На вільній.
    На вільній я вкраїні народилась,
    На вільній виросла, на вільній я живу.
    Іще з дитинства нею я гордилась,
    Пишалась тим, що українкою зовусь.

    Горджусь і зараз, земле моя рідна,
    Що Батьківщиною зову тебе одну.
    І не ділитиму на Західну і Східну,
    Бо ти єдина і таку тебе люблю.

    Люблю твої безмежнії простори,
    Твої пісні і ніжнії слова,
    Блакить озер, морів й величні гори,
    Маленькі села й тисячні міста.

    Люблю твою історію могутню,
    Твою незламність і твій дух стійкий.
    Прадавню твою славу незабутню,
    І твою волю, що виборюєш роки.

    Люблю людей, їх працю, їхню душу,
    Калину, що у дідовім саду.
    Яскраві зорі, як червона ружа,
    Додому, що завжди мене ведуть...

    Ти знаєш, що здається мені нене?
    Що це лиш сон й прокинусь скоро я.
    Розплющу очі - там село зелене
    Вже потонуло в співах солов'я...

    Весна танцює вулицями міста,
    Тебе вбирає в сонце і росу.
    На видноколі райдуга барвиста,
    Берізки віти заплітають у косу...

    Але не сон це, і війна ввірвалась,
    На твої вулиці і до твоїх дітей.
    Ти не здасись - ніколи не здавалась,
    Бо маєш міць - стійких духом людей!

    Я бачила синів твоїх завзятих,
    Які стоять одягнені в броню.
    Готові твою волю захищати,
    Готові і у воду, й до вогню!

    За тебе ми стоятимем сміливо,
    Усі разом, єдині, як душа.
    Моя могутня земле, моя мила,
    Ми нероздумуючи всі взяли меча...

    І так пишаюсь тим, що ми єдині,
    Що згуртувалися у всьому і усі.
    Молюсь і вірю, рідна Україно,
    За нами перемога у війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/709

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Коли закінчиться війна...
    Коли закінчиться війна - я сяду в крісло...
    Із дуба, з гобелена, із ткання...
    Розчулюсь і заплачу гірко, звісно...
    Спечу із маку торт  і буду їсти!
    Зі мною їстимуть і друзі, і сім'я.
    Коли закінчиться війна - одягну плаття...
    Улюблене, де в павах рукави!
    Складу на купку хмиз та розпалю багаття!
    І гладіолуси садитиму з таким завзяттям, що дивуватимуться сонце  і лани!!!
    Коли закінчиться війна - я піду в рідні села...
    Й стареньку руку в пригоршню візьму!
    І в записник запишу пісню і сумну, й веселу.
    Щоб знали аутентику й міста, і села!!!
    Все буде Україна! Я її люблю!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/710

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Все там: і слава, й честь,
    хвала героям..
    Дошки й граніт -
    ти знаєш хто я.

    Дитячий спів
    під звук гармати,
    молитви тих,
    хто хоче спати.

    Ти знаєш де,
    ти знаєш звідки,
    кого і хто, і як…
    неначе
    хтось з них хоч раз
    колись заплаче.

    Вони впадуть,
    прийдуть герої,
    ти глянеш в небо -
    я з тобою.
    Мовчи чому,
    бо знаєш хто я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/711

    20 бер. 2022
    Ольга
    Ніч війни
    Війна - це темна ніч безсоння,
    Тривога, час і ти з просоння,
    Хапаєш екстрений рюкзак,
    Не думаючи що і як...
    За весь цей час не має сну,
    Ми не помітили весну...
    Щодня рахуємо ми дні
    Бо віримо, ми не одні...
    І прийде час і прийде день,
    І заспіваєм ми пісень...
    Весь світ вже пам'ятає нас,
    Ми найсильніші- без прикрас...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/713

    20 бер. 2022
    Валентина Зав'ялова
    Маріуполь 2022
    Тролейбус потихеньку їде в гору,
    А унизу - казковий Зурбаган
    Хизується червоними дашками,
    Статечними купецькими домами.
    І грона винограду у садах
    Неначе просять їх скоріше зняти,
    А далі море сріблом розлилось
    І кличе, хоче тебе обійняти...
    Тепер, напевно, тільки пригадати
    Ми Маріуполь зможемо таким,
    Гостинним, свтлим, добрим і багатим
    Натомість - горе, сльози, смерть і дим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/714

    20 бер. 2022
    Марина
    Кровотичить…
    Кровоточить, кричить, палає…
    Кожен з нас щосекунди благає,
    Злиться, ненавидить, плаче,
    Що виривається те русняво-звіряче!

    Кровоточить, кричить, палає,
    Наша рідна, наш чорнозем,
    Але кожен з нас вірить, знає,
    Що ми вистоїмо, а потрібно буде — помрем.

    Кровоточить, кричить, палає,
    Кожен з нас щосекунди благає,
    Злиться, ненавидить, плаче,
    Але зціпивши зуби терпляче,
    Тримається за любов і віру кожного,
    Адже ми з народу непереможного!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/715

    20 бер. 2022
    Тарас  Плакса
    "Полум'я війни"
    Чи ж сон-це? Чи це ж мара? Нажаль.
    Не сон…людей вбивають-це війна!
    Дітей вбивають, Боже милий …
    Яка , ж це дорога для нас ціна !
    Ціною власного життя… Ми !
    Захищаємо Тебе , рідна Земля.
    Найкращі дочки і сини…тілом ракети
    прийняли - пішли на небо- янголята.
    Залишившись у пам’яті-Героями війни.
    Московської війни- яку ми не пробачим .
    Московської війни - яка змінила світ.
    А ми , за обрієм - вже бачим !!!
    Як Україна розіб’є , “кацапський рід”
    Зупинить : танки , гради і ракети !
    Навіть без зброї - виграє війну !
    Бо з нами Бог - і Він - освітить
    Той день,коли ми переможемо орду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/716

    20 бер. 2022
    Євченко Едуард
    Без назви
    Чого б тобі хотілося сьогодні?
    У цей безхмарний сонцесяйний день.
    Невже немає світлого куточка у безодні,
    Що сірістю стискає звук твоїх пісень?

    І скло води не супиться, не тяжить.
    І вітер лиш лоскоче міць твою та силу.
    Невже ти не щасливий у цю мить,
    Яку тобі лиш потайки відкрили?

    Бо ти не знаєш.

    Десь кров глибоким ровом бруд ковтає,
    Вкриваючи поля розірвані металом.
    І небо лиш плацдарм для жадібної зграї,
    Що коле й коле світ отруйним жалом.

    Жалоба й смерть, зітхання і тортури.
    І тільки інший ти посеред лиха руйнувань
    Сердешно б'єшся о мішки та мури,
    Ховаючись від тих, хто з куль збирає дань.

    Послухай.

    Невже ти не згадаєш день солодкий цей, мрійливий,
    Де кожної пелюстки нитка споглядає полотно.
    Трави сушило сонце й омивала довга злива.
    І лиш для тебе розпростерлось на лугах його руно.

    Не зараз.

    На голках, що відлиті з болісної втрати
    Танцює білий саван, чорний горобець
    І ти, одягнений у шолом і потерті лати,
    Без ладу або згоди із собою під кінець.

    Я знаю що б тобі хотілося сьогодні.
    Лиш день один, безхмарний і простий.
    Не бійся, я його сховав напередодні.
    Ось він, тримай, це подарунок, не впусти.

    Як ти хотів, день чистий, сонцесяйний.
    Цінуй і бережи, можливо це останній.

    Можливо навіть і його у нас нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/717

    20 бер. 2022
    Яна #YaNota
    Чуєш, мила?
    Чуєш, мила, гримить як війна?
    І як стукає в стомлені вікна?
    Розлучить нас схотіла вона,
    До роздору вона ж лише й звикла...

    Чуєш, мила, гармати гудуть?
    Десь далеко, мабуть, знову Харків...
    Ти сміливою й сильною будь,
    Повернусь я до тебе без танків.

    Чуєш, мила, як десь літаки
    Розганяють зажурені хмари?
    То вкраїнські летять вояки,
    Окупанту, щоб дати розправи.

    Чуєш, мила, як плаче маля?
    Плаче болем і стомленим криком.
    В нього була ще вчора сім'я,
    Нині ж ворог забрав в нього світло...

    Чуєш, мила, як серце щемить?
    То сумує воно за тобою.
    Зачекай ти на мене лиш мить,
    Й повернусь я до тебе з весною.

    Чуєш, мила, як вітер гуде,
    То втікає напасть та ворожа.
    Чуєш, люба, нам спокій прийде,
    Нас боронить свята ласка Божа.

    Чуєш, мила, гримить як війна?
    Та не довго грозі цій тривати.
    Ти молись й повернусь я зрання,
    Повернусь, щоб тебе обійняти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/718

    20 бер. 2022
    Галина
    Намалюю
    Намалюю сонце  в небі
    Край красивий за вікном
    Щоб була любов у серці
    Намалюю все кругом...

    Синє небо, намалюю
    Золоті поля пшениці
    Спів птахів у полі чую
    Чи усе мені лиш сниться?

    Олівці візьму у руки
    Аркуш білого паперу
    Намалюю своїх друзів
    Як зустрілись ми уперше...

    Намалюю прапор в небі
    Синьо-жовтого окрасу
    Що мені сьогодні треба?
    Щоб були усі ми разом!!!

    Намалюю схід і захід
    Що за руки всі взялися
    Україна завжди разом
    Де би ми не родилися...

    Намалюю птаха в небі
    Що кружляє над полями
    Чи багато Нам всім треба?
    Мир зустріти поміж нами!!!

    Намалюю щастя й долю
    У квітучому розмаї
    Україну маю свою
    Ні на що не проміняю!!!

    Автор Завидовська Г.С
    20.03.19р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/719

    20 бер. 2022
    Олеся
    Засмерділася брехнею росія
    Засмерділася брехнею росія,
    Засмерділася і тхне на весь світ,
    Пропагандувала себе як героїня,
    А насправді знищує свій родовід.

    Засмерділася і сама не розуміє,
    Що той запах проник у їхні голови
    Та велично тупа країна тліє,
    Бо зазнала безжальні холоди.

    Кричить до неї пів планети,
    Кричить та вона не чує,
    У неї, мабуть, заїли касети,
    Але ми намотаємо їх на пулі (х*е).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/720

    20 бер. 2022
    Наталя Жарко
    Україна
    Молюсь! Молюсь! Молюсь! Молюсь! Молюсь!
    Молюсь за Україну - землю рідну! Кривавий звіре, ні, я не боюсь!
    Убий, та не віднімеш мою гідність!

    Молюся! З нами правда є свята!
    І українець не ступив на чуже поле!
    Чому ж біда у нашу хату заверта?! Чужинська куля моє серце коле!

    Молюсь за тебе, воїне,  молюсь,
    Що захистив грудьми безстрашно нині!
    Я вірю в перемогу!  Я діждусь,
    Коли пекельний звір кремлівський згине!

    Молюсь! Молюсь! Молюсь! Молюсь! Молюсь!
    Чи й ти позбувся, світе,  супокою?!
    Я певна правди! Я вже не боюсь
    В бою священнім! А чи й ти зі мною?!

    Сьогодні звір терзає мою плоть,
    Та дух свободи наший непорушний!
    Хіба даси мене у кров змолоть?!
    Бо звір й на тебе свою лють  обрушить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/721

    20 бер. 2022
    Ілля
    Живі
    То не мертві шепочуть-живі
    І лани і степи промовляють
    Що оцінять потуги твої
    Що герої в душі не вмирають
    То не мертві шепочуть
    Дитя, що чекає рідненьку кровінку
    Тож солдате сенс твого буття,
    Повернутись живим у родинку
    Знаю я політичний бедлам
    У країні що сяяла сонцем
    Патріот залишається сам
    Віри й правди її оборонцем
    Тож підтримаєм  браття всіх тих
    Словом, ділом, молитвою дзвінкой
    Хто не здався, хоч здатися міг
    Хто не став перед злом невидимкой
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/722

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Заведи мене, мамо, у чарІвну кімнату
    Заведи мене, мамо, у чарІвну кімнату...
    Де немає пістолів, де у платтях лялькИ...
    Де веселки на стінах...Де не будуть лякати...
    Де не гинуть малята від чужої руки!
    Заведи мене, мамо, у чарІвну кімнату...
    Де малюнки, де ігри, де батут - стрибунець...
    Де історії добрі, а у них - мама й тато, й кошеня волохате...
    І стражданням - кінець!
    Заведи мене,мамо, у чарІвну кімнату...
    Де альбоми родинні на канапі лежать...
    Де дарують тістечка й солодесеньку вату.
    Де читають казки нам і гуртом Славень вчать!!!
    І нехай ця кімната стане затишним домом...
    Де немає зітхання! Тільки посмішок сад!
    Де живуть добрі феї й Білосніжка із гномом!
    Буде все Україна!!! І добра зорепад!!!
    Пам'яті усіх діток, вбитих російським катом...
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна_все_буде_Дитина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/723

    20 бер. 2022
    Аліна Пушкіна
    Сльози матері
    Сльози матері

    Всі ми з Вами - патріоти.
    У всіх є прапор на стіні...
    Хтось кричить "Героям Слава"!
    А хтось, воює на війні...
    За наше з вами мирне небо,
    За подих кожний, за життя!
    Вони там гинуть, умирають...
    І Бога молять, бо не знають, що їм робити,
    Й де шукати, той мир, що цар хотів забрати.

    А мати плаче за солдатом,
    А він приходе їй у сні й говоре, :
    "що все добре, мамо...",
    " не плач, ріднесенька, не плач...
    "Я буду тут, з тобою, МАМО,
    За тебе я поклав життя
    Й за Україну, рідну землю,
    що як і ти в мене одна.. "

    І поховала мати сина,
    І вже не плаче - сліз нема,
    А тільки молиться і просе,
    Щоб вже закінчилась війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/724

    20 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Так, зараз не всі можуть описати, що в них на душі,
    та я не буду осторонь, коли на нас точать ножі.

    На вулиці весна страхом і кров'ю переповнена,
    та війна Україну не знищить, бо ми – сильна нація.

    За нами перемога, ти не сам, і я не сама,
    хто вірить той не здасться й не скаже: «Усе дарма».

    Ми ворогів здолаємо спаливши все зло дотла,
    їм доведеться заплатити за завданий біль сповна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/725

    20 бер. 2022
    Ольга
    Не та ми нація, щоб зняти вишиванку
    Не та ми нація, щоб прагнути війни,
    Не ті ми люди, щоб чуже хотіти,
    Ми просто хочем мирної весни,
    І Перемозі, щоб раділи наші діти...

    Не та ми нація, щоб віддавать своє,
    Не ті ми люди, що цей біль пробачать,
    Нам просто хочеться не жити у вогні,
    Хоча є ті, хто перемогу не побачить...

    Не та ми нація, щоб розвернутись і піти
    Не ті ми люди, що промовлять "я не можу"
    Наш "привід" буде нищить з висоти,
    Ми подолаєм цю орду ворожу...

    Не та ми нація, щоб зняти вишиванку,
    Не ті ми люди, щоб забути кров "своїх"
    І прийде день, так скоро на світанку,
    Ми з Перемогой привітаємо СВОЇХ

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/726

    20 бер. 2022
    Дарія
    Без назви
    І знову покинутий дім
    Кудись тебе відсилають
    Немає в них й краплі жалю Милості вони не знають

    І знову покинутий дім
    Знову довга дорога
    Залишилась вдома усе
    З собою взяли лиш тривоги

    І знову покинутий дім
    Зруйноване щастя і доля
    Така виходить ціна
    Української нашої волі

    І знову покинутий дім
    Нестерпний біль у грудях
    В очах питання одне
    Коли мене вже розбудять?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/727

    20 бер. 2022
    Ілля
    Ідея
    Ідея наша вільного народу,
    Що влучно описав Подеревяньский
    Ідіть подалі, не калічте вроду
    У злобі дикій, слабкісті мещаньскій
    Ідіть подалі, брат пішов на брата?
    Але це ваша помилка, провина
    Ви у царі все обирали ката
    А кат не бачить де жива людина
    Він тільки просить, просить без зупину
    Побільше крові і грошей що з неї
    Течуть на нашу рідну Україну
    Могилами, сльозами на лілеї
    А потім що? Коли війна скінчиться?
    І запалає сонце у долоні
    Вам ще не пізно спротиву навчиться
    Допоки не усі в царька полоні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/728

    20 бер. 2022
    Галина
    Україна
    Україна

    Є держава на Землі
    Найрідніша і єдина -
    Де співають солов' ї
    Зветься гордо - Україна!!!

    Сильна духом і незламна
    Українці ми усі -
    Це моя, як друга мама
    Щастя й радість на землі!!!

    Є красивий край далекий -
    Де любов і віра є
    Прилітають знов лелеки
    Кожен рік в гніздо своє...

    Край красивий, рідний, любий -
    Моє серце і душа
    Я ніколи не забуду
    Україно, дорога!!!

    Україно, мати моя -
    Найрідніший рідний край!!!
    Україно, мова твоя
    Нас дітей,  її навчай!!!

    Україно, Україно!!!
    Не покину я тебе
    Ми твоя любов і сила
    Ти - найкраще, що в Нас є!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/729

    20 бер. 2022
    Ірина
    ***
    Ти клоун...  Ти знав це?
    Дурний ти. Син чорта. Свиня.
    Гидкий весь! Особливо лице.
    Вмирай, проклинаю, щодня.

    Син чорта, бо так за своє не говорять.
    Ти зрадник, ганьба тобі суд.
    "Україну ще мільйон разів створять.
    А твої слова то лиш блуд."

    Ти хто? Царом найнявся?
    Як судиш? Не віриш? Ганьба.
    Через тебе цей вогінь зайнявся.
    Не знаєш геть що це "мольба"!

    Повір у своє і змирись.
    Покайся та визнай - дурний був.
    Біжи, москалю вже скорись.
    Ти певно про неї забув..

    Забув. Бо не вірив. Де розум?!
    Не віриш - життя твоє гріш.
    У діда твого був задум.
    А ти аби бігти скоріш.

    Біжи, то втікай. Схаменися!
    Тебе доженуть звідусіль.
    Боїшся? То вже застрелися.
    Не знаєш ти що таке біль.

    Ти не людина. Тварина.. Чи гірше?
    Ти щур, ти теля, таж свиня.
    Не має для тебе і вірша.
    Не розум, а дурість спиня.

    Україна не ти. Ти це знаєш.
    Україна не там де твоя нога.
    Вона тільки там де кохаєш.
    Ти її вічний слуга.

    Пишайся, бо бігти в нікуди
    Це бути заблудшим в душі.
    Заб'ють і тебе потім в груди.
    Не знайдуть навіть в глуші.

    Ти син чийсь? Чи батько?
    Ти дурень, як служиш чужому.
    Говориш "Здрастє" і думаєш дядько,
    Не здався такий ти нікому.

    Колись за мову твою убивали.
    Колись нас морили, бо знали одне.
    Усе, що вони так довго ховали
    Їм просто так не мине.

    Історія марить, вони тут маленькі.
    Не віриш, то дізнавайся хоч щось.
    Так шкода, що люди часто дурненькі.
    Не страшно, що знову вдалось.

    Дурний ти! Не ти Україна! Ти знаєш.
    Дурний ти, бо труп ти живий.
    Ти перед дулом все це згадаєш.
    Побачиш, хто тут чужий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/730

    20 бер. 2022
    Інна Приходько
    Думи
    Моя люба свята Українська Земля
    Земля моїх дідів, бабів, батькова, Мамина, братова, сестрина
    Мого дитинства, юності, зрілості
    І старою буду на ній
    Сьогодні я в цьому вже майже впевнена.

    Так от для чого ти нас створив.Ти обрав нас, наше покоління, для створення Нового Світу. Ми побудуємо собі і нащадкам на ціх руїнах Нову Землю. І вже ніяка потвора і ніколи... Бо ми вже знаємо як воно, коли твоя Земля тікає з під твоїх ніг і ось зараз ти залишишся без  неї. І ніякими кігтями, якими ти намагаєшся її втримати, вона не тримається.

    Навіть за найгіршого сценарію попередні покоління українців свою місію перед майбутніми виконали. Зерна розсипані по всьому світу . Духовна основа нації, країни, світлого майбутнього закладена. Все інше буде за будь яких обставин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/731

    20 бер. 2022
    Гордовська
    Без назви
    А ненависть усе росте, мене вже - не переконати.
    І кожен день несе тягар людської втрати...
    Ця тупість сотні москалів, які за цукор віддадуть життя, а "тисяча рублєй" - нова ціна буття.
    "Ви нє пугайтє нас сваїмі санкциямі, ми ета всьо пєрєживьом, как нада будєт, то за наших всє умрьом!"
    Помри, у соромі за свого сина, за свій сліпий й цинічний "рускій мір", який несе лише руїну, а в нас в країні буде - мир!
    Єдина нація - єдина воля! Ми долею об'єднані в один народ! Прокляттям вмийтеся - собачі діти, хоча вам пофіг "й так сайдьот"!
    "Нормальних рускіх" - НЕ ІСНУЄ! Це в них в крові, такий менталітет, а ненависть моя навіки малює в пам'яті війни портрет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/732

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія Степанівна
    Старенька грушка.
    Старенька грушка бачила багато...
    Зістаріла вже втомлена душа...
    Стрясуть гнилиці  з
    віток - в неї свято!
    Все промовляє:" Ще б одна весна..."
    Колись їй блискавиця вдарила у груди!
    І біль позбавив спокою та сну...
    "Її зрубати треба!",- так  казали люди.
    Вона ж просила ще одну весну...
    "Який із неї зиск? Слід молодь насадити! А все старе  хай йде на поруби!"
    Вона ж цвіла, родила, тільки б догодити!!!
    Й чекала бджіл, лелек і теплої весни.
    Щоночі снився сон, що юна і безпечна...
    Що стан її- тонкий й м'якесенька кора...
    І в ґаздівстві вона- то скарб беззаперечний...
    Все буде Україна! Й ще одна весна!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна_все_буде_весна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/733

    20 бер. 2022
    Анастасія Смужевич
    Непрочитаний вірш
    Мій ранок :що ти? як ?жива?
    Здавалося,  22 рік, а йде війна.
    Здавалось, сон - а виявилась реальність.

    Вертайсь додому!
    Вже все скінчилося!
    Скоро ми вже це почуєм
    Ми їх здолали! Війна скінчилась!

    Але поки:
    Пишу тобі я це з підвалу,
    Не боюсь тебе ні граму.
    За сім'ю, домівку  свою!
    За Батьківщину!
    За рідний Київ!
    За неньку Україну!
    Ось мій страх, але не ти.

    Та чому ж прийшов, як щур?
    Тихенько, коли кожен бачив сон
    Розірвав всі наші плани.
    Потрощив, убив, украв.
    Цього же ти хотів?
    Крові нашої не вистачало?

    Так ось, скажу тобі це чесно  й прямо: «Тобі не місце тут».
    Буде боронитись кожен, хто як зможе:
    Цигани танки покрадуть,
    Гопніки танкістів переб'ють,
    Огірками дрони ми переламаєм,
    Але жодний клаптик батьківщини
    Не віддірвеш і не візьмеш.

    Але це все дало зрозуміти
    Під маскою, якою ти ховався.
    Що найбільший боягуз - це ти,
    Нікчемне ти створіння.
    Щоб 300 метрів під землею
    Ти вже в землі,
    Карета скоро вже приїде
    Її ім'я просте - це СМЕРТЬ.

    За що ж дітей малих ти губиш?
    Нацисти? Фейки? Муляжі?
    Це зірочки, які лиш бачили
    мультики й ляльки,
    А ти їх вбив...

    Помреш, помучившись ти знатно.
    Домівки,церкви, гаражі -
    Все відбудуємо,
    Та життів людей не повернеш.
    "Спасітельна операція" так це ти назвав.

    Ніхто ніколи не пробачить,
    Ніхто ніколи не забуде,
    Життя людей яких ти вкрав.
    І кожен з вас є дитиною тирана
    Бо мовчання - то є згода
    Ви продали себе страху.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/734

    20 бер. 2022
    Олеся
    Без назви
    Подивлюся у вікно - бачу прапор
    Із жовтою і синьою смугами
    Ми будемо битися, бо за мир
    Відстоїмо потужніми заворухами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/735

    20 бер. 2022
    Тата Рівна
    Дихай, Мадонно, глибше!…
    І.
    сьогодні зустріла кота
    питаю його: — ти чий?
    а він подивився знічев‘я (о! простота —
    ця змучена жінка, що стріла собі кота)
    і каже: — та ж твій! Твій!
    Як — мій? У мене, коте, вдома — кудлатий пес
    маленька злюка яка з котами на ви
    а кіт мені сумно, не піднімаючи голови:
    — хазяйка моя — Мар‘янка —
    їй лише п‘ять
    вона білява, а кучері ніби віск
    вона вередуля й любила рожевий блиск
    на щічки свої малювати у дитсадок
    я був її вірним другом, її котом —
    охоронцем
    її котом — бойовим товаришем в кожній грі,
    затії, шкоді — у кожному шарі її ноосфер
    — я був котобогом серця її та султаном її дивану
    хазяйка моя — Мар‘янка —
    їй завжди п‘ять — тепер…!
    я знаю — у тих кому п‘ять
    не може бути смерті —
    у них — нірвана!
    у них перехід між світами зі земного життя — у вічне
    у довге як день той лютневий та березневий коли
    Мар‘янки моєї не стало — вона — відійшла у циклічність історії та імли
    згоріла як воскова свічка
    а може й розтанула

    ІІ.
    чи можна пожити встигнути за місяць або за рік? —
    є люди які стверджують з розумним виразом верхньої частини свого body —
    що вік іще коротший у метелика, мухи, бджоли
    чи неіснуючих на їхню думку народів
    і — б’ють по найслабших місцях де — воскові — в ліжечках — в ряд
    п’ятдесят шість сиріт — ворзельських немовлят
    і крапля води із розбитого крана врятує життя комусь одному лише —

    дихай, Мадонно, дихай, Мадонно, глибше — ця тьма нездоланна!

    ІІІ.
    цю тьму перейде лиш Іванко! —
    Івану вже п‘ять з гачком
    він плакав як тата убили як тата назовсім не стало
    а потім він рушив життям та прийшов на кордон
    між власним дитинством і диким стрибком у пекло з відкритим забралом
    де більше немає понять ні добра ні зла —
    де більше немає віри ні в кого —
    у нього був пакет, іграшка і повна душа
     — нічого!
    холодної порожнечі гірких безнадій та сліз
    Івану вже п‘ять з гачком — він — дорослий — наче — афонський старець
    у тому пакеті він ніс більше ніж нам уявлялось
    ніж нам доводилося піднімати хоч колись

    IV.
    отак ми з котом стояли на вулиці, дощ моросив
    і крига тонка під дощем сьогодення — тріщала
    а кіт говорив говорив говорив говорив
    а я не могла говорити — і я мовчала
    в моїй голові лунали їх крики їх стогони їх ласкаві останні слова:
    — мамо, не плач, ми — безгрішні, а отже, будем в раю
    мамо, — питали вони, — а за що нас б‘ють? —
    що ми зробили поганого що нам не дають
    жити?
    чому ця війна така безталанна?

    а потім ми розійшлися — я не — забрала кота —
    він вирішив йти між люди і —руйнувати ілюзії самообману
    він вирішив не жаліючи свого живота
    розповісти кожному жителю Землі про біляву маленьку Мар‘янку —
    хазяйку свою, українку, їй навіки всього лиш п‘ять
    тисяч років болю та —
    безпросвітнього туману
    він вирішив розказати їм про Іванка
    про те що на цій планеті немає бога

    Дихай, Мадонно, дихай, Мадонно, глибше!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/736

    20 бер. 2022
    Андрей
    ФАНТАЗИЯ
    Я встану утром рано - по-заре.
    Лишь только блики первые пробьются Солнца.
    И мышцы растяну в усталостной тоске.
    И с упоением метну ведро в прорыв колодца.

    Напьюсь воды колодезной холодной ключевой,
    Прополощу слегка окрепшую щетину,
    Залезу с головой в пахучей мокрой свежести покой,
    Чтобы разгладились едва ожившие лица морщины.

    Попью душистого парного молока
    Вот только-только раздоившейся бурёнки-мамки.
    И побреду искать в углу метёлку веника,
    Чтобы заботливо собрать все крошки от ржаной буханки.

    Ещё над озером лежит густой туман,
    Как будто бы оно укрыто сизым одеялом.
    Но понимаю я, что это - зрения простой обман.
    А - может быть - действительно оно дремало?

    Уйду в поля пшеницы, ржи, овса -
    Сквозь скопища случайные вьюнка-берёзки,
    Сбивая ржавчину с больных колосьев тут и там,
    И прочихаюсь весь до слёз, как отморозок.

    А по пути вся мокрая от рос трава
    Ополоснёт водой мозолистые ноги,
    И будет липким звоном наполняться голова
    От криков петухов и колеи просёлочной дороги.

    Я заберусь - куда неведомо тебе.
    Зайду в посадку на краю глухого поля.
    В забытый богом уголок земли родной,
    Вдохнув простого босяка крутую долю.

    И соберу грибов в посадке из берёз -
    Груздей и шампиньонов и белянок.
    Нарву букет из полевых цветов -
    Ромашек, колокольчиков и васильков с полянки.

    Я продерусь в ковёр из сочных трав,
    Раскину в стороны уставшие ладони
    И буду спать как измождённый запахом земли
    И августа, и жаворонка трелью над открытым полем.

    И в миг проснувшись, но ещё хмельной,
    От свежести травы, кузнечиков трещоток,
    Подумаю - как можно променять рай неземной
    На звуки выстрелов и пулемётов ноты.

    И вот подумалось в нирване этой мне -
    Прочувствовав несчастья и бомбёжек запах,
    Собраться миром всем, в ракету ... посадить
    Да и отправить их подальше на...совсем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/737

    20 бер. 2022
    Каріна
    Що є щастя для мене?
    У чому щастя для мене?
    Де шукати той знак?
    Я не знаю й до нині,
    бо блукаю в зірках.

    Світоглядним мірилом
    видається життя.
    Де ж ці сонце і ниви,
    рай для кожного з нас?

    Наче гостем у світі
    я блукаю щодня.
    Сонце, небо і зірки –
    друзі, кровна рідня ?!

    Я питаюсь навколо
    де ми, хто ми і з ким?
    Та мовчать всі довкола,
    адже ж байдуже їм.

    Маю те, що хтось хоче,
    а знаходять не всі.
    Крихту знань і надію,
    віру в рай на землі.

    Крізь блукань і терни,
    знову з’явиться світ
    Відбудується гавань,
    і заселиться дім.

    І засяє мов злото
    радість в кожного з нас,
    зникне злість і болото,
    що породжує страх.

    Що є щастя для мене?
    Де шукати той знак?
    У збагаченні рідної мови,
    перемозі кожного з нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/738

    20 бер. 2022
    Тетяна Кандлін
    Цього року не буде весни
    Цього року не буде весни.
    Її вбили, нещадно зім'яли.
    Україна в крові і вогні
    Від сусіда цього не чекали.

    І здригнулась в стражданнях земля,
    На ній крові невинної ріки,
    В бомбосховищі плаче маля,
    Під ракетним обстрілом домівки.

    Розгромили нещадно садок,
    І картини горять в галереї.
    Навкруги вогнепальний танок
    За чужі божевільні ідеї.

    Я в молитві до Бога схилюсь,
    І поплачу за рідну країну:
    Бережи моїх рідних, Ісус,
    Моїх близьких і кожну родину.

    Хай скінчиться скоріше війна,
    Повернуться солдати до дому,
    І настане нарешті весна.
    І ми будемо жить по новому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/739

    20 бер. 2022
    Галина
    Не мовчи...
    Не мовчи, я прошу, не мовчи
    Я з тобою, я завжди з тобою
    Знаю боляче, рідна, терпи
    Бо ми боремось разом за волю...

    Не мовчи, рани знов кровоточать
    Але ти, моя рідна, тримайся!
    Хай там що нам з тобою пророчать
    Ні на мить, ні на мить не здавайся!

    Не мовчи, говори ж бо зі мною
    Зводить з розуму клята війна!!!
    Не мовчи, я з тобою, тобою!
    Кажуть, в гості крадеться весна...

    Кажуть з вирію птАхи вернулись
    Не мовчи, бо це наша весна
    Небеса там вгорі нас почули
    У молитвах моїх всі слова...

    Скоро все закінчиться, ти віриш?
    Обіцяю тобі, не мовчи!
    Бо з тобою завжди твої діти
    Твої доньки й найкращі сини...

    Кажуть, що ця весна вже не плаче
    Бо ридають усі матері -
    За синами, батьками, ти бачиш?
    Скільки гине на нашій землі...

    Не мовчи, я прошу, не мовчи
    Я з тобою, я завжди з тобою
    Знаю боляче, рідна, терпи
    Бо ми боремось разом за волю...

    18.03.22р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/740

    20 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Мала дитина дивиться у небо ...
    Мала дитина дивиться у небо.
    Чорне від вибухів,утомлене від куль:
    "Ти чуєш, Боже,нам війни не треба
    Я хочу чути голоси зозуль.

    Нехай співає мама колискову,
    Хай тато повертається з війни
    Я так люблю цю мелодійну мову,
    Мій рідний край, і церкву,і лани.

    Тепер я ,Боже,дуже часто плачу,
     Зі страху притулившись до стіни.
    Мабуть, ми не поїдемо на дачу.
    Нема будинку - наслідки війни.

    До нас уже вертають журавлі
    Стривожені,задимлені і кволі
    Проте сумні усі їхні "курлі":
    Живуть вони тепер у міннім полі.

    Закрий нам небо мужніми руками,
    Ти можеш,знаю,виконати мрію
    Будь поруч з нами Своїми думками,
    На тебе покладаємо надію.

    А я буду слухняною  завждИ:
    Не "гратимуся" хлібом за столом.
    Я в укритті відчула смак води,
    Нас ангел затулив своїм крилом..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/741

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія Степанівна
    Весна надії.
    Весна дарує кожному своє: рукам- роботу, личку- ластовиння...
    Душі - молитву, котра віри додає, надійний парус- морю, а землі - насіння!
    Гілкам - бруньки, хатині - чисті вікна.
    Хмаринці - грім, веселці - кольори.
    Школярикам малим- до зір шляхи й до світла!
    А ґазді - теслі- мудрі поруби.
    Закоханим - посаг та золоті перстені!
    А нареченій - низку бурштину...
    Нечистому на руку- вітру в жмені!
    Тому, хто є за правду - долю осяйну!
    І ранню квітку - пралісу густому.
    Майстрині- п'яльця, голку, писачок...
    Й узори чарівні, що біль знімають й втому...
    Їжаченяті- шубку з голочок.
    Гніздо- лелеці, мальвам- з бука пліт...
    І першу немовляті вишиту сорочку!
    Мандрівнику- відкритий цілий світ!
    Тому, хто мріє про дітей- і сина, й дочку!
    А Україні- яблунь буйний цвіт!
    Життя традицій, Перемоги світло!
    Єднання, в мирі- сотні славних літ!
    Все буде Україна! З неба, з сонця, з вітру!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/742

    20 бер. 2022
    Ірина Худа
    Вже від кайданів майже сліду не лишилось
    Вже від кайданів майже сліду не лишилось,
    долають ворога хоробрі ЗСУ.
    Додолу голови в молитві всі схилились,
    солдат не має нині часу на журбу.

    Фашистська кров стікає в чорнозем рікою,
    земля не пухом, а вогнем стане для тих,
    хто на дітей націлив наших свою зброю,
    приніс сімнадцять днів війни, неспинних лих.

    Та у своїй сторонці скоро заживемо,
    не вбити волю нашу цінну і свободу!
    Лани, степи і терикони повернемо,
    нема й не буде переводу цьому роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/743

    20 бер. 2022
    Олег
    Война
    Я засыпал под вой сирен.
    Воздушная тревога.
    Война кружила, брала в плен,
    Вокруг Кривого Рога

    Когда-то шли приветы нам
    Из Нижнего Тагила.
    Ракеты превратили враз
    Все в братскую могилу

    Я засыпаю без семьи.
    Семья в эвакуации.
    Семья спасалась от любви
    российской федерации

    Придет конец как новый день.
    И новое начало.
    Кричать тогда начнут и те,
    Которые молчали

    Забудут все как страшный сон
    Кошмары прошлой ночи.
    Увидим яркий силует.
    И Бог поставит точку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/744

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Українська жінка.
    Якщо потрібно - вовка приструнить й вполює!
    Якщо потрібно - взує берці, візьме стяг!
    Якщо потрібно - в квіти стелю розмалює.
    Якщо потрібно - печі розпалить в хатах.
    Якщо потрібно - плаття  скроїть, светрик зв'яже.
    Й вітрам розкаже в котрий бік їм дуть!
    Якщо потрібно - то за Вотчину поляже...
    Ніколи ж ти про неї не забудь!!!!
    Така вона є...Українська Жінка!!!
    Зухвала Амазонка і Княжна!!!
    Сміється щиро та співає дзвінко!
    Все буде Україна! Рідна та  одна!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/746

    20 бер. 2022
    Галина
    Я з тобою!!!
    Я з тобою, моя Україно
    Я за тебе, рідненька, молюсь
    Я ніколи тебе не покину
    Сильна, вільна, незламна, борюсь...

    Я за тебе, моя Україно
    До останнього подиху в бій
    Ми здолаємо ворога, Рідна
    Лише разом на клятій війні...

    Я у тобі, моя Україно
    В твоїм серці сьогодні живу
    Відбудуємо разом руїни
    Я у тобі, всім серцем люблю!!!

    Не тікатиму, хай ворог згине
    Я у руки візьму автомат
    Боронитиму я Україну!!!
    Не лякають вже звуки гармат...

    Я на своїй землі, в Україні
    Тут мої, українські поля
    І степи і гаї, полонини
    Ріки, гори й блакитні моря...

    Я з тобою, моя Україно
    Я за тебе, рідненька, молюсь
    Я ніколи тебе не покину
    Сильна, вільна, незламна, борюсь...

    Автор Завидовська Г.С
    17.03.22р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/747

    20 бер. 2022
    Оксана Несененко
    Без назви
    Вони не мали в серці жодного жалю…
    Ракетами розбили мирне небо,
    Вогненну одягли на нас петлю
    І вибухи вже глушать птахів  щебіт.
    Вони не мали світла у своїй душі…
    Нас українців били з градів,
    Вони як змії, як стервятники, вужі
    Мирних людей  ніяк не щадять.
    Ці орки крадуть в янголів життя -
    Маленьких діток вже не бачать,
    Невже душа у вас зовсІм згнила
    Вам світ цього ніколи не пробачить.
    Невже вчинити можна так ганебно
    Вас теж викохували ваші матері?
    Тепер вас хоче вижити уся планета
    Й на небі теж не пустять на поріг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/748

    20 бер. 2022
    Ольга Бурканова
    Без назви
    Поряд із праведним гнівом,
    з люттю до ворога поряд,
    в долонях, від страху спітнілих,
    в повітрі, де вибухів сморід,

    у криках народжених діток
    у тісняві вуликів-сховищ,
    у кожного в серці є злиток
    із власних душевних родовищ.

    Насправді є першопричина,
    і з неї вервечкою в'ється
    все інше. Любов. До людини.
    До світла. До долі. У серці.

    ***

    В'язкі що кисіль дні.
    Кривавий кисіль війни.
    Полум'я заметіль
    спалить завісу імли.
    Буде стіною бій -
    опорою небесам
    стане на кручі Дніпровій
    і кожен побачить сам:
    силу кохання свого,
    серця вогонь незгасний,
    Духа святий вогонь...
    і не посміє впасти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/749

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Зробіть з мене кристали,
    Щоб бути з вами.
    Зробіть з мене цеглину,
    Щоб захищать неньку Україну.
    Я буду тут, на землі стояти:
    Де в степах, біля дороги,
    Гудять тополі милі.
    Де колоси пшениці,
    Зростуть до сонця золотого.
    Де діти заплачуть ненадовго
    Від звуку зброї.
    Де клятою крилатою ракетою, проклинаю,
    Люди людей вбивають,
    Й досі братами називають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/750

    20 бер. 2022
    Котлович Руслана
    Сокіл Сходу
    Все, що я чула в світанковому молоці —
    Воронячий надривний крик.
    Рятуйся, соколе мій єдиний,
    Тримайся неба силою крил.

    І півні за склом завивали,
    Як нетутешні імами,
    Звідки їм взятися тут,
    У країні, що наслідує християнство,
    У країні вранішніх півнів.

    І за квартирними ґратами від'їзджали
    Зелені автобуси на близький Схід.
    Там, де щойно сходило сонце,
    Розпочинається тиждень з п'яти робочих днів.
    Звичайнісінький тиждень
    На сході південно-східного міста.
    Навіщо мені ця георгафія,
    Світу сторін подробиці?
    Так я ближче до тебе, соколе,
    Я стаю біля тебе поруч.

    І кожного ранку, прибираючи завісу штор,
    Я бачу тополі —
    Охоронці Сходу.
    Сходи сонця тримають кордон.

    Слухаю півнів-мусульман. Потяг.
    Автобус людей п'ятиденного тижня роботи.
    Присмак свідомості, незайманою тривогами.

    Що ти бачиш перед собою, соколе?
    Що ти бачиш в цей час,
    Що, як славень, всіх вартових Сходу вибивається над рікою... наді мною... і над тобою...

    Тримайся за віру побачити мої
    Затемнені очі,
    Захмарені очі
    І вигин спини.
    Ми зможемо все зупинити вірою.
    Час. Роки. Вироки.

    Коли сини стануть тополями на перетинах і ріках,
    Вичитуй у сонці мої зазиви й віщування,
    Йди на поклик червоних півнів,
    І не йми віри крукам.

    Тримай мій голос у пам'яті,
    Як в руках автомат.

    Усюди однаковий Схід.
    Схід усюди — вирок нового дня.
    Схід тримає увагу,
    З'являється на нових сторінках.
    Схід для мене — ранок і кава,
    Для тебе, соколе — крапка у долі, а, може, питальний знак.

    Християнство зароджувалося теж на Сході,
    Тому сприяла присутність фарисеїв й Голгофи.
    Тому сприяв квітень і місяць повний.
    Наявність зрадників і веселого люду.

    Здається, ти, соколе — будеш моєю Голгофою.
    Горою розп'яття і сорому,
    Днем останнього сум'яття, а за ним лиш спокою.
    Тому я здаюся у прийми до віри,
    Що болить горлом,
    Терпне тілом й підкошує ноги.

    Я зустрічаюсь ранками з тополями поглядом.
    Я дивлюся, як вмію, довго,
    Якщо я втримаю цей перегляд і спогад,
    Ти виживеш, соколе,
    На своєму кінці безумного
    Сходу.

    Доки я чутиму твій голос.
    Доки я залишатиму тебе у снах.
    Ти будеш летіти, соколе, Сходом.

    Я буду чекати тебе, виглядаючи у тополях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/751

    20 бер. 2022
    Гордовська
    Без назви
    Тече в жилах українських - козацькая воля,
    Рідну землю захищати від тої неволі.
    Від навали окупантів - московської грязі,
    Від кривавих рук злочинців і кремлівських блазнів!
    Ви хотіли влаштувати геноцид народу?
    Не зламати міцний дух - козацького роду!
    В брехні жили стільки років, в брехні і помрете,
    Схаменіться, бо ще більше крові проллєте!
    Немає прощення тому, хто життя забрав,
    Немає прощення нікому, хто дітей вбивав!
    Ви навіки осквернили свої душі кров'ю,
    Після смерті вам не бачити вічного спокою!

    02.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/752

    20 бер. 2022
    Oleksandr
    Люди, мої люди
    Люди, мої люди,
    Де ви зараз є?
    Хтось Герой на фронті,
    Хтось беріг себе…

    Хтось в тилу працює,
    Хтось є волонтер,
    Рятівник рятує,
    А хтось в місті мер.

    Хтось сидить в підвалах ,
    Де води нема.
    Хтось поїхав далі -
    Там, де не війна.

    І в руїнах наші
    Великі міста
    Постоять ще трохи -
    То є не біда.

    Головне - це люди,
    Головне - сім’я,
    Все ми відбудуєм,
    України прославимо ім’я!

    Шана і повага
    Всім захисникам!
    Буде наша перемога,
    Дамо відсіч ворогам!

    Люди мої, люди,
    Де б ви не були -
    Ви кохайте, люди!
    Бережіть себе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/753

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Дівча на скрипці грало у метро...
    Дівча на скрипці грало у метро...
    Від хвилювань тремтіли руки, плечі.
    Байдужих поряд зовсім не було!
    Втрачали сенс буденні справи, речі...
    Когось сльоза душила, хтось стиснув кулак...
    Комусь, як в мареві, привиділась дівчина:
    Глибокі очі, плахта і сердак...
    Та це ж вона!!!!! Це ж наша Україна!!!!
    Вона, вона! В коралях із жалів...
    З вітрами степовими в буйних косах!
    Встромити ніж у спину їй сусід посмів!
    Поранена, знесилена і боса...
    Але жива, жива, вона - жива, жива!!!
    Ще трішки - скарбом ляжуть баламути!
    Пом'яне душі...Та піде в жнива...
    За нею - Бабин Яр і Биківня, і Крути...
    А скрипка плакала....І плакала струна...
    І слухали мелодію величні й горді люди!
    З землі героїв зникне сарана!
    Все буде Україна! І завжди так буде!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/754

    20 бер. 2022
    Катя
    Скоро
    Скоро закінчиться війна.
    У дворі лунатимуть дитячі сміхи,
    І прийде до нас вже та весна,
    Яку ми так чекали перед літом.

    Ми міцно обіймемо рідних і близьких,
    Котрі пішли на фронт нас захищати,
    І зрозуміємо нарешті ми,
    Як сильно любимо їх, здорових та жаданих.

    І усміхнеться сонечко для нас,
    Закінчим воювати,
    Зустрінемося з коханими, як в перший раз,
    І поїдемо до Хрещатика гуляти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/755

    20 бер. 2022
    Стеценко Ольга
    «Його поглядом мовить небо»
    Його поглядом мовить небо,
    Гострі, сточені риси лиця.
    Його різкість - насущна потреба.
    Погляд нації. Погляд Бійця

    Його погляд - весняная злива,
    що готова спинити грозу.
    І грудьми перехопить загрозу,
    Щоб ВОНА знов побачила диво.

    Його біль - випадкова руїна,
    Тому любу боронить як Бог.
    Лиш пред Ним може стать на коліна
    аби сили вести діалог.

    Його ворог зітреться у порох,
    Зробить все, щоб нестало тривог.
    Він руками розсіює морок,
    ними ж пише спокю пролог.

    Її очі - серпневі Карпати
    й крижаная джерельна вода.
    Вона Донька, Кохана і Мати.
    З тіні в світло - і знову жива.

    Її віра - столітняя скеля,
    сотні тисяч життів боронить,
    А любов - непохитная стеля,
    що надії підлогу хранить.

    Її сила: доречність і влучність,
    та живучеє серцебиття.
    Правди дихання, сил непоборність
    Попри стерпную важкість буття.

    Її слово - нестримная птиця
    Подих сонця, невпинність вітрів.
    Сумнів, страх: крига ця розлетиться
    Аби погляд невпинно горів.
    ………………………………………………………
    Кожен має свій фронт, свою ношу,
    Там, де Ти - авансцена Твоя.
    Про одне лиш тебе я попрошу:
    Пам‘ятай ЯКА ЄДНІСТЬ моя.

    @Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/756

    20 бер. 2022
    Олександр Магурін
    ВІЙНА
    Немає в світі гіршої вини,
    В ганьбі злочинній нижче вже не впасти,
    Ніж в нації приспать інстинкт війни,
    На спротив волю і надію вкрасти.

    Війна – не мир, це зовсім інший світ,
    Де свій устав, свої жорсткі вимоги.
    Утрачений там перший заповіт –
    Бо тільки «вбий» є засіб перемоги.

    В війни свій відлік для добра і рацій,
    Закладений в зерні первіснім суті –
    В давильні йде відбір нещадний націй,
    Щоб вижили сильніші із присутніх.

    Війна – це шанс народу ствердить статус,
    Серед жахіть і повені крові
    Не здатись, не скоритись, не зламатись,
    І кращу долю вибороть собі.

    Війна в нічев’я ставить особисте,
    В молитві спільній і сплетінні жил
    У бойове єднає товариство,
    Ціною жертв шле поміч вищих сил.

    Там всіх табу відмінені поняття,
    Спасіння йде зі згубою в злитті –
    Де плоть жива безжально рветься в шмаття,
    І ненависть, і помста є святі.

    Під мін виттям і пересвистом куль,
    Коли впритул життя останні миті,
    Чесноти людства множаться на нуль,
    І вища цінність – вміння першим вбити.

    Війна на міць випробує до краю,
    Висмоктує тіла у голі нерви,
    Нічого не проща, за все карає
    І всі людські виштовхує резерви.

    Війна – чистилище для кожної душі,
    Де вчинки всі під наглядом у смерті,
    Братами там стають товариші,
    Гартовані в кривавій коловерті.

    Війна – це гори вириті землі,
    Підведені безсоння тінню очі,
    Це лютий холод, спека, зливи злі,
    І страх, що будить криком серед ночі.

    Війну під жоден гребінь не підстригти,
    Усе змішав її стрімкий потік,
    Війна – це дикість і брудні інстинкти,
    Війна – жертовності і людяності пік.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/758

    20 бер. 2022
    Марія Пащевська
    Вигнанець
    Вигнанець
    Залишив усе, що плекав
    Тремтінням у грудях,
    Відкритим болем
    За тих, хто лишився.

    Між часом, натягнутим дротом,
    Який вітер у полі колише,
    Мов люльку,
    Й співає комусь колискові.

    Дорога, мов стежка поросла до раю,
    Стає твоїм домом.

    7.03.2022, Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/760

    20 бер. 2022
    Олег Федоров
    Захисникам Вітчизни
    Не сумуй, козаче! Не журися, воїн!
    Ви святі герої на своїй землі!
    Впала вам на плечі дуже тяжка доля,
    Боронити землю, гнати ворогів!
    Стали ви до бою, міцною стіною!
    Вірні побратими! Друзі бойові!
    Ви тримали небо, лицарі-герої!
    Не зганьбили Неньки вірниї сини!
    Не було вам страху скрізь вогонь та пекло!
    І лякався ворог, як співали ви!
    Не встояли мури - ви стіною стали!
    Наче ви з металу, наші козаки!
    І вклонюсь додолу, перед образами,
    На каміннях сірих, кращих зі синів!
    Ви служите браття на небесних чатах!
    Не забуде Ненька лицарів своїх!
    Не сумуй, козаче! Не журися, воїн!
    Ви - святі герої на своїй землі!
    Україна - мати! Вас вітає з святом!
    Лицарі - герої! Справжні козаки!

    14.10.17
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/761

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Посвята Пророку
    Кріпак, Поет, Месія та Пророк!
    Художник та Естет, великий Друг Брюллова!
    Йому життя піднесло свій урок...
    Та витримав він все... Він - Глиба! Він - Основа!
    Урок - сирітство та невільний стан.
    Урок - навчання п'яного гульвіси.
    Урок - Арал та рій душевних ран.
    Урок - жорстоких заборон завіси.
    Він кликав до борні за вільнеє життя!
    Пораду він давав: "Не вірте москалеві!"
    Він мріяв про сім'ю, про тихеє буття...
    Та неугодний був імперії й цареві!
    Він - різний, він - живий! Він входить в шал і в раж!
    Він творить, він кохає, він сміється!
    Не штучний з хрестоматії типаж!
    Гаряче в його грудях серце б'ється!
    Сьогодні твій, Тарасе, ясний день!
    Перед Тобою голови схиляєм!
    Повторюєм слова Твоїх віршів, пісень.
    Все буде Україна! Ми це знаєм!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/762

    20 бер. 2022
    Марія Пащевська
    Коли ти зупинишся?!
    Коли ти зупинишся, криваве жерло?
    Скільки ще тобі треба напитися нашого болю?
    Ми Фенікс. Ми встанемо, навіть коли перевтілимся,
    До битви за правду, за Волю.

    Коли ти зупинишся?!
    Із скількох бруньок під сьогоднішнім снігом
    Не розпустяться квіти!

    Коли ти зупинишся?!
    Коли перестануть в підвалах тремтіти
    Тендітніі серця і крила?

    Вогнем невблаганним земля покривається,
    Палає у душах вогонь незгасимий…
    Коли ти зупинишся?!

    6.03.2022, Харків
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/763

    20 бер. 2022
    Віта
    19.03
    це був двадцять четвертий день війни
    субота, вихідний, та не для нас
    в вікно вже стукали весняні вітки
    так швидко й беззупинно плинув час

    там хтось сказав, що на війні немає вихідних
    і правда, під сиренами не відіспишся
    та вистачає вже п‘яти годин сновидних
    щоби життям і ранком насолодитися

    ще місяць тому все було не так
    ці вулиці були заповнені людьми
    та все змінилося, коли з‘явивсь літак
    отак зненацька, просто із пітьми

    улюбленого парку вже нема,
    нема й улюбленого міста,
    а я хотіла ще приїхати, коли буде зима,
    та приїжджати вже куди – нема

    хіба ж ми просили про це спасіння?
    хіба ж ми давали причину для війни?
    невже наші діти не заслуговують на існування?
    невже, ну невже людське життя цьому ціна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/764

    20 бер. 2022
    Ольга Бурканова
    Я птах
    я птах, що згоряє на попіл і з димом злітає.
    я безліч разів помирала і знов помираю.
    я бачила очі за мить до зупинки навічно
    у дзеркалі долі, похмурім, як води криничні.

    я птах, у якого поламані вибухом крила.
    я б крилами тими півміста від горя закрила.
    країну б накрила від бомб і ракет, але марно -
    людей від вогню не спасе пір'я те незугарне.

    я птах, що за обрієм бачить прекрасну країну.
    я мрію про неї і дію для неї невпинно
    як вмію, як можу, як сили й наснаги я маю.
    й ти теж. не соромся - я бачу. я чую. я знаю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/765

    20 бер. 2022
    Ірина Баковецька-Рачковська
    Без назви
    Цієї війни, як п'ятої пори року,
    Стільки нових молитов!
    Стільки нових прокльонів,
    Що сьоме коліно не виб'є поклонів,
    Не винесе єпитимій!
    Сільські льохи, обслиняні слимаками,
    Стали церквами,
    Куди дитину і бабу стару на рядні
    Під святий омофор дубової кришки:
    Вони не одні -
    Господь поміж них,
    Аж надто відчутно і з лишком...
    Люди вчаться жити під світом -
    В підвалах, метро, тунелях.
    З'являтись тоді з-під землі,
    Коли хтось помре -
    Виносити тіло, яке вже жодний месія...
    І як би вже хто не зомлів,
    Яким би не буть переймам -
    Пологи і смерті у світі коріння дерев.
    Наче у фільмі за Реймі,
    Але сценарій від Іоана...
    Одного разу, смертю смерть подолавши,
    Люди вийдуть зі свого Аїду -
    побачать родинні склепи -
    У дворах, у дитячих пісочницях,
    У дзеркалі заднього виду,
    Крізь отвір віконної рами,
    Крізь балки розбомблених храмів,
    З боків обгорівших підгузників,
    Засохші дитячі кінцівки.
    Цієї війни, як п'ятої пори року,
    З'являються юні святі для ікон,
    Щоб скрізь, - у притворах і вівтарях!
    Ми вистоїм, як вино для Причастя
    У темних льохах під Всевидячим Оком
    І будемо вчитися жити на цвинтарах,
    Як на Великдень!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/766

    20 бер. 2022
    Світлана Вастюк
    Без назви
    Чиїсь брати, сини та чоловіки
    Не перший рік під кулями воюють.
    Не перший рік їх сестри, мами та жінки
    Перед іконами і днюють, і ночують.
    Навіщо так?! Навіщо та війна?!
    Хіба не можна просто жити?!
    Але у когось в голові стерня
    І навіть вітер там не хоче вже бродити.
    Бо хтось до дупи брав усі життя,
    Бо хтось почав чомусь біситись,
    Хоча, напевно, "білочка" прийшла,
    Але горішками не захотіла поділитись.
    І через ту "пухнастую малу"
    Страждають безневинні люди,
    І ллється кров, і йде війна,
    І гинуть українські люди.
    Та Україна непроста,
    Як пташка Фенікс з попелу здійметься
    І тим, хто її діток катував,
    Сторицею усе недобреє вернеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/767

    20 бер. 2022
    стас кот
    плівка минулих епох
    комусь було долею вмерти за інші долі
    папірусові печатки мовчали про головне
    нефритовий цар є бутафорський злодій
    калькулятори затихли, то яким днем?
    війна кланів ізольованих від надійності
    скільки атеїстів сьогодні подивились вгору
    бігли, бачивши тільки обвали рідних стін
    поки передатчики на стовпах говорять
    сумний викладач - історія завжди циклічна
    забудь, приморські міста не пахнуть пляжем
    ми побудуємо цивілізацію коло річки
    ти там біля старої верби мокра ляжеш
    молоковоз дозбирує біле щастя й рушає
    секретні путівки від профкому на тиждень
    я несу тобі з долини польовий гербарій
    який в нашу сімейну осінь стане рижим
    збір пляшок та макулатури в дім культури
    мовчати знаючи все - перспектива гірша
    мовчати знаючи все - символ нашого гуру
    веселий учень - історія не завжди циклічна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/768

    20 бер. 2022
    Володимир Головко
    Без назви
    Кацапські нелюди! Тварюки!
    Що чините ви на землі?
    В крові по лікті ваші руки!
    І кожен крок ваш по крові.
    Скоти, яких земля не знала!
    Безжальні виродки - кати!
    Для вас простої смерті мало -
    Вас треба різати й пекти!
    У пеклі вам усім горіти,
    Аж до дванадцяти колін!
    По вас не справлять панахиду
    І не для вас задзвонить дзвін.
    Ви - смрад землі! Ви - тлінь всесвітня!
    Вселенський сором і ганьба!
    Ми вас клянем на віки вічні,
    Брудна й скажена ви орда!
    Ви хочете нас залякати?
    Тож знайте виродки дурні -
    Ми люто будем вас карати,
    Бо в нас не страх кипить, а злість.
    І не врятують вас ракети,
    Ні бомби, ні дурний кіріл,
    Бо в українців вже у серці
    Прокинувся шалений звір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/769

    20 бер. 2022
    Марія Пащевська
    Без назви
    Приходиш до Бога голий, благенький
    Лиш тихий спомин несеш у мішечку

    Що ти побачив останнє? Усмішку дитячу?
    Вогонь ворожнечий?

    Душе, блукаєш ти десь поміж світом
    Допоки Анубіс тебе не зустріне

    Проводить крізь браму, крізь ріку, у вирій
    І там залатають твоє божевілля
    Тоненькії пальці
    Молитов
    Рідних
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/770

    20 бер. 2022
    Александр Тарадов
    Жили — были...
    (Это стихотворение
                             написано в 2014г.
                             по следам аннексии
                             Крыма Россией)

    Жила-была одна семья.
    Имела дом, и в доме...
    И были у неё друзья
    И множество знакомых.
    И было всё, как у людей,
    И радости, и слёзы,
    И не скрывали от друзей
    Поэзии и прозы...
    Всегда приветливы гостям,
    Добры и хлебосольны,
    Неравнодушны к новостям
    И в их оценках вольны.
    Трудились, улучшали быт,..
    Случались и раздоры...
    Душа открыта, дом открыт...
    И — поплатились вскоре.
    Зашёл однажды лучший друг,
    Услышав кривотолки,
    Внедрился в их семейный круг
    Предупреждать размолвки.
    Пришёл с оружием в руках,
    Расположился в холле
    И вёл себя, не как в гостях,
    А, как вершитель доли.
    Мол так и так, мол мы родня,
    По старому завету,
    И есть, мол, право у меня
    На всё жилище это.
    В семье смятенье, как же так
    И по какому праву?..
    Ответ весомый: "Сам дурак!"
    И автоматом правит.
    Сошлись соседи, вразумить
    Разбойника - детину.
    Тот снова: "Не мешайте жить,
    Не то, и вас подвину!"
    И нет упрввы на него!
    И логика простая:
    "Я в вашем доме для того,
    Что я вас защищаю!"
    Зачем, помилуй, от кого?
    Мы разберёмся сами,
    В кругу семейства своего,
    Понятными словами.
    Но "благодетель" вжился в роль
    Учителя мессии
    И по-пиратски ввёл контроль
    Под знаменем России.
    И что тут делать? Как унять
    Всбесившиеся силы?
    Неужто, тоже в руки брать
    Оружие и вилы?
    Скажи ка, "лучший друг", зачем
    Ты рушишь то, что свято?
    Неужто нет других проблем
    У твоего солдата?

    История захлопнет дверь.
    С молитвой, к свету выйдем.
    Но мы с тобой уже теперь
    "По дружески"
                             не выпьем!

                              07.05.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/771

    20 бер. 2022
    Яна Солдатова
    У Харкові зима
    У Харкові і досі ще зима...
    Природа до деталей розуміє...
    Не квітне дерево, допоки йде війна...
    У хмарах сонце, ворогів воно не гріє.

    У Харкові і в березні - зима,
    Та вірю, знАйде ще весна дорогу.
    В той день, коли закінчиться війна.
    В той день, коли здобудем перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/772

    20 бер. 2022
    Галина
    Без назви
    Не схибити б у своїх почуттях
    Хіба бува життя це ідеальним
    Зібрати лиш найкращі здобуття
    Щоб недаремно жити в ньому далі...

    Зібрати друзів, що пройшли разом
    Життям твоїм і були завжди поруч
    В житті тому сьогодні повезло
    Кому звернутись є в біді до кого...

    Не треба у житті вершин здобути
    Щоб щастя у житті собі знайти
    Шануй батьків, умій їх завжди чути
    Коли покличуть - завжди помогти...

    Не впасти б у очах дітей своїх
    Найкращий приклад показати б їм
    Біда не в тому, що чогось не зміг
    Біда коли ти просто не хотів...

    І все в житті ти зможеш досягнути
    І дітям дати все , що маєш ти
    Умій любити, вірити і чути
    Радіти сонцю, проліскам весни...

    Кохання не брудни - воно  гординя
    Це чистота душі - храни її
    В житті у нас залишилось єдине
    Одне життя  - достойно проживи!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/773

    20 бер. 2022
    Ліза
    Без назви
    Скільки можна молитися
    В безкрайньому коридорі причин
    Краще парчею накритися
    Зітканою із Богом забутих місцин

    Скільки можна миритися
    Очі закривши, мов темну безодню
    Хотілося б кров’ю вмитися
    Краючи серце атомом водню?

    Скільки можна мінятися
    Обличчям зігравши роль невідому
    Розмах крила змушує гратися
    Амбіціями потрібними аж нікому

    Завтра настане вже дуже скоро
    І підете ви всі здавати долі невидимим крамарям
    Ваше життя скінчиться природним відбором
    Тільки дайте звичайним людям жити, будь ласка, власним життям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/774

    20 бер. 2022
    Валерій
    Велика Руїна
    Ми так весело і мирно жили
    А теперь до Руїни країну довели
    Колись ми в школі читали
    і всі добре знали
    Що пращури колись в горі існували
    І довгими роками щастя не знали
    Великою руїною ті часи називали
    Та ми не думали не знали
    Що нас така ж біда може спіткати
    Хвороба людей буде толпами забирати,
     Землю	пращурів
    Ми будемо продавати
    Щодня люди будуть роботу втрачати
    А гроші тільки на чужині заробляти
    А потім Війна буде країну розривати
    Найгарніші міста, будуть палати
    Най жахливіші стони на вулицях будуть лунати
    А сирени все не будуть стихати
    Війна Найкращих буде забирати
    Найрідніших доведеться похоронити
    І в землі назавжди лишити.
    Кров і сльози рідну землю поливають
    Справедливий гнів вони викликають
    Та кров не вода
    Не поверне ніколи земля
    Тих кого сьогодні вже нема
    І батьки не будуть знати
    Як своїм дітям щасливе
    майбутнє дати
    І який час тепер діти будуть
    Із сумом споминати
    І Великою руїною називати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/775

    20 бер. 2022
    Савченко Дар'я
    О п'ятій ранку у четвер...
    О п'ятій ранку у четвер
    Настало пекло на землі...
    "Чорти всі тут", - казав Шекспір,
    І ось вони до нас прийшли.
    Підступно, тихо, мов щури,
    Завдали болісний удар.
    А ще "співали": "Ми брати!"
    Так ось ти, "братику", ким став!

    Ти терорист, ти ворог, вбивця!
    Ти показав своє лице!
    І скільки б не минуло років,
    Ми не пробачимо за це!
    За смерті, крик дітей країни,
    За сльози наших матерів
    Поставимо вас на коліна -
    Скарає хай Господній гнів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/776

    20 бер. 2022
    Вікторія
    У нас по «Первому каналу»
    Как можно зваться братьями с людьми,
    чей мир кончается с закрытием Икеа?
    Мы молим, достучаться к вам хотим
    Нам нужен знак что вы нам не чужие!
    Вы на просторах Инстаграмма нам кричите -
    «Не мы виновны в том что в Украине!
    Нас могут посадить, поэтому на митинг - не зовите!»
    Как вы не видите? Ведь вы уже в тюрьме!
    Она у вас внутри, и срок скостить под силу только вам самим!

    Как можно говорить что мира вы хотите,
    когда на деле вы бороться не хотите?
    Вы нам толкуете -
    «У нас по «Первому каналу» сказали что
    обидеть нас хотите! Америка, Европа, Украина - все яро ненавидят россиян!»
    Очнитесь люди! Как бы вам не льстило -
    но правда в том, что всем на вас начхать!
    Не в злость, но просто мы так ярко жили
    что ненависть нам была не к лицу.

    Как можно быть добрее к русскому народу,
    когда народ глаза на зло закрыл?
    Оно живет в близи, не дремлет и растёт
    А вы кормить его уже привыкли, и 20 лет
    уже как 20 лет оно вас душит и в конце задушит
    Но не на смерть, лишь до сознания потери
    А уж потом протянет руку, и прошепчет
    «Я русский Мир, я вас пришёл спасти!
    Как вы не звали? Как так, спасенья не хотите?!
    Ах да, простите, по «Первому» каналу вам просто этого пока не сообщили!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/777

    20 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    Моя рідна Україна зажурилася,
    На жаль, на ній не має зараз миру,
    Ми мріяли про чисте небо,
    Але сьогодні втратили ми спокій.
    Мій дім - це більше не моя фортеця,
    Не хочу навіть думати про це.
    Я хочу вірити у чисте небо,
    Але лякають нас, що втратимо усе,
    Ми, мирні люди, мріємо про тишу,
    А замість цього весь наш світ горить.
    Здавалось вчора бачили ми друзів,
    А зараз ми ховаємось від куль.
    Не знаємо, чи буде у нас завтра.
    Але ми віримо,  що збережем наш дім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/778

    20 бер. 2022
    Олександр (псевдонім: Тімов)
    Її тонка постать в часи війни...
    Ця тонка одеситка, що була волонтеркою,
    Чи ніжна львів'янка, що ховалась в підвалі з 24—го.
    Вчора вона пекла  круасани.
    Лишаючи чайові в залі львівських кав'ярень.
    В часи війни
    Читала Бодлера,
    цитувала Франкових «Каменярів».

    Ця,
    приїжджа до Луцька з Полісся,
    Житлова квартира. Дертий будинок.
     Забула про рибок.
    Любила теми будизму.
    Засинала холодна й самітня.

    — Того ранку її «нагрів» вибух —

    Тонка одеситка
    Сплітала сітки, ламаючи нігті.
    Вечорами, як тихо, виходить у місто,
    Знімає готівку.
    Не пам'ятає коли вже
    бачила моря край,
    Очі давила в книгу.
    Ця сітка, ніби,
     здатна її охопити,
    Та тонка одеситка
     в'яже вузли, зламує нігті.

    Шлях від Привозу до дому.
    На швидку їжа — в пункт допомоги теробороні.
    «Зчитує» ями стареньке «Пежо».
    В скельцях її окулярів — десятий блокпост.

    «Наших там нет! Укропы стреляют!» —
    крик ростовського дяді
    До Асі з Донбасу.
    Снарядом побило вікно —
    «Наших там нет!!» —
    кричить за царя, балалайку, павший Ростов.

    В Харкові зараз тихо в метро.
    На колінах Олі засинає син,
    В руках стиснувши літачок.
    Осторонь ниє гітара:
    «Не панікуй!» — мотив музиканта.
    Зламаєшся ти, що буде з Владом?
    Поки він засинає, тобі є заради кого не спати.

    «В Україні війна!» —
    Не відійти від новин, жовто-синьою стрічкою.
    Тут не той тротуар і земля — не ті ріки течуть.
    Принцип їсти себе — видави, в'їдливо зрізана.
    фрази в нутро, в мозок битимуть брилами:
    «ти просто ніхто!».
    «Прихисток. «Біженка!»

    «Ти вижила. Та чи житимеш?»

    Вона продовжить вчити дітей української
    На околицях Вінниці.
    Цього ранку вони увійшли, цього ранку обстрілюють.
    Хай скидують триколор — вона візьме в туалети ганчір'ями
    Її тонка постать, бита плачем і відчаєм
    Ламатиме будь-яких мужніх виблядків.

    Юля повертає додому із Києва.
    Не зрахувати хвилин між зупинками:
    Час відмірює спиненим потягом.
    Тут тихо. В далі відголос обстрілу.
    =
    Вийшовши в двір,
    дивися назад
    Чи не летить смертний снаряд.
    Як можна бажати смерті, віриш,
    Я раніше не знав.

    Та тепер.

    Вкривайся їх плоттю, лизана холодом.
    Грій руки їх кров'ю під кровами.
    Ти
     — справжня їх фобія.
    Лиш озирайся назад. Я прошу.
    Повертайся додом не ушкоджена.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/779

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Бабусин заповіт.
    Моя бабуся жила у війну...
    І трьох синів вона в війну вродила.
    Без молитов не йшла до їжі і до сну...
    Й словами мудрими мене благословила:
    " Як зерня сама змелеш- то смачніше з'їж.
    Як трохи потерпиш - світлішим буде ранок!
    Як вложиш душу у слова- то буде вірш.
    Як вмочиш руки в воду - сяятиме ґанок!
    Як голову покриє хустка- ти вже є ґаздиня!
    Як Бог дасть діток - ти за них молись!
    Нехай в душі живе добро! Аби лиш не гординя!"
    Все буде Україна! Й її мирна вись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/780

    20 бер. 2022
    Марія Пащевська
    Без вини винний
    Без вини винний
    Зітхає
    Стримує зойк
    Тримає тліюче шмаття чогось гарячого
    Допоки шкіра не стане пухирцем
    Бо він пам’ятає історію про римлянина
    Що врятував місто від ворога

    Палачем
    Стали думки
    Без вини винний
    Бо живий

    Перетирає в долонях спогади
    Питає перехожих мовчки, лиш поглядом
    Але ніхто не скаже
    Бо не знає

    Лиш моляться
    Всі

    Дістає з-під ребер жевринку
    Обпікає
    Дістає другу
    Освітлює в темряві
    Дістає третю
    Гріє

    Без вини винний
    Віднайшов Надію
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/781

    20 бер. 2022
    Світлана Вастюк
    Без назви
    В Україні війна! І нема того сну, і у мами заплакані очі.
    В голові лиш лунають бабусі слова:'Я не думала, що в моєму житті буде ще одна війна'.
    В Україні війна! Скільки доньок й синів України пішли воювати.
    Захищати наш сон, захищати наш дім і вкраїну свою рятувати.
    Пам'ятаю той день і в очах людей страх, і в сусідки заплакані очі.
    Бо війна - це не гра! Бо війна - це біда! І безсонії, довгії ночі.
    Вибух тут, вибух там і здригнулась земля, і сплелись всі в кривавому 'танці'.
    І палає вогонь, і кричить мій народ, що без бою він хрен ще вам здасться!
    Але ми стоїмо, важкий шлях пройдемо, бо у єдності сили всі наші.
    Україно моя, ти у нас лиш одна,
    Як умієм, так і будем захищати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/782

    20 бер. 2022
    Аня
    Падіння.Сором.Страх.Капітуляція
    Так дайте же хоть трішки бумерангу
    Вони стріляють і вбивають нас
    Допоки ви всі слухаєте Вангу
    останній вогник Волновахи згас

    Такого міста більше не існує
    Подякуємо нашим же «братам»
    Допоки путін спрагу утамує
    кінець прийде вже всім його катам.

    Якби ж то справа була лиш в кремлі
    якби лиш у прем’єрах й генералах
    раби вмирають на чужій землі
    А росіян все ще немає на майданах

    Вони все дбають про McDonald’s, Zara
    Про закриття якихось соц. мереж
    До них вже скоро прийде чорна хмара
    За вбивства, вибухи та ще сотні пожеж

    Не вірять, дивні, у свою поразку
    і думають Росія зможе все
    їх ЗМІ щоденно стелять гарну казку
    що путін - то герой і їх спасе,
    що росіяни - найсильніша нація
    та їх, на щастя, тут чекає лиш таке:
    Падіння. Сором. Страх. Капітуляція.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/783

    20 бер. 2022
    Світлана Лебедь
    Квіти герою
    «Здрастуй, вічний герою!
    Я несу тобі квіти...
    Знаю я…ти мовчиш …
    І не скажеш спасибі.

    То… нехай відповість ковила…
    Герою,  я квіти тобі принесла…».

    Тихий шелест лиш вітру та липи…
    Білий холод тих з мармуру плит…
    Полум’яне обличчя гвоздики…
    І сльоза, що упала до ніг...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/784

    20 бер. 2022
    Завидовська Г. С.
    Без назви
    Які б над нами хмари не збирались
    Які б дощі і гради нас не били!
    Ми ні на мить з тобою не здавались
    Країну свою міцно боронили...

    І скільки  б не було ночей безсонних
    І як би нас вогонь не випікав
    Сьогодні не страшний ніякий ворог
    Як би війною нам не дошкуляв...

    І все оце пройдемо ми з тобою
    І прийде мир у наш із вами дім!
    Сьогодні, Україно, я з тобою!
    Бо ти у серці завжди є моїм...

    Тобі вклоняюсь, моя Україно
    Що з нами ти стоїш в однім бою
    Ти сильна, ти незламна, вільна
    Всім серцем я тебе, одну люблю!

    Які б над нами хмари не збирались
    Які б дощі і гради нас не били!
    Ми ні на мить з тобою не здавались
    Країну свою міцно боронили...

    15.03.22р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/785

    20 бер. 2022
    Марічка Букрій
    Круки
    У моїй країні літають круки
    Падло, чигають на добрий пир
    У моїй країні шумлять літаки -
    Розпочав терор старий опир

    Захланні, загребущі руки
    Доводять матір до розпуки,
    Сім'ю до розлуки,
    Опирю не доста муки.

    Захланний, загребущий звір,
    Плекає зло аж ген до чорних дір
    Опирю не доста зір.
    Та на всякого медведя свій топір

    У моїй країні літають круки,
    Та скосило у ґрунт пребагато ворожого гною
    І хоч здригнулись од вибуху Позняки
    Та імперію зла той опир
    Забере у могилу з собою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/786

    20 бер. 2022
    Богдана
    До перемоги
    Спільний ворог завжди об'єднує,
    Особливо, коли їх два.
    Два "могутніх" і "владних" велетні,
    У яких в голові без царя.

    До кінця не могли уявити ми,
    Що їх військо перетне кордон.
    Найстрашніші слова стали діями,
    Нам порушили вранішній сон.

    І без сліз уже не подивишся
    На квітучі, великі міста,
    Де повсюди руїни лишилися,
    Де палає рідненька земля.

    Але що допоможе нам встояти?
    Невмирущий єднальний дух,
    Віра, мрія, хоробрі воїни,
    Допомога людей, сурми гук.

    Хтось іде на протести та мітинги,
    Маскувальні сітки хтось плете.
    Хтось пробуджує світових лідерів
    Чи у правильний напрям всіх шле.

    Незалежно від обраних методів
    Відбувається сплетення душ,
    Аби точно прогнати всіх найманців
    Геть з цієї землі. Бігом руш!

    З нами правда, тож мусимо встояти,
    Попри підлість чужої гармати.
    Щоби гімну слова пророчії,
    Ще палкіше надалі співати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/787

    20 бер. 2022
    Ліза Світова
    «Страшно бажати смерті»
    Страшно бажати смерті,
    Проте всеодно скажу.
    Буду як завжди відверта
    І знов перетну межу.

    Усім пацюкам росії
    Бажаю відірваних рук;
    Усім російським повіям
    Нехай смерті вижається звук.

    Усіх російських нардепів
    Нехай саджають на кіл,
    А диких рускіх вальдшнепів
    Запишуть до трупів і тіл.

    Бо ми на своїй землі,
    Не допустимо краху і праху.
    А всі руськії кораблі
    Йдіть додому , ідіть ви ….. .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/789

    20 бер. 2022
    Котлович Руслана
    ***
    Це перше що спадає на думку..коли..
    Коли точиться бій, той що всередині,
    І тим паче той, що ззовні.

    Я побачусь із ним.

    Навіть попри те, що не мій.
    Навіть те не беру до уваги,
    Що й тоді не можна сказати
    Слова любові. То хоч скажу: привіт.

    Це перше, як запитають: ну що тепер.
    Ти так кожного ранку мріяла волі,
    Ти щовечора задихалась:
    Я більше не можу бачити крові.
    Я більше не слухаю сплін. Ніколи.

    Я побачусь із ним.

    Збережу трохи сил на побачення.
    Перейматимусь кольором білизни.
    Головне не червона.
    Перейматимусь, що він п'є,
    Як раптово не зробити боляче

    Там, де болить все.

    Що тоді? Тоді, як все відбудеться вперше:
    Вперше наше "після війни",
    Вперше спільне "а де ти був"
    Вперше лагідне "ти не змінилася"

    Всі розлуки тоді будуть важкими і кривдними.

    Тепер я знаю, що "завтра" крихке і несправжнє.
    Воно змінюється.

    Я захочу сказати тобі: "люблю"
    Вперше за мирну ніч.
    Вперше лежачи пліч-о-пліч.
    Але ясна річ, завагаюся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/790

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Її руки...
    Кожніський день даруйте жінці квіти!
    Й цілуйте її руки золоті!
    На цих руках плекались наші діти...
    Ці руки роблять сітки захисні!
    Ці руки місять тісто і лікують.
    Ці руки складено для щирих молитов!
    Сторінки горнуть й казкою мандрують...
    І роблять все, щоб ворог не пройшов!
    В часи буремні  руки зброю взяли!
    І жовто - сині стрічки  заплели!
    І перемогу в віршах кодували!
    Щоб святом був кожніський день весни!
    Ще трішки- руки сіятимуть квіти!
    І вишиватимуть на Пасху рушники!
    До них хилитимуться в травні пишні віти!
    Все буде мир! Й так буде на віки!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/791

    20 бер. 2022
    Марія Пащевська
    Без назви
    Ти делеко від України
    Але тобі лиш то здається
    Скільки вже не спав?
    Пакував коробки, відправляв валізи із ліками
    Не читав новин, бо ніколи

    Шукав тканину на сітки
    І притулок для чиєгось пса

    Не картай себе, що далеко
    Насправді - дуже близько
    У біди немає кордонів
    Так само, як у добра

    Ти не чув сирен наших
    Але читав «Харків - всім в укриття!»
    І твоє серце щораз завмирало,
    Навмання писав комусь завітне
    «Як ти?»
    Долаючи страх
    Тиші

    Ти далеко від України? Ні
    Ти серце її
    Б’єшся так само
    Хоча доля застала тебе на іншому континенті
    У цю лиху годину

    Твій плакат жовто-блакитний
    У якомусь іншомовному парку
    Його читає весь світ
    Й твоя рідна
    Єдина

    Ти далеко зараз? Ні
    То тобі лиш так здається
    Доля розставила наші бастіони по всім куточкам під небом
    Щоби наш прапор великою стрічкою об’єднав всіх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/792

    20 бер. 2022
    Олександр Магурін
    ВОРОГ
    Не вбий й щоку свою підстав,
    Схились до ближнього в турботі –
    Повчає Біблії устав
    Про шану до людської плоті.

    Та є цьому своя межа,
    Й свої є лінії червоні,
    Коли за світло – блиск ножа,
    Й тріпоче серце на долоні.

    Коли є в світі хижий ворог,
    Що дім твій нищить, пам’ять, мову –
    Святий до нього  помсти морок,
    І зась йому в мораль Христову.

    У нім нікчемність і безплідність,
    Брехня, пихатість, підлість, лють  –
    Явився він, щоб честь і гідність
    В свою втоптати рабську суть.

    Він вічне джерело отрути,
    Він зла вмістилище і збочень,
    В нім – людства бути чи не бути,
    До нього жалість – це вже злочин.

    Йому криваві править тризни –
    Вінець бажань віднині й прісно:
    Стpілять, палити, горло гризти –
    Бо під одним з ним небом тісно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/793

    20 бер. 2022
    Ірина
    Історія
    коли думаєш, що ми нічого не значимо
    ми розділені і безпомічні
    поглянь на себе в дзеркало
    твої риси зберігають славетних воїнів

    коли здається,
    що світ - погано прописина богом п'єса,
    а ми  залишена бутафорія
    візьми  себе в руки
    в твоїх  жилах тече історія

    історія, яку  можна переписати,
    заборонити, вирвати із книжок та
    навіть спалити
    історія болю, історія волі
    написана кров'ю, уламками на землі,
    хто захоче забрати – залишиться в  цій землі

    їй  не вирвати  серце,
    не стрілити в голову,
    уявляєте, її навіть не заморити голодом!
    її не здолати і не спинити,
    а головне:
    не забрати її право – жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/794

    20 бер. 2022
    Ольга Осипчук
    Сини України.
    Сини України!
    В криваву годину
    Ви стали на захист,
    З вогнем і мечем.
    Не страх і не совість,
    А Гідність і Гордість
    Веде вас до Бою,
    І в жилах тече!

    Сини України!
    За Неньку Єдину,
    За рідну домівку,
    Дітей, матерів!
    За Волю! Без жалю!
    Ви бийтесь, рідненькі,
    І знищуйте нах*й усіх ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/795

    20 бер. 2022
    Катерина
    Между войной и миром
    Почему между войной и миром?
    Мы выбираем оружие взять в руки.
    Ведь можно было мирно все решить
    А не терять людей и жизнь за жизнью.
    Не гнаться за богатством всех миров,
    И не пытаться установить господство.
    Ведь нет того кто бы хотел войны,
    А есть изранненные ею судьбы.
    Бегут, бегут все люди от войны
    Боясь утратить все что у них было,
    Мы вдруг забыли что важнее жизнь,
    Чем деньги, споры, войны.
    Пока кто-то считает капитал,
    У нас тут умирают люди.
    Пора бы нам услышать и понять,
    Что людям нужен мир, а не разруха.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/796

    20 бер. 2022
    Олександр (псевдонім: Тімов)
    «Я чув цей вибух, коли ти засинала на моєму плечі...»
    Я чув цей вибух, коли ти засинала на моєму плечі.
    Вибух, що твої  зранив губи у вирвані ноти.
    Ти ніби відчувала, що вони мають прийти
    Ніби чекала, що сьогодні ламатимуть руки.

    Восьмим роком мірявся час.
    Їхній хірург тобі помилково назначив хворобу,
    Старий мудак говорив про ампутацію й онкологію,
    Ти м'яла жовто-блакитне волосся вогкими долонями.

    Я знав, що твоя привітність — згублива.
    Це подобається й одночасно відштовхує:
    З підлими не можна лишатися добрими.
    Не чекаючи відповідь, не питаючи дозволу
    Увірвались до дому, на поверхи
    Й поповзли твоєю й моєю підлогою.

    Їхні прихвостні до тебе приходили з холодом,
     Уявляли тебе знедолено-кволою.
    Твої рани вкривали блядським гімном і «лозунгом»,
    А ти ступаєш і битими стопами,
    їх горло стискаєш  кривавою постіллю.

    Щурів, готових «пектися твоєю свободою»:
    В їхні тіла проростатимуть соняхи перед нашими входами.

    За твій дім і всіх кого ти вивезла, -Їно.
    За те, що зброю взяли молоді, не гартовані руки.
    Вони будуть насінням, повним отрути і ртуті.
    З цього ранку вони назавжди вмітимуть стукати...

    03.03.2022
    20:16
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/797

    20 бер. 2022
    Христина
    Україна - це Божа земля!
    Україна - це Божа земля!

    Боже! Перед тобою схиляється усяке коліно,
    Бо Ти наш батько, Ти наш Творець,
    Ти над усім злом маєш владу,
    Ти Спасіння для заблуканих овець.
    Боже, у молитві своїй просимо
    За нашу неньку Україну, за кожну родину,
    За усіх наших воїнів, тероборону, солдатів
    Не дай, не винним людям помирати.
    Прости нас грішних, прости наші провини
    З жалем в серці, просимо тебе нині.
    Не дозволь, ворогам нас розпинати,
    Візьми нас під свій Покров Божа Матір.
    Пошли небесних воїнів нам на допомогу,
    Щоб розрубати усі диявольські сітки злого.
    Дай сили духу, щоб ми могли воювати
    Допоможи у вірі своїй зростати.
    Розбий усі атаки, які ворог на нас кидає,
    Нехай їхня зброя проти нас сили немає.
    І Україна зараз, як Давид ворога відбиває.
    Зрозумій Голіафе, за нас Бог виступає.
    Ми благословенна Богом земля
    З нами перемога, воля і сила Христа,
    Україна ніколи не буде капітулювати,
    Вона за свою волю і свободу буде воювати.
    Не схилить голову перед ворогами,
    Лиш Богу помолиться серцем й словами.
    Бо не одна вража орда хотіла нас вбити
    Та ми живі, ми далі будемо жити,
    Бо з нами Бог, який нам допомагає
    Він своїх ангелів на захист посилає.
    Ми вірні сини та доньки своєї країни
    З нами правда і воля й молитва свята
    Не зможуть зламати ворожі нас кулі,
    Ми нація віри, надії, любові, добра!
    На своїй землі, не дамо ворогу панувати,
    Ми будемо свою Україну захищати
    І не смійте на неї зазирати,
    Ви ніколи не зможете нас здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/798

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Львівський лев
    Поважний львівський лев багато чув і знає...
    Пильнує плин віків, шанує давнину.
    На площі Ринок він загривок поправляє.
    І ностальгує він про юність золоту...
    Поважний львівський лев...
    Він знається в коханні!!!
    В коханні молодят і тих, хто в парі - вік...
    Він чує аромат міцної кави зрання...
    І хронікам життя він знає точний лік.
    І хоч душа його у кам'янім полоні
    та гордий профіль свій до Ратуші він звів!
    І сотні, сотні літ він - в міста охороні!
    І буде завжди так! Все буде славний Львів!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна_все_буде_Львів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/799

    20 бер. 2022
    Світлана Вастюк
    Без назви
    Мені наснився сон, що Київ не бомбили,
    А Схід такий красивий і вцілілий,
    Що в Україні не іде війна і мати не оплакує дитя,
    Що небо не гуде від гвинтокрилів
    Й не труситься земля від вибухів постійних,
    Й не плаче злякане маля, яке сидить у сховищі щодня.
    Я відкриваю очі й чую уже зрання, як всі знов кажуть: "Ще війна".
    А хочеться стрибати вже до стелі, бо наше військо мир дало оселям,
    бо наше військо вже перемогло й додому уцілілим прибуло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/800

    20 бер. 2022
    Катерина
    Почему в этом жестоком мире?!
    Почему в этом жестоком мире?!
    Зло побеждает над добром.
    Все люди столько воин пережили,
    А все равно к оружию бегом.
    Мы говорим, что повторения не будет,
    Но при размолвке пистолет берем.
    Наверное нас не научили,
    Что нужно сесть за круглый стол.
    Нам ведь нужны испорченные земли
    И люди, что боятся темноты.
    И нет чтоб сесть за стол перевоговоров,
    Остановить убийства и войну.
    В век информационного пргресса воюем мы как дураки.
    Сколько изранненных людей повсюду?!
    А нам все не хватает духу,
    Начать с переговоров, а не воин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/802

    20 бер. 2022
    Евеліна Лукашевич
    Звернення до ворогів
    "Це не моя війна", - говорять у вашій країні.
    "Я не хотів війни, а миру" - мовляли ваші "зірки" інстаграму.
    "Не я вибирав владу у своїй державі" - багато з вас, використовує і цю промову.

    Але нам не потрібно ваші слова.

    Бо це не ви, стоїте на колінах день і ніч,
    Бо це не ви, бороните свої кордони,
    Бо це не ви, коли звучить повітряна тривога,
    Втікаєте у підвали і льохи.

    Бо це не ви, плетете сітки маскувальні воякам,
    Стираючи шкіру аж до мозолів.
    Бо це не ви, переглядаєте новини щохвилини.
    Бо це не ви, радієте прокидаючись, кожному ранку.

    Бо це не ви, танк голими руками зупинили,
    Бо це не ви, усім селом його назад розвернули,
    І не ваші цигани танки покрали,
    Бо може так лише наш сміливий вільний народ.

    Вам буде важко нас перемогти,
    Бо ми знаємо за що боремось,
    Усі великі і малі, ми знаємо хто ми,
    А ми УКРАЇНЦІ - сини і дочки великої могутньої держави.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/803

    20 бер. 2022
    Олександр Яценко
    Без назви
    За плечима розлютивший лютий
    Десь далеко невідомий квітень
    Я лягаю знову спати взутий
    23 день світ розбитий

    І рахуються дні не в тиждень
    Наче десь від Різдва на вірі
    Що не день то четвер небритий
    Що не день то страсна неділя

    І нема вже  ні дня ні ночі
    Є наряди І час йти спати
    В кожного є тепер робота
    Кожному тут є Що втрачати

    І безцінно кожен раз почути
    І що може так надихати
    Добрий ранок , все добре любий
    Надобраніч, душа моя ти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/804

    20 бер. 2022
    Cathy
    Без назви
    « La Rose et le Rsda »
     Gabriel Pri et d’Estienne d’Orves comme  Guy Mquet et Gilbert Dru
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Tous deux adoraient la belle
    Prisonnire des soldats
    Lequel montait  l'chelle
    Et lequel guettait en bas
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Qu'importe comment s'appelle
    Cette clart sur leur pas
    Que l'un ft de la chapelle
    Et l'autre s'y drobt
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Tous les deux taient fidles
    Des lvres du coeur des bras
    Et tous les deux disaient qu'elle
    Vive et qui vivra verra
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Quand les bls sont sous la grle
    Fou qui fait le dlicat
    Fou qui songe  ses querelles
    Au coeur du commun combat
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Du haut de la citadelle
    La sentinelle tira
    Par deux fois et l'un chancelle
    L'autre tombe qui mourra
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Ils sont en prison Lequel
    A le plus triste grabat
    Lequel plus que l'autre gle
    Lequel prfre les rats
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Un rebelle est un rebelle
    Nos sanglots font un seul glas
    Et quand vient l'aube cruelle
    Passent de vie  trpas
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Rptant le nom de celle
    Qu'aucun des deux ne trompa
    Et leur sang rouge ruisselle
    Mme couleur mme clat
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    Il coule il coule il se mle
    A la terre qu'il aima
    Pour qu' la saison nouvelle
    Mrisse un raisin muscat
    Celui qui croyait au ciel
    Celui qui n'y croyait pas
    L'un court et l'autre a des ailes
    De Bretagne ou du Jura
    Et framboise ou mirabelle
    Le grillon rechantera
    Dites flte ou violoncelle
    Le double amour qui brla
    L'alouette et l'hirondelle
    La rose et le rsda
    Louis Aragon, « La Rose et le Rsda », mars 1943.
    Repris dans La Diane franaise, Paris, ditions Seghers, 1944
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/805

    20 бер. 2022
    Аріна
    Київ
    Києве мій, тебе я знаю не так давно
    Але полюбила всім серцем
    Не можу сумувати за метро
    Яке направить мене на Лівобережну

    Відправить на рідну Поштову
    Де я буду сидіти дивитись на хвилі Дніпра
    Відправить туди, де я буду слухати пісні під гітару
    Проводжати заходи сонця на березі, в руках тримаючи келих вина

    Я сумую за тобою, Києве
    Ця біль розриває зсередини
    Ти тільки тримайся, чуєш
    Вже весна, а ти такий гарний в зелені

    Ці кляті ракети наносять тобі все більші рани
    А голос від болю відлунням лунає крізь вулиці
    В тобі знайшли прихисток, там, під землею, мільйони
    Там досі грають на гітарах, але нажаль тільки в мінорі

    Хочеться сісти в метро
    Почути рідною мовою
    "Наступна станція - перемога"
    Але поки "Прохід заборонено"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/806

    20 бер. 2022
    Мавка У.В.
    Без назви
    Україно. Моя Україно! Ти моє щастя.
    Ти і життя моє й смерть моя.
    Я за тебе загину. Я за тебе себе віддам.
    Стій моя Україно, як Либідь-сестра на Дніпрі.
    Стій гордо, моя Україно, нам довірили тебе берегти.
    Ми не зрадим, не віддамо, не пробачим.
    Ми на захист твій станем стіною.
    Ми одною стіною, одною.
    Україно ти стій, ми з тобою.
    Ми закриєм тебе собою.
    Ти єдина у нас, одна. У нас більш нікого нема.
    І нікого нам більше не треба.
    Нам для щастя - лиш вкраїнського вільного неба ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/807

    20 бер. 2022
    Ляна
    Україна - не Росія!
    Україна - не Росія!
    Це вже вам пора прийняти.
    Перестаньте, глупі люди,
    Вороги до нас кричати.
    Ворог у вас - лише один,
    І ви добре знаєте його ім‘я.
    Це той, що так сильно одержим
    Бандерівцями й націоналістами, а головне - це Крим.
    Невже не бачите ви істини у цьому?
    Невже не хочете почути правду?
    Про своїх чоловіків, синів, братів і батька,
    Які прийшли на землю нашу з автоматом.
    Хочеться звернутися до нього,
    Провокатора, фашиста і «царя»
    Коли зістаришся ти вже, голото?
    Повернись назад в своє гниле болото!
    Нам довго ще стирати з пам‘яті цей геноцид…
    Довго ще реабілітуватися від твоїх «мирних операцій».
    Молись, щоб Бог тобі простив,
    Бо ми тобі ніколи не пробачим.
    Не знаю, чи диявол прийме тебе до пекла,
    Бо це велика буде розкіш для таких, як ти.
    Та сатана вже просто заздрить там тобі,
    Бо не знав, що є хтось гірший тут ніж він.
    Ой леле, яке ж тебе там горе вже чекає,
    На страшному, останньому Христовому суді.
    Уявити це… не уявляю.
    Але вірю, що по заслугам дасть тобі.
    А тепер до вас, рускій мір, звертаюсь,
    Не думайте, що ви тут «ні прі чьом».
    Ви теж за мовчання будете страждати,
    Бо не можна себе так не поважати.
    Добре, нас тримаєте ви ні за що,
    Але подумайте про себе, про сім‘ю.
    Невже не хочеться їм дати кращу долю?
    Нормального життя, а не цю біду.
    І поки ти будеш мовчати й ображатись,
    Доти й буде цей ганебний ваш режим.
    А ми будемо вже в Криму відпочивати,
    І москалям всім смерть будемо кричати.
    Скільки віршів було написано колись,
    І більшість з них про хворих москалів.
    І не дивуюсь, що вони всі схожі,
    Адже життя у вас без змін.
    А ми - українці, заживемо ще по новій,
    Відбудуємо і Харків і Херсон.
    А в небі буде мир і спокій,
    Бо це все зарішає наш Київський фантом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/808

    20 бер. 2022
    Олеся
    Воля
    Воля - правда наша, доля!
    Із сильним запахом свободи
    Розірвемо ті пути горя
    Та покажемо щастя дороги!

    Бо стрижень наш - це воля!
    Не зламається, не прогнеться,
    Це найміцніша в світі зброя,
    Яка щомиті невпинно б'ється.

    Воля - наша правда,
    Воля - наша зброя,
    Не знав жоден москаль,
    Що таке є “воля”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/809

    20 бер. 2022
    Олексій
    Весна 2022
    Цю весну я уявляв по іншому
    Хотів чекати тебе біля входу в парк
    А тепер чекаю від тебе два речення
    «В мене все добре. Скажи, ти як?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/810

    20 бер. 2022
    Світлана Вастюк
    Без назви
    Мамо, я йду на війну! Не плач, не збираюсь я там помирати.
    Мамо, я йду на війну! Вкраїну свою буду я захищати.
    Синку, тебе відпущу, хоч моє серце так сильно страждає.
    Синку, я Бога молю, хай він тебе весь цей час захищає.
    Майже у кожній сім'ї є такі хлопці й навіть дівчата.
    Майже у кожній сім'ї є про кого у Бога благати.
    Щоб повернулись живі, лихо минало й біду не пускало,
    Щоб вже не було війни і все довкола цвіло та буяло.
    Хай вже прийде та весна й Сонце своїм теплом зігріває.
    Хай вже піде та журба й мир на українській землі розквітає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/811

    20 бер. 2022
    Анна
    Надія
    Коли усе закінчиться
    Про все згадаєш знов
    Та чи буде та звісточка
    Вирішує лиш Бог
    Чи повернешся ти тепер
    В буденний ритм життя
    Якщо терпець твій не помер
    Не треба каяття
    Уже ніщо не повернеш
    У бік ти свого щастя
    Лиш є надія дізнатися
    Чи ще жива та Настя
    Та навіть в боці гіршому
    Не падай у відчай ти
    Надалі будем жити ми
    У мирі та теплі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/812

    20 бер. 2022
    Томас Ленц
    Душа палає
    У мене чорні плями на душі.
    Нічого не бачу, нічого не їм.

    На серці мені дуже тяжко.
    Не чую, не міркую, без мрій.

    Усі мої думки лише про країну.
    Мою рідну мати — Україну.

    Хвиля полинає, чипляє, розриває.
    На шматки надію кидає.

    Але вогонь в серці палає.
    Відгоняє темряву, злобу.

    Не дає зробити шкоду.
    Вбити розум і душу.

    Волею пращурів він говорить.
    Що билися, загинули за свободу.

    Бийся за волю, бийся за долю!
    Бийся за мову, бийся за край!

    Бийся та умий кров'ю ворожий стан!

    Ще не настав останній час.
    Ще нам дітям України випаде шанс.

    Та знову посміхнеться доля.
    Буде воля, не буде горя.

    Буде тихий та мирний гай.
    Наш край — Україна мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/813

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Трішки про цінності...
    Тарелі із Косова, з дуба лавчина,
    глинянський килим і ліжник...
    Моє місце щастя, мала батьківщина!
    До кожного звуку тут звик.
    Горнятко для кави із сизим  малюнком
    І духи добра на стриху!
    Улюблена лампа і піч з візерунком- усе це безмежно люблю!
    Хмарки- балеринки,  підсніжник- дитина...
    До весен береться верба...
    Так було, так є, це усе- Україна!
    Велична! Найкраща! Одна!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/814

    20 бер. 2022
    Мавка У.В.
    Без назви
    Сполохавсь ранок п’ятої години.
    Закровоточила холодна ще земля.
    Повільно потягнулися хвилини -
    До українців в дім ввірвалася війна.

    І сталось те, чому давно судилось бути,
    Що готувалось нам як ще один урок,
    Який ми дивом умудрилися забути,
    Вручивши йому пам’ятний вінок.

    Забули ми, що війни не старіють,
    Що за одну ідею досі йдуть вбивати
    Й що є сусіди, які сплять і мріють
    Над нами знову панувати.

    Що ці ж сусіди, скільки часу в них було,
    На нас все скоса споглядали
    Й, утерши з заздрості поморщене чоло,
    Історію свою переписали.

    Забули ми, що ця ж сусідська мова
    Душила нашу, накладаючи петлю,
    І віддава прикази знову й знову
    Гнобити і ламати всяку волю

    Письменників, поетів, всіх борців,
    Завдаючи страшенно дикий біль
    За кожен подих, думку, слово, твір,
    Що не вписавсь в російський стиль.

    Страх смерті не зламав їх мову.
    Вони за Україну гордо полягли.
    Ніщо не похитнуло їхню волю.
    А ми, катам їх, руки простягли.

    Чому? - Аж дивно. Чи ми помстились?
    Чи, може, вибачення чули ми від них?
    Ні, напевне, ми душею опустились.
    Хотіли стати друзями катів отих.

    Вони ж за злочини не визнали вини,
    Їх не картала совість, не було прозріння.
    Тепер нащадки їхні - дочки та сини
    Посіяли і жнуть батьків своїх насіння.

    Боже, я знаю - Ти вчиш пробачати
    Тих, хто щиро каятись прийшов.
    Та лиш Україну навчив пробачати
    Тих, хто до каяття не дійшов.

    Напевне, й свобода та наша була лиш омана,
    Створена тим, хто сьогодні війною пішов,
    Лиш спосіб тримати у вічних кайданах
    Вічно нескорений, вільний народ.

    То, може, це шанс наш, народ український,
    Згадати, помститись і знову зійтись
    На вільній землі в майбутнє неблизьке
    Узявшись за руки самим побрести.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/815

    20 бер. 2022
    Олеся
    Шевченку
    Тобі двісті восьмий рік минав,
    Давно не пас ягнят ти за селом,
    Завжди кручі та Дніпро кохав,
    Завжди знав: москаль - то зло.

    "Кохайтеся, чорнобриві,
    Та не з тими москалями.
    Вони підступні та зрадливі,
    Лихо відбудеться з вами."

    І Ти знаєш - відбулося,
    Та кайдани ми порвали!
    Добре раніше жилося,
    Допоки москаль у бій не пішов з нами.

    Дякую, що застерігав,
    Дякую за те, що молився!
    Довго кацап нам брехав,
    Тепер знано кров'ю облився.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/816

    20 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    Безмежна прірва розділяє нас навіки
    БЕЗМЕЖНА ПРІРВА РОЗДІЛЯЄ НАС НАВІКИ...
    Нічого спільного не має в нас з кацапом,
    Безмежна прірва розділяє з москалем,
    Москаль з батьками розмовляє завжди матом
    І посилає матір в слід за кораблем...
    Російська жінка радить сину убивати,
    Простих людей і навіть малюків
    Та мирний люд рекомендує розстріляти,
    Взамін чекає тисячу рублів...
    Рашистський батько не шукатиме могили,
    Йому достатньо кілька срібняків
    Російській владі було треба, щоб служили,
    Навіщо їм збирати мертвяків...
    Вони ніколи свій народ не цінували,
    «Гарматне м’ясо» – ну хіба його шкода?
    Російські матері вже вкотре промовчали,
    Інстинкт осліп, не їхня то біда...
    Байдужа нація, більш схожа на отару,
    Бездумне стадо зазомбованих людей,
    Не вміє жити без стійкого перегару,
    Без права спротиву й підведення очей...
    Їм не відомо, що таке свобода,
    Що є повага до батьків і співчуття,
    Вони не мають у геномі того кода,
    Що дає мужність воювати за життя...
    Їм невтямки, чому в нас на колінах
    В останній путь проводять кожного бійця,
    Чому бабуся, що знайшлася у руїнах
    Не випускає з рук маленьке кошеня...
    Їм не відомо, про свободу думки й слова,
    Про силу волі й віру в майбуття,
    З кацапом зайва будь-яка розмова,
    Йому не притаманне каяття...
    Безмежна прірва розділяє нас навіки,
    Нічого спільного не буде у дітей,
    Скоріше русло поміняють в світі ріки,
    Ніж ми пробачимо їм тисячі смертей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/817

    20 бер. 2022
    Валерія
    Без назви
    Життя застигло в руйнівній мовчанці...
    Кричать сирени, голосить душа
    Та все мовчать ті ночі, де обірвалося щось звичне,
    Мовчанка, що ранить серце мов кинджал.

    Вночі уже не мучать сновидіння,
    Бо все життя немов найгірший сон
    Здригається земля, летить надія
    У Всесвіт, що раніше був лиш сном.

    Чужинці тут же і зав'януть
    А інші захлинуться у своїй мовчанці.
    І хоч вони леліють мрії про "пощаду"
    Та бумеранг завжди влучає вчасно

    Ходіть до нас, братами ж кличте
    Та от батьки в нас різні, друзі
    Ми незалежні, ви звичайні сиротинці
    У вас "водка" в нас Бандера-смузі

    Ми вистоїмо. Ви не сумнівайтесь.
    Збудуєм мрію, зацвіте бузок.
    А ви все бийте лихом у ті двері,
    Що не відчинить жодний ваш "замок"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/818

    20 бер. 2022
    Анна Кузьменко
    Місто на хвилі (присвячується Миколаєву)
    Моє місто на хвилі, ти хвилюєшся зараз
    І боїшся за власних дітей.
    Але не забудь, що ти нас виховало
    Як великих й могутніх людей.
    Ми стоїм за свободу щоночі і денно,
    Ми плекаєм надію дійти до кінця.
    А кінець - перемога,
    Хоча, очевидно, ми не знаєм задумки
    Творця.
    Моє місто на хвилі, не бійся кохане,
    Знаєш, що тяжко дається цей путь.
    Але пам’ятай, що ти нас виховало.
    І війну цю страшну, прошу, не забудь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/819

    20 бер. 2022
    Валерій Нарижний
    сторонникам "русского мира"
    Сторонникам "русского мира"
    Без войны на планете Земля!
    Выходите на митинги смело!
    С вами правда и вера в себя!

    Выходите гурьбой или лично!
    Выходите и в дождь, и в пургу!
    Выходите все дни из недели!
    Выходите за мир - не войну!

    Часть посадят битком в автозаки.
    Часть побьют, отберут телефон.
    Часть пристрелят, часть, может отравят.
    Но вас всех путинизм не убьёт!

    Выходите, не бойтесь тирана!
    Выходите, во имя добра!
    И не верьте кремлёвским газетам -
    Их враждебным и лживым словам!

    Выходите, и стойте посменно!
    Выходите и руки сцепя
    Останавливайте БТРы,
    Останавливайте царя!

    Ваши дети "спасибо" вам скажут!
    Заживут ведь в свободной стране!
    Где никто "убивать" не прикажет
    "Миротворцам" в чужой стороне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/820

    20 бер. 2022
    Мавка У.В.
    Без назви
    Наш ворог не лише конкретна людина,
    Не армія солдат москви одна.
    Наш з вами ворог - то ціла країна
    Й її безкінечна, непробудна брехня.

    Ні їх сльози, ні слова каяття
    Не повинні вам серце топити,
    Бо ті, в кого забрали життя,
    На цім світі не в змозі простити.

    Хай їх покоління піде в небуття,
    А їхні нащадки, читаючи книги,
    Засудять батьків своїх грішне життя
    Й спокутують їхні провини.

    Можливо, тоді мій народ зможе жити
    Разом із ними мирно на цій землі.
    А до того, вкраїнці, не треба тужити.
    Не за те наші люди у війні полягли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/821

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Безцінне...
    Лелітка, тепле Літечко, Лелека...
    Духовність та Дорога в світ далека ...
    Історія , кохання чиста Іскра... Вареники та Ватра пломениста!
    Зозулька, ніжна Здоба, Заметілі .
    Хатина, Хуга, Божий Хрест на тілі...
    У своїх стінах - Ґазда і Ґаздиня!
    Соборність, Соловейко та Святиня.
    Шовкові Шати, ніжна Шовковиця.
    Яскрава Чічка, Чари, Чарівниця.
    Фольклор, Фіалка, жовто- синя  Фана!
    Писемність, Піст та Пір'я Павіана.
    Життя, Жертовність, Жито колосисте.
    Макітра, Миска, золоте Монисто!
    Оздоба, Оксамитовий Очіпок!
    Щока, Щити та пара добрих Щіток.
    Акторство, Артистизм та Авансцена.
    Толока, Такт, в полях -Трава зелена.
    Коралі, Кетяги, Керсетка і Калина!
    Усе- безцінне, все це- Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/822

    20 бер. 2022
    Мавка У.В.
    Без назви
    Земле моя, тобі зараз болить -
    Уламки в’їдаються в тіло.
    Стривожено вітер мовчить.
    Калини гілля знов похиле.

    І небо тяжке від ракет,
    І ранок не хоче вже кави.
    Він, як сумний силует,
    Знову завис над екраном.

    Стрічка подій за стрічкою -
    Сотні прожитих новин.
    Душа мерхтливою свічкою
    Загоряється в дев’ять годин.

    Очі заплющені бачать
    Обличчя, немов живі.
    Якже я зможу пробачить
    За їх життя забрані?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/823

    20 бер. 2022
    Валентина Зав'ялова
    Свято весни
    Минулий рік. Початок весни.
    Не виють сирени, не падають "гради".
    Ти гілку мімози даруєш мені,
    Майже в мій зріст. Як же я рада!
    Вона в авто усе заднє скло
    Собою закрила, Лежить і сяє.
    Прокинулось перше весни тепло,
    Земля молоденьких сходів чекає.

    На жаль, для дарунків зараз не час.
    Прагне мерзота нас шматувати.
    Валізи, повні сяйвом весни,
    Скільки ще, скільки на вас чекати?
    Та вірю: прийде кінець війні,
    Вона сповзе у свій край злиденний
    Й сконає там. І знову мені
    Ти подаруєш квіт здоровенний.

    Захисників наших із війни
    Стрінуть кохані, донечки, мами.
    Хай усім буде дарунок такий,
    Краший за квіти. Найліпший самий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/824

    20 бер. 2022
    Анастасія Стремецька
    ***
    Горить вкраїна. І душа палає
    Вогнем, що від любові до землі.
    Сьогодні йде він ворогів вбивати –
    Це воїн, син вкраїнської землі.
    Снаряд, і вибух, і катівню знову
    Для українців створює русня,
    Бо там не вірять нашому народу,
    Який вважав братами до кінця...
    Хай слухають і далі чорне радіо,
    Як чорний рот фашистського звена,
    Який як звір ковтає світ потроху,
    А тепер платить за усе сповна.
    Своїх граждан обманює так само,
    І посилає юні очі в той котел,
    І варить їх, а хлопці те й не знають,
    На наших землях ждуть нас як гостей!
    Та ми – удома! Це держава наша,
    І нація, що піде напролом!
    Не дасть він схаменутись росіянам,
    То ми хоча б призвемо світ гуртом!
    Бо ми – єдині, що десь у Європі,
    Що тут, під кленами зеленими в UA,
    Ми сіємо лиш зерна перемоги,
    Ми власну кров змиваємо з чола!
    Попав під град, і тихо відчуває:
    Червоний мак розрісся у грудях.
    О, Боже, нащо забираєш
    Ти воїна на маминих руках!
    Нащо агресор гатить небо феєрверком,
    І стріли з ядрами впускає у серця!?
    Міста зітхають димом, мов у петлях,
    Сидить нажахана дівчина з немовлям,
    Сидить в підземці, там і народила...
    Плюс українець, плюс сестра чи брат!
    На незалежній, вільній Україні
    Знов заспіває горлиця дзвінка!
    Ми підем прямо, куди сил нам стане,
    І переждемо грякання війни,
    Ми землю рідну ні на що не проміняєм,
    Ми патріоти рідної землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/825

    20 бер. 2022
    Сніжана Біла
    Як ти
    Дивись, ми загралися разом у "буде час",
    у "буде можливість", "будуть ще понеділки".
    І свій непохитний, виважений каркас
    розвозили по роботах чи метрогілках.
    Ми думали наша бабця живе до ста,
    що мами із татом вистачить раз в півроку.
    Навіщо комусь із Луцька якась сестра
    чи брат, що живе у центрі Кривого Рогу?

    Навіщо той лікар? Добре, що був Німід,
    кав'ярні і супермаркети, п'яні вишні.
    Але вже сьогодні кожному так болить,
    аби не відчути стан, що буває гірше.
    Аби не боятись ночі, як злого пса,
    що небо шматує вражим своїм лекалом.
    І ранку, коли хтось-таки вже не встав,
    назавжди лишившись в мирнім міськім кварталі.

    А поки ми ще тримаємо тут зв'язок
    тривалістю в півсекунди чи півмолитви.
    Давайте робити, друзі, назустріч крок
    і навіть, якщо не можеться, говорити.
    Хай буде це все із відчаю і жалю,
    бо в наших кишенях зараз бракує м'яти.
    Мої українці, як же я вас люблю,
    щоразу, коли отримую ваше "Як Ти?".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/826

    20 бер. 2022
    Олег Вишиванюк
    дуби
    люди вкорінені в землю,
    люди — строкаті дуби.

    крони, розхристані небом,
    хвилюються від висоти.

    ночі п'янку прохолоду
    ніжить плафоновий глум,

    хто вкоренитися згоден?
    хто укоріниться тут?

    вітер погойдує віру,
    мов у колисці синів.

    острах — найбільша причина
    тих, хто ніколи не жив.

    кисень просочує землю,
    мов березнева трава,

    люди — дуби

    і даремно

    крони хвилює

    війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/827

    20 бер. 2022
    Віталій Попович
    Без назви
    110 коней несуться на мене
    на шмаття земля з під їхніх гарячих копит
    я ошалілий я свідок падіння Помпеї
    яка на арені систематичних воєн та битв

    згорають знамена
    покірний невільник
    їх гордо несе крізь покірну юрбу
    горланять сирени
    пісню зневіри
    слова її тангом кружляють із губ

    так добре аж в пеклі погнулись колони
    від смолоскипів на кронах дерев
    по зрадницькі вітер в шпарині простогне
    підслухає звістку про смерть

    поскрипує гілля вагою до грунту
    нікого не має щоб зняти плоди
    епоха радіє прогресу із брухту
    який заливає очі вуха роти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/828

    20 бер. 2022
    Анна Найдьонова
    Повернусь додому
    Завтра я повернусь додому,
    В ріднесенький Київ, Харків, Донбас.
    Поїду до Ялти, дивитись на море,
    Гуляти по вулицям Сум та Черкас.

    Завтра ми вийдемо у столиці,
    Святкувати свій День перемоги!
    Завтра разом усі українці,
    Відбудуюють рідні дома і дороги.

    Завтра вшануємо пам’ять героїв,
    Які захищали нашу свободу.
    Щоб нарешті увесь світ засвоїв,
    Що ми браття козацького роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/829

    20 бер. 2022
    Олег Вишиванюк
    воля
    ніч пахне снігом і порохом.
    все, що зі мною тут, — золото.
    все, що з тобою, — чуже.

    волю тримають мечем.

    світло гуркоче — і падає,
    смерть намагається звабити.
    в скроні шепоче столиця:

    воля із нами. не бійся.

    небо малюють зірницями
    гострі смарагдові вилиці,
    зріють зісподу, мов сливи.

    волю дарують сміливим.

    ніч пахне снігом і порохом,
    гідність дарована дорого,
    гідність, мов шрам на ключиці.

    воля.

    ні менше

    ні більше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/830

    20 бер. 2022
    Олег Вишиванюк
    тиша
    так звучить тиша напередодні війни.
    в груди впирає тривога і пил,
    млість, мов учитель, стискає долоню:
    «іди-но за мною,

     іди-но за мною».

    так звучить тиша напередодні війни.
    вкотре повітря гірчитиме — і
    повстю повисне із болем в обіймах:
    вісті зі сходу, вісті покійних.

    так звучить тиша напередодні війни.
    кулі строкаті витають — і мир
    поглядом чистим взирає зісподу.
    «іди-но за мною,

    іди-но за мною».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/831

    20 бер. 2022
    Роксолана
    Бурлячий Дністер
    Плачуть небеса ,зажурилися в хмари
    Загорнулися у темно сірий коцик
    Безперервні сльози смутно опадають
    Смуток  на Дністер холодний
    Льодом доторкається
    Все обмерзло,охололо
    Темна біда настала
    Кожного у домі ,холодом зустріла
    У весняну поророку ,морозом огорнула
    Навіть вітри Українські, холодом торкаються
    Всі у ніч ту нещасну зажурилися
    Об’єднались ,немов змовились ,стали помагати
    Зажурилась земля ,морозом покрилась
    Зажурився Дністер ,холодом розкинувся
    Зажурилась небо, снігом всіх укрило
    Зажурились люди, стали нечистоту виганяти
    Всі одним кулаком до молитви приступили
    Наша ненька Україна наново ожиє
    Лиш поборим темну ту нечистоту ,тай по всьому
    Відбудуємо Україну ,розцвіте  як має бути
    Наша славна Україна ,на страждалась в доста
    А тепер їй час ожити ,люд наш розвеселити
    Кожному до хати ,зайде любов Українськая
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/832

    20 бер. 2022
    Юлія Кругляк
    Світ побач, світе почуй
    Світе побач, світе почуй
    Хоч краплю того, що країна відчуй.
    Ми мирно жили, спілкувались, навчались,
    Та плани ворожі підступно підкрались.
    Не катка у грі, а реальне життя
    Чуєм сирени - біжим в укриття.
    Вибух лунає у нас не з екрану
    Країні наносять невиліковну рану.
    Але ж наш народ не стоїть осторонь -
    Під танки, під обстріли, навіть в огонь.
    Від привида Києва до ЗСУ -
    Це супергерої, що реально в строю.
    Підтримка із зовні іде, за це дяк,
    Тепер точно знаєм хто друг, а хто так...
    За нас, навіть, став сам Легіон,
    Thank Anonymous, respect for your job!
    ...але ж знову чуєм ми звуки сирен,
    А може в світі багато проблем,
    Які важливіше за цю війну...
    Світе почуй Україну мою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/833

    20 бер. 2022
    Анастасія Ланова (Antagonist)
    Гіркі роздуми
    У ці дні щось навіки рветься, ну а щось відкрива глибини.
    Ті, хто мав відчувати серцем, показали ганебно спини,
    Відцурались землі і роду, приєднались до лав байдужих.
    Хоч химерна оця свобода, та не я вас судити мушу.
    В мені інше кипить невтримно, розриває мене образа.
    Те, що світ обіцяв невпинно не пускати сюди заразу,
    Стати разом супроти гніту, звести понад усе гуманність...
    Проте клятви були на вітер, як показує це реальність.
    Закликали не ви любити навіть кожну божу тварину?
    Подивіться, ось сотні вбитих, але зовсім немає винних.
    Шатко, мляво ідуть розмови, хоч й нікому вони не треба.
    Ми самі боронитись готові, лиш закрийте над нами небо,
    Літаки приженіть на поміч, нехай їхні залізні крила
    Збережуть нам поняття дому і дітей від ракет укриють.
    Доки вам опускати очі, винувато схиляти шиї?
    То ж життями, як в тамагочі, грає в бункері карлик плешивий.
    До бліцкригу не був готовий, проте мирні руйнує долі,
    І не база горить військова, а пологовий дім чи школа.
    Поки ви сидите, поважні, вільні так, що на всі чотири,
    Вперто бореться стрій звитяжних проти клятого "руського миру".
    Двадцять перше століття, люди, як терпіти такі розбої?
    Дочекаєтесь, далі буде старт вже третьої світової.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/834

    20 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Моя війна
    Заніміло серце, болем захлинулось,
    Залилось сльозами мільйонів людей.
    Відлітають душі… небо розчахнулось…
    Війна забирає страшний свій трофей.

    Сили дай, Всевишній, тугу всю зібрати,
    Ненависть та горе перевести в лють,
    Знищити поганців вогнем, світлом правди
    Та очистить землі, свободу здобуть!

    Най вогонь стожаром у душі палає,
    Карою земною стане ворогам!
    Єдність справедливо темінь подолає.
    Час настав сплатити по усім боргам!

    Піднялись всі сили на землі та небі -
    Пощади не буде, марне каяття.
    Бій іде запеклий… Загроза планеті!
    Зло ми переможем - звільниться Земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/835

    20 бер. 2022
    Сергій Заскальний
    Берегиня
    Не втікла, не пішла, і не зрадила,
    Не залишила рідний свій дім,
    Самій смерті ступити завадила,
    В бій вступила у холоді тім.

    Хоч душею і тілом поранена,
    Хоч залишена тут навмання,
    Хоч на вогнищі людом ти спалена,
    Зберегла своє рідне ім'я.

    Зберегла свою пам'ять і звичаї,
    І немає страху і тривог,
    Тобі б плаття вечірні так личили,
    Та у берці вдягнув тебе Бог.

    І коли нема світла небесного,
    А в повітрі відчутна війна,
    Ти почуєш той дотик чудесного:
    Ти самотня, але не одна.

    І немає ні страху, ні відчаю,
    Боротьбі цій не видно кінця,
    Снами довгими, лютими, віщими
    Ти постійно просила Творця.

    І з тобою не сотні, а тисячі.
    Люди разом повстали з колін,
    Люди добрі, відважні і мислячі,
    Не покинули рідних цих стін.

    Не втікла, не пішла, і не зрадила,
    Не здаєшся, стоїш до кінця,
    Ворогам зло творити завадила,
    Ти - найкраще творіння Творця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/836

    20 бер. 2022
    Тетяна Дворнікова
    Незламні.
    Часи страждань,тортур і болю,
    Хвилин розпачливого сну,
    За ту єдину,справжню волю,
    В віках нескорену весну.
    Мета невпинного пізнання,
    Чого нам вартий кожен крок,
    Де рук міцнішає стискання-
    Там шлях крізь терен до зірок!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/837

    20 бер. 2022
    Monika Vaiciulyte
    Slava Ukraini
    Eleven women raped.
    Six are dead.
    So we can have space travel
    And yet cannot prevent that?..

    Eleven women raped.
    Only five survived.
    It's only the eighth day,
    What will future provide?

    Sisters never forgive.
    Mothers never forget.
    Don't look for sympathy in me
    I want those soldiers dead.

    2022 03 04
    MV

    My name is Monika Vaiciulyte. I am from Lithuania. I am an actress. Slava Ukraini. Me and my country supports You. I wrote this poem in English about this tragical war. I hope You will end soon. God bless You.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/838

    20 бер. 2022
    Світлана
    Ти ніколи не зрозумієш
    Ти ніколи не зрозумієш що таке Україна і хто такі її громадяни,
    Як відстоювати кордони незалежної прекрасної держави, як жінки до рук автомати брали.
    Ти думав, що українці це одна країна, озирнись, наразі українці це весь світ.
    Не зрозумієш небесну сотню, що ж ми хотіли тоді на майдані,
    Ти ще навіть не зрозумів сенсу єдності, вам в школі таке не викладали.
    Як може народ в одну мить стати щитом для держави, а влада стати нашим Гетьманом.
    Не зможеш збагнути незламний український дух, він як той льотчик, він невидимий,
    Невидимий герой небесного простору.

    Ти боїшься бути побитим за декілька слів, а ми готові голими руками ті ваші танки зупиняти, і окупантів зі своєї землі, під гімн України, гнати.
    Ти не можеш вимовити слово «паляниця», а також я гадаю, що невідомі тобі такі слова як слава і воля.
    Ти ніколи не знав як це не боятись говорити правду,
    Проте я бажаю тобі ніколи не лякатись церковного дзвону.
    Я не знаю, де була твоя мати,
    коли тебе путін виховував,
    Мені шкода, що вона не навчила тебе поняттю: мораль.
    Ти нещадно вбиваєш дітей, матерів, стариків, медиків, навіть священників. Кидаєш всі свої сили на обстріл мирних жителів…Не знаю яка в вас там віра, напевно й диявол від вас вже перехрестивсь.
    Ти не визвольник, ти міжнародний терорист. Прокинься, це давно не навчання.

    Тобі не буде пощади, ніхто ніколи не забуде й не пробачить,
    Як він прокинувшись 24-го лютого, отримав найстрашнішу звістку: війна почалась.
    Ти не знаєш як тремтячими руками дзвонити до рідних, кожну секунду стрічку новин оновлювати, вступати в інформаційне військо, в тероборону, тікати з дому, бути за тисячі кілометрів від сім‘ї, чергувати по черзі вночі, ховатись в лісі чи в укритті, відправляти близьких на війну, писати, говорити зі сльозами на очах: при зустрічі обійму,
    Але ти також не знаєш як сильно можна вірити в ЗСУ, отримувати підтримку всього світу, як твоєму президенту аплодували представники країн, залучитись підтримкою хакерів, тобі все це невідомо….

    Тебе будуть гнати вилами, як батько Бандера вчив, ти згориш від коктейлю або від сорому сказати: я руський солдат,
    Тебе напоять чаєм, вкрадуть твій танк, відіжмуть БТР, скоріш за все поб’ють, можливо зжаляться, ми повідомимо твоїх батьків, що їхній син ще живий.
    Йди до себе додому, та спробуй там  навести порядок, бо щось в тебе йде все через сраку.
    А ми поки станемо разом горою, один за одного, і будемо волати: руський воєнний корабль, іди н@хуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/839

    20 бер. 2022
    Юліана Ле
    Без назви
    ті хто дали нам такі імена
    ті хто дали нам такі обличчя
    не знали нас

    і коли впаде день
    утямимо затягнуті
    в течію

    земля рідніша ніж кисень
    у її масній чорноті
    зріє пам'ять наших зіниць
    довговічніша за
    бурштин і бронзу

    земля мудріша ніж ми

    коли впаде день
    тріснутим білим яблуком
    до наших вій

    станемо всюдисущі

    ті хто дали нам цю дорогу
    не робіть її довшою за життя
    бо в дорозі немає нічого
    окрім дороги

    дивіться дивіться дивіться! –
    ми папороть хвощі лишайники
    тіні епох проростають зубами
    дракона крізь нас назовні
    і сліди днів довкола вас
    щоразу довшають
    довшають

    ми назавжди залишимось молодими
    врослими у дорогу корінням
    глибшим за ніч

    і не впізнаєте нас
    коли ми нарешті прийдемо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/840

    20 бер. 2022
    Анна Найдьонова
    Я не вірила
    Я не вірила власним очам,
    Що існує така жорстокість.
    Щоб ракетами по містах,
    Танками в наш степ широкий.

    Що прийдуть такі ж самі люди,
    Вбивати тих самих людей.
    Душа майже зламала груди,
    Не розплющити більше очей.

    Я не вірила, наївне дівча,
    Коли бачила ті новини,
    Де писали «усім в укриття»
    Та криваві далі світлини.

    Де зруйнована рідна країна,
    З автоматами йдуть на дітей.
    Ми не пробачимо їм ці руїни.
    Ми не забудемо жодну з смертей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/841

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Роздуми про сонце
    Маленьким сонечком з любов'ю звем дитя.
    Голубимо, виховуєм, цілуєм...
    Маленьке сонечко - це мила комашня, якій на спинці цяточки рахуєм...
    Маленьке сонечко - кульбабка золота, що літачками всесвітом мандрує...
    Велике сонце - рідна сторона, домівка, що підтримує й лікує...
    Велике сонце - спалах перемог!
    Велике сонце - храмів вічні мури...
    Вселюблячий та милостивий Бог!
    Це велич мови, спадку та культури!
    #Все_буде_Україна_все_буде_Бог_все_буде_перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/842

    20 бер. 2022
    Писаренко Наталія
    Не злетіти - в мазуті крила
    Не злетіти - в мазуті крила.
    Як одчистить - одразу в небо.
    Чорна повінь ту землю вкрила,
    Де був край молока і меду.

    Де річки і ліси стоголосі
    Наче дзвони гули Великодні.
    Де гуляли всі ангели босі -
    Бо сніги там були нехолодні.

    А тепер там холоне у пір‘ї
    Мокрім птаха і чистить отруту -
    Серцем птаха шукала свій вирій,
    Стачить віку тепер на спокуту?

    Скинуть пір‘я прийдеться - довіку
    Не відмитись, ковтаючи отрій...
    Оголити всю душу до крику...
    І,
    можливо,
    побачити
    обрій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/843

    20 бер. 2022
    Руденко Олександра
    Без назви
    Вона казала, що не стане на коліна,
    Не стерпить тихо, не змовчить,
    Коли той кат тягав її немов поліно,
    Коли чекав, що от-от заскавчить.

    Їй сльози жерли щоки, жерли пам'ять.
    Нема, здавалось, миті без страждань.
    І хто не був на її місці — ті не тямлять,
    Як витримати морок поховань.

    Той щур, той нелюд марнославний
    Карав її за вільний чистий погляд.
    Карав, забувши рокіт православний,
    Створивши свій кривий світогляд.

    Поламаними пальцями, обрізаним волоссям
    Крізь біль сміялась в ті отруйні очі.
    І їй, огорнутій від холоду колоссям,
    Блакитне небо малювали сни дівочі.

    Вона казала, що повстане хоч із пекла.
    І стане струнко, дивлячись вперед.
    І скільки б не тривала боротьба запекла —
    Дощенту спалить жаху очерет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/844

    20 бер. 2022
    Юлія Кругляк
    Добряче їх підсмаж
    Добряче їх підсмаж, тих хто зло сіє з неба,
    Хто в нелюди пішов, руйнуючи наш світ.
    Їм кожен крик і плач, всім донести так треба,
    Щоб не змогли ніколи піти вони на взліт...

    Добряче їх підсмаж, щоб іншим не хотілось,
    Щоб охопив їх страх, хоч за своє життя.
    Щоб правосуддя це ночами їм всім снилось,
    Щоб не змогли знайти від нього укриття...

    Добряче їх підсмаж, наш охоронець неба,
    Ти - наш небесний краш, добряче їх підсмаж!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/845

    20 бер. 2022
    Veronika Furtas
    «браття»
    Людські смерті вас не змусили говорити,
    зате брендові тряпки викликали сльози
    день за днем у нас вбивають дітей,
    а у вас істерики через закриття улюбленої соцмережі
    когось позбавили рідного дому
    хтось сидить із сумками біля дверей,
    бо не знає, що очікувати в наступну хвилину
    «мам, це ж не ракета летить у наш дім?..»

    В нас сирени гудять від 5 ранку
    і замість теплого ліжка - холодний підвал
    і тільки посмійте після цього сказати, що ми «браття»
    у нас з вами кардинально різна мораль
    в одних у пріорітетах бренди,
    а в інших дожити до ранку і бажано, щоб без сирен.

    У когось вже немає тата
    хтось молиться щохвилини, щоб брат повернувся живим
    хтось сидить у темному підвалі
    і мріє, щоб друзі повернулись
    пошвидше із інших країн.

    Поки ви викидаєте у знак протесту сумки Louis Vuitton, Chanel
    під звуки сирен, бачучи сльози мами
    я не знаю як помістити у тривожну валізу
    всі моменти мирного життя,
    яке руйнуєте ви
    вже сімнадцятий день
    війни
    13.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/846

    20 бер. 2022
    Ольга Савчак
    Таке неможливо пробачити
    Таке неможливо пробачити. Знає лиш Бог,
    Яке пошматоване серце у мого народу,
    Скільки наслухались вже і сирен, і тривог,
    Скільки разів проклинали сусіда-урода.

    Смертельні ракети порізали наш небозвід,
    Ворожі тіла впали трупами на чорноземи.
    Ми прагнем свободи настільки, що скоро весь світ
    Про наші звитяги складатиме нові поеми.

    За кожну сльозинку, за кожен зруйнований дім,
    За кожне життя, яке нагло війна обірвала,
    Ворог горітиме в пеклі аж сім поколінь,
    І тої розплати за звірства їм ще буде мало!

    Ми все відбудуємо, Ненько, тільки тримайся!
    Ти в надійних руках твоїх кращих синів і дочок.
    В руїнах від бомб, у смертях від боєприпасів
    Ми не просто пишем історію – ми міняємо почерк.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/847

    20 бер. 2022
    Анна Найдьонова
    Від Заходу і до Сходу
    Від Заходу і до Сходу,
    В містах та маленьких селах,
    В нас не забрати свободу,
    Не висушити джерела!

    В нас є море честі та гідності,
    Ріки, повні любові й добра.
    Хоч з великою вірогідністю,
    Русні не знайомі такі слова.

    Вони з неба на нас ракетами,
    А ми танки руками голими.
    Заповіщено було поетами,
    Борися, величний народе! Поборемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/848

    20 бер. 2022
    Таня
    Без назви
    Червону руту не шукай руками
    Хай сіють її вдаль по всіх степах
    Нехай з тобою завжди буде погляд мами
    Тебе благословлятиме в боях

    Хай очі сині не бояться ночі
    Ти б'єшся разом з нами і за нас
    Плечами закриваєш Київ й Харків
    Тюльпанами вітаєш в немирний час

    Не треба ваз, не треба революцій
    Нехай вони запустяться в боях
    Лякай його до страху і до смерті
    Хай впаде тут і зникне наче той
    "великий брат"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/849

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Щебече рання  пташка...
    Щебече рання  пташка на добро!
    На першу квітку в сніжному полоні...
    На здоби великодньої тепло!
    На скарб безцінний в материнськім лоні...
    Щебече рання  пташка на весну!
    На гай у листі, на високе небо!
    І на подій життєвих новизну.
    Так має бути! Саме так і треба!
    Щебече рання  пташка нам на мир!
    Без смерті, без насилля, без руїни!
    На мудрість мерехтливих вічних зір...
    На велич і на розкіш України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/850

    20 бер. 2022
    Юрий
    песня Херсон
    На машынах оркi володя  путин,
    В Херсон выслал свойх дебилов а Народ их пожелел забил на автомат  флагом
    А мы его накормим словом ,в воде утопим и пошлем
    И тут займётся ими наша армия Херсон.

    От митинга их  солдаты и танки ослепнут ,
    Плакатом Херсон це Украина мы залепим танк и  БТР,
    И наш митинг важнный  весений
    На всю пихоту  мы пошлем клич уберайся будь добр.

    МЫ расскажем про Херсон, эй Путин,
    С вас Смееться весь Народ здесь всерьёз,
    Мы гроза для ООН и ГондураСа, станем парадом и флагом
    А в Херсоне вы обычный трус и лжец.

    Народ наш  не бросятся на пули
    Вам здесь вынесут похороные цветы,
    Да, мы Херсонцы, конечно,
    Тарасса Григория  Шевченко Херсонцы.

    Не сцыте, подходите ближе,
    Вам всё покажут и укажут дорогу здесь,
    У нас в Херсоне для Вас как могиле,
    Увидешь раз и все навсегда  запомнишь

    Мы вам покажем за весь Херсон, эй Путин,
    С вас смеються и плют здесь всерьёз,
    Мы гроза для ООН и ГондураСа, станем,парадом и флагом .
    А в Херсоне вы обычный вонючий дед и  лжец.Пошел На Хуй ! P.s автор  я новой песни про Херсон ищу хто споет для орков !?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/851

    20 бер. 2022
    Віра
    Не забудемо
    ми навчені боротись, і стояти
    щоб злі кацапи знали - Україну всі готові захищати,
    солдат колона сміло йде
    і серце б‘ється молоде
    нам ніколи страшно не буває
    бо кожен знає ,за що він страждає
    та біль стихає, коли чути відгомін заліза
    ти розумієш - не в нас та куля, а в біса
    вже скоро ми будемо чути не плач матерів та дітей
    а сміх та радість від хороших вістей

    ми є, були і будемо
    сильні, міцні,
    і пам‘ятайте всі -
    ми не забудемо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/852

    20 бер. 2022
    Марія Артемчук
    Де взялися безжальні ви кати?
    Де  взялися безжальні ви кати?
    Народила ж вас не жінка, не мати.
    Невиліковною хворобою всі там страждаєте,
    У мареннях щасливе майбутнє вітаєте!

    Але краще не будете жити,
    Тільки помсту безжальну залишиться пити,
    ПовЕрнетесь в минуле зі швидкістю світла,
    Дізнаєтесь, що таке  країна закрита і бідна.

    Для чого тоді, наші діди воювали?
    Щоб схилитись додолу, стати рабами?
    Все то було, задля миру у світі,
    Та ви ж захотіли купатися в крові пролитій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/853

    20 бер. 2022
    Олександра Брусянська
    Не треба брати полонених
    Не треба брати полонених - Паліть їх браття геть усіх
    Паліть за Харків, Маріуполь, за Сєвєр, Бучу та Ірпінь
    За Волноваху та Гастомель, Макарів, Ворзель та Ізюм
    За Мелітополь та Охтирку паліть бо то не люди, ні.
    Паліть щоб здохла кожна гнида, що в дім без дозволу зайшла
    Паліть щоб не було і сліду, бо чорна в москала душа
    Паліть щоб виздохли навіки, щоб згинули у забутті
    Щоб жоден рускій більш ніколи не захотів чужой землі
    Не треба брати полонених, хай попілом підуть у ґрунт
    Не звали іх ми в Україну, самі вони вже не підуть….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/854

    20 бер. 2022
    Анна Найдьонова
    Наша молодість
    Наша молодість прийшлася на війну.
    Здавалаось, болю не витримає душа.
    Ми віддали за волю надто велику ціну,
    А Їх «правда» не варта була й гроша.

    Наша молодість пройшла під звук сирен.
    Замість весни - нескінченний лютий.
    Світ не зможе запам’ятати усіх імен,
    Але знатиме кожен, які в нас люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/855

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Бучі та Ірпеню
    Як мені крила причепити до плечей?
    Як обернутись птахом що літати вміє?
    Стрімглав понісся б не заплющивши очей,
    Туди де рідна хата і родина...
    Хоча б на мить ступити на подвір'я,
    До стін торкнутись крилами-руками
    А потім відштовхнувшись від повітря
    Примусити себе злетіти над містами
    Що стали вже героями століття.
    Як крила скинуть?
    Залишитись як?
    Щоб припинити це свавілля в ріднім краї?
    Я б пір'я з кров'ю рвав та крила поломав,..
    Бо бачу що за часом не встигаю
    Лишитись вдома.....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/856

    20 бер. 2022
    Юлія
    Нічка
    У ліжках невеличкі
    Заснули малюки:
    Настала темна нічка
    І сяють зірочки.

    А мами просять Бога:
    Спокійна щоб була,
    Щоб не було тривоги,
    Й закінчилась війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/857

    20 бер. 2022
    Костенко Олена Олексіївна
    Це війна
    В двері постукало дитятко,
    Я відчинила їх спочатку,
    А на порозі - перелякане хлопчатко,
    " Ми з Сумщини,  щось їсти є, спалили нашу хатку!"
    Дитині їжу я дала тремтячими руками,
    Хлопчик спустився сходами до мами,
    Вона тихенько " Дякую"- сказала.
    Пішли вони... А я в дверях стояла...
    Так раптом боляче і лячно стало...
    Йшов 2022рік. Весна.
    А у вкраїнців  їжі і житла нема,
    расія нас " вєдь защищать" прийшла..
    Це жах, це сльзи .... це війна

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/858

    20 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    Звернення до російської матері
    -Російська мати, де твоя дитина?
    Ти знаєш ким зростила свого сина?
    Чи ти його у бій благословляла?
    Чому, як в військо йшов, ти промовчала?
    -Скажи мені, російська жінко-мати?
    Як можеш ти спокійно нині спати?
    Як можеш ти сидіти і мовчати?
    Твій син на Україну йшов вбивати!
    Чому, скажи його не зупинила?
    Чому ще й досі слова не зронила?
    Чому із матерями не повстала
    Й режим кремлівський в корінь не зрубала?
    За кожну смерть, що є на Україні,
    За сльози і війну в моїй країні,
    Твоєму сину зроду не пробачу
    Й майбутнє йому легко передбачу...
    Загине він - тому, що ти мовчала
    І слова проти владі не сказала,
    Згадай мої слова, російська-мати,
    Коли не зможеш сина відспівати...

    (27.02.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/859

    20 бер. 2022
    Марія Нечипоренко
    Что натворила, Россия, скажи?
    Люди ликуют, ликует Земля
    Пусть не кончается жизнь никогда
    Всем хочется жить и творить на Земле
    Мы не хотим погибать в кабале.
    Что натворила, Россия, скажи?
    Ты у народа прощения проси
    Бог не простит, не простят небеса
    Мы на Майдане стояли не зря.
    Останови ты затею свою
    Я проклинаю тебя и войну!
    Не обижай Украину мою!
    Мы хотим видеть цветущей страну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/860

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Вона вдягала ситцеву хустину...
    Вона вдягала ситцеву хустину
    І посміхалась кутиками вуст...
    Болотня викохала світові мисткиню...
    В опіку взяв мислитель Златоуст!
    Захоплювався нею Пабло Пікассо.
    І надихався нею сам єврей Шагал...
    Вона ж душею линула в село! До квітів, до тварин, до дивовижних пав!!!
    До милого наїву, до добра,
    до свОлоку, до печі, до вікон...
    Щоб у малюнках магія жила!
    Щоб чемно чеберяв чарівний милий слон...
    Захоплювався нею цілий світ!
    Вона ж відкрила світові наш край!
    І з плином часу, з плином тижнів, літ
    несуть про неї славу дід Дніпро, Дунай...

    Т.Н.
    28 лютого 2022 року внаслідок наступу російських окупантів в селищі Іванків на Київщині згорів історико- краєзнавчий музей, де зберігалися картини геніальної художниці Марії Примаченко...Але іванківці врятували  безцінні полотна, перенісши їх в свої оселі! Низький уклін Вам, мужні та мудрі іванківці! Ви - скарби, які пришвидшують нашу перемогу! #Все_буде_Україна_все_буде_перемога_все_буде_Примаченко
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/861

    20 бер. 2022
    Марія
    Сирена
    Той звук ще довго буде з нами
    Від нього серце завмирає…
    І Страх і сльози, але віра не вмирає !
    І відлік знову йде у декілька хвилин,
    Поспішно одягаєшся і дивишся
    на всіх, хто поруч.
    І знову сльози на очах і думка
    Що буде далі ? І коли все закінчиться?
    Нова реальність, яка несе лише надію…
    Надію, що так завжди не буде!
    Бо буде краще, для нас це тільки ПЕРЕМОГА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/862

    20 бер. 2022
    Ростислав Невмержицький
    Чернігів
    Чернігів - світле біле місто
    Вдягнув військові звичні лати.
    Прокинулись через сторіччя
    Вали довічні та гармати.

    Церкви та люди почорніли:
    Герої літописні встали.
    Щоб захистити дух свободи
    Від хан-ординської навали.

    Вовки в лісах гризуть не-братів,
    Морозить холодом весна.
    І знову  московитів трупи
    Виносять Стрижень та Десна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/864

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Мине  ще місяць, може й два
    Рови від бомб затягнуться травою
    Плям чорних й руйнувань ніде нема
    Плин часу вже не тішеться журбою
    Народ єднає стійкість до вимог
    Війни з темряви потайбіччя
    Нам треба не мільйони перемог
    Одна потрібна Перемога на сторіччя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/866

    20 бер. 2022
    Марія Нечипоренко
    О, Боже, я обращаюсь к тебе!
    О, Боже, я обращаюсь к тебе
    Закончи скорее войну на этой священной земле
    Спаси Украину, народ
    Пусть он счастливо и мирно живёт.
    Спаси ты детей и страну
    Я тебя очень прошу.
    Ты люд сотворил на Земле
    Народ обратился к тебе
    Закончи скорее войну
    Ведь я Украину люблю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/867

    20 бер. 2022
    Іванова Раїса
    Була тиша тоді ще
    Була тиша тоді ще... Була ще зима...
    Нехолодна... Тепла... Весну чекали.
    З-за "поребрика" шепіт донісся... Мла
    Якийсь гуркіт страшний у собі ховала.

    Загриміло десь небо, здригнулась земля,
    Й донеслися у наші півсонні долі,
    Розбудивши неначе ніжне маля,
    Колисанки страшні на російській мові.

    Ну а потім... А потім вже була війна
    Із тими, кого ми братами звали.
    За "поребриком" більше братів в нас нема,
    Бо це так забажав той "плешивий карлик".

    По вкраїнській землі і в її піднебессі
    Пронеслось материнське: "Боже, спаси!...
    Спаси, Боже, синів... О, Іісусе воскреслий,
    Збережи... Борони... Відведи... Захисти..."

    І те "Боже, спаси!" було прийняте Богом -
    Стають попелом тіні російських бестій.
    Величаво і гордо несуть перемогу
    Українські сини. Їм- пошана, і честь- їм!

    Ну а потім... А потім приймала земля
    У колиску... Навіки... Героям слава!
    І "кацапів" - приймала... Їм честі ж нема...
    Бо це так забажала "кремлівська зграя".

    Ну а потім... А потім - болить ще душа,
    І болітиме довго... Болітиме вічно...
    Не посміє ніколи сказати нам: "Ша!"
    Ота нечисть фашистська з російським обличчям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/868

    20 бер. 2022
    Макс Л.
    Ми, різні.
    Та ми різні із ними аболютно у всьому,
    Ми ж Українці за вкраїну до бою.
    Росіянин ж говорить: один в полі не воїн,
    І живуть все життя вони у неволі.

    Нападають вони на країну чужу
    А їх навіть ніхто не кладе у труну
    Сини матерів лише гнитимуть в полі,
    А влада у них набиватиме пузо доволі.

    Тож боритися нам лишилось не довго,
    Бо відомо, що ми, обрали вірну дорогу.
    Ми люди зі сталі і вчинком докажем,
    Хто прийде із мечем, той від меча і поляже.

    І радітиме серце у кожного в мить,
    Коли окупант у полі горить.
    У радості мить і у хвилинку незгоди
    Росіянин віднині тавро, тавро для худоби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/870

    20 бер. 2022
    Марія
    Перший день весни
    А влітку ми зустрінемось в Криму
    Твоєму і моєму - українському.
    "А можна, так, я тебе обійму?"
    Спитаю у військового по-свійському.
    І він дозволить, тільки спершу все ж
    Спитає: "що таке є "паляниця"?"
    Я усміхнуся " нісенітниця без меж!
    Мене ж привезла Укрзалізниця!"
    Поки не літо, перший день весни.
    В молитві всіх військових обіймаю.
    Будь-ласка, поверніться всі з війни!
    Країна, світ і я усіх чекаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/871

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Файне дуже місто Буча,
    Ірпінь красу має
    Як на мене дамо фору
    Відню чи Дубаю
    Ліс зелений.парк квітучий
    Люди добрі й чуйні
    Мали б ще дерев саджати..
    Та дощі отруйні
    З пащі ворога злилися
    Бомбами та "градом"
    Москалі в країну вдерлись
    З "руським мирним" чадом.
    Ворога розіб'є в крихти
    Міць наша та Віра.
    Буде все на світі...мрію...
    Свята Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/872

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Багряні грона стигнуть на вітрах...
    Багряні грона стигнуть на вітрах...
    Немов корал старий із бабиної скрині.
    Лягають хлопці спати на полях,
    віддавши все по вінця Україні...
    Віддавши смутки, радощі  й жалі.
    Віддавши пісню, що у грудях жила...
    Вже скоро вернуться додому журавлі,
    а в Україні - горя чорна брила!
    Зміїний острів, зірвані мости...
    Диверсії ворожі, фейкові новини...
    Нап'ється ворог власної крови!!!
    Все буде воля, буде Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/873

    20 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    ЯНГОЛ-ХРАНИТЕЛЬ, А НЕ ПРИВИД
    ЯНГОЛ-ХРАНИТЕЛЬ, А НЕ ПРИВИД
    Не знаю я, хлопче, як тебе звати,
    Не знаю, хто вчив тебе в небі літати,
    Не знаю батьків, що тебе народили
    Та справжнім Героєм тебе, хлопче, зростили...
    Таких віртуозів варто ще пошукати,
    Тебе не так просто буде злякати,
    Мов сокіл у небі ти вправно літаєш
    Й атаки ворожі на нас відбиваєш...
    Привидом Києва – всі називають
    Й молитву за тебе щоденно читають,
    Але ти не привид – ти Янгол-Хранитель,
    Для мирного люду - справжній спаситель...
    Бережи себе, хлопче, хай Господь захищає
    І список підбитих тобою зростає,
    Відправ їх у пекло, а сам повертайся,
    Ти справжній Герой, тож будь ласка, Тримайся!
    01.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/874

    20 бер. 2022
    Валерія Рябик
    Без назви
    Був ранок, мамо, тихий і спокійний,
    Вже на порозі сяяла весна,
    Дзвінок аж раптом розбудив мобільний,
    І з того боку пролунало лиш одне – війна.
    Попадали ракети, мов комети,
    І сипались будинки, мов картки,
    І в хаосі кричали люди «Де ти?»,
    І за чиєсь життя боролись лікарі.
    Сирени кожні дві години голосили,
    Тулились діти в бомбосховищах малі,
    За Маріуполь Бога ми молили
    Й роками рахували дні нові.
    Лягали спати з словом «Україна»
    І шепотіли «Слава ЗСУ».
    Весь світ побачив, єдність – наша сила,
    Золотоверхий Київ відспіває ще москву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/876

    20 бер. 2022
    Ростислав Невмержицький
    Маріуполь
    Наш біль та гордість. Маріуполь.

    Повстань із попелу, як Фенікс.

    Про подвиг пам'ять буде скрізь.

    Величне місто України,

    Ми молимось - живи, борись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/877

    20 бер. 2022
    Іванова Раїса
    Купи згарищ воєнних так болять в моїм серці
    Купи згарищ воєнних так болять в моїм серці:
    Піднебесся горіло і тліла земля.
    Продавала війна людські душі за безцінь,
    Хоч ціна їм була лиш ціною в життя.

    Продавала російська рука безпощадно
    За копійки, цинічно, з тваринним оскалом,
    Й роздавала квитки на "той світ" безоплатно...
    Сатанинські квитки... Бо - повернуться мало.

    І гребли, як у пелини, тварі кремлівські
    Кігтяками вампірськими в скупку ломбардів
    Українських дітей, матерів українських,
    Зі словами: "мы ваши российские братья".

    Щоб ви щезли навіки "российские братья",
    Яка ж вас на цей світ чортівня породила?
    Якщо - мати? Ой бідна ж, ой бідна ж та мати,
    Вона любить й, мабуть, і ненавидить сина.

    Бо той син - торгівець на російськім базарі,
    Вже розпродує душі безвинних безліку...
    Та за ним уже йдуть... смертяки - аватари...,
    Із косою..., з труною..., "із сіллю і хлібом".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/878

    20 бер. 2022
    Юлія
    Молитва за перемогу
    Боже, бережи єдину
    Рідну нашу Україну!
    Порятуй нас від біди,
    Перемогу нам пошли!

    Дай свободи й миру всім,
    Збережи захисників!
    І додому хай вони
    Повертаються живі!

    Боже, бережи єдину
    Незалежну Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/879

    20 бер. 2022
    Макс Л.
    Я, Українець!
    На гербі в Українців майорить слово Воля,
    Це про силу і дух і свободу і долю,
    В Українцях живе лиш любов і надія
    У дитячих очах завжди жевріє мрія.

    На прапорі нашім є робота у полі,
    Бо працюємо завжди, не сидимо у полоні.
    По камінчику знову свободу зберемо,
    І зелінії будуть біля дому дерева.

    Ми гуртуємось в силу, у кулак із заліза,
    Наші очі як іскри, а руки мов леза.
    І як би історія нас не кувала,
    Для українця у світі завжди буде слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/880

    20 бер. 2022
    Валерія
    До України
    Я серце зранене твоє несу
    Стежками, що политі кров'ю.
    Нікому не знаньбить твою красу,
    Нікому не зрівнятися з тобою.
    Лікую душу, зламану, побиту,
    що рветься в висоту скоріш з неволі .
    Ніхто не зможе ввік тебе знаньбити,
    Ніхто не відбере твоєї долі.
    Ми через біль надію несемо ,
    Що полум' ям палким над нами сяє.
    Нікому ми тебе не віддамо,
    Бо іншої від тебе в нас немає.
    Ми - твої вірні дочки та сини,
    Тебе не залишили наодинці.
    Тебе захистимо ми від війни,
    Бо діти твої - горді українці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/881

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Мисливцям за орками
    Яром скоче заяць білий, а за ним в погоні, наче блискавка лісиця, рижий попіл в скроні...
    Петлі крутить косоокий, високо стрибає, та й лисиця не здається майже здогоняє...
    Так женуть по перелісках, по полях, по схилах,
    Наші козаки тих орків, диких, косорилих.
    Не втечуть! Усіх доб'ємо. В нас запалу з лишком...
    Тихо давить зайця лиска аж тремтить за вушком!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/882

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Ангел.
    Буває ангел той, котрий біля плеча...
    Втішає, береже, знімає біль і втому.
    Він плаче біля нас, як догора свіча...
    Мандрує разом з нами й кличе нас додому.
    Буває ангел той, який нам місить хліб.
    Садить нам юний сад і шиє нам сорочку.
    Від пихи стереже, цілує кожен слід.
    Намолює добро й сидить собі в куточку...
    Буває ангел той, котрий турує шлях, коли ми стелим гладь на шати доні й сина...
    Буває ангел той, що в душах і в думках.
    Він ствердно каже нам: " Все буде Україна!!!!!!!"#Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/884

    20 бер. 2022
    Ірина
    Музыка в ночи
    Пальцы коснуться клавиш старого фортепиано,
    И я на нем сыграю в последний раз.
    Музыка польётся, в сердце отзовётся,
    Болью отзовётся в тот же час.
    Музыка заноет, музыка завоет,
    И в миноре зазвучит она.
    И встревожит душу, музыку ту слушать
    Будет лишь кровавая весна.

    Зазвучит тихо зазвучит,
    Зазвучит музыка в ночи,
    Чтоб спасти, душу чтоб спасти,
    Зазвучит в ледяной ночи.

    Музыка заиграет, вспыхнут воспоминания.
    На щеках мозаика из слез.
    В прошлом уже остались радость, мечты, ожидания,
    И уплыло облако из грёз.
    Музыка заноет, музыка завоет,
    Зарыдает будто бы она.
    Под неё станцует свой последний танец,
    Танец свой кровавая весна.

    Зазвучит тихо зазвучит,
    Зазвучит музыка в ночи,
    Чтоб спасти, душу чтоб спасти,
    Зазвучит в ледяной ночи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/886

    20 бер. 2022
    Марія Нечипоренко
    О, Господи, меня помилуй!
    О, Господи, меня помилуй
    Не отнимай, спаси страну
    Без неё я пропаду!
    Я не желаю слёзы лить
    Хочу счастливой в жизни быть.
    Любить детей, творить добро
    Заводы строить и метро
    А на полях растить хлеба
    Ведь нам без них никак нельзя.
    Богатство наше это жизнь
    Вот за неё ты и борись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/887

    20 бер. 2022
    Макс Л.
    Ми Україна
    Я не бачу нічого крім сліз,
    Я не чую нічого крім крику,
    Ми боротися будем завжди,
    Ні на хвильку не стулим повіки.

    Поки кожен москаль не поляже,
    Поки правду їх мати не скаже,
    Вони кажуть: «що ми всі за мир»,
    Та летять їх ракети у кожен наш двір.

    Я ніколи не брав до уваги слова,
    Що давно пам‘ятає й дитина мала,
    Ми своє тіло і душу положим,
    Перемога за нами, я знаю, ми зможем.

    Не покинемо ми Україну кохану,
    Помстимося за кожну сльозину у мами,
    Зараз сильні слова, як ніколи,
    В ріднім краю панувати не дамо ми нікому!

    Ми хочемо миру в країні своїй,
    Нам не треба чужого, не починаємо війн.
    І вже скоро настане та славна хвилина,
    І скажемо гордо - Ми Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/888

    20 бер. 2022
    Oksana Savka
    Війна
    Поки граєш в ігри на екранах,
    голодні люди ночують в підвалах.
    Вони втрачають дах над головою,
    А якщо це станеться з тобою?

    В містах знову тільки муки,
    Над ними лунають постріли зброї.
    І, поки всі чекають склавши руки,
    В могилах сотні засинають воїнів.

    Щодня переглядаємо новини,
    побороти хочем лютих ворогів!
    за воїнів пускаємо сльозини,
    кожен з них боровся скільки вмів.

    Бомблять будинки і заводи,
    А ми так хочемо свободи!
    руйнують майбутнє перед нами,
    яке творилося віками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/889

    20 бер. 2022
    Антон Гулідін
    Війна прийшла до нас у дім
    Стоїть лиш тиша надворі,
    навіть собаки вже не лають,
    і десь отам, у далині, хати від Градів догорають..

    Війна прийшла до нас у дім, вночі, коли ми не чекали, прийшла від тих, хто сотні літ, для всіх братами нас кликали.
    Ні, ми не браття, і ніколи не були, слова Тараса добре пам’ятали,
    щоб ви всі здохли, кляті москалі, які на Україну-Неньку руку піднімали.

    І на Донбасі, і в Криму, блакитно-жовтий буде розвиватись, ні, не пробачим вас ніколи москалі, за ті життя, що Богу довелося забирати…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/890

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Топче рідну землю ворог.риє писком нори....рушить хати,б'є нам вікна.руйнує забори...Та  не відає паскуда.скоро вже віддача.відгамселим.порубаєм .як можна інакше? Відбудуємо домівки.засклемо й віконця..а забори не потрібні..то заслон від сонця...Нам з сусідом не потрібно більше городитись...бо ми браття українці.рідні ....не чужинці!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/891

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Дніпро
    Дніпр шалений.Дніпр суворий...води твої дивні...ти скеруй на вороженьків хвилі свої сині, хай потонуть у потоці.в крижаній водиці....Дніпр шалений.Дніпр суворий бий катів по пиці!!!Вірю вмиєш рідну землю святою водою,.Вірю в нашу Перемогу над москви ордою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/892

    20 бер. 2022
    Оксана Рибченко
    Хочу миру!
    Хочу миру, хочу світла,
    хочу рідних біля себе,
    Хочу, щоб земля розквітла
    І безхмарним стало небо.
    Хай скінчиться якнайшвидше
    Та війна проклята й люта,
    Хай не гинуть українці!
    І військові й мирні люди.
    Хто ж поверне наших діток,
    Що загинули, невинні?
    А героїв наших мужніх?
    Що боронять нас невпинно.
    Я пишаюсь Вами, кожним!
    Я молюсь за Вас щоднини.
    Наші янголи земні -
    Охоронці України!
    Вірю! З нами Бог, і сила, й слава
    З нами правда й перемога!
    Буде мирним наше небо
    Відбудуємо все знову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/893

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Може доля нам дарує ці страждання кляті.щоб невдовзі світлом й сяйвом були ми обняті...Крила янгол над землею що  народ боронить,розпахне й москальске звірство в мордорі потопить!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/894

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Ходить ворог вздовж кордону,хижо споглядає,де напасти ? ,чого вкрасти?Аж його тіпає...Таки вдерся,в крові паща,ікла в слині сказу...ЗСУ йому назустріч....нищимо заразу!Ікла вирвемо з корінням,очі вдавим в мозок...щоб забув сюди дорогу путлер-відморозок!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/895

    20 бер. 2022
    Яна Бім
    Дзеркальна дата
    Дзеркальна дата в тривожні дні...
    Молитва в серці, а на умі
    Немає сили й сенсу збагнути.
    Душу закрити не бачить, не чути...
    Дзеркалить дата смішні слова...
    Розуму в ката ніби й нема,
    однак за мудрість сприймуть свої.
    Приспана совість - руки в крові.
    Дзеркальна дата... то просто збіг.
    Молиться серце... розум приліг.
    Душу закрити не бачить, не чути,
    Комусь так легко... та не забути:
    На крик зривало й душу пекло
    Як в дім до нас вривалось зло,
    Як обдурило своїх людей...
    Мама втрачала рідних дітей...
    Мама не плаче... сліз вже нема...
    Дев'ятий рочок триває війна...
    А від сьогодні й весь світ тремтить.
    Зло править бал... пекло горить.
    Мама не плаче. Молиться Богу.
    Вірить в Любов - тим долає тривогу...
    Що йде по Волі... того не минути...
    Не дай лиш, Боже, душею заснути...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/896

    20 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Колискова.
    Дитина та війна...  Страшна і трагічна непоєднувальність...Моя колискова - для рідної малечі, для батьків , котрі , читаючи чи проспівуючи ці рядки, заспокоюватимуть малятко та
     хоч на мить заспокояться самі...#Все_буде_Україна
    Люлі, люлі спи, дитятко...
    Зорі в небі сплять...
    Спить під квочкою курчатко.
    Спить старенький сад...
    І нехай пухнасті війки спокій огорнЕ...
    І нехай же Сонько - Дрімко сон твій береже.
    І коли дрижить віконце - не хвилюйся, спи...
    Дід -Дригун так кличе  сонце і прихід весни!
    Люлі, люлі спи, дитятко...
    Рідний край твій спить .
    Спить в гнізді лелеченятко...
    На сторожі снів - твій татко!
    Всіх він боронИть!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/897

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Без назви
    Україна не росія,степ не багнюка...
    Українці вже герої,каже нам наука
    Гени наші аж волають-воїни від бога!
    Породили наші предки гордого народа!
    Трохи неба.трохи ланів.водиці морської... Круто замісили тісто твердою рукою, випікали наше тіло на вогні негоди,боротьби постійної за святі свободи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/898

    20 бер. 2022
    Олександр Горчинський
    Без назви
    Ти зазіхнув на нашу державу,
    Брешеш, що хочеш когось звільнити,
    Зброю склади, бо будеш лежати
    В нашій землі - проростати в трави.
    Вітер гойдатиме їх тендітно,
    Щоб по тобі не піднялась пам'ять.
    Байдуже чим командир твій марить -
    Все це не більше ніж в травах вітер.
    Ми не бажали нікому кривди,
    Наша мета - лише мир і правда.
    Зброї твоїй тут ніхто не радий,
    Кидай її, просто зараз. Кидай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/899

    20 бер. 2022
    Вікторія Гнатюк
    Я плачу...
    Я плачу, як плачуть малесенькі діти,
    Без фальші, а з болем в душі та відверто
    Я плачу, та вірю, що буду радіти,
    І йти до мети зі всіма разом й вперто.

    Я плачу, бо сльози бринять у малечі,
    Що стали сирітками в нашій країні.
    Я плачу та хочу підставити  плечі,
    Щоб не довелось бути їм в самотині.

    Я плачу, бо клятії вражі сусіди
    Так підло й кроваво лізуть у хату.
    Я плачу та знаю, що за усі біди
    Вони по заслузі отримають плату.

    Я плачу, бо вже не повернуться знову
    До свого порогу хоробрі сини.
    Я плачу й дивлюсь на зорю світанкову.
    Якої ж вона нам вартує ціни?

    Я плачу та з Богом завжди розмовляю,
    Він точно все знає, й про пекла межу.
    Я дякую й ввирій думки посилаю.
    Про них я нащадкам колись розкажу....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/900

    20 бер. 2022
    Жека  Новобытов
    "Вставай, народ Украинский! "   -  Новая песнь борцов за Свободу 2022
    Вставай, народ Украинский,
    На суверенный бой,
    С безумной кликой Каинов,
    С про-путинской бедой!
    Не смог диктатор выдержать
    Свободы от себя,
    Теперь нам надо выдюжить
    Воюя и скорбя.
                      ***
    Он думает, что кто-нибудь
    поверит в его ложь:
    про нациков, бандеровцев
    и про Донбасс трындёж.
    Заслал туда бандитов он,-
    Стрелковых, Моторол,-
    И Украйну, гарну-дивчину,
    Терзает мерзкий тролль.
                      ***
    Отжал он «их-там-нетами»
    Наш полуостров Крым;
    И сделал "Малороссию"
    Придатком сырьевым.
    Страшит лет восемь Западом,
    Кто верует - блажен.
    Психозом стал он массовым
    Для “поднятых с колен”.
                      ***
    Когда ж солдат он тысячи
    С ракетами прислал
    Бомбить Одессу с Киевом,
    Чтоб влезть на пьедестал,-
    Тут Миру стало ясно, что
    Совсем с ума сошло
    В обидах на Историю,
    Унылое Х***о.
                      ***
    Так крепче зубы стисните,
    Смелей, - ведь с вами Б-г!
    Что для Украйны новый путь,
    Для русских -- эпилог.
    Отвержен ржавый "Русский Мир”.
    Свободы ярок луч,
    Куют Украины сыны,
    Победы светлой ключ!
    Отвержен лживый "Русский Мир”.
    Свободы ярок луч,
    Куют Украины сыны,
    Большой Победы ключ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/901

    20 бер. 2022
    Юрій Ліщук
    Збій
    доторкаюсь фаланг - і не лічиться, сходить на пси.
    не сховає стіна від набоїв, абзаців та зим,
    як дур-зілля війни так п'янить, аж застиг, знавіснів.
    в Лету канули дати, обабіч них - календарі.

    що не день, то порядок новий - і рутина нова.
    тим, хто жити не хоче, байдужі до зміни слова
    про припинення вбивств - та чи може дійти до орди,
    коли в крові й думках - спричиняти довкруг геноцид?

    розтинають колони дороги. в руїнах - наш гнів:
    Маріуполь, Ізюм, Волноваха, Гостомель, Ірпінь,
    Буча, Харків, Чернігів, Охтирка, Херсон, Конотоп,
    Мелітополь, Баштанка і Київ - і ще невідомо,

    скількох не згадав, де ще дійсний наразі зв'язок.
    і в тилу, мов на фронті - гартуємось, хай і за крок до
    розриву з живим, усвідомленням - часу ріка
    рознесе по місцях, хто за волю, а хто лиш вбивав,

    щоб вбивати - допоки не згас у цілунках з вогнем.
    тил ворожий з'їдають хорунжі, збиваючи темп.
    виростаємо в люті та гніві - довкола весна.
    і міцнішає мова, в якої нема язика.

    у посилах любові закріплено тепле "як ти?".
    дат уже не рахую.

    сімнадцятий день війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/902

    20 бер. 2022
    Марія Любіченко
    Навесні 2022
    Ти квітуча, мов та наречена,
    Ти неначе вродлива кохана,
    В моїх спогадах, рідна Країна,
    Ти - веселка моя незрівняна.

    Але зараз вбрання то весільне,
    Навесні що завжди розквітало
    Стало наче занадто червоним
    Бо у лютому вмить запалало.

    Попіл, темрява, блискавки світла,
    Ніби грому могутні удари...
    І вбрання вже жахаючи-сиве,
    Мов ті чорні розлючені хмари.

    Незважаючи на біль і сльози
    Ти, як Янгол - думками і ділом,
    Наче промінь у кожному серці.
    Зовсім скоро засяєш ти миром.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/903

    20 бер. 2022
    Олександр Горчинський
    Без назви
    Все, що на нас наступатиме, це весна,
    А ворог буде тікати, або помре.
    Більше ракети не падатимуть на
    Місто моє, і не буде звуку сирен.
    Кожен, хто цей світлий день наближав,
    Справжнім героєм залишиться навіки.
    Кожен наш страх перетворюється у жарт,
    Кожен наш подвиг - в історії сторінки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/904

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Ніби є в багаття крила
    Ніби є в багаття крила,обгорнуло місто...
    Та підняло до зірок з мерехтінь намисто.
    Крихти в темряву стрибають, гаснуть біля зорів...
    Там на небі місять тісто, душі там героїв!
    З неба видно все що робить наш народ завзятий.
    Хто шановний, хто героїський....хто всіма проклятий....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/905

    20 бер. 2022
    Вікторія Гнатюк
    Україно моя
    Україно моя, ти не зламна, я вірю.
    В тебе дружній народ і найкраща земля.
    В тебе мужні герої, які задля мрії
    Ворогів всіх здолають, що лізуть з Кремля.

    Україно моя, моя пташко співоча,
    Ти в піснях і у віршах завжди ожива.
    Ти у кожній хатині, у долі жіночій
    Своїм духом нескореним твориш дива.

    Ураїно моя, я пишають тобою,
    Знаю - вистоїш ти і відродишся знов.
    Хоч дитячою вмилась сьогодні сльозою,
    Та в полях ти розквітнеш й нестимеш любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/906

    20 бер. 2022
    Юрій Ліщук
    Марево
    і навіть коли безпека - тривога не покидає.
    завиє довкруг сирена, налізе на сни й кошмари.
    а виспатись більш не вийде.
    та й в кожного є невдала,
    забута за мить нагода - заснути попри пожари.

    далеко від ліній фронту, артобстрілів та оточень -
    ніяких гарантій, поки підносять усіх на ноги.
    держава в моменти ночі набрала гарячих точок,
    хоча запалало у тих, хто наосліп очікував на перемогу.

    би знала ти, як хотілось тривогу із себе зняти,
    до тіла твого пригорнутись, забувши про болі й симптоми,
    в глибокому сні уявляти, що ти мені стала садом

    і домом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/907

    20 бер. 2022
    Марта
    Я вірю
    Я вірю у твою силу
    і в нашу швидку перемогу!
    Я вірю, і беззупино
    за тебе молюсь до Бога...

    З тобою нічого не страшно,
    бо труднощі всі ти здолаєш.
    І я тобі дуже вдячна
    за те, що нас захищаєш.

    Та хоч вороги суворо
    формують із міст руїни,
    з тобою ми дуже скоро
    відновимо Україну.

    Країну - щасливу і вільну,
    для наших сердець найдорожчу!
    Країну - на тебе подібну:
    сильну та непереможну!

    P.S. Присвячую Збройним силам України і кожному нашому Захиснику!

    Слава Україні!
    Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/908

    20 бер. 2022
    Анна
    ***
    Ти думаєш ми станем на коліна?
    Благатимем, щоб ти нас пощадив?
    Твої слова - звичайна мильна піна!
    Вщент зникнуть! Бо немає таких див!

    Стоятимем незрушною стіною!
    Допоки в наших венах тече кров!
    Величною та сильною ордою
    Дамо ми відсіч, щоб не було розмов!

    І зрозумієш ти... але вже буде пізно!
    Що УКРАЇНСЬКА НАЦІЯ тобі не абищо!
    І на колінах стоячи... ти дуже-дуже слізно...
    Пробачення проситимеш що ти таке х**ло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/909

    20 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Байрактар
    Яструб крилами рубає блакитнеє небо,
    То за хмари відлітає
    То пірнає в вихор.
    Голубів не помічає, їх йому не бити
    Байрактар свою ціль має
    Має він влучити.
    Танка добре підірвати, чи клятого "тора"
    Яструб кружить й б'є ніщивно
    Мокшанську потвору....
    Влучний постріл - смерть ординцям
    Слава нашій зброї!
    Що нею Батьківщину-неньку
    Боронять Герої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/911

    20 бер. 2022
    Виталій
    Письмо любимой
    Ты далеко родная и я знаю,
    Что не легко тебе в чужом краю.
    У нас война, летают самолеты
    И рушат наши города.

    Стреляют «Грады», бьют «Катюши»,
    От взрывов глушит наши уши.
    И нервы на пределе у людей.
    Но скоро все закончиться, поверь.

    Жалко детей, у них украли детство
    Сидят в подвалах, не находят место.
    А наши женщины рожают воинов -  сыновей,
    И маленьких красавец - дочерей.

    Мы бьем русьню, отчаянно и жестко
    И я скажу: «Тримаємося моцно»
    Настанет мир, а небо станет ясным.
    И вот тогда наступит тишина.

    Вернутся все домой в родную Украину
    И запоем мы песню солов’їну
    Про нашу рідну батьківщину.
    О том как пала клятая русьня…
    И не осталось от них больше них#я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/914

    20 бер. 2022
    Алан Гардт
    Война в Украине ("Война для сволочей потомства...")
    Война для сволочей потомства:
    Простых и малых, и больных.
    Как благородно и как просто
    Вы нарушали мир для них!

    За земли изрубили руки,
    И не свои — вы били их,
    Сильнейших духом, но в испуге,
    Таких знакомых и простых.

    За что, ответьте, о потомки,
    Вы мир нарушили своих?
    Пробрались ночью, но так громко
    На земли вольных и простых.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/915

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна (Наталка Сорока)
    #Роздуми
    Привіт москалику! Ну як тобі гостини?
    Припхавсь незваним ти у дні лютневі ці!
    На пригощання лиш гранати, "буки" й міни
    Приготувала(вибач!) я тобі замість млинців!
    Я пишну Масляну тобі таку влаштую ,
    Що пам'ятатимеш усе своє життя,
    як виживеш...І я вже, орче, не жартую!
    І то твоє близьке і скоре майбуття...
    Ну що, москалику, тобі тепер не смішно?
    Чом не радієш ти і духом вже поник?
    Куди тебе дурного бог привів успішний,
    Що обіцяв і перемогу і "бліц-кріг"?
    Чому своїх ти не збираєш метрвих друзів?
    Чи то в Орді у Вас так не заведено?
    Не відправляєш в Рашу їх двохсотим грузом?
    Для тебе друзі й побратими - то лайно!
    Тож стережися, чуєш, враже мій ординський!
    Мене тепер підтримав всенький білий Світ!
    Щоб духу більше не було твого і близько!
    Щоб згинув в Пеклі твій увесь собачий рід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/916

    20 бер. 2022
    Анна Карайчева
    Без назви
    Він просто хотів бути вільнім,
    Завзято боровся в бою.
    Він просто хотів захистити
    Квітучу країну свою.

     І з браттям стояли пліч-о-пліч,
    Молились лише про одне,
    Утриматись ще хоч одну ніч,
    А далі не зна як буде...

     Листи він писав до матусі:
    "Не плач, моя рідна! Не смій!
    Я зможу. Я повернуся!
    І знов заспіва соловій.

     І знову повернуться фарби
    В твоє, таке сіре, життя.
    Я зможу дать собі раду.
    І шлях цей пройду до кінця."

     І мати в старенькій хустинці,
    Чекала цей лист, як зорю.
    Він зможе. Він повернеться.
    Врятує Вкраїну свою.

     Хоч з роду років небагато.
    Для нас ти святиня, мій брат.
    Ми будем молитись завзято
    За наших вкраїнських солдат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/917

    20 бер. 2022
    yourmv
    15
    П‘ятнадцята минає вже доба
    Чисельність мертвих душ втім все ж зростає
    В душі моїй два кольори оба
    А ворог все ніяк не відступає
    І я скажу,що зовсім не боюсь
    Та душу мою неймовірно ранить
    Коли на їхні звірства я дивлюсь
    Чому так жага крові їх всіх манить?
    Вони сліпі кроти,що риють яму
    Собі і своїм дітям, і батькам
    Жорстоко можуть вбити чиюсь маму
    Нема від нас прощення цим катам
    Всі жертви українського народу
    Що були ними для царя убиті
    Лягають в землю лиш за перемогу
    А вороги їх кров‘ю будуть вмиті
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/918

    20 бер. 2022
    Діана Леліовська
    Доля переможців
    До неба пил здійнявся сірий,
    Не видно хмар на синім тлі,
    Горить колосся жовте стрімко,
    Наш славний прапор у вогні

    Поля понівечені ровом,
    Земля від вибухів тремтить,
    Будівлі, що служили домом,
    Перетворились на могили вмить

    Там, де лунав дзвінкий дитячий сміх,
    Вже все крім плачу стихло,
    Там матері стискають м'які іграшки отих,
    Малят, що маму вже не зможуть кликать

    Тож хай не кличе Раша нас братами,
    І сестрами не кличе теж,
    Між волелюбними й рабами,
    Немає рідного, еге ж?

    У нескінченних чергах на кордоні,
    Тримайте ближче котиків й собак,
    Не дайте, друзі, долі відібрати жодних,
    Найбільш вам відданих друзяк

    А ще не забувайте, українці, ми є дужчі,
    Одного дня утихнуть всі бої,
    Вони прийшли по наші душі,
    Натомість віддадуть свої
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/919

    20 бер. 2022
    Алан Гардт
    Воєнний
    Дальтонік упав від шаленої кулі,
    Нема ані цуцика в нашім дворі.
    Розстріляна совість - як пляма від ґулі,
    Як жовтий хробак у блакитній корі.

    Розпродана пам'ять, і гострі ножі
    Її розрізають, нещасну, на шмття.
    Народ не загинув: ще є сторож,
    Іще не загинула молодість, браття!

    Нехай нам розкажуть товсті президенти
    (А мертві* підтакнуть у темнім кутку),
    Кому за свободу платить дивіденди,
    Кому помирати на цьому віку.

    Ми знаємо самі про наше століття -
    Таке незвичайне і звичне водночас.
    До зброї, хоробрі Укрїни діти!
    Заплатимо кров'ю, і дядечко Кронос

    Не викреслить нас з історичних анналів:
    Станюцємо разом з Хмельницким й Костюшком!
    До біса умовність усіх ідеалів!
    До захисту волі ми станемо дружно!

    ...Спалахують зорі на рідних полях,
    В руках оселився кривавий Арес.
    Розп'яті кричать на прадавніх хрестах,
    І най же відступить цей зрадницький страх!
    Ми виб'ємо путь до одвічних небес!

    *на американському слензі так називають гроші через зображених на них видатних діячів минулих століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/920

    20 бер. 2022
    Олена Ляхова
    Руzzкому оккупанту
    Вірш написано російською, тому що його адресовано саме оркам.

    Мы сегодня погибших своих сыновей отпоём,
    Сцепим зубы и вытрем засохшие слёзы,
    Мы же каждую нелюдь запомним, запишем, найдём
    И зароем под каждой зелёной российской берёзой.

    Мы гораздо сильней, чем вам видится в вашей глуши -
    Нет страшнее врага, чем мать, потерявшая сына!
    Вы отняли у нас деяносто процентов души -
    не надейтесь, что плакать тихонько  уйдём на могилы.

    Где бы ни жили вы - под Рязанью, в Москве, в Воркуте -
    Озирайтесь и бойтесь… Уже я по следу иду.
    Незаметная тётка иль Мэрилин в платье из бязи…
    Я уже заказала вам жаркое место в аду:
    Лёгкой казни не будет – готовьтесь,  убийцы и мрази.

    Україна. 25.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/921

    20 бер. 2022
    Каріна
    Наша доля - Україна
    Устань з колін, країно мила,
    Тобі вже вдосталь людських сліз!
    Єднаймось, браття, разом - сила,
    Ми - страх для наших ворогів!

    Борись, народе, тільки разом
    Здолати зможем тяжкий гніт,
    Довести всім, що ми - незламні,
    За нами - правда, Бог та світ!

    Стій мужньо, націє славетна,
    За мир крізь сльози на очах,
    За неньку нашу - Україну,
    Благословенну у віках!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/922

    20 бер. 2022
    Леонид Лялин
    Жалко только котов
    Стоит в чистом поле танк обгорелый,
    Мясо кусками свисает с бортов,
    "Мальчиков бедных" жалеть надоело.
    Жалко только котов.

    Бабушка старая, роясь в помойке,
    Помнит, что вождь справедлив, хоть суров,
    Беды, считает, пошли с перестройки.
    Жалко только котов.

    Мать в гимнастерку сынка наряжала,
    Чтобы он с детства был к службе готов,
    Ей похоронка, в слезах одеяло.
    Жалко только котов.

    Целый народ сам себе харакири,
    Сделал и сбросил себя со счетов,
    Всем наплевать на него целом мире.
    Жалко только котов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/923

    20 бер. 2022
    Алан Гардт
    Розпоряджайтеся думками...
    Розпоряджайтеся думками,
    Ростіть та множтеся, о діти!
    Допоки БТР розбитий
    Іще не виник поміж нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/924

    20 бер. 2022
    Анна Меленко
    Для росіян майбутніх поколінь
    Росія - країна мерзенних істот,
    Рабів, яким страшно і слово сказати.
    І навіть в часи своїх власних скорбот,
    Ви будете в пеклі горіти й мовчати.

    Ви ті, що зоветесь "вєлікій народ",
    Найбільша країна за площею в світі,
    Та совісті, честі, та й інших чеснот
    На вашій землі не існує й піщинки.

    Не хочу бажати вам лих в майбутті
    Вас Бог і без нас покарає достатньо
    Але заклинаю, ніколи в житті
    Не смійте народ називати наш братнім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/925

    20 бер. 2022
    Максим
    Мечтать можно всегда о прекрасном
    Мечтать можно всегда  прекрасном
    Даже глядя на мертвых родных
    Отвлекаюсь порой от ужасных
    Злых картин беспощадной войны.

    Вспоминаю прекрасное лето
    Помню, как сладко пахнет листва
    Сколько песен душевных не спето!
    Пусть жена далеко, но жива.

    И дочурку, всегда меня любит
    И сынишку, хоть вредный, но мой
    О них всех позаботятся люди
    Если что-то случится со мной

    Я не шел на войну, нет, я дома!
    Но вокруг меня все же война.
    Раз пришел ты с мечом - будь готовым,
    Что погибнешь ты сам от меча!

    Дух свободы во мне не угаснет
    До тех пор, пока буду дышать.
    Не умру теперь смертью напрасной
    Раз могу о себе так сказать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/926

    20 бер. 2022
    Родіон Степанов
    ....
    Ты хочешь знать правду? - забудь про скрижали.
    Ты хочешь слово сказать? - Не можешь - зажали!
    Ты хочешь быть честным, но ты боишься - расправа.
    Вот тебе мантра: Слава Україні - Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/927

    20 бер. 2022
    Юля Китенко
    Без назви
    І знову ніч, і знову дуже страшно.
    Немає слів, лишились в глибині.
    До кожного хай прийде ангел вчасно,
    хай кожному поможе у біді!
    Молюся так, як зроду не молилась!
    Ти, Боже, всюю нечисть прожени.
    Врятуй мою відважну Батьківщину,
    до ніг її ти ворогів схили.
    У всіх світах прощення їм не буде,
    нехай горять в пекельному вогні.
    Не треба говорити, що ви люди
    не маючи людського у душі!
    Хай пройде ніч й не буде більше страшно.
    Я вірю — ми здолаємо усе!
    Моя країно, твоє серце б'ється в наших
    І слава й воля, вічне і святе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/928

    20 бер. 2022
    Максим
    В небе лишь смерть
    Как ты думаешь, есть Бог на небе?
    Я вот думаю, в небе лишь смерть.
    С неба сыпятся только ракеты,
    Самолёты и залпы кассет.

    В небе только огонь а не солнце.
    И не тучи, а в небе лишь дым.
    Мы всех просим, пусть небо закроют.
    Злого неба мы так не хотим!

    Если Бог там сидит, чем он занят?
    Смотрит, как убивают детей?
    Может, Он нам сирены включает?
    Чтоб мы жили ещё один день.

    Нет, не Бог нам пускает ракеты.
    И не Бог нам сирены включал.
    Все понятно: Его нигде нету.
    Пусть бы небо с собою забрал...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/929

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна (Наталка Сорока)
    Без назви
    Я -світові докір німий...
    Я -розпач та біль матерів...
    Я -сліз океани гірких...
    Я- сриманий стогін батьків...
    Я -горе зруйнованих сіл...
    Міст знищених -лихо й біда...
    Я -ласая вражая ціль...
    Я -край ,де куражить Орда...
    Але ,Я- ненависть і гнів !
    Я -нерву дзвінка тятива !
    Зневага й розпеченість слів -
    Тут ворога й слово вбива !
    Я -помста рашистам усім  ,
    За смерті ,за кров і за страх !
    Я -мужність й відвага синів !
    Я -жах у кремлівських очах !
    Я -Волі козацької шал ,
    Лихий , нищівний "Байрактар"!
    Я -духу вкраїнського шквал !
    Я- Путлєру в пику удар !
    Згуртована в Пеклі війни ,
    Згартована в лютих боях,
    Я -хрест на московській труні !
    Я-кари небесної цвях !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/930

    20 бер. 2022
    Леонид Лялин
    Россиянину про стыд
    Про стыдно сейчас объясню для дебилов,
    Тем, кто не нажил своих мозгов,
    Вот соотечественник - Чикатило,
    Скажи за него ты вступиться готов?
    «Но он же родной он же свой, вырос с нами,
    Он пел те же песни и книжки читал
    Как все где-то бегал за гаражами,
    Немного ударился в криминал»
    Молчи и послушай ты, житель барака,
    Вина в чём твоя и твой всей семьи,
    Ведь ты равнодушно смотрел на маньяка,
    Идущего гордо с руками в крови.
    А он на поддержку твою уповая,
    Налился как клещ одобрямсом твоим
    И так потихоньку дошли мы до края
    Сорвались и в бездну страной всей летим
    Ты был сильно занят – квартиры, кредиты,
    Ты много работал, налоги платил,
    Теперь всё в труху, в миг растерто, забыто,
    А ты и не понял какой был дебил?
    Как было удобно – «Моя хата с краю,
    Я делаю то, что начальство велит,
    За это добраться смогу я до рая»,
    Но ад вместо рая и хата горит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/931

    20 бер. 2022
    Родіон Степанов
    Нашему юношеству
    Да будь я хоть негром преклонных годов
    Или буддистским монахом.
    Я русский бы выучил только за то, чтоб
    Русский корабль послать на*уй!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/932

    20 бер. 2022
    Євген Кокорін
    Маріуполь
    Маріуполь
    Біль і горе України
    Мертва мати
    Ненароджена дитина
    Маріуполь
    Розтерзали дикі звірі
    Маріуполь
    Більше в Бога я не вірю!

    Впали бомби
    І здригнулася планета
    Маріуполь
    Так просив закрити небо!
    Маріуполь
    Світ не чує, світ не бачить
    Маріуполь
    Вам ніколи не пробачить!

    Маріуполь
    З кулемета по дитині!
    Це страшніше
    За трагедію Хатині!
    Маріуполь
    Ллються в море ріки крові
    Маріуполь
    Мирне місто на Азові.

    Маріуполь
    Помстимося супостату!
    Маріуполь
    В кожнім серці, в кожній хаті!
    Маріуполь
    Ворогів в полон не брати!
    Дай науку,
    як лютіше їх скарати!

    Маріуполь
    Не забудемо ніколи
    Маріуполь
    Драмтеатр, лікарні, школи -
    Все в руїнах
    У могилах братських - діти!
    Маріуполь
    НЕ ЗАБУТИ!!
    НЕ ПРОСТИТИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/933

    20 бер. 2022
    Семіков Олександр
    Суми-Черкаси
    Сумчани-біженці в Черкасах,
    Ми зустрічали їх вночі,
    Вкладали спати на матраци
    У школі в спорожнілих класах,
    Підігрівали на печі
    вечерю. Роздавали речі,
    Що люди несли три доби,
    Яскраві іграшки - малечі,
    Зафарбувати жах від втечі -
    Примарний захист від журби...
    Вони здебільшого мовчали,
    І тишу слухали як спів.
    Не ми війну цю розпочали,
    Ми захищались і втрачали
    Своїх батьків, братів, синів...

    Війна сучасного століття,
    Нема від неї укриття,
    Бо гинуть люди в кожній миті...
    Катам - не буде забуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/934

    20 бер. 2022
    Ілля
    Орудья бьют/за что погибнешь ты?
    Орудья бьют
    Земля уходит вниз
    И падает и падает в округе
    То стены разрушая, то карниз
    Как смертоносный вихрь
    Эпикриз
    Как смерть и бойня - вечные подруги
    Орудья бьют, трубящий марш-бросок
    Бегущий в это дуло автомата
    От самой жизни лишь на волосок
    От участи что ждёт, но виновата
    За что скажи, за что погибнешь ты?
    Страну ли защищаешь? Власть имущих?
    О русском мире вечные мечты
    О воронах лишь гибели несущих
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/936

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія (Наталка Сорока)
    Без назви
    Відвоювався, кате, вже ординський?
    На душу он твою чекає біс!
    А як же подарунки? Як гостинці,
    що ти додому, орче, не довіз?
    Не дочекає мама телевізор...
    Приставки діткам любим "нє відать"...
    Нової шубки не носити жінці,
    А батькові на унітаз не @рать!
    Не збагатів від краденого краму?
    Долярів в Україні не нажив?
    Вже не похвалишся рідненькій "мамє"
    Скількох жінок, дітей, старих убив!
    Останків тут твоїх не поховають -
    Такая доля у скажених псів!
    Зате ти місце в пеклі маєш файне!
    Своє ти безіменство заслужив!
    Хоч стервом ласуватиме вороння...
    Ти тут чужинець клятий та ізгой!
    Жона твоя отрима "похоронку",
    А діткам скажуть - "Папа ваш гєрой!"
    І, може буть, поплачуть за тобою,
    Що хероїчний здохся їх солдат...
    То в Україні змалечку герої!
    Орда рождає м'ясо для гармат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/937

    20 бер. 2022
    marrry__ly
    Прокляття московита
    Це моя країна!
    Це моя земля!
    Хто до неї доторкнеться - тому смерть, петля.

    Розрубаймо шаблею теє черевце, щоб звільнити люд наш, від чортів, орди.
    Щоб померли москалі, кляті білоруси.
    Що стріляють по Вкраїні, МОЇЙ УКРАЇНІ!
    Щоб згоріли в пеклі клятіїї ординці.
    Бо вони не люди, бо вони є курви!

    Кляті, чортівські ублюдки... згинуть усі в ґрунті.
    Розіб'ємо їх усіх, як вони нас в Крутах.
    То були страшні часи - зараз ми готові.

    Лупити будем їх й надалі, до останньої крові!
    Будемо разом стояти за свою свободу. ЗНОВУ! ЗНОВУ! ЗНОВУ!
    Й так до перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/938

    20 бер. 2022
    Олена Галунець
    Фенікси жовто-блакитні
    Сирени зривали ранок,
    мов мальву вогненно-багряну.
    Десь бризки зі скла — свіжі рани.
    Російська почвара та свита
    зжирали добро, щоб давитись.

    Гатили в міста, в мирний стогін.
    Робили сміття зі святого.
    Минуле життя десь за рогом
    ставало розмито-чудовим.
    Як далі? Як страшно. Як довго.

    Підвали ставали нам домом,
    що наче нора в невідомість.
    Хоч пісня лікує від втоми.
    Ми з вами в молитві й у мові.
    «Ви як?» — «Ще живі та здорові».

    Вовки позбиралися в зграї.
    Туман клубочиться й ковтає
    всі кроки, що вигадав каїн.
    Розквітне свобода священна:
    ми знищимо шлях до геєни.

    Державо з вождем божевільним,
    мерці, що підживлюють війни,
    раби, що у чергах до стійла,
    брехнею роками вас пестять,
    не браття ми вам і не сестри!

    Нескорений рід вам не вбити:
    ми — фенікси жовто-блакитні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/939

    20 бер. 2022
    Антон Ейне
    Последний мирный день
    Пытаюсь вспомнить, словно сон,
    Последний мирный день.
    Еще не стонут под огнем
    Ни Буча, ни Ирпень.

    Вовсю готовятся к весне,
    К теплу и посевной.
    Нет даже мыслей о войне –
    Идиллия, покой.

    Еще нет страшных новостей,
    На части рвущих мозг.
    И от увиденных смертей
    Не жжет в глазах от слёз.

    Ещё не воет за окном
    Как баньши, хор сирен.
    Не кажется нам хрупким дом,
    Нет правила двух стен.

    Нет взрывов, арта не гремит,
    Не душит темнота.
    Еще нет страха – прилетит,
    Но только б не сюда.

    Еще нещадно не бомбят,
    Вселяя в души страх.
    В подземных паркингах не спят
    На каменных полах.

    Нет на дорогах блокпостов,
    Крестов стальных ежей.
    Еще не переполнен Львов.
    Нет паники в душе.

    Нет миллионов, что бегут
    От ужасов войны.
    И поезда их не несут
    Подальше из страны.

    Нет развороченных больниц,
    Разрушенных домов.
    Нет школ без окон и глазниц,
    Нет мертвых городов.

    Нет боли в умерших глазах
    Уставших матерей.
    Не отравляет сердце страх
    За жизни их детей.

    Нет искореженных огнём
    Обломков с белой Зет (Z).
    Нет дымных кратеров от бомб,
    Снарядов и ракет.

    В спокойном Харькове не ждут
    На головы беды.
    И в Мариуполе не пьют
    Из грязных луж воды.

    Лежу и не могу заснуть.
    Всё в жизни набекрень…
    Я так хочу его вернуть –
    Тот тихий мирный день.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/940

    20 бер. 2022
    Лілія
    Між нами стерті всі кордони
    Між нами стерті всі кордони
    Немає вже, що я туди, а ти сюди
    Ми разом всі - до перемоги
    В часи великої війни

    Я буду тут, я тут на варті
    На обороні рідної землі
    І не важливо вже на що я здатна
    За волю до кінця іти

    Зі зброєю в руках чи телефоном
    Я буду край свій берегти
    Ми разом всі - до перемоги
    В цей гіркий трудний час війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/941

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Коли закінчиться війна...
    Коли закінчиться війна -
    Вшанує пам'яттю героїв
    Людина кожна! Пролуна
    Останній постріл й кинем зброю...
    Піднімем очі в небеса
    І Богу вдячністю відплатим...
    Тихенько скотиться сльоза...
    Дітей своїх обніме мати...
    Коли закінчиться війна...
    Не буде заздрості і злоби!
    Жахлива сплачена ціна!!!
    Довічна пам'ять і жалоба...
    Вже скоро прийде день і час,
    Коли ми виринем зі смутку!
    Щасливим стане кожний з нас
    У неминучому здобутку!
    Коли закінчиться війна -
    Повстане з попелу країна,
    Неначе фенікс! Це - вона:
    Незламна, сильна та єдина!
    Відмиє росами весь біль,
    Зітре` з лиця свого зітхання,
    І серця вирівняє бій
    На фоні мирного світання...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/942

    20 бер. 2022
    Карина Равська
    Ми вистоїмо!
    Ось і настав той час,
    Котрий ми так боялись.
    Війна лякає всіх: дорослих і дітей.
    Ми в укриттях, підвалах безжалісно ховались
    Та кожну мить чекали більш радісних вістей.
    Вся Україна чує ці вибухи жорстокі,
    А скільки мирних жителів атакувала смерть.
    Ви цього чекали, Російськії пророки?
    Хотіли врятувати чи знищити всіх вщерть?
    Але ж не забувайте, що ваші діти «здєся».
    Підуть - й не повернуться,
    Загинуть «здєсь и тута»
    Молоді хлопчата та ще й із автоматом
    На нашій суверенній, могутнішій землі!
    Ми вистоїмо все! Про що тут говорити,
    Коли у бомбосховищах народжуються діти.
    Діти війни.

    Хочу завершити цей вірш словами деяких героїв:
    «Російський корабель - йди нахуй» та поклади ти вже цю зброю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/943

    20 бер. 2022
    Вікторія Косицька
    Розпач
    Ти чув, як виє матір за життя дитини?
    І це  виття звучить по всій страждальній Україні
    Цей розпач темний та німий
    Заполонив мабуть вже  кожен дім

    Скоріше потягу рушай!
    Бо той хто на пероні не казав тобі прошай
    Благаю повернися в найближчий час
    Врятуй їх всіх, щоб врятувати нас

    О Боже, вірю що почуєш мене, ти єдиний!
    Схилися та врятуй мою країну
    Вона в крові вся зранена болить
    Для нас вартує кожна мить!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/944

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Криваві сльози ріками стікають
    Злітають душі птахами у вічність
    Ворожі руки неньку розпинають
    Та, помираючи, ще вірять у всесильність

    Витравлюючи правду довгими віками
    І людяність, і щирість, і відвагу
    Для нас назавжди стали ворогами
    У вас лиш шлях один тепер - в Гаагу

    Лиш дим стоїть над нашою землею
    Камінням осипаються домівки
    Серця вражає ненависть іржею
    Евакуація тепер замість мандрівки

    Як тінь цей біль надовго з нами
    Всі жертви пам'ятати будем вічно
    Устелимо могили їх квітками
    Та відсвяткуєм перемогу гучно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/945

    20 бер. 2022
    Христина
    Без назви
    Ніхто ніколи не візьме Україну в кайдани
    Особливо хто сам має на собі нашийник.
    Ідіть вийобуватись в свій двір,
    Повертайтесь назад у свій помийник.

    У нас стоять черги, щоб вас сховати,
    Ми вашими трупами на ніч любуємось.
    Ви кадировцями нас лякаєте?
    Та ми - українці під залпи цілуємось!

    Наша земля вам не буде пухом,
    Ви - не люди і душі не маєте.
    Вам не зібратися руськім духом,
    Бо ми - сильніші, тепер ви це знаєте
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/946

    20 бер. 2022
    Інна Приходько
    3.03.22 в Києві. Думи
    Так от для чого ти нас створив.

    Ти обрав нас, наше покоління, для створення Нового Світу.

    Ми побудуємо собі і нащадкам на ціх руїнах Нову Землю.
    І вже ніяка потвора і ніколи.

    Бо ми вже знаємо як воно, коли твоя Земля тікає з під твоїх ніг.
    І ось зараз ти залишишся без неї.

    І ніякими кігтями, якими ти намагаєшся її втримати, вона не тримається.

    Моя люба хороша українська Земля.

     Земля моїх дідів, бабів, батькова, мамина, братова, сестрина.

    Мого дитинства, юності, зрілості.
    І старою буду на ній.

    Сьогодні я в цьому вже майже впевнена.

    Навіть за найгіршого сценарію попередні покоління українців свою місію перед майбутніми виконали.

     Зерна розсипані по всьому Світу.

     Духовна основа нації, країни, світлого майбутнього закладена.

    Все інше буде за будь яких обставин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/948

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Росіянам
    Ви спите, росіяни?! А нам - українцям - не спиться!!!
    Колискова із танків і градів не йде до душі!
    Вам погано було?! Ви прийшли, аби крові напиться?!?!
    Захлинетеся нею! На вас поростуть спориші!

    Ви їсте росіяни?! "Приємного" вам апетиту!
    А у нас у підвалах голодні сидять дітлахи!!!
    Вони навіть не знають - чи зможуть коли-небудь вийти,
    Проте, ВАШИХ! у полі УЖЕ! доїдають птахи!!!

    Ви слабкі, росіяни!.. Безвольні, бездушні паскуди!!!
    Вам начхати на все! Головне - що спокійно у вас!
    Щоб ви знали, сволота, у вас уже все неспокійно усюди!!!
    Почали ви здихати повільно вже прямо в цей час!!!

    Вам кінець, росіяни! Вашим дітям нормально не жити!!!
    Ми відмиємо кров, відбудуєм мости і міста!!!
    Тільки вам ту ганьбу вже ніколи не вдасться відмити!!!
    А Вкраїну чекають ще довгі й щасливі літа!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/949

    20 бер. 2022
    Діана Ахмедова
    Без назви
    Босі ноги. Що з тобою? Утікаєш від тепла...
    Ніжний подих. Різкий подив.
    Оглядаєшся назад...

    Голі стіни. Стіни є? Безшелесні, без життя...
    Гілля ломиться в повітря, бо вікон уже нема.

    Підхопились сторінки. Усі написані рядки...
    Зникають разом з ними мрії,
    Та сил нема це зрозуміти...

    Літають в небі голуби. Твій погляд там.
    Вхопись. Не опускайся долілиць. Іди.

    В очах кривавії тумани. Неясний шум.
    Так що з тобою? Ще мить тому горіло світло,
    А зараз холод пробира і рани ниють на ногах.

    В думках хаос чи пустота?..
    Розбите скло ще й ожива
    Під перший промінь, що застав
    Твоє налякане обличчя, піджаті губи
    Й напіводягнене тремтяче тіло.

    Пора весни. Димчастий світ.
    Частіше б'є у вуха гул.
    І відчуваєш поруч кроки,
    Що підкрадаються поволі.

    Перисті хмари. Видніється весь жах війни.
    Та зі спини вкривають плечі,
    Яким забулись теплі речі.

    Що з тобою?..
    Погас весь страх і безнадійність,
    Коли знайомий голос прокричав:
    - Знайшла...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/951

    20 бер. 2022
    Вікторія Косицька
    Українському воїну
    Біль, що з грудей рветься,
    Нехай теплом до тебе озветься,
    Нехай вже святий та вічний герою,
    У іншому світі тебе не покоїть

    Упасти навколішки нам перед тобою,
    О вічний, святий український герою!
    Тебе нажаль нам не воскресити,
    Лишається пам’ять  безсмертну створити

    Тепер ми не знаєм, що нам зробити,
    Огиду страху, щоб з себе змити,
    Цей страх не давав нам бути з тобою,
    Лишав у примарному світі покою

    Цей страх ховав в зручнім лежаку,
    Давав нам тепло та харчі досхочу,
    Тепер нам відома цього всього ціна,
    Тепер коли тебе вже поруч нема

    Пробач нас одвічний герою,
    тепер вже не буде без тебе покою
    В проміннях сонця залишив ти слід
    Він є не досяжним, але гріє нас всіх!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/952

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    Чом  ,мов кліщ причепився ,лайдаче?
    Що забув у моїй стороні?
    Насилаєш ординство собаче !
    Брешеш світові все і мені,
    Що" учєнія",що заблукався !
    Твоя правда-дірявий мідяк !
    Не нажерся ще ,не налатався ?
    Крові все не нап'єшся ніяк ?
    Кажеш брат?Та ж Бандера мій батько !
    Твій отець -то сам чорт Сатана ...
    Моя матір то Воля козацька !
    Твоя ,виродку,мамця- Війна !
    Виріс ти ув Імперії ницій ,
    Що лиш злом годувала тебе !
    Ти мій ворог довіку,чужинцю !
    Най диявол твій рід загребе !
    Схаменися ,мордорівський враже !
    Не узяти мій край до лещат !
    Я помщусь, поки тут не поляже
    У полях твій останній солдат !
    Буде мста моя ,вбивце -страшною ,
    Тож знегоди чекай немалі ,
    За усе що ти ,злидню ,накоїв
    На святій українській землі !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/953

    20 бер. 2022
    Валерій Лавровський
    Без назви
    мова народжена з потреби збрехати,
    тільки чия — ніхто не гребе.

    поколупайся у рані, солдате.
    можливо, знайдеш там себе.

    «проте ти маєш вбивати
    людей
    та берегти мій мандат».

    промінь місяця стає прожектором,
    усі вікна виносить вітер.
    що зробить твій концептор,
    коли уві сні в нас більше світла,

    ніж у твій звичаний день.

    зірки відрізками малюють картину,
    спокій тиші схожий на пастку;
    раніше рахували дні до весни,
    тепер рахуємо години до ранку.

    мы не умеем говорить правду —
    нас этому не учили в школе.

    мова народжена з потреби збрехати.

    якщо ми вже в пеклі — давайте горіти

    разом.

    але
    не стріляйте у нашому дворі,
    поки йде зміна караулу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/954

    20 бер. 2022
    Thiry
    Louis Aragon
    «Троянда і Резеда»

    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Обидва обожнювали прекрасне
    В'язень солдатів
    Який піднявся по драбині
    І який дивився нижче
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    як би це не називалося
    Ця ясність на їхньому кроці
    Той був із каплиці
    А інший уникав цього
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Обидва були вірними
    Від уст серця до рук
    І обидва сказали, що вона
    Хай живе і час покаже
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Коли пшениця під градом
    Дурень, який делікатний
    Божевільний думає про свої сварки
    В основі спільної боротьби
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    З вершини цитаделі
    Вартовий стріляв
    Двічі і один захитається
    Інша могила, яка помре
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Вони у в'язниці Який
    До найсумнішого ліжка
    Який замерзає більше за інший
    Хто віддає перевагу щурам
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Бунтівник є бунтівник
    Наші ридання — це єдиний передсмертний дзвін
    А коли настане жорстокий світанок
    Перейти від життя до смерті
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Повторення імені одного
    Щоб жоден з них не зрадив
    І біжить їх червона кров
    Той самий колір той же блиск
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Він тече він тече він змішується
    До землі, яку любив
    Так що в новому сезоні
    дозріває мускатний виноград
    які вірили в рай
    Той, хто не вірив
    Один бігає, а інший має крила
    З Бретані чи Юри
    І малина або слива Мірабель
    Цвіркун знову заспіває
    Скажімо, флейта або віолончель
    Подвійна любов, що горіла
    Жайворонок і ластівка
    Троянда і міньйонка
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/955

    20 бер. 2022
    Руслана
    Україно моя
    Україно моя! Ти сьогодні єдина!
    Єдина у прагненні волі і миру!
    Ти наша земля, усіма так любима,
    Пишаємось тим, що ми є українці!

    Ми віримо, впевнені - правда за нами!
    Не ми розпочали ганебну розправу.
    Ми хочемо миру, ми хочем свободи,
    Ми хочемо дітям найкращої долі!

    У краще майбутнє ми дивимось разом,
    Нарешті почули нас інші держави!
    Країна, яка так визнання чекала!
    Нарешті відомою світові стала!

    Солдати - надійний супротив держави!
    За вами країна, за вами і слава!
    За вами усі ми , а ви -  наша сила,
    Ви все, що в нас є, і ми  у вас вірим!

    А ворогу ось, що я хочу сказати-
    Збирайтесь додому, нема чого пхатись.
    Це наша країна, свята Батьківщина,
    Ніколи вона не впаде на коліна!

    Громадою встанем, ми встанем дворами,
    Пліч о пліч, за руки, всі разом, рядами!
    За нашу Вітчизну, за кожну дитину,
    За волю, за мир, за щасливу родину!

    Народ - це велика є сила у світі,
    А ми , українці - ми  нація світла!
    В нас мова прекрасна, в нас вільна країна,
    І хто для нас ворог - нехай собі згине!

    СЛАВА УКРАЇНІ! ГЕРОЯМ СЛАВА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/956

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    ***
    Ви осліпли, нелюди ворожі,
    Ви оглухли й оніміли всі!
    Сидите, як мавпи нехороші!
    Потопаючи у власному грісі...

    Ми все бачим, ми - вкраїнці - чуєм!
    Матерям даєм почуть від вас вістей!!!
    Вас - убивць - із жалості годуєм!
    Ви ж, тварюки, убиваєте дітей!!!

    Ви хвости піджали, як собаки!
    Язики свої засунули під хвіст!
    Ваші хлопці "м'ясом" йдуть в атаку,
    Боючися встати в повний зріст!

    Ви мовчати вибрали, бо всрались,
    Що відсидіти могли "п'ятнадцять діб"?!
    Все, падлюки, ви уже догрались!!!
    Скоро доїсте останній хліб...

    І не плачте потім, не жалійтесь!
    Не просіть пощади на весь світ...
    Ви сидіть, мовчіть і далі бійтесь!
    А, тим часом, догорає гніт...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/957

    20 бер. 2022
    Анна Фролова
    Україна
    Моя Україна - широкі лани,
    Тополі високі, та рідні степи.
    Ти для мене одна Батьківщина на світі,
    Верби та калини тут хиляться віти.

    Тяжкая годинонька нині настала,
    Російські війська на тебе напали.
    Терзають тебе, як шакали, як звірі,
    Нищать села, міста, що скорить не зуміли.

    І діток малих вже загиблих багато,
    В ріках крові і сліз вже міста потопають.
    Та недаремно ті сльози течуть:
    Ви сповна пізнаєте всю нашу лють.

    За сльози та смерті дітей, матерів
    Вас кожний відправить до пекла усіх.
    Хто суне сюди, то хай зна перш за все -
    Що йти слід за руським йому кораблем.

    Молюся за тебе, моя Україно,
    Ми зараз усі, як ніколи єдині.
    Молюся за всіх, хто тебе захищає,
    Хай кулі ворожі їх не займають.

    Хай згине той ворог, що нині посмів
    Нас убивати на нашій землі.
    Настане, я вірю, наш день Перемоги,
    Адже нас не скорити нікому ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/958

    20 бер. 2022
    Ганна Пічкур
    Птахи повертаються
    Птахи повертаються, люди біжать.
    Все ожива, а життя…
    Ми кричимо, та нам в очі мовчать,
    Брешуть без каяття.

    Ми сіємо зерна, ви сієте смерть.
    Ми хочемо миру, а ви…
    Чекали весни, та війни круговерть
    Несе нас, немов уві сні.

    Не сонце горить, а вогонь у хатах —
    “воєнних об’єктах”. Смішні…
    Рускій корабль, іди звідси нах
    Слухать Кобзона пісні.

    Ми витремо сльози, зберемо врожай
    У вигляді танків і градів.
    Тотальний спротив, козацький драйв
    Із байрактаром чи банкой томатів, —

    Кінець тобі, “другая армія світу”.
    Багато тебе, саранчі,
    Ми виб’єм тебе та зустрінем це літо
    На яйлі, на Демерджі.

    Бійся ТерОборону й жінок Конотопу,
    Бабу Надю з бандерасмузі,
    І пацана із Кривого Рогу,
    І ЗСУ в бойовому дусі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/959

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Скоро прийде весна...
    Скоро прийде весна, ви не в силах її зупинити!
    Бо немає у світі таких, що завадили б їй!
    І надія з весною прийде та накаже нам: "Жити!
    Не зважаючи на неймовірну жорстокість подій.."

    І умиється кожне скривавлене серце росою...
    Заблукалі в пітьми, всі разом вийдуть ранком на світ...
    За синами ворожими йде вже старенька з косою!
    Перемога за нами! Попереду - тисячі літ!

    Скоро прийде весна і наповниться сонячним світлом
    Кожен боєм зім'ятий та втоптаний в землю листок!
    І розтопиться лід, і підуть всі печалі за вітром!
    Маки виростуть знову на полі ворожих кісток...

    Тільки так! Бо ще будуть щасливо сміятися діти!
    Золотаве зерно ще впаде у нову борозну!
    Бо ворожі війська не зуміють Вкраїну спинити,
    Як не зможе ніхто зупинити прийдешню весну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/960

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Мамина сукня
    Мама розрізала свою зелену сукню,
    Бабуся віддала улюблений шарфик.
    Інші розмови тепер на кухні,
    Майже немає колишніх жартів.
    Сукні стало тепер так багато,
    Сотня рівненьких, довгих смужок.
    Мама так просто змогла їх віддати,
    Тим, кому більше вони послужать.
    Сукня вплітається в дрібнесеньку сітку,
    Шифрує захист, формує знаки.
    Сукня знає призначення чітко.
    Сукня вплелася кольором хакі.
    Над нею знов пролетіла ракета,
    Знов почалася тривожна атака.
    Сукня стала бронежилетом,
    Для  грізного, сильного залізного танка.
    Вона заховає наскільки уміє,
    Сплелася так міцно чиїмись руками,
    Вона має запах, і має надію,
    І енергетику яку мала мама.
    Сукня воює, заплетена в сітці
    Що з нею станеться ніхто і не знає.
    Смужка лежить на молитви сторінці,
    Мама частинку  її зберігає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/961

    20 бер. 2022
    Руслана
    Без назви
    Моя ти земле, рідна Україно!
    Пишаюсь тим, що українка я.
    Ти в нас  незламна, Ти у нас  єдина,
    І люди тут найкращі на Землі.

    Яке прекрасне слово Патріот.
    У ньому стільки гордості и сили.
    У ньому віра, і надія, і оплот.
    Це слово в серці кожного віднині.

    Благаю, Боже, збережи її,
    Прекрасну вільну Україну!
    Нехай почують люди на Землі,
    Мир - найдорожче!!! Ні - війні!
    Захисники країни повертайтеся живі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/962

    20 бер. 2022
    Вікторія Косицька
    Неужели недостаточно мира
    Неужели недостаточно в мире мира ,
    чтобы не просыпаться  под звуки взрывов?
    Неужели недостаточно в мире добра
    Чтобы мы не употребляли слова война!

    Неужели ослеп с России человек,
    Когда стреляет в мирных городах по всех,
    Неужели звериная российская орда
    Не может понять что она в Украине не нужна

    Мы взываем миру и ко всем
    Нету боли чужой для всех
    Смерть детей оправданной быть не могла
    Нельзя говорить Россия, говорите кровавая смертоносная орда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/964

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Ранок
    Знов сонечко зійшло над Україною!
    Знов полягли у землю сотні ворогів!
    Ми - нація, що вміє бути сильною!
    "Борітеся - поборете!" - Шевченко заповів!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/965

    20 бер. 2022
    Руслана
    Без назви
    Настане новий день, і знову зійде Сонце!
    І знову моя Україна засяє в одвічній красі!
    Вітчизно моя, від болю як крається серце ,
    Що змушені ми боронити тебе на війні...
    Ми будемо жити, ми будем співати,
    Ми будем щасливо всміхатись.
    Бо ми українці, відважні и сильні,
    Любов'ю своєю багаті!
    Усі до одного, разом переможем,
    Зупинемо вражого ката!
    Народ сильный духом, народ український, у єдності нас не здолати!
    Моя Україно, ми- всі українці,
     Всю міць нашу й силу покажем,
    Щоб жодна вражина, ніколи у світі, не сміла в тобі сумніватись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/966

    20 бер. 2022
    Трубнікова Юлія Віталївна
    Без назви
    Луна как новенький Старлинк
    Меня с Тобой соединяет.
    Я шлю Тебе кричащий пинг-
    Страна моя, мне не хватает
    Синего неба и Днепра,
    И серой придорожной пыли,
    Страна моя, мы не забыли
    Тебя, сказать пришла пора.
    Ты - тень от шахтного копра,
    Ты сталь из мёртвого Алчевска,
    Ты вся в ожогах от войны,
    И с Курской, как и с Каланчевской,
    В Тебя стреляют со спины.
    Ты вся в огне, во взрывах Света,
    Ты - место перелома мира,
    И не у всех настанет лето,
    В угоду русскому кумиру.
    Ты в тех окопах, что давно
    Все наши деды закопали,
    А кровь твоя, как то вино,
    Под бомбой в стареньком подвале.
    Ты - Мариуполь и Херсон,
    Ты - груда танковых обломков,
    Ты адский беспробудный сон
    Пришедших к нам и их потомков.
    Ты Припять, Харьков, где парад
    Из бомб и новенькой ракеты,
    И нет дождя, но полный Град,
    Ты в Мелитополе пикеты.
    Ты в беженцах и блокпостах,
    В двухсотых и в заснувших минах.
    Ты корабли шлёшь прямо нах,
    Ты в Байрактарах, в Джавелинах.
    Страна моя, у нас отбой,
    Я далеко, все время плачу ..
    Твой Прапор, желто-голубой
    Над Миром реет, на удачу…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/967

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    ***
    Іще одну ніч прожили, іще один ранок зустріли!
    Ніхто не зламає наш гордий Вкраїнський Народ!
    Ми віримо в Бога! Ми віримо в Зброєні Сили!
    Хай в пеклі горить кожен той окупантський урод!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/968

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    Ну здрастуй ,Світе!Ти усе мовчиш...
    Ти здалеку війну спостерігаєш !
    Та знизуєш плечима тільки лиш ...
    Здаля мені ти слізно співчуваєш !
    Ти споглядаєш відчай мій і біль
    Ізляканими зі страху очима ,
    Поки веду я з окупантом бій !
    Але ж боятись в тебе є причини !
    Ти опускаєш очі?Постривай!
    Тут гинуть люди!І старі і діти!
    Мої сини свій захищають край
    І опір той ординцю не спинити!
    Поки ти ждеш-і села і міста
    Мої відважні вої захищають !
    Вони -броня !Вони суцільна сталь!
    А ти й краплини мужності не маєш...
    Плането рідна-можу я простить
    І зраду мовчазну і слабкодухість !
    Але поки увесь чекає Світ-
    Народ вкраїнський б'ється відчайдушно !
    Та мало нас ...Слабкий Вкраїни щит!
    Життя згоряють  у війни ганебі !
    Не тільки мій- ти свій врятуєш цвіт,
    Егідою закривши синє небо !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/969

    20 бер. 2022
    Руслана
    Україна
    То є велика сила - Україна! Народ наш український не здолати!
    Якою б не була та вража нечість, вона не буде жити в нашій хаті.

    Від самої малечі всі ми разом сьогодні  прагнем світу показати,
    Що наша доля - то є воля, нашу країну вам не відібрати!

    Кожного ранку  всі ми молим Бога: Дай сили тим, хто там на полі битви,
    Дай їм наснаги, мужності, відваги, допоможи  живими тільки вийти.

    Допоможи всім тим, хто зараз в скруті, ховаються чи змушені тікати.
    Нехай як тяжко не було б сьогодні, настане завтра і прийде підмога.

    Тримайтесь, любі українці, нехай часи тривоги, страху ,болю
    Скоріше стануть лиш минулим і знову ми  радіти будем долі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/971

    20 бер. 2022
    Євген
    За тиждень до весни
    За тиждень до весни
    Не стало щастя в Україні,
    Рашистські ті кати
    Прийшли до нашої країни.

    Вони виконують наказ,
    Бо самі думати невзмозі,
    Вони вбивають напоказ
    І смерть людей по всій дорозі.

    По всіх містах вже гинуть люди
    По всій країні сльози та журба,
    А той солдат вже хоче бути всюди,
    Але, напевно, мабуть не судьба.

    Ми дуже мирні й добрі люди
    Коли до нас з повагой та любов'ю.
    Але коли синів вбивають всюди
    То вороги всі вмиються своєю кров'ю.

    Здолаємо ми все і переможем,
    Нехай ми самі як завжди,
    Шлях перемоги весь пройти ми зможем
    Я сподіваюсь до кінця весни.

    А я влюбився знову
    І раджу це зробити всім
    В свою країну, рідну мову
    І дуже я пишаюсь тим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/972

    20 бер. 2022
    Алла Сірченко
    Без назви
    Тяжіє в грудях, серце наче всохло,
    Та чомусь ще б'ється, а може мені здається.
    Пусто в кишенях, надворі затихло,
    Та зовсім неспокійно, ніхто не сміється.

    Ненависть, злість, а слідом байдужість.
    Ми йдемо у безвість.
    Все, що я бачу сьогодні це:
    Винищена місцевість,
    Уламки панельок, зламані долі людей.
    Ніколи не пробачу,
    Ніколи не забуду, чия це провина і хто це зробив.

    Ти тільки пообіцяй, що повернешся.
    Пообіцяй, що все закінчиться і ти будеш поруч.
    Ми відбудуємо все назад, навіть краще,
    Тільки повертайся з перемогою, цілим і неушкодженим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/974

    20 бер. 2022
    Трубнікова Юлія Віталіївна
    Без назви
    Стервятники над лесом
    Вам реквием споют,
    Загарбникі прокляті,
    Тут наши ваших б‘ють.
    І кров тече річками,
    І живиться земля
    Отой «ненужной кровью»
    Тупого москаля.
    Зросте насіння наше,
    Соняшники в полях,
    На тих костях російських,
    На клятих москалях.
    А квіточкі дитячі,
    Що більш не розквітуть-
    Вони у снах жахливіх,
    До вас, чекайте, йдуть.
    Вона біди не знала,
    Земля наша чорна.
    Для вас камінням стане,
    Як скінчиться війна.
    Нехай вас п‘яна мамка
    На Січ не віддає-
    Тут навіть мирний голуб
    Вам очі поклює.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/975

    20 бер. 2022
    Алла Сірченко
    Без назви
    Коли все закінчиться,
    Не буде війни, сирен, вибухів та диверсантів,
    Ми зустрінемось з тобою і обійматимемось міцно,
    Міцно і сильно як армія, що давала відпір.
    Я милуватимусь тобою так довго,
    Як по відчуттям тягнулись дні.
    Я поцілую тебе настільки солодко,
    Наскільки була солодкою наша перемога.

    Все точно закінчиться,
    а поки я чекатиму.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/976

    20 бер. 2022
    Руслана
    Без назви
    Як це, коли ти не спиш ночами?
    Як це, коли ти не знаєш, що завтра?
    Як це, коли ти цілі не маєш?
    Як це, коли твої мрії марні?

    Все, що тобі здавалось прекрасним.
    Все, чого ти так сильно бажала,
    Просто все зникло, його розтоптали,
    Танком проїхались, все зруйнували.

    Кому, скажи Боже, прийшло на думку,
    Що можна народ так просто зламати?
    Народ, який виборов свою свободу,
    Роками відстоював своє право.

    Нікому, ніколи нас не здолати,
    Тому, що сьогодні ми всі єдині,
    Бо ми українці й для нас альма- матер
    Є Україна - тепер і навіки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/977

    20 бер. 2022
    Марія Клименко
    Я люблю тебе, моє місто
    Я люблю тебе, моє місто.
    Краєвиди твої люблю.
    Вечір влітку, повітря чисте,
    Глиб води, і небес висоту.

    Я люблю твої гори і море.
    Люблю осінь твою золоту.
    І люблю, коли парусник в водах
    Розганяє мою журбу.

    Я люблю твоє щедреє літо,
    В листі тоне зеленім фасад.
    І коли біля мого під'їзду
    В'ється вгору стіни виноград.

    І зелені твої абрикоси
    Їсти з дерева дуже люблю.
    Розпускати свої темні коси
    Вітру твому на забавку, гру.

    Я люблю як весна приходить
    В мій найкращий, улюблений край,
    Коли скресне крига на морі
    І загрє мій Водограй.

    Я люблю, коли трави сходять
    Так, як сонце над морем моїм.
    Я люблю, коли друзі приходять
    Привітатись з Дніпром дорогим.

    Я люблю, коли сонце пекуче
    Заганяє у воду мене,
    І коли з рукотворної кручі
    Дітвора взимку в санях гайне.

    Я люблю із балкону дивитись!
    Там де видно все місто моє!
    А із вікон сусідніх будинків -
    Відбивається сонце...
    І також моє.

    Я люблю своє рідне місто!
    В ньому кожна пилинка - моя!
    І веселки, і дощ, і повітря -
    Все! - то рідна моя земля.

    Я нізщо тебе не забуду.
    Скоро я, обіцяю, вернусь!
    Твоїх вулиць, і гори і моря
    Із сльозами в очах доторкнусь.

    Мені снишся ти, рідне місто,
    Краєвид із балкону мого.
    Повернусь. Обіцяю. І слізно
    Доторкнуся до серця твого.

    Серце твоє, моє рідно місто,
    Настраждалось, та сила є в нім.
    Княжий син, ти - Ольги намісник!
    Любий Вишгород, ти - це мій дім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/978

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Перекличка
    Перекличка

    День двадцять п'ятий. Битва триває...
    Розпочинаю я свій марафон:
    Родичі, друзі, як там Миколаїв,
    як Маріуполь, Охтирка, Херсон?

    Лють із єства виростає кипуча,
    слухаю біженців гнівні пости...
    Досі палають Гостомель і Буча,
    друже Ірпінь, ще тримаєшся ти!..

    Вивела біженців на роздоріжжя
    у двадцять першім столітті війна...
    Олечко, як там твоє Запоріжжя?
    Як там Чернігівська старовина?

    Діти в онлайні сіли за парти...
    І як ніколи вбирають знання...
    Хочуть дізнатися більше про Харків,
    про Конотоп, у Диканьці - рідня

    День двадцять п'ятий. Люди в напрузі
    плаче і стогне зруйнований Схід,
    як ви живете, із Сумщини друзі,
    як там Поділля моє - родовід?

    Робимо все, щоб скінчилася скорше
    ця братовбивча і люта війна...
    Пишуть знайомі із Чехії, Польщі,
    їх ця трагедія не омина...

    Пишуть сусіди із Єрусалиму...
    Їм Україна довічно болить...
    Плаче Стіна. А з далекого Риму
    слово підтримки і дружби летить...

    Де ви, художники, де ви, поети?
    Як ваші справи? Здорові, живі?
    Бо Україна во ім'я планети
    вже по коліна стоїть у крові!

    Чи не щоранку  маю  за звичку,
    перепитати своїх: - Як ви, там?
    Піст. І проводить Господь перекличку...
    Значить відомо про все Небесам.

    Гнів до рашистів, хвилею криє,
    хочеться в руки зброю вхопить...
    Як ти, колиско Вкраїни, мій Київ?
    Вірю, тримаєшся. Будемо жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/979

    20 бер. 2022
    Інна Федун
    Не плач, країно!
    Не плач, країно! Витри гіркі сльози!
    Тобі, тендітній, стільки довелось...
    З тобою правда винищить загрозу,
    щоб знов спокійно на землі жилось.

    За одну ніч, вже виросла на сотню.
    Ти показала нескоримий дух!
    Тепер вже знаєш, що ти не самотня
    і хто твій справжній ворог, а хто друг.

    Ти зажурилась, рідна наша, ненько...
    Не вірила, що люди такі злі...
    Так за дітей болить твоє серденько,
    що падають даремно на землі.

    Ти вистоїш! Єдина! Нездоланна!
    Та міць небачену в собі раптом знайдеш.
    І попри все, залишишся незламна!!!
    Як прийде час, ще дужче ЗАЦВІТЕШ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/980

    20 бер. 2022
    Христина Михасів (Кремінська)
    До ворога
    Так, я засмучена, потрібно воювати.
    Я змушена дітей своїх обороняти.
    Вони стоять стіною за моє майбуття, а я молитвою святою за їхнєє життя.
    Мене століттями плюндрують, мучать та дітей моїх вбивають,
    але щомиті Господь віру в нас вселяє.
    І ось прийшов той час, точка кипіння вже настала і я з дітьми із попелу повстала!
    Ми нездоланні, з нами Бог і правда!
    І дух гартований, як сталь меча Архангела!
    Кулаки стиснувши ми волю вигризаєм і мою незалежність здобуваєм!
    Так, мої діти добрі, щирі та коли ворог наступає вони є мужні й сильні!
    І моя мова ніжна й солов'їна, вона лікує кожну душу й тіло,
    але водночас це наша броня, молитву Богові передає вона!
    Не лізь до нас, бо будеш шкодувати,
    то я тобі кажу чи на чолі тобі закарбувати?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/981

    20 бер. 2022
    Руслана
    ЧОМУ...
    Чому це з тобою, моя Україно?
    Чому ти сьогодні в боях і у крові?
    Чому діти плачуть, сини твої гинуть?
    Чому матері вже стомились від болю?

    Ще вчора чекали приходу весни.
    Ще вчора сміялись, ще вчора раділи,
    Ще вчора чарівні ми бачили сни.
    Сьогодні ж - бомблять нас. О, Боже, дай сили!

    Вставай, Україно! Вставай, наша Мати!
    Сини твої й доньки за тебе горою!
    За мрію дитини, за вільну країну,
    Встаємо сьогодні ми разом до бою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/982

    20 бер. 2022
    Тетяна Шкурак
    Усе буде добре
    Коли повітря прорізає сирена,
    І солдати засідають в окопи,
    Мама пригортає дитину,
    І шепоче: усе буде добре!
    Коли кулі летять по світу,
    В укриття біжать усі стрімко.
    Мама шепоче молитву,
    Гладить   маленьку голівку.
    Мама міцно бере за ручку,
    Поцілує маленький носик.
    Мама сильна і ніжна жінка,
    Що лиш спокій тобі приносить.
    І терпляче чекає відбою,
    Подолає непрохану  втому.
    І говорить комусь в телефоні:
    "В нас все добре. Ми уже вдома".
    Задивляється в небо синє,
    Що тримає відтінки  миру.
    Нашим мамам на Україні,
    Треба трохи побути сильними.
    В глибині свої сльози сховати,
    Хоч тривога бентежить душу.
    Мами вдома - тендітні солдати,
    І їх світ ніхто не порушить.
    Коли чути сирену стрімко,
    Воїн десь засідає в окопи.
    В думках мама йому гладить голівку
    І шепоче : усе буде добре!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/983

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна (Наталка Сорока)
    Без назви
    Убитих дітей покоління
    Не стане дорослим ніколи...
    Розтоптано цвіт України !
    Хтось з них не піде вже до школи...
    В садок не відправиться дехто...
    Не бути комусь чемпіоном...
    А хтось не торкнеться  вже деки
    Маленької скрипки нової...
    Вже не дочекає хтось літа
    Й не взнає, що згинув і тато ...
    А хтось не збиратиме квітів ,
    Що мамі любив дарувати...
    А хтось не побачить бабусі,
    Яка десь самотня лишила...
    Хтось вже не вітатиме друзів-
    Бо друзів його теж убили!
    Понищені  підло і ницо
    Того не могли бідні знати ,
    Що наглий ,кремлівський Убивця
    Готується  їх "рятувати"!
    Скажений Потвора, пекельні
    Дарунки для діток" збирає ,
    Ракет феєрверки смертельні
    В страшні літаки начиняє ,
    Щоб точно до цілей дістали ,
    Його незворотнім велінням ,
    Аби на Вкраїні не стало
    Нового відтак покоління !

    Мов янголи з неба ,в молитві
    До всіх небайдужих взивають-
    Безвинно загублені діти
    Війну зупинити благають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/984

    20 бер. 2022
    Ганна Пічкур
    Птахи повертаються
    Птахи повертаються, люди біжать.
    Все ожива, а життя…
    Ми кричимо, та нам в очі мовчать,
    Брешуть без каяття.

    Ми сіємо зерна, ви сієте смерть.
    Ми хочемо миру, а ви…
    Чекали весни, та війни круговерть
    Несе нас, немов уві сні.

    Не сонце горить, а вогонь у хатах —
    “воєнних об’єктах”. Смішні…
    Рускій корабль, іди звідси нах
    Слухать Кобзона пісні.

    Ми витремо сльози, зберемо врожай
    У вигляді танків і градів.
    Тотальний спротив, козацький драйв
    Із байрактаром чи банкой томатів, —

    Кінець тобі, “другая армія світу”.
    Багато тебе, саранчі,
    Ми виб’єм тебе та зустрінем це літо
    На яйлі, на Демерджі.

    Страшись ТрО та жінок Конотопу,
    Бабу Надю з бандерасмузі,
    І пацана із Кривого Рогу,
    І ЗСУ в бойовому дусі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/985

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Б /назви
    Розлилася підступно тиша,
    потемніла небес блакить.
    Ліхтарем одиноким місяць
    на дзвіниці завис на мить...
    Наче сторож, холодним оком
    поглядає на сонний край...
    Де, хто, крадеться ненароком,
    щоби вдарить у дзвін "Вставай"!
    Чи Господь надіслав сторожу?
    Чи ввижається все те, мені?
    Руки знову в молитві зводжу:
    - Збережи нас у цій війні!
    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/986

    20 бер. 2022
    Тетяна Шкурак
    Пальці туго шнурують берці
    Пальці туго шнурують берці,
    Берці чітко карбують крок
    І пройшовся по краю серця,
    Той масивний, важкий шнурок.
    Берці кинулись  у невідомість,
    Під град вибухів і канонад.
    Заблукала у ворога совість,
    Берці йдуть, і ні кроку назад.
    Під підошвами ламається цегла,
    І земля прогинається сонна.
    Линуть знову сигнали сирени,
    Повідомлення на телефоні.
    Берці б'ються - ворожа атака.
    Всі в подряпинах , об камінь, граніт.
    Берці знають, зашиється рана.
    Та не дуже воно і болить.
    Коли руки несуть дитину,
    Під вогнями в безпечне місце
    Берці швидко біжать щосили,
    Щоб ніколи не було бізно.
    Вони знають свою вагомість,
    Лише тканина скрипне в ударі.
    Берці мають краплини крові,
    І вписалися в стиль мілітарі.
    Берці стомлено сядуть спочити,
    Струсять з себе і порох і втому.
    Берці знають - треба ще жити,
    Адже скоро іти їм додому!
    Вони гордо стануть на ноги,
    Берці сильні, не видно їх сліз.
    Тільки тихо під ним застогнуть,
    Наче душі спустошені гільзи...
    Пальці знову  шнурують берці,
    Берці мовчки готові іти.
    Бо вони відчувають серцем
    Біль і подих святої землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/987

    20 бер. 2022
    Роман Балабойко
    Без назви
    Мені папік порадив - здавайся,
    Окупантам здавайся в полон.
    Не вагайся і не зупиняйся,
    Вистачає в житті перепон.
    По ТВ росіянам розкажеш,
    Тут нацисти яка там війна.
    І хай серцю уже не накажеш
    Зрештою це не твоя вина.
    Можеш честь на життя проміняти,
    Головне щоб лишився живий.
    Нащо встояти, нащо стояти,
    Помирати коли молодий?
    Не хотів ображати старого,
    Попрощався із ним мов в бою.
    Бо не знає він того святого,
    Він не знає Вкраїну мою.
    І на жаль йому не зрозуміти,
    Що за люди це, що це за держава
    Бо у нас нині знають і діти -
    Україні та героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/988

    20 бер. 2022
    Христина Головко
    Тюльпани
    Проростуть весною тюльпани
    Жовті, як пов’язка на руку
    Ми прийдемо додому, до мами
    Забуваючи біль і розлуку.
    Проростуть весною вгору,
    З під руїн, з під болю втрати
    Зникне з світу наш лютий ворог
    І ми будемо щиро кохати.
    Проростуть,  стеблом до неба
    Журавлі, прилетять додому
    Нам чужого ніколи не треба
    А своє, не віддамо ми нікому.
    Розцвітуть тюльпани мов зорі
    Мов птахи, по гілці у гнізда
    Ми збиратимемо історії
    Повернемось до рідного міста.
    За тюльпанами прийде літо
    Ми закрутки зробим, як зброю
    У полях буде пахнути житом
    Ми за одне одного всюди горою
    А за літом осінь барвиста
    Школа,  пари, всі хочуть Різдва
    Зранку й вечері гамір міста
    Любов стає тиха й проста.
    Проростуть весною тюльпани
    Жовті, як пов’язка на руку
    Ми прийдемо додому, до мами
    Забуваючи біль і розлуку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/989

    20 бер. 2022
    Лілія Бомко
    Без назви
    Очі почорніли від сліз
    і ні заснути, ні прокинутись

    У темряві німій за моїм вікном
    спалахують зорі
    то діти убиті убитих батьків
    в передостанню ніч лютого
    хоч був вже ранок
    але хто відрізнить
    небесних зір від мого зору?

    Очі, виплекані рядками Шевченка
    Біблії і Сковороди

    Серце, прикуте до стіни
    немов ікони
    сльозить і сльозить

    Руки без рукавичок
    пробивають бетонні завіси сну
    врятованих від війни
    у темних підземеллях
    недописані слова
    лежать поранені
    немов воїни.

    "Ще трохи", – говориш мені
    і прокинуться дерева навесні
    розсипляться білим цвітом
    вишні, абрикоси і яблуневі сади

    ще трохи і кожен воскресне,
    хто тричі на день помирав
    з кожною повітряною тривогою
    небезпекою авіаудару
    завчав правила виживання в умовах війни
    писав історію і нові лексичні словники

    нові досвіди
    нові молитви

    географія свободи, –
    на картах людських облич
    щасливих, мов у раю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/990

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Нема надії ні на кого
    Нема надії ні на кого
    окрім на себе, та на Бога...
    Між нами - виросла стіна,
    життю наразі - гріш ціна...

    Живемо раз, і це - сьогодні...
    неначе на краю безодні...
    А що у світу? - Сліпота...
    А ще до того - глухота...

    Терпіти і молитись Богу,
    в борні кувати перемогу...
    Хіба таке не вперше нам?
    Гостину зробимо "братам".

    Наллєм бандерівку у пляшку,
    нехай ворожать на ромашку,
    що можна з нею ще робить,
    чи просто нюхати , чи пить...

    То ж стережіться, бусурмани!
    Бо вас, достануть партизани!
    І не сховаєтеся ви!
    Втікатимете до маскви.

    Блищатимуть мокшанські п'яти,
    і не врятуєтесь, прокляті,
    в болотах втопимо, мов тать,
    щоб знали, як отут блукать!
    День двадцять третій
    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/991

    20 бер. 2022
    Василина
    Без назви
    вони поїдають нас із середИни
    люди з людьми воюють, смерть на полонині
    я готова життя віддати за тебе Україно
    як та кача попливу по Тисині, встояти б перед тобою на колінах
    мамо, тату, я серцем вірна землям, полю і калині
    ви ж бо дайте знати як прийде смерть кароокій дівчині
    ви ж бо дайте знати коли прийде кінець стражданням
    крові, обману, стрільбі та материним риданням
    ви ж бо дайте знати, любі мої, що сталося із сиротами
    які не продали душу і вірили у краще із правдою та чеснотами
    ви скажіть кричіть мені у небеса
    я все побачу і почую рідні голоса
    я буду дякувати Господу, що мене послав в скажене...
    побачити «красу», й поцілувати твої руки, нене.

    23 січня 2021 рік. 04:16
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/993

    20 бер. 2022
    Roman Manzhula
    Єдині навіки!
    Коли сонце встає
    І земля тремтить від бою,
    Новий день настає
    І думки мої з тобою -
    Україна - це наш край!
    І Ми тут повинні жити!
    Кров у жилах ти заграй,
    Ворогів потрібно бити!
    На хвилину зупинюсь,
    Щоби стати на коліна,
    За вкраїнців помолюсь
    Україна - ти єдина!
    Щоб у нас і всіх навколо
    Безсумнівно і завжди
    Була добра й вірна доля.
    Боже, всіх нас бережи!
    Поможи нам все здолати,
    Дай терпіння нам і сили.
    Нас НІКОЛИ не зломати,
    Бо навіки ми - ЄДИНІ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/994

    20 бер. 2022
    Анна Кіпря
    Тепер Єдині
    Хтось віддає останній кусень хлібу
    А хтось підняв всі ціни до хмарин
    У когось є ще сили й рушійна сила
    У когось все спустошено навік

    У когось більш нема нічого:
    ні дому, ні близьких, а тільки горе
    У когось поки все вціліло
    і він боїться що то ненадовго

    Хтось свариться у соцмережах
    Що інші мало роблять чи мовчать
    Хтось робить все що тільки може
    Та в соцмережу забуває написати

    Такі всі різні, але тепер єдині.
    І в перемогу вірять абсолютно всі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/995

    20 бер. 2022
    Якимів Павло Мар'янович
    24.02.2022.
    Все-таки, лячно тепер засинати,
    Хоча, під вікнами й не їздять танки
    Але, як же важко усе це читати
    Коли прокидаюся кожного ранку...

    Багато новин нам розкаже "русстєлік"?
    Скільки брехні я за тиждень почув?
    Володь, якщо Лєнін - це наш Архітектор,
    Боюся спитати , хто нам Медвечук?

    Мовчання, замість тисячі слів,
    І поруч тільки, гримуча тиша
    Я пам'ятаю, як Київ горів
    Повір , що Москва горітиме більше...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/996

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    Прокиньтесь пращури , повіки підійміть !
    Ніц не чекайте другого пришестя !
    Орду червону ,кляту зупиніть ,
    Зметіть до Пекла Путінське нашестя!
    І прокляніть його поганський рід
    Так ,як його сьогодні проклинає
    Народ вкраїнський і вогнем спаліть
    Небесним ту звірячу зграю !
    Повстаньте пращури!Вже час тяжкий настав !
    До помсти лютої людськая кров взиває !
    Най вОрога ,що землю рідну вкрав ,
    Пекельний суд до вічних мук скарає !
    Нехай вперед нас впевнено веде
    Ваш дух козацький -
    Гордий і відважний !
    А хто з мечем кривавим знов прийде-
    Той на Вкраїні попелом і вляже !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/997

    20 бер. 2022
    Fenix
    Послання москалям
    То, що кати, ви знову зголодніли?
    Давненько крові української не пили?
    Змарніли певно, сучії сини
    Прокляті слуги чорної пітьми

    Та не здолати вам Божий народ!
    І віру нашу вам не подолати!
    На захист стане кожен патріот
    І кузькіну, покажем - вашу матір!

    Не заросли у лісі ще стежки
    Криївки не засипались з роками
    Живими - ми вам точно не здамось!
    Набридло бути вашими рабами!

    Але настане скоро час
    Прийде тітка з косою і по вас
    І спуститесь ви в царство тьми
    В обійми - свого батька сатани

    І вже не буде плакать Божа Матір
    І буде мир, і буде благодать…
    І буде син, і буде матір
    А Україна буде процвітать!

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1001

    20 бер. 2022
    Юля
    Дванадцять днів йде війна
    Дванадцять днів йде війна
    Дванадцять днів як ми не лома
    Дванадцять днів назад було життя, а зараз - боротьба за нього

    Дванадцять днів без спокою і сну
    Дванадцять днів ми молимось за Україну
    Дванадцять днів як ранок, день і ніч ми перестали називати «добрий»

    Я не бачила тебе десять днів
    Відчувається, як десять років
    Десять днів без твоїх очей
    Десять днів без твоїх обіймів

    Кожен день я чекає дзвінка
    Кожен день видихаю, як чую твій голос
    Кажен день я кажу: «люблю»
    І рахую дні до зустрічі з тобою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1002

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Урок історії
    Урок історії
    із циклу - "Другий фронт"

    Сирени звук прорізав тишу знову...
    До укриття потік людський струмок...
    Підручники... Історію і мову
    відкладено на мить. Перерваний урок.

    Історія про сорокові. Тема...
    - А Сталін, - пауза, - Як Путін - бузувір?
    І знов повтор - агресія тотему,
    з короною цей  двоголовий звір...

    Історія - репресії, тортури,
    еліта нації по тюрмах, таборах...
    А нині - нищать пам'ятки культури,
    історію Руси - Вкраїни - градом в прах...

    Тоді, тепер... А плем'я те ж, поганське...
    І знов тече рікою кров дітей...
    Мокша нам проповідує слов'янське?
    Словами перекручених ідей?

    Не знає тать, історію не стерти!
    Відродим пам'ятки й міста з руїн!
    Насліддю наших прадідів - не вмерти!
    Урок історії. Знов відновиться він.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1003

    20 бер. 2022
    Катерина Берднік
    Місто Щастя
    Спитайте в мене, чому я не люблю русню?
    Дисклеймер, спочатку, то навіть не про війну,
    Це маленька оповідка про мою сім’ю
    Сідайте зручніше, зара‘ я поясню:

    Мій чудовий дідо та недолуга бабця
    Приїхали з расєї в Донбасі обживацца.
    Їм видали квартиру в маленькім місті Щастя.
    Там й почали сімейні події відбуваться.

    В них було трійко діток, два вочевидь невдалі,
    Лишились в Україні та й тут і повмирали.
    А ось середня — зірка, шась, за полярне коло.
    Коли гріють подьйомні, то і дубар не коле.

    Зарплата в тричі більша, усе перекриває:
    І путін розпрекрасний — приїде та й співає.
    А в Щасті і без нєї расєю всі любили
    В «четвертому» за Яника носами землю рили.

    Минуло кілька років і шота памєнялось.
    Надбавок до зарплати, от диво, не зосталось.
    Батьки старенькі кличуть — «Приїдь до нас, доглянь.
    Будинок у два поверхи тобі залишим, Тань».

    Тетяночка провідала своїх старих востаннє.
    І скинула на братика наслєдственні питання.
    Тож свекрів доглядала ненависна невістка,
    сім’я для українки, це ж бо найперше, звісно.

    На «щастя» бабця покинула світ до того, як мама здуріла.
    Дідо тихенько також відійшов, не встигнув побачити мрію.
    Мрію у вигляді ЛДНР, шо б це не означало.
    Вата в російській гілці моєї сім’ї крєпчала-крєпчала-крєпчала.

    Батько мій рік тому не зміг побороти ковід.
    І не вписав, от же дивно чому, сестру свою в заповіт.

    Останньому родичу на цьому світі —
    ні сльози,
    ні копійчини на квіти,
    ні листівки.
    Нема правди діти, що вона вже давно
    Поховала його,
    виносячи в свій, останній приїзд
     усе цінне з батьківської домівки.

    Те «Щастя» стало для нас прокляттям
    Та я можу закластися, що
    Стану власницею того попелища, очевидний наслідок «руського міра»:
    наразі там усе знищено.

    Засмажений остів, примарних дитячих снів…
    Мабуть моя мати по-чорному рада, що він згорів.
    Так само, як звітам ЗСУ, про чЕргових російських тхорів,
    Що в братських могилах гниють обабіч
    «щасливих» дворів.

    Я ще буду в тім «Щасті» жива, хазяйкою своєї землі.
    Може з нею щось зроблять мої малі.

    А я засію травою й залишу як є, най росте.
    Я ненавиджу русню, за дуже глибинне й просте,
    Всі вони байстрюки Ваньки, родства нє помнящіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1004

    20 бер. 2022
    Христина Михасів(Кремінська)
    На підвіконні свічка догоряє
    Вже листопад холодний за вікном.
    І на душі так тяжко є без тебе.
    Ти повертайся швидше вже додому!
    Ми з нетерпінням всі чекаємо на тебе...
    Знов листопад холодний за вікном.
    Хтось написав листа, що вороття немає.
    Надія в серці тліє вогником.
    На підвіконні свічка все палає...
    О...листопад холодний за вікном.
    Чомусь лелека дім не покидає.
    Серденько рветься шматок за шматком.
    На підвіконні свічка ще палає...
    Й знов листопад холодний за вікном.
    Нестримний вітер душу пробирає.
    Мерщій поквапся. Знайди шлях додому.
    ...на підвіконні свічка догоряє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1005

    20 бер. 2022
    Колесніченко Анастасія
    Не сон
    Відчуття що заснула та ніяк не прокинусь.
    І сниться мені поганюща війна.
    І тут пролетіла ракета над чимось,
    Й в пологовий з страхом упала вона.

    А там у підвалі плаче дитина,
    Сльозами вмивається бабця стара.
    Навколо й усюди одна лиш руїна,
    Така от приснилася гадська війна.

    Як жаль що не сон то, реальність печальна,
    І згадую свої бабусі слова: -
    "Історію діти маю повчальну..
    Якби не війна,  якби не війна.

    -До чого бабусю, слова ці згадали
    Яка ще війна у теперішній час?
    -Жахів в цьому світі дитино не мало
    До тями візьми це назавжди і раз.

    Та все що погане невдовзі минає,
    Боїться любові та віри воно.
    Боїться завзяття яке не згасає,
    Й козацького духу боїться воно."

    Згадавши слова ці моєї бабусі,
    Я вірю, вже скоро скінчиться війна,
    Й малі оченята якоїсь Катрусі,
    Зі спокоєм спатимуть біля вікна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1006

    20 бер. 2022
    Annet Meln
    Двадцятий день
    Ком в горлі, вже двадцятий день.
    Війна війною, але ж звірство!
    Вглядаючись у далечінь
    Ти бачиш не сусіда - вбивство.

    Кажіть, що ви «за мир», але
    Запам‘ятайте ваше слово
    Комусь життя забрало знову.
    «За мир» вбиваючий дітей…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1007

    20 бер. 2022
    Павло Якимів
    @pyvirshi
    Я точно знаю, про те, що мішень
    Таких, першими вбиває диктатор
    Тож, скільки ще має, наших сімей
    Писати листи, хоч нема адресата?

    Дивися уважно, "Могутня Москва"
    Знай, ми не йдемо на плаху
    Люди ж довіку запам'ятають слова,
    "Русский корабель, йди на*уй!"

    Тож, гори любий кате, гори і палай
    Як восьмий рік, небо в Донецьку,
    Чисті поля, обрій, що йде на край
    Та ми ще таки посміхнемось...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1008

    20 бер. 2022
    Сергій
    Без назви
    Смерть, война, родной пустынный город,
    И без смелости, без права на мечты.
    На душе тоска, мертвецкий тихий холод,
    И вина, что умираешь там сейчас не ты.

    Стыд за радость, и за малое веселье,
    Главный страх - поддаться волей страху.
    И казалось бы - цени! Цени! Сейчас мгновенье,
    За которое другие головой идут на плаху.

    Нежность. Ласковость. Любовь. Мечтанья.
    Будто спепелились дьявольским огнем.
    Невозможно радо жить, когда вокруг страданья,
    Час за часом. Ночь за ночью. День за днем.

    И глаза той девушки, к которой льются мысли,
    Так близки - и так же неизвестно, смутно далеки.
    За судьбу ее тревога и переживания повисли,
    Что бы снова - нежный взгляд, улыбка, и касание рук ...

    Что бы снова жизнь как яркая картина,
    Что б на сердце не единого рубца...
    Что бы мать опять любя обняла сына,
    Что бы сын опять любя обнял отца...

    Что бы все опять, как давеча, как прежде,
    Что бы жизнь текла рекой, играла как струна...
    Но пока - лишь вера, и бессмертная надежда,
    А пока - безумно беспощадная война....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1009

    20 бер. 2022
    Валентин Єгоров
    Український Серафим*
    Я прикрию край неба долонею,
    Там де морок куриться й сичить.
    Тьмарить ясну блакить жахом-зброєю,
    Жовте поле воліє спалить.

    Я підставлю плече тим героям,
    Що боронять свій давній народ.
    Стану я кам'яною горою
    На межі злих ординських болот!

    Я закрию грудьми наших любих
    Найвродливіших в світі жінок.
    Захищу від фатальної згуби
    Вишиванковий вільний танок!

    За дітей безневинних сльозину
    Буду битись із кривдником я.
    Не загину я, ні - не загину,
    Міцна правдою зброя моя!

    Встану з попелу я, із руїни,
    Щоб красою забарвити Світ,
    Щоб сини і дочки України
    Прославляли безсмертний наш РІД!

    *Серафим – найближчий за чином до Бога янгол – охоронець
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1010

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія (Наталка Сорока)
    Непрощена неділя
    За рідну Вкраїну, за спалені села й міста,
    Ганебно сплюндровані лютою, підлою трощею,
    В неділю святу - проклинаю тебе Рашостан!
    Не буде твоїм терористам ні світла, ні прощення!
    За землю мою, за загиблих жінок і дітей,
    За кожную краплю вкраїнської крові пролитую,
    В це праведне свято, у світлого Прощення день
    (Грішу!), проклинаю московську Орду недобитую!
    Поверне Весна, колоссям новим проросте
    В полях та степах, рясно всіяних дітками орчими!
    Ізнову країна моя оживе, зацвіте
    Розквітне, мов сад, загартована, сильна, відроджена!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1012

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Перекотиполе
    Велике переселення, потік
    людей і доль подалі від руїни...
    Міграція у двадцять перший вік!
    На терени Європи з України...

    Вхопивши найдорожче - діточок,
    і той нехитрий скарб, що врятувала,
    вливається матуся у струмок
    із Харкова, із Бучі, із підвалу...

    Бліді обличчя, сльози на очах,
    а на плечах чотирьох тонна втома...
    Там, все нажите, в селах і містах...
    І вирви від ракет на місті дому...

    Там, все минуле... зболене - тепер.
    А що майбутнє? Перекотиполе...
    Хіба Господь - надійний режисер,
    що написав тобі сценарій, доле?..

    Благословен, хто маму обігрів!
    Благословен, хто дітям помагає!
    Беріть надію на один з шляхів,
    вона завжди додому повертає...

    Настане день, закінчиться війна,
    і рани залікуються... Це - звісно...
    А пам'ять - передчасна сивина.
    А пам'ять - вірш написаний, чи пісня...

    І хочеться сьогодні, не про біль,
    не про війну, щось інше написати...
    Скипають сльози, і знаходять ціль...
    Та права не даю собі ридати...

    Заплачу потім, в перемоги час...
    Від радості, від гордості, нарешті...
    І напишу щось радісне, для вас...
    А зараз - тільки очевидні речі.
    Двадцятий день війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1013

    20 бер. 2022
    Сергій Куранов
    Про людей
    Про людей.

    Я кожного дня зустрічаю людей –
    Хороших, поганих, ніяких.
    На дворі війна. Маски скинуті! Гей!
    Є соколи, є й посіпаки.

    На фоні героїв підлота видна,
    Як слива у склянці з водою.
    Вона мародерить, вбиває вона,
    Злодійство несе за собою.

    На фоні героїв я бачу таких,
    Що гідні лиш розчарування.
    Вони – молодці, як не торкають їх,
    Вони – лиш герої диванні.

    Є й ті, що чекають на зоряний час,
    Коли Україна сконає.
    Тоді їхня пика на бордах як раз
    Під кольором вражим засяє.

    Але ж є герої, є захисники –
    Надія і слава Держави!
    Їх сили, їх волі, міцної руки
    Боїться агресор кривавий!

    А значить, що скоро розвіється дим,
    Розквітне моя Україна!
    І в рідну родину повернеться Крим,
    Й Донбас повернеться в родину.

    18.03.2022 р. Київ, війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1014

    20 бер. 2022
    Анна-Ілона Пільчук
    ***
    Мені наснився страшний сон,
    Неначе неньку-землю обійняв вогонь.
    Він скрізь ішов, і убивав.
    Вмирали діти.

    Лють посеред степів,
    У кожній хаті, замість слів -
    Ворожа тиша.
    І у далечінь боїв летіла тиха та молитва,
    Щоб все скінчилось,
    Бо ніхто не хтів,
    Лишати сина у домівці, що через п‘ять хвилин здійметься в вирій пелюсток війни.

    То був суцільний біль.
    Боліли ті, хто виїжджав,
    боліло там, куди стріляли.

    І уві сні,
    схилившись над колиской мати, співала сину не боятись.

    Та до хатини вже летів снаряд.

    Я прокидаюсь од кошмару, бо звук сирени за вікном.
    То це не сон?

    ...

    Колись розквітне там бузок, де зараз ллється кров невинних.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1015

    20 бер. 2022
    Алексик Анастасія
    Без назви
    Я можу пробачити свої сльози
    І недоспані тижні.
    Не пробачу вам біженців на кордоні,
    І "гради", що ви опустили на місто.
    Не пробачу, що моя сестра навчилась мішати коктейлі
    От тільки вже не з полуниці,
    А ті, що підпалюють БТРи.
    Не пробачу те, що мої рідні впізнають звуки сирен,
    Що сотні моїх співвітчизників
    Полягли від ваших ракет.
    Що наші діти взагалі дізналися
    Що означає слово «війна» і «смерть»,
    Бомбосховища вам не пробачу
    І смерті своїх людей.
    Росія - прямуй на…й, якраз за своїм кораблем.
    Світ тебе прирікає до страти,
    Дата - наступний день.
    Не треба просити пробачень,
    І долі свої не кляніть.
    Робіть єдине, що вмієте - просто покірно мовчіть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1016

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Б/н
    Для злості нашої - уже немає міри!
    Для люті нашої - немає берегів!
    А ви, не люди, ви - скажені звірі,
    що гірші і страшніші від катів!

    І сили більшої, від нашої, немає,
    і віри, що міцна, немов граніт!
    І я катів стократно проклинаю,
    як проклинає Україна й світ!

    Не буде вам ніякої пощади
    за кров і сльози матерів, дітей!
    Ви чуєте, то - звуки канонади,
    це - ваша смерть, вона за вами йде!

    Зметуть вас із землі, незвані гості,
    і втопиться в болотній твані прах...
    І довго ще плюватимуть на кості,
    про вас зітреться пам'ять у віках.

    14.03.2022
    Дев'ятнадцятий день гніву, сліз, прокльонів, розпачу, недоспаних ночей, переживань, страждань, люті.
    Дев'ятнадцятий день віри в наші збройні сили, в наш народ, в кожного із нас.
    Дев'ятнадцятий день надії і любові, і бажання обняти, і догодити, і щось зробити, віддати все що маєш для однієї цілі, для перемоги.
    І перемога вже близько!
    Слава Україні! Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1017

    20 бер. 2022
    Діана Шумило
    Рідна Україна
    Холоне в жилах все від страху,
    Знов сирени, б'ють гармати,
    Літаки летять неспинно
    Плачуть діточки невинні...
    Боженько, за що? Для чого?
    Оркам не святе нічого:
    Без жалю людей вбивають
    Землю кров'ю заливають,
    З міст і сіл роблять руїни
    Палять НАШУ УКРАЇНУ!
    Боженько, тебе молю я,
    Мирне небо подаруй нам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1018

    20 бер. 2022
    Колесніченко Анастасія
    Послання оркам
    І кров'ю умилися ви вже по лікті,
    І серце своє загубили в пітьмі.
    А душу віддали тому, що у пеклі,
    А совість вже ваша втонула в багні.

    Ви своїх дітей прирекли на страждання,
    Ще довго їм митись від ваших мерзот.
    Ви втілили вашого орка бажання,
    Сховавши добро до вічних мерзлот.

    Забули ви Бога і правду, і чесність,
    Забули ви подвиги ваших дідів.
    Змішали ви з брудом свою незалежність,
    А триколор - символ звичайних катів.

    А ми не пробачим дітей наших смерті,
    І сліз матерів не пробачимо вам.
    На своїй землі, ми стоятимем вперто.
    Не заволодіти нею рабам!

    Ви будете гнити у нас в чорноземі,
    Забуті, покинуті та без хрестів.
    На ваших тілах будуть ниви зелені,
    Не квіти принесені від матерів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1019

    20 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Мамо, мені вже не боляче!
    Мамо, дивись я лечу!
    Мамо, не плач, кохана,
    Я тебе дуже люблю!
    Мамо, я в небі безкрайнім
    Голубом сизим лечу!
    З неба дивлюсь на Вкраїну
    Рідну Вкраїну свою.
    Знівечену та сіру,
    В копоті та у вогні
    Як же потрібно миру
    Вистражданій землі.
    Мамочка, мила матуся,
    Ти не сумуй та не плач,
    Птахом у небі я плину,
    Очі здійми та побач.
    Я не одна у небі!
    Дуже багато тут нас!
    Глянь! Коло мене Орися, Дмитрик,
    Катруся, Тарас...
    Нам так хотілося жити
    Вчитись, сміятись, рости,
    Нам так хотілось любити.......
    Та до нас прийшли вороги.....
    Мамо, молись, рідненька!
    Богу молись, за нас!
    Ворогом вбитих діток,
    (Дуже багато тут нас).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1020

    20 бер. 2022
    Вікторія
    109.
    109 пустых, холодных колясок.
    Колясок с которых не прозвучит смех.
    Не видно и будет как маленький пальчик,
    С одеяния «капусткой», так тянется вверх.

    109 кроваток в разбомблённом садике,
    Уже не застелят для сна простыней.
    ЗА ЧТО?
    Они были так крошечно маленькие,
    За что наказали ужасной войной?

    Шажочками топали в страхе от дома,
    Один взрослый шаг — это сто малыша.
    Ему невозможно понять, что там бомбы,
    Ему очень сложно, так быстро бежать.

    Неважно, что дома остались игрушки,
    Ведь с дома осталось совсем ничего.
    Как можно направить стрелковые мушки,
    На деток бежавших в слезах под огнём?

    109 колясок, пустых и холодных,
    Поставил на площади мирный наш Львов.
    109 детей, мы сегодня оплачем,

    А завтра —
    УБИЙЦ БУДЕТ ДОМ, ПОД ЗЕМЛЕЙ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1021

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Воюю другим фронтом
    Воюю другим фронтом

    Воюю другим фронтом, як умію.
    Когось чи розсмішу, чи заспокою.
    Упевненість і віру щедро сію,
    і закликаю до борні, до бою...

    Чи маю право, в цей жорстокий час
    засісти, заховатися у нори?
    Коли народ надіється на нас,
    неначе зброя, слово теж говорить.

    Єдиним фронтом виступим на бій,
    поети і митці, єдиним строєм...
    І наші музи теж влучають в ціль.
    На своїм фронті з ворогом воюєм.

    Бо слово - ще гучніше від гармат,
    воно летить від серця і до серця.
    А гнівом, ще - помножене стократ,
    до самих зачерствілих душ проб'ється.

    Ми вистоїмо, не здамо, повір,
    ні п'яді, ні пилинки  України.
    Хай начувається той хижий лютий звір
    тремтить і замовляє домовини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1022

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Маріупольський драмтеатр
    Маріупольський драмтеатр.

    Ще не один театр світу ТАКУ не бачив  драму!
    Ще не в однім театрі світу ТАК не молилась мама...
    У залі пусто, сцена спить— на ній нема акторів,
    В підвалі пишеться сюжет...Так не зіграєш горе...
    Таку надію у очах не зрітимеш на сцені,
    У жодній п'єсі не знайдеш такого ти смирення,
    Дорослий погляд у дітей, вже сліз не має більше...
    Такого не побачиш ти на світових афішах!
    У бомбосховищі аншлаг,всі глядачі — актори!
    В єдину п'єсу їх звела війна, безвихідь, горе...
    Немає сцени...рухнув зал, але вціліли люди!
    Новий напишемо сюжет! Живі! Все інше буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1023

    20 бер. 2022
    Володимир Тивонюк
    Війна
    Вставай Україно, вставай моя люба...
    Бо прийшов супостат,
    щоб вбивати людей,
    Гвалтувати дівчат,
    плюндрувати садки і могили...
    Тож бери автомат,
    захищай тих дівчат... і людей,
    і садки, і могили...
    24/02/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1024

    20 бер. 2022
    Алексик Анастасія
    Боги
    Ви показали світу,
    Що боги живуть на землі.
    А точніше - живуть в Україні,
    І боронять нас на війні.
    Ви показали світу
    Що ми будемо йти до кінця.
    За нами - міста і діти,
    І немає дороги назад.
    Ви показали світу,
    Як палає вогонь в очах.
    Що янголи мають зброю
    І прапор в своїх руках.
    А зараз увесь світ знає
    Хто переможе війну.
    Боги війни з прапорами
    І з емблемами ЗСУ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1025

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Дитяча небесна сотня
    Площа Ринок сьогодні не мекка туриста...
    Ти там сміх не почуєш, не побачиш баристу,
    Не вдихатимеш ти аромат шоколаду.
    Щось у людях зломалося, вийшло із ладу...
    Навіть пошепки хочеться тут говорити
    І поволі пройтися, ніде не спішити.
    Помолитись за душі малих янголяток...
    Не пригорне їх мама, не втішить їх татко...
    Не прийдуть більш в садочок,не сядуть за парту,
    На хмаринках пухкеньких несуть свою варту...
    Де знайти такий пластир, щоб заклеїти рани,
    У розбитих серцях...Ні! Ніде не дістанеш...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1026

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    О, душе моя
    О, душе моя, оборону тримаєш,
    і не дозволяєш ні впасти, ні здатись!
    Найгірше все те, що поволі звикаєш
    до стану війни... Головне не боятись...

    А наша реальність -- немов два життя,
    поділена владно чиєюсь рукою...
    Сигнали тривоги -- біжу в укриття,
    заледве зібравши розхитану волю...

    І звично знаходжу там місце своє,
    вітаємось щиро, сусіди, знайомі...
    А вранці, коли вже відбій настає,
    щаслива таки, повертаюсь додому...

    Чи маю я право на щастя оце?
    Напевне, бо все за Господнім велінням...
    А переселенців, мов хвиля несе
    на Захід, від сходу -- лиш вирви й каміння.

    Заплакані діти, жінки, на постах
    не можуть від стресу сказати і слова.
    Чекають їх люди у селах й містах:
    гостинність моя українська, чудова.

    А все, що було так суттєво, досіль,
    і матеріальне, і побут... віднині
    то все неважливо... Одна лише ціль
    Не здатися. Слава моїй Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1027

    20 бер. 2022
    Катрін
    Все
    В моєї дитини є все,
    Нам не потрібно нічого.
    Є батько і мати,
    Є друга дитина,
    Є нація, є мій народ,
    Є ненька моя Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1028

    20 бер. 2022
    Мелісса Лугова
    ніколи
    можна втекти від вибуху,
    від тремтячого скла,
    від думки: "немає виходу,
    якщо так почалась весна".
    якщо так почалась війна,
    то ніколи вже не закінчиться.
    у серцях і в очах вона
    залишається тихим відчаєм.
    можна навіть втекти від пострілу,
    бути хуткіше кулі,
    але більше немає простору,
    де б ми про все забули.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1029

    20 бер. 2022
    Загоруля Наталія (Наталка Сорока)
    Без назви
    Стікаю кров'ю... Та стою! Жива!
    Хоч вражий "друг" моє поранив серце...
    До світу відчаю летять слова -
    Молю про допомогу... Але смерті
    Я не боюсь! Я Київ не віддам!
    Своєї зброї вперто не складаю!
    Не бути в Україні ворогам!
    Тут ворогів до пекла доправляють!
    Не відступаю! З дому не біжу,
    Хоч як там пнеться ще мокшанський прутень!
    Онукам землю рідну збережу
    Й вкладу ординців в чорта на покутті!
    Мої сини і дочки, соколИ,
    Геть відженуть червоную навалу,
    Щоб не було в країні кабали!
    Щоби до Раю вільних нас впускали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1030

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія
    Я жінка.
    Я жінка... Всього лиш одна із мільйонів.
    Не вмію стріляти, не нОшу погонів.
    Не маю, на жаль, я медичну освіту.
    Я не волонтерю — не їжджу по світу...
    Ночами мене так і їсть зсередини
    Гірке відчуття, яке зветься провина...
    Хіба докладаю достатньо зусилля?
    Що можу зробити? Яка ж я безсила...
    Та зранку рішучість в мені закипає!
    Не плачу, не нию і не розкисаю!
    Я жінка! Кохана дружина! Я мама!
    Одна із мільйонів тих сАмих-пресАмих!
    Сімейне багаття в долонях тримаєм!
    Ми ваш вірний тил! Відчуваєте? Знаєм!
    Ми встоїмо разом! Ми звернемо гори!
    Адже перед Богом — і в радості, й в горі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1031

    20 бер. 2022
    Олеся
    22.02 00:45
    поспи,
    поки ще мирне небо над головою
    поки гармати не кличуть до бою

    поспи,
    поки всі рідні поряд з тобою
    поки ми вірим у мир над війною

    поспи,
    нехай твої страхи засинають в двобою
    з собою

    поспи
    і знай
    що я біля тебе
    я з тобою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1032

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Псарня
    Псарня

    памфлет

    Недолюдина, недоцар.
    Посеред псарні - тільки псар.
    Котрий нічим і не гидує,
    живою плоттю псів годує.

    І друзі всі, його псарі,
    що ревно пруться у царі.
    У власній заховались свиті...
    Щоб часом, не були побиті.

    А від сьогоднішнього дня
    і діти їх -- щеням щеня!
    Бо пси -- не людського приплоду,
    а вилізли "звідтіль" на шкоду...

    Та краще б, псячих розбишак
    посцяла сука на будяк...
    А чи на кропиву жалючу...
    А щоб їх рвали на онучі!

    Щоб псячий виздихав приплод!
    Котрий напав на мій народ,
    аж до десятого коліна!
    Тримайся, мамо, Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1033

    20 бер. 2022
    Христина Михасів(Кремінська)
    Сон
    Мені приснивсь сьогодні сон
    Й солдат з'явивсь у ньому.
    І разом з серцем в унісон
    Промовив у сні цьому:
    "Не плачте люди... Я загинув
    за рідну Неньку й Україну...
    Не тратьте сили лиш на сльози
    І на усі духовні грози...
    Краще подбайте за майбутнє,
    яке ми Вам подарували,
    щоб наші Неньки в кожній миті
    своїх діточок відчували...
    Ви поливайте ці могили лише
    любов'ю до Батьківщини.
    Щоб рідна мова з вуст дитячих
    вмить відганяла сонця жар гарячий,
    а молитви і добрі справи
    від "буряну" щоб захищали...
    І на могилах проростуть верби й калини,
    а навколо дуби непохитні...
    Й гіллям наспівувати будуть Вкраїнські пісні незабутні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1034

    20 бер. 2022
    Мелісса Лугова
    в цій холодній бетонній спальні
    може, це мій останній вірш.
    може, навіть рядок останній.
    ти на диво спокійно спиш
    в цій холодній бетонній спальні.
    сил бажаю я, тільки сил,
    щоб триматись, боротись, бігти.
    в голові чути голоси
    всіх, з ким ти хоч колись обідав.
    за вікном чути вий сирен,
    а у сховищі вибух, вибух.
    я люблю тебе, мій англ,
    і це будь-якій смерті вирок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1035

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Наші діти
    Наші діти
    Із циклу - "Другий фронт"
    чотирнадцятий день війни

    Світ у шоці і світ збитий з толку.
    Спостереження і допомога.
    Наші діти -- вже замість Тік Току
    загрузили додаток "Тривога".

    Так, у світу додалось проблеми,
    ліки, їжа, все для України...
    Не приколи тупі і не меми,
    наші діти "влипають" в новини.

    Євробачення, Канни і Оскар,
    раптом десь заховалось, змаліло...
    Хтось сьогодні ночує під мостом...
    А у когось - домівка згоріла...

    Не у космос щоночі ракета
    запускається, а для розрухи.
    Плач дітей відчуває планета,
    з допомогою тягнуться руки.

    Проводжаємо рідних на битву,
    волонтерим, копаємо шанці...
    Наші діти читають молитву,
    ще невміло складаючи пальці.

    Видихаємо після відбою,
    перекличка: живі, а чи вбиті?
    Ще побачу Вкраїну живою,
    розцвітемо волошками в житі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1036

    20 бер. 2022
    Леонід
    Голодний москаль
    Голодний москаль

    З поконвіків на Україну
    Москаль із - коса погляда,-
    Оком заздрослим та не ситим,
    Шукаючи собі раба.

    Але рабів тут вже не має,-
    Бо стали вільними людьми,
    Ми зека всі разом прогнали
    І стали правити самі.

    Та москалю на те плювати,
    Бо ще й земельки захотів,
    Ото ж почав він засилати
    До нас юродивих катів.

    Кати сокири нагострили,-
    Бо їх не треба вже повчать,
    Та й діткам і жінкам почали
    Їх милі голови рубать.

    …Але повстали українці-брати,
    Взяли і вила і мечі,
    Та й почали катів карати,
    Що підкрадались уночі.

    Спіймали головного ката-
    У нього ріг на голові,
    Накоїв горя він багато
    І руки всі в людській крові.

    Судили ката усім миром,
    Судили і старі й малі,
    А разом з ним – попа з кадилом,-
    Щоб мир був і спокій на Землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1037

    20 бер. 2022
    Артем Степанюк
    "Руїна"
    Хотілося б мені сміятись
    Повірте не можу!!!
    Розривають ,четвертують
    Як тую негожу
    Україну нашу неньку
    Славну Україну
    Рвуть ,катують та мурдують
    Роблячи руїну !!!
    Ця руїна наша ноша
    Нам її носити
    А ви хочте просто нагло по неї ходити?
    Та ще й люд простий , як дурнів хочте обдурити, все забрали !
    Кусень хліба не дали лишити
    Гріх цей важкий та заклятий
    Тільки вам носити та лиш
    Богу пресвятому Йому вас судити!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1038

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Пам'яті мами і сина
    —Мамуль, мені вже зовсім не болить
    І тепло так, немов під одіялом...
    Я ситий і води не хочу пить
    І на душі тепер спокійно стало...
    Ти теж не чуєш звуків завивань ?
    Незвично так... Тепер навколо тиша.
    Немає гірких слів, плачу, вмовлянь—
    Ніколи тебе, рідна, не залишу...
    А пам'ятаєш наш "маленький рай"?
    В дворі, під горобиновим намистом?
    Ми влітку там пили духмяний чай,
    А восени сухе згрібали листя.
    Ліпили бабу сніжну —з моркви ніс,
    До ночі не хотілося в квартиру!
    "Це наш з тобою персональний ліс!"—
    Ти жартувала і сміялась щиро.
    Зруйновано все... Днів згубився лік...
    Десь під завалами усохла горобина...
    В "маленькім раю" лишимось навік.
    —Мені вже теж не боляче, дитино...
    Світлій пам'яті мами і сина

    —Мамуль, мені вже зовсім не болить
    І тепло так, немов під одіялом...
    Я ситий і води не хочу пить
    І на душі тепер спокійно стало...
    Ти теж не чуєш звуків завивань ?
    Незвично так... Тепер навколо тиша.
    Немає гірких слів, плачу, вмовлянь—
    Ніколи тебе, рідна, не залишу...
    А пам'ятаєш наш "маленький рай"?
    В дворі, під горобиновим намистом?
    Ми влітку там пили духмяний чай,
    А восени сухе згрібали листя.
    Ліпили бабу сніжну —з моркви ніс,
    До ночі не хотілося в квартиру!
    "Це наш з тобою персональний ліс!"—
    Ти жартувала і сміялась щиро.
    Зруйновано все... Днів згубився лік...
    Десь під завалами усохла горобина...
    В "маленькім раю" лишимось навік.
    —Мені вже теж не боляче, дитино...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1039

    20 бер. 2022
    Олександр
    За перемогу
    Я просто з народу,
    Я самий звичайний,
    Але я пишаюсь всіма надзвичайно!
    Пишаюсь за слово,
    Пишаюсь за дію,
    Пишаюсь за те, що даєте надію!
    Незламність свободи тримаймо  плечима,
    Лиш єдність та віра, лиш в цьому вся сила!
    Недоспані ночі….втомлені очі,
    Сирена! Тривога! Атака із неба!
    Із нашого неба?!
    В нас цього не буде!
    Нам цього не треба!
    Усю ту мерзоту, що лізе з болота,
    Ми скинемо наче камінь у воду,
    Ми станем оплотом для нашого дому!
    Я просто з народу, не ховаю лиця
    За перемогу! Стоїмо до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1040

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Настане день
    Настане день
    Закінчиться війна
    Закам'яніє незламності стержень
    Запанує у серці навіки весна
    І тихим вечером в теплій хаті
    Ми вимкнемо світло
    Запалимо свічку
    Залишимо в спомині кляту війну
    Та знову відчуємо щастя тепло
    Забудемо врешті про гуркіт гармат
    Відпустимо страх подалі від нас
    Звільнимо тіло від тяжких утрат
    І назавжди запам'ятаємо
    Хто ворог, а хто брат
    Настане день
    І знову загоряться очі
    І знову спокій на душі
    І ми свободою щасливі
    Будуємо миті нові
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1041

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Як селяни прапорами збили штири танки
    Забігає внук до хати: "Танки в село їдуть!
    Їх чотири екіпажі! Чули, чи ні, діду!?"
    — Чую! Ти чого вищиш, мов та молодиця?
    Подавай діду набої і неси рушницю!

    Зачаїлись за вікном і спостерігають,
    Зупинились, заглушили, з танків вилізають,
    Орки вийшли, покурили, зливають солярку,
    І рушають на промисли: грабувать заправку.
    Посідали у два танка, а пусті лишились.
    І лишень за поворотом їхні дула скрились —
    Всі, немовби по команді, з хат повибігали
    — Що ж це їм таке вчудити, щоби пам'ятали?!
    — А біжіть  діти до клубу і сільської ради!
    Хай два прапори дадуть нам! Влаштуєм засаду!

    Почепили нові стяги на танки ворожі,
    А самі, хто в хату юркнув, хто за огорожу.
    Ой, як вмітили, здалеку, прапор український,
    Та як почали ж стріляти у свій танк російський!
    Вщент розбили росіяни техніку "ворожу",
    Але треба було бачить їхню тупу рожу,
    Коли потім зрозуміли, що своє побили...
    Матюкнулись і в два інших усі погрузились.
    Та рушили розумаки на міст пішохідний,
    По якому й легковушка не кожна проїде!
    Там і юркнув в темні води екіпаж ворожий!
    А селяни заходяться! "Хвали тобі, Боже!"
    Залишився однесенький, круг села блукає,
    Як попасти на дорогу — ума не хватає!
    Їздив-їздив... та й утрапив у рів глибоченький!
    Як не пхали його орки, сидить, мов рідненький!
    Мучились всю ніч, та й пішки потьопали зранку!
    Так селяни прапорами вбили штири танки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1042

    20 бер. 2022
    Василь (псевдонім "СіО")
    Заповіт окупанта
    Ти признайся мені, звідки в тебе NLAW-и ?,
    Й Javelin-и нові, і нові Bayraktar-и ?
    Звідки Су-25? Звідки Міг-29 ?
    Звідки Stinger та Grom ? Звідки Су-twenty seven ?
    Звідки Barrett і Grot ?
    З чого ж «смузі-Бандери» ?
    Звідки в Вас ПВО,
    Що збива іскандери ?

    Приспів:
    Червоні скотчі не шукай вечорами,
    Мітки також засохнуть на стіні.
    «Па-ля-ні-ца» – ми скажем, і тихенько поляжем
    На родючій загарбницькій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1043

    20 бер. 2022
    Макаренко Зоряна
    Ви не знищили нашу Мрію
    Ви не знищили нашу Мрію,
    розбомбивши її ущент.
    Ви - вигнанці, бо лиходії,
    народ, створений із нікчем.

    Ви не зможете вкрасти Волю,
    бо це слово для вас - табу.
    Тож побігайте в лісі й по полю,
    роздивіться власну труну.

    Не залякуйте нас, це даремно!
    Недонація, рабська плоть.
    Чи зустріли вас з квітами чемно?
    Отож!
    Поправляйте оброть.

    Ви бомбили жінок при надії,
    розстріляли наших дітей.
    Найстрашніший діагноз - росія,
    народ, створений із свиней.

    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1044

    20 бер. 2022
    Ярослава
    Все стало наче дежавю...
    Коли була маленька, пам'ятаю, як дід розказував страхи війни...
    Як він в окопі боронив батьківську хату
    коли ключами повертались журавлі.
    Я пам'ятаю його сльози на очах,
    як він сказав, що: "друг підставив спину",
    і все роками зберігалось на його плечах,
    він все життя любив свою країну.
    Сказав він: "воював за мирне небо
    за маму, жінку, внуків і дітей
    аби у вас було усе що треба
    аби було майбутнє у людей".
    Він часто говорив: "не доведи вам Боже
    побачити іще одну війну,
    хай не прийдеться в небо вам дивитися вороже
    і боронити вашу землю і сім'ю".
    слова його у пам'яті залишись на вічно,
    а зараз стали наче дежавю.
    Бо не чекали ми, але так вийшло
    побачили і ще одну війну.
    Війна... як і тоді, колись давно
    синів, братів забрали з хати.
    Колись ще мирне небо, закрив собою горизонт
    ревуть, наче воли, гармати.
    Сидить бабуся ,дивиться в вікно
    котру годину і не хоче зовсім спати.
    пітніють руки, морщиться чоло.
    Та хай горять у пеклі, іроди прокляті!
    Стара ікона знову кровоточить,
    І в сон не клонить через крик сирен,
    бабуся лиш рахує всі безсонні ночі,
    людей ховає метрополітен.
    Коли це все закінчиться? - Не знаю.
    Та вірю, що  переживемо з вами все
    Тепер і я своїм нащадкам побажаю,
    дай Бог, не чути, тривожних вам  сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1045

    20 бер. 2022
    Жека Новобытнов (Одесский)
    Вставай, народ Украинский!    -  Новая песнь борцов за Свободу 2022
    Вставай, народ Украинский,
    На суверенный бой,
    С безумной кликой Каинов,
    С про-путинской бедой!
    Не смог диктатор выдержать
    Свободы от себя,
    Теперь нам надо выдюжить
    Воюя и скорбя.
                      ***
    Он думает, что кто-нибудь
    поверит в его ложь:
    про нациков, бандеровцев
    и про Донбасс трындёж.
    Заслал туда бандитов он,-
    Стрелковых, Моторол,-
    И Украйну, гарну-дивчину,
    Терзает мерзкий тролль.
                      ***
    Отжал он «их-там-нетами»
    Наш полуостров Крым;
    И сделал "Малороссию"
    Придатком сырьевым.
    Страшит лет восемь Западом,
    Кто верует - блажен.
    Психозом стал он массовым
    Для “поднятых с колен”.
                      ***
    Когда ж солдат он тысячи
    С ракетами прислал
    Бомбить Одессу с Киевом,
    Чтоб влезть на пьедестал,-
    Тут Миру стало ясно, что
    Совсем с ума сошло
    В обидах на Историю,
    Унылое Х***о.
                      ***
    Так крепче зубы стисните,
    Смелей, - ведь с вами Б-г!
    Что для Украйны новый путь,
    Для русских -- эпилог.
    Отвержен ржавый "Русский Мир”.
    Свободы ярок луч,
    Куют Украины сыны,
    Победы светлой ключ!
    Отвержен лживый "Русский Мир”.
    Свободы ярок луч,
    Куют Украины сыны,
    Большой Победы ключ!
                                                           02.26.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1046

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Іван перевертень
    — Так, Іван, я все рішила! Ти поїдеш з нами!
    Видумали, що не можна в Польщу з мужиками!
    А я як там з двома дітьми буду виживати?
    Треба жінці чоловіка, а для доньок тато!
    Я уже все придумала, підозри не буде!
    Хіба я така тупа, як в новинах люди,
    Що запхнули чоловіка в машини багажник ?
    От дурні, там не шманають, думали. А як же!
    Ось, Іване, надягай-но лівчик мОї мами!
    І туди засовуй вати зо два кілограми!
    Що ти кривишся, смієшся? Це ж ради спасіння!
    Надягай труси—утяжки, сукню баби Зіни!
    Дай-но губи намалюю і підкрашу вії!
    Жива баба! Лишень трішки схожа на повію!
    Головне, щоб на кордоні лише пропустили,
    Заживем собі у Польщі, мов сто років жили!"
    Все проходило гладенько, йшло немов по маслі:
    Грав Іван роль на відмінно, надія не гасла,
    Що ніхто вже не розкриє їхню авантюру...
    Та захтілось чоловіку нестерпно подзюрить!
    Заломили в туалеті дуже файну жінку—
    Застібала під сукнею у штанах ширінку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1047

    20 бер. 2022
    Володимир Чернєв
    Без назви
    Вчора заглушив мотора, -
    Десять діб сирени вили.
    Прихистили руські гори,
    Всім рашистам тут могила.

    А тим часом діти наші,
    Славні внуки козаченьків,
    Натовкли сопатку раші -
    В день по тисячі "печеньків".
    Ті печеньки в землю ляжуть
    Для прийдешнього врожаю.
    Хай рязанські дєвкі пляшут,
    Баби снова нарожают.
    Ось тобі моє прокляття,
    Путін, час твій вже спливає:
    Кожен твій нащадок клятий
    До онук не доживає.
    Сто годин тобі одміряв,
    Через сто годин - на плаху.
    Пригадай своїх кумирів:
    Адю, Йосю, та йди нах@й.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1048

    20 бер. 2022
    Наталі Прокопенко
    Ми є Україна!
    Змінилось все… змінилась Україна…
    Від лютої жорстокості «братів»…
    Під обстрілом, десь в темноті, сидить родина…
    І тихо молиться в підвалі за свій дім…

    Свій дім - де мирне небо,
    Де квіти, гори, ріки і поля…
    Де чутно спів птахів далеко,
    Де було щастя, любов і доброта…

    І думали загарбники що зможуть…
    Так легко нас зламати і перемогти….
    Та віру нашу не зламать ніколи,
    Ми стали ще сильніші -
    Щоб рідний край і землю зберегти!

    Ми - одне ціле! Ми є Україна!
    Ми - сила наших предків всіх віків!
    І нових поколінь ми сила!
    Тому рішуче геть всіх проженемо ворогів!!!

    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1049

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Зброя баби Каті
    Баба Катя перебралась до погреба жити!
    І як її не вмовляли із Франківська діти,
    Щоби мати переїхала до них із Бучі —
    Жінка вперлась: "Не поїду! Мені тута лучче!"
    З нею кіт Мартин під боком і собака Мушка,
    Старі радна замінили пухову подушку,
    Он в кутку, в старому ситі, зозуляста квочка,
    На стіні іконка висить і фото синочка...
    Час від часу, коли зверху сирени стихають,
    Іде Катря і розсаду в хаті поливає...
    Якось вийшла, чує, зверху, немов хрущ літає.
    Голосно дзижчить над вухом, поблизу кружляє.
    "Та то ж дрон!,— впізнала баба,— Ворожая штука!
    Ну тримайся! Кирдик тобі, шпійонська падлюка!"
    Швидко в погреб, хвать, що перше під руку попало!
    Ціла трилітрова банка солоного сала!
    Бух, у небо, що є сили! Пряме попадання!
    Виконала баба Катя бойове завдання!
    "Летіть сюди поскоріше всі ворожі дрони!
    Ще пів погреба снарядів —  огірків солоних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1050

    20 бер. 2022
    Леонід
    За Україну!
    За Україну!
    Фашистські гади, москалі,
    Ще вчора ми були братами,
    Але сьогодні, як вовки,
    Прийшли до нас ви, ворогами.
    І горе, й смерть принесли нам,
    У нашу рідну Україну,
    Але дамо вам по зубам,
    Та запроторимо в домовину.
    Вставайте браття, всі до бою,
    Орда москальська наступа…
    За Україну і за волю
    Всі разом знащимо ката.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1051

    20 бер. 2022
    Литвин Олена
    Без назви
    Як тобі, хлопчику?
    - Зле.
    Тоді плач,
    Кажуть, так легше.
    - Так легше...
    Хіба що заснути.
    Як тобі, хлопчику?
    - Страшно.
    Пробач:
    Вчили пустому.
    Беззахисний.
    - Наче забутий
    Як тобі хлопчику?
    - Ніби
    Нічого нема.
    Так і було,
    То ти дивишся вперше
    Дорослим.
    Як тобі хлопчику?
    - Татів годинник
    спада.
    Руки тонкі,
    А ти весь камуфляжем
    пророслий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1052

    20 бер. 2022
    Жаден Горбик
    Без назви
    Там, де ми гуляли вночі,
    випали в лютому криваві дощі.
    У ресторанах, де ми їли обіди,
    вчора подали ворожих голів піраміди.
    У вікнах, де ми зустрічали світанки,
    сьогодні гради порвали фіранки

    Хтось взяв у руки автомати
    і робить гарячі коктейлі,
    боронячи тих, хто сидить в підземеллі.
    Хтось поїхав на захід
    під стук залізних кастетів,
    і не дає писати фальшивих портретів.

    Не вийде в прах стерти наш дім!
    Чужому ніколи не опинитися в нім.
    Він не кам'яний і не дерев'яний.
    Він у вогні не горить і у воді не розтане.
    Він є, і в серці, і поміж людей.
    Він не фізичний – він весь із ідей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1053

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія Сергіївна
    Путіну
    Ми всі перед нашим Всевишнім постанем...
    Раніше...пізніше...Коли час настане.
    Ніхто не закриє від Божої кари!
    Комусь врата райські, комусь до Тартару...
    Від Божого Суду ніде не укритись,
    Лиш тільки покаятись, тільки молитись.
    І хай ти у бункері, там на Ямалі
    Де стіни з бетону й найкрепшої сталі,
    Які навіть в ядерний вибух устоять.
    Твої охоронці — то супер герої?
    Від Божої кари нікуди не дітись...
    У тебе є внуки, у тебе є діти.
    Сидиш під землею? Безпечно там? Звісно!
    До пекла близенько! Ти сам вибрав місце!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1054

    20 бер. 2022
    Богинський Михайло
    Моїй Україні
    Ти у мою прийшов країну,
    Незваний, клятий «руський мир»,
    Несучи горе та руїни,
    Мій світ стираючи в пустир,
    Мої руйнуючи оселі,
    Моїх гвалтуючи сестер…
    Він хоче бачити пустелю,
    Твій божевільний режисер?
    З якого бісова похмілля
    Сюди принесло москаля?
    Щоб воювати з породіллям,
    Чи щоб вбивати немовля?
    Ти будеш мати домовину -
    Один великий чорний рів -
    За кожну втрачену дитину,
    За очі вдів та матерів…

    Женіть фашиста звідусюди,
    Вбивайте ворога щомить,
    Бо все одно – вони не люди,
    І хай Господь мене простить!
    А ми самі і наші діти
    Знов посміхнемось уві сні,
    Почнем навчатися радіти
    І небосхилу, і весні…
    Я знов почну радіти чуду,
    Птахам, квітневому дощу,
    Але довіку не забуду
    І вже ніколи не прощу…
    Ну, ось така фігня, малята -
    Тортури винесе земля,
    І вірю - буде сорок п'ятий,
    І Нюрнберг буде. І петля…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1055

    20 бер. 2022
    Олександр Р.
    Греза
    Хочу смотреть, как Южный Буг наш милый
    На гребнях волн несет к Лиману шмотья тел -
    Тех орд, что шли бездумно в Украину.
    И ворон рядом, вслед им каркнув "Падаль", сел.

    Я кубок подыму за смерть их: смерть от пули,
    За огнь, лизавший их еще живую плоть;
    В насмешку матерям, что не вернули
    Утроб своих рожденный в муках плод.

    Мой друг пернатый, отряхнувши перья,
    Почуяв запах гари вновь,
    Моргнет и, встрепенувшись, взмоет,
    Летя к морю,
    Глядеть, как моет берег Крыма кровь.

    Со мною скучно - грежу я неспешно,
    Гостей незваных взором провожая в путь.
    Судьба во град ступивших мой небрежно -
    Разорванным месить речную муть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1056

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Конотопська відьма
    Увірвались вороженьки
    із поганським військом
    та й прийшли до Конотопа,
    в українське місто.
    Підлі вороги не знали,
    що їх там чекає...
    Жінка - відьма конотопська
    ворожити знає...
    Стала проти них громада
    й почала казати:
    — Йдіть додому, а то хлопчик
    не буде стояти.
    Лиш сміялись вороженьки,
    не вірять нітрохи...
    Не читали про пригоди
    Зубихи, Явдохи.
    Й не повірили, даремно,
    бо з самого рання...
    Почалося у поганців
    повне нестояння.
    Розвернули свої танки
    і втекли до лиха...
    Знайте, всі наші жінки
    Явдохи Зубихи!

    *Явдоха Зубиха — вигаданий персонаж, один з центральних героїв сатирико-фантастичної повісті Г. Квітки-Основ'яненка «Конотопська відьма». Вікіпедія
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1057

    20 бер. 2022
    Артем Степанюк
    "Весна сліз"
    Прийшла весна в Україну
    Соловей співає
    Не співай мій соловейку
    Бо війна триває
    Бо на фронті град-гармати
    Нашу землю точать
    Вона вже, як решето
    А вони не змовчать
    Щей москалі втішаються
    Прокляті "галаки"
    Та щоб ви всі погоріли
    Як тії собаки !!!
    Нема в світі на вас місця
    Так собі і знайте!!!
    Та ідіть прокляті в пекло
    Там і пропадайте!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1058

    20 бер. 2022
    Олександр Яценко
    Я вже не вмію
    Я вже не вмію і не хочу пробачити
    Палає лють і їсть щодня свідомість
    Читаю і знесилений лягаю спати
    Новини з інших місць, своїм натомість
    Я вихований, добрий я хлопчина
    І в людях бачив я завжди хороше
    Та є людина, яка більше не людина
    Тепер є ті, кому пробачить я не можу
    І як пробачити? Хоч ти вчив пробачити
    Як це зробити знать не хочу, Боже
    Я вчуся як надійно швидко убивати
    А вчитись пробачити я не можу
    Не можу вчитись я не бачити страшного
    Як пада дім, як плаче чиясь мати
    Як на порозі пострілом кладуть старого
    Як в місті окупованім крадуть дівчати.
    А це лише початок довгих списків
    За що я вчуся швидко, люто зневажати
    Я вчусь вбивати, як отих гидких москітів
    А не прощати, більше не прощати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1059

    20 бер. 2022
    Ілінська Юлія
    Танчики
    Пише Галя для Миколи на фронт смс:
    "Любий Колю, в нас все добре, вже й покинув стрес!
    Лише злість така вирує, що б звернула гори!
    Нарубала дров сьогодні здоровенну гору!
    Як рубала — уявляла, що то рускі орки!
    Прочитала "Кобзаря" від корки до корки!
    Як же він, Шевченко, знав скільки років тому,
    Що москалі зроблять лихо для нашого дому?
    Посварилася з кумою, тою, що в Якутську!
    Більш не хочу бачить морду її проститутську!
    Наварила баняків для свиней й собаки,
    Вони скоро й нас з'їдять! Ото ж небораки!
    Вже зв'язали десь десяток маскувальних сіток,
    Всім селом шукали в лісі, чи немає міток.
    Одним словом, служи Колю, захищай країну!
    І не падай перед ними, любий, на коліна!
    І ще... Знаєш... Вибачення хочу попросити!
    Якби ж знала, то такого не сміла б робити...
    Тепер Танчики гратимеш, скільки собі схочеш!
    Навіть слова не скажу, що мозги морочиш!
    Я ж не знала, що то було лише тренування?
    І ви в Танчики рубались з вечора до рання,
    Лиш для того, щоби зараз знищити рашистів!
    Добре, Коля, піду спати. Не хвилюйсь! Не скиснем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1060

    20 бер. 2022
    Оксана
    О рідна земле!
    О рідна земле, сили відбери в чужинця,
    що на тебе наступає!
    О небо рідне, куполом згори укрий
    синів і дочок, захищай нас!
    Від лютого насильства - від війни.
    Ми - життєлюби, вільні й працьовиті!
    Як важко б не було - незламні ми!
    Продовжуєм боротись і любити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1062

    20 бер. 2022
    Богинський Михайло
    Мой выбор
    Я родился, и вырос, и прожил
    Над привольным, широким Днепром,
    Здесь земля, нет которой дороже.
    Здесь мой дух. Здесь мой мир. Здесь мой дом.
    В нём сегодня свирепствует нелюдь,
    В нём сегодня война и беда,
    В нём кровавого варвара челядь
    Превращает в песок города.
    Наши сёла, леса и долины,
    Край, который так дорог и мил,
    Превращает Россия в руины
    На глазах мировых заправил.

    Вы во мне, очевидно, до гроба
    Не найдёте любви и тепла -
    Только волчья, животная злоба
    К ненавистной империи зла.
    Я не сдамся, не дрогну, не струшу,
    Мы ответим за каждую пядь,
    Ну, а ярость, вошедшую в душу,
    Уж ничем, никогда не унять.
    Где же мы, за какую провину
    Заслужили такую напасть?
    Я молюсь за тебя, Украина,
    Ты сломаешь московскую пасть,
    Изведёшь, уничтожишь заразу,
    Не оставишь от орков следа…

    Я бандеровцем не был ни разу,
    Но теперь я им стал. Навсегда…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1063

    20 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    якби кожна куля могла подивитися в очі того
    у чиї скроні їй доведеться поцілити
    не було б нічого з усього цього
    наші серця були б безперервно цілими

    але кулі не знають імен своїх жертв
    але ракети не знають назви міст, у які влучають
    але монстр є монстром — все, що побачив - зжер
    але для тепла недостатньо гарячого чаю

    для тепла треба менше шуму і менше болю
    менше настільки, наскільки це було до війни
    для тепла треба хоча б поновити волю
    бо воля є тим у чого нема ціни

    бо зараз безцінним навіть не є життя
    бо той чоловік за копійки малює мітки
    бо десь помирає дитина, а в когось нове звання
    бо в них вся свобода слова лише в примітках

    свобода слова, свобода вибору, свобода дії
    їм байдуже — їх хвилює лише закриття магазинів ікеа
    вони вроджені раби, їхня хвороба страшніша за пандемію
    за цю бездіяльність вони заробили трофеї

    він стоїть супроти мене і дивиться очима зрадника
    але я не Авель, а він не Каїн — бо які з нас, у біса, брати
    але після дощу неодмінно усе ж зійде райдуга
    жаль, кулі не знають імен своєї мети
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1064

    20 бер. 2022
    Таня
    Щоб була весна!
    Ішла весна поля родючі гріти,
    Летів лелека до гнізда.
    І зупинилася весна: в полях були не квіти,
    Диміли танки й "дизеля".

    І не знайшов лелека той гнізда
    Згоріли хата і гніздо
    У зграї птах стріляли "крейсера"
    І домом стало багатьом метро.

    І знову проводжала мати сина,
    І плакала в стару хустину.
    І син пішов вбивати супостата,
    І з руським матом він ху... рив без зупину.

    Для того, щоб була весна!
    Щоб грались діти і росли хліба
    І щоб стояла українська, біла хата,
    А не гнила ізба фашиста й ката.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1065

    20 бер. 2022
    Надія
    Між нами кілометри
    Між нами сотні кілометрів,
    І я ділюся по частині.
    Я тілом тут ходжу де тихо,
    Душею я в своїй родині.

    Я вам не зможу прочитати,
    Того що в голову приходить.
    Про що пишу у соцмережах,
    Допоки у Вас ворог ходить.

    У Вас немає зараз світла,
    В мене в душі все погасає,
    І кожну прожиту секунду.
    Молюсь за тих хто мене знає.

    Ви в мене в світі найрідніші,
    В усьому світі незамінні.
    Із нами Бог!
    Тримайтесь рідні, тримайтесь,
    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1066

    20 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Звук сирени став піснею, що по колу у голові.
    Дім. Підвал. Дім. Терміново до укриттів.
    Переоцінка стандартів, ідеали тепер нові.
    Минуло шість днів, а здається, що кілька років.

    Панічні атаки і тремор ідуть у подарунок.
    Як і взагалі ось це все, якщо вірити монстру з екрану.
    Тільки до біса здався слизький порятунок,
    Що доводить країну до хворобливого стану.

    Проте тепер ми знаємо, як виглядають супер-герої.
    Знаємо, що "як ти?" — синонім до слова "люблю".
    Знаємо, що наші люди не бояться холодної зброї,
    Не бояться загрози. Не бояться живого вогню.

    Наші люди взагалі майже втратили страх.
    Коли хтось втратив розум і снує сюди, як комаха.
    Нам нікуди бігти, бо ми у своїх містах.
    А русский военный корабль идёт нахуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1068

    20 бер. 2022
    Юлія Попудник
    В перемоги ім‘я - Україна
    Коли люті ворожі лабети,
    Зупиняють нам серцебиття,
    Крах зазнають московські ракети,
    УКРАЇНОЮ зветься життя!

    Коли навіть грозить катастрофа,
    Не складе окупанту присяги,
    Пройде з мужністю свою Голгофу
    МАРІУПОЛЬ - це ім‘я звитяги!

    коли хочуть зламати крицю,
    роблять все, щоб дим серце виїв,
    мужньо й твердо стоїть столиця,
    бо в незламності ім'я - КИЇВ!

    коли смерть зазирає у вічі,
    не від сонця - від вибухів жарко,
    сльоза з кров'ю тече по обличчю,
    у свободи є ім'я - ХАРКІВ!

    Коли ворог все спалює вщент,
    Від руїн на душі їдко й гірко,
    Ти стоїш, як міцний постамент,
    Бо в жертовності ім‘я ОХТИРКА!

    Вже як тисячу років тому,
    Потерпав від ординських набігів
    Переможе й московську чуму,
    Бо у гідності ім‘я ЧЕРНІГІВ!

    Коли хижі ворожі ракети,
    Оскверняють святих небес синь,
    Все ж не вийде зі згарищ бенкетів,
    Бо у вірності ім‘я ІРПІНЬ!

    Не страхаючись дикого зброду,
    Відбивають московські нагаї,
    Вільні діти козацького роду,
    Бо надійність ми звем МИКОЛАЇВ!

    Коли ворог забрав навіть мрію,
    Знищив все і з нас дико сміється,
    Він ще помсту від Бога уздріє,
    Справедливість ГОСТОМЕЛЕМ зветься!

    Коли Захід уперто мовчить,
    Маневрує туди-сюди «ловко»,
    Наш народ сам себе захистить!
    У безстрашності ім‘я КАХОВКА!

    коли ворог не стримує люті,
    обіцяє і смерть, і полон,
    лиш відвага зарадить у скруті,
    а відвазі ім'я - ХЕРСОН!

    якщо танк окупанта в оселі,
    як розряд електричного струму,
    стійте, наче незламні скелі,
    бо в сміливості ім'я - СУМИ!

    коли замість харчів - оковита,
    й зброя ворога - голод і спрага.
    ви живіть всупереч московиту,
    бо у сили ім'я ВОЛНОВАХА!

    коли втрати вже наче константа,
    серце зв'язує щем пекучий,
    врятувати від куль окупанта,
    може віра. їй ім'я - БУЧА!

    коли бій все ніяк не згасне,
    ворог чоботом став на зап'ястя,
    не втрачаймо надії дочасно,
    бо у щастя ім'я таки ЩАСТЯ!

    цих імен неможливо злічити,
    але правда одна-єдина,
    скоро буде орда розбита,
    в перемоги ім'я - УКРАЇНА!

    Немає справді кращого нічого,
    За наш народ і вільну Україну!
    І тільки перед вічним Богом,
    Ми зможем стати на коліна!

    над безкрайнім вкраїнським небом,
    зоря миру засяє знов,
    є надія у мене й тебе,
    бо Господнє ім‘я - ЛЮБОВ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1069

    20 бер. 2022
    Олена Богуцька Коваль
    Лист до російської матері
    Ти відрядила сина до війська.
    Як тобі спиться, мамо російська?
    Щі собі вариш, жариш котлети,
    дім не руйнують крилаті ракети?
    Як тобі їсться, як тобі п'ється?
    Як тобі жінко, зараз живеться?
    Ти про повітряні чула, тривоги?
    Ти виглядала дітей із дороги?
    Спала одягнена, (тільки не спала)?
    Безперестанку молитву читала?
    Знаєш, далека жінко російська,
    син твій - загарбник ординського війська!
    Син твій підступно, наче злодюга,
    землю вкраїнську танком утюжить!
    Син твій стріляє, діток вбиває!
    Мати вкраїнська його проклинає...
    Знаєш, як злякані діточки плачуть?
    Я не прощу тобі сльози дитячі!
    Поки не пізно, відклич свого сина,
    щоб не зустріти його домовину!!!
    Матінко Божа, за нас заступися!
    Хай ця проклята війна закінчиться!

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1070

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    ***
    Болить...
    За кожну загиблу людину...
    За кожну дитину нестерпно у грудях болить...
    Що робиться, люди???
    Чому вони б'ють без зупину???
    І як же так сталось, що сотня мільйонів мовчить???

    Гримить...
    Літає у небі - вороже...
    Сидиш у підвалі щоночі і "хоч би воно не сюди"...
    Та, з вірою в серці і з волею вільних, ми зможем!
    Лише перемога!
    Ми разом йдемо до мети!

    Молитва...
    Дарує душевне спасіння...
    Підкріплює віру у те, що чекаєм давно...
    Коли проросте вже, покладене в землю, насіння
    З кишень тих дурних, що прийшли, щоб топтати зерно...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1071

    20 бер. 2022
    Ілля Ісаєв
    Без назви
    Холодні чаї в будинках заздрять гарячим вухам в підвалі.
    Густіше темної ночі лише монотонність сирен.
    Комусь, щоб підняти себе, потрібно обпертись на палі,
    щоб боронитись й дістати ними ворожих голів і вен.
    Хтось простує чітко із певністю й далі,
    Зловивши канали з високих антен.
    Та всі вертикалі й горизонталі
    змінились в структурі усталених схем.
    Для того, щоб вийти нагору ми більш не йдемо в перевалі.
    Хоч світ нам й підкинув добрячий, закручений крен.
    Ти той, хто читає історію в оригіналі.
    Той, хто бачить черговий історичний рефрен.
    Ми ті, хто його перекреслив, руйнуючи Картаген.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1073

    20 бер. 2022
    Олександр Невзоров
    Нет войне
    Солнце светит, но не греет
    Держим мы открытой дверь
    Каждый счастлив как умеет
    Мира в мире нет теперь

    Слышим звук этой сирены
    И бежим скорее вниз
    Мирный город на прицеле
    В городе не слышно птиц

    По дороге опустевшей
    Лишь собаки со дворов
    Смотрят нам в глаза поспешно
    "Накорми меня, браток"

    Солнце светит, но не греет
    Дети в холоде сопят
    Мы в подвале рядом сели
    И на стену тупим взгляд

    Молодые и не очень
    Разговоры об одном
    Вчера было жить попроще
    А сегодня б жить и всё

    Ветер вновь несёт сирену
    По столице и стране
    Мы в подвале рядом сели
    И всё шепчем:"Нет войне"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1074

    20 бер. 2022
    Наталі Прокопенко
    Четверта ранку
    Четверта ранку, тихий сон…
    І тут зненацька чую гуркіт,
    Та свист ракет десь за вікном,
    І заболіло серце в грудях…
    •
    Війна прийшла! Та ні, неправда…
    Не може бути, це лиш сон…
    Не вірю я що це взаправду,
    Хватаю в руки телефон…
    •
    - Алло, привіт! Ти чув? Це правда?
    Невже війна прийшла до нас?
    - Здається так! І «їм» порада…
    Нехай тікають геть від нас!
    •
    Ми дім свій будем захищати!
    Від вас - жорстокі вороги!
    Ми сильні! Нас не подолати!
    Тому горіть у пеклі «ви»!!!
    •
    Ми українці, ми єдині!
    І вам не залякати нас!
    Свободу нашу не скорити!
    Вона тече в крові у нас!
    •
    І знайте! Ми вас не пробачим!
    Ніколи! Бог тому суддя!
    Ви нас хотіли розбратати,
    Та єдність наша вас перемогла!

    @natalie.prokopenko
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1076

    20 бер. 2022
    Ірина
    Вечір напередодні війни
    *сухій недолі присвячено*

    Доле, на плиті закипає чайник,
    А десь там закипають бої запеклі.
    Втім, це стало таким звичайним,
    Уявляєш, звичкою стало пекло?

    Доле, в'януть квіти на підвіконні,
    А десь там в'януть люди такі хоробрі.
    Набагато легше вести оборону,
    Коли знаєш який захищаєш обрій.

    Доле, на стіні завмирає старий годинник,
    А десь там завмирає рішуче серце.
    Бо свобода — завжди стрижневий чиннник,
    Бо любов — незламна повік фортеця.

    Доле, кішка треться об руки згрубілі,
    А десь там знаряди труться об поле.
    Ти нам знову кидаєш вогненні стріли,
    А ми знову кажем до тебе "Доле".

    23.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1077

    20 бер. 2022
    Світлана Баламут
    Ми переможемо!
    Стогне від болю земля моя рідна,
    Руки до Бога здіймає в молитві.
    Кров'ю залита і сонця не видно,
    Цвіт її рветься у цій страшній битві.

    Вкрита, мов чорною ковдрою, димом...
    Рушаться мрії, на градах розп'яті.
    Янголи в небо летять молодими,
    А у підвалах кричать немовлята.

    Карлик проклятий, убогий, злиденний,
    Крові напився і біситься з жиру.
    Плаче земля українська стражденна.
    Зорана бомбами "руського миру".

    Чайкою стогне над мертвим солдатом.
    Б'ється об стіни Європи з мольбою
    Небо закрить, щоб не сипалась градом
    Смерть у пекельному цьому двобої.

    Дівчинка мила, моя Україна!
    Серце смертями дітей шматувала.
    Впала сьогодні вночі на коліна
    Й руки скривавлені в небо здійняла.

    Плакала ненька але не корилась.
    Сонце умилось потоками крові.
    Руській орді не зламать нашу силу.
    Каменем грізним звучить наша мова!

    Ти голіруч зупиняла колони
    Танків російських, заляпаних кров'ю.
    Цілі міста виривала з полону
    І огортала їх тихо любов'ю.

    За Україну, за волю й свободу
    Встав мій народ від малого-старого!
    Будьте прокляті до сьомого роду,
    Той, хто з війною до краю йде мого.

    Нашу свободу повік не зламати!
    Не зрозуміти наш дух вам ніколи.
    Страшно, народ, що колись був за брата,
    Катом тепер котить танки по полю.

    Вам у віках вже прощення не буде.
    Кров українську не змити росії.
    Ми переможем й здобудем Свободу.
    Духом правдивим підніметься Мрія!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1078

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Захисник Батьківщини
    Сивий Укроп чекає сина,
    Який пішов в козацьку рать,
    Приліз ху*ло в Україну
    І з ним його вся лаптєрать
    Забув москаль що князь Великий
    Всіх наших предків охрестив,
    Зробив «братами» нас навіки
    І Русь із Києва зліпив.
    Та в москаля душі немає,
    Для нього Путлер цар й божок,
    Він в крові гроші заробляє
    Із українських діточок.
    Синок Укропа воїн славний,
    Він землю предків боронить
    І неньку й віру православну
    Від лаптєногих захистить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1079

    20 бер. 2022
    Юлія
    В той день
    В той день, коли закінчиться війна,
    Коли вдихнемо вже на повні груди
    І скаже світ: оце та сторона,
    Яка віднині вічно жити буде;

    Коли потонуть "руські кораблі";
    Коли пом'янем всіх, хто вже не з нами
    І буде мир на втомленій землі -
    Ми сядем за святковими столами

    І "ПЕРЕМОГА" вигукнем разом
    На цілий світ, на нашу Україну!
    Весна розквітне щастям за вікном,
    А ми гуртом розчистимо руїни

    І побудуєм краще, ніж було,
    Бо ця війна в єдине нас з'єднала.
    Те, що в душі так глибоко жило
    І те, що ми від себе не чекали -

    То наший український генокод!
    То віра у незламність сили духу!
    Бо ми - величні, сильний ми народ!
    Від сина і до діда - відчайдухи.

    Настане день, коли прийде кінець
    Війні, смертям і кожному злочинцю!
    Настане день, і в унісон сердець
    Почує всесвіт : МИ Є УКРАЇНЦІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1080

    20 бер. 2022
    Литвин Олена
    Швидше
    Я хочу, щоб його вбили свої
    За що і як - байдуже.
    За гроші, за діло, на мило,
    Втопили в гноївці,  в калюжі.
    За маму, за тата, за бабцю -
    Годуйте рицином та ртуттю.
    За Харків, за Київ, за Суми,
    За мізки зомбовані муттю.
    За лютий, щоб більш не канючив.
    В вас модно “за сльози дитини”,
    Як - поглядом, пострілом, києм,
    уламком асфальта чи в спину.
    Я хочу, щоб ви його вбили
    На площі червоній, бо - сором
    Я хочу, щоб ви його вбили
    Всім миром. Всі хором.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1081

    20 бер. 2022
    Автор:11
    Несе Галя зброю
    Несе Галя зброю
    За Вкраїну б'ється!
    Станемо до бою!
    Ворог не прорветься!

    Галю ж, наша Галю,
    Ворог не дрімає!
    Галя усміхнеться,
    Зброю заряджає!

    Вороги в ставочку -
    Старий танк накрився.
    Галя била в точку
    Окупант розбився!

    Прийшли в Україну,
    Зозуля кувала,
    Бо вас з Джевеліном
    Галя вже чекала!

    За переговори
    З вами ми сідали,
    Ви нас не почули,
    То вмирайте далі!

    Знайте, окупанти,
    Хто нас ображає,
    Того наша Галя
    В пекло відправляє!

    Несе Галя зброю
    Перемога наша!!!
    Скоро поздихає
    Вся путінська Раша!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1084

    20 бер. 2022
    Семак Юрій
    Без назви
    Ми мирно собі жили
    Й ніколи не тужили,
    Життю завжди раділи
    Й дітей своїх любили,

    Дружин своїх кохали
    Батьків ми поважали,
    з Сусідами дружили
    Ніколи не ганьбили!

    Але сусіди зажадали
    Забрати, все, усе що мали!
    Прислали з неба рускій мір
    Ракетами попали в дім!

    Потім війська свої нагнали
    Щоб ті вбивали нас містами!
    Але відпір ми далі грізний
    Бо козаки народ не підлий!

    На захист стали, всі до бою
    Із москальською ордою!
    А далі бій такий потужний
    Що у кремлі усрався урка!

    Та козаки не відступали
    По всіх містах в чоло давали!
    Кацапа били голіруч,
    Незламний є козацький дух!

    Кацап і плакав і тікав
    Та наш козак наздоганяв!
    Але москаль не відступав
    Ракетами наніс удар,

    Не щадить він дітей й жінок
    Ракетами б'є він садок!
    Вже цілий світ кричить ганьба
    москаль вгамуйся! Це біда.

    Та той москаль ніщо не чує
    Його лише одне турбує
    Відгризти кусень і побільший
    Щоб потім його довго їсти,

    Та чим жадніша є людина
    Тим швидше вдавиться скотина!
    Не дали наші козаки
    Йому ні крапельки землі!

    Усьому в світі є кінець
    І путін здохне, най то грець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1085

    20 бер. 2022
    Ярослава
    Російські окупанти
    Той день залишиться у пам'яті назавжди,
    Почався він неначе дежавю
    Хотіли нас убити і зламати
    Чоловіків забрали на війну.
    Ви ж нам були завжди братами,
    Наші діди пліч-о-пліч йшли у бій
    А зараз ви "російські окупанти".
    Поляжете в полях наших, як гній.
    А ваша влада, та яка там влада? Ваші тіла не хоче забирать.
    Коли йде боєм брат на брата,
    Кричить, що Україну йде спасать.
    Лягаєм спати, мріємо, що вранці, усе це буде лише страшним сном,
    Але вночі російські окупанти вчиняють в домі нашому розгром.
    Тут слів проклять для вас буде замало
    З роками не згасити дикий біль,
    А ваші матері, будуть спокійно спати?
    Коли у їх дітей ні слави, ні могил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1086

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Лелеки
    Лелеки сидять у гнізді,
    Додому вони повернулись,
    Прекрасна ця мить на Землі
    Та сонце в горі не всміхнулось.
    Сидить вдома мати одна,
    Чекає з війни свого сина,
    Надійшла всім звістка сумна,
    Що ворог напав на Вкраїну.
    Чекає і місяць і рік
    І п’ятий і восьмий чекає
    І вірить, що той оберіг
    Його від біди захищає.
    А десь там на фронті синок
    З ордою москальською б”ється
    І біль сивиною в вісок
    І в серці цей біль віддається.
    Вже осінь з дощами прийшла,
    Лелеки у вирій здійнялись
    І матері вість надійшла
    І серце її затріпалось.
    Побігла вона за село,
    Де сонце за обрій сідає
    І мужнього сина свого
    Цілує вона й обнімає.
    Синок повернувся з війни,
    Рашистськую нечисть здолали,
    На грудях його ордени,
    Із сонцем вони загравали.
    Лелеки кружляли в горі
    І воїнів славних вітали,
    Що мир принесли на землі
    І сонце в горі засіяло.

    Присвячується всім матерям
    мужніх захисників України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1087

    20 бер. 2022
    Наталія
    Коли в Україні наступила війна...
    Ніхто не чекав, але це сталось з нами.
    З тобою, зі мною, з братами й сестрами.
    З дітьми, які спали спокійно у ліжку,
    Із матір'ю, яка співала над колискою пісню...

    Ніхто не хотів, щоб це трапилось з нами,
    З вільними духом, з палкими серцями.
    Ні... хтось захотів і це трапилось з нами.
    З вільними, щирими, мужніми українцями!

    У всіх запитання: чому і за що?
    Кому не вгодили? Що це за кіно?
    Що це за вистава, для кого й чому?
    Таке не присниться в найгіршу пору.

    Ми боремось, б'ємось, ми знаєм за що,
    За волю, за вічне, за спокій й добро,
    І нас не здолати ніколи чужинцям,
    Бо ворог не знає справжніх українців!

    А ворогу що... Там немає моралі,
    Яка ж там мораль, там серце зі сталі,
    Озвірілі нащадки манкуртів воюють,
    Нічого не бачать, нікого не чують.

    Ніде правди діти, їхні помисли темні,
    Жага домінує до кривавої смерті.
    І скільки б не було смертей вже за ними
    Вони не зупиняться, поки в них сили.

    Як важко, як сумно у ці дні й години,
    Коли плаче всесвіт за долю країни,
    Проте є надія, з'являються сили,
    Які щоразу дають нам захисники України!

    Ми вдячні і молимось, просимо в Бога,
    Нехай супроводжує їхню дорогу.
    Ми будемо поруч, ми будемо тилом,
    І для вас, безстрашних, потужним вітрилом.

    І ми переможемо, ми знаємо це,
    Війна закінчиться і згине лихе.
    Майбутнє за нами, у наших руках,
    Нехай правда й воля осяють нам шлях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1088

    20 бер. 2022
    Аліна Цісар
    На смерть москалям!
    Москалику, задер ти дуже носа,
    Га, думаєш, що неньку нашу ген за день візьмеш?!
    Патріотизм наш, чорнобрових та золотокосих
    На  бомбах ти не підірвеш
    - ЦЕ МИРНА ОПЕРАЦІЯ?!
    Крмлівське дурило,
    Ти показав своє свиняче рило!
    І підірвав собі авторитет
    І ти, і весь кацапський комітет
    Допоки ми, Бандерівський народ живемо
    І свою землю бережемо
    Ніхто її у нас не забере
    А як попробує - транзитом через Київ -
    До чортиків у пекло попаде!
    Ви думали, що ми вас зустрічати будем
    Із хлібом-сіллю, квітами в руках?!
    От тільки хліб ми на Бандерівські коктейлі замінили
    Ну а букети - на віночки, у пластмасових квітках
    А як Росія, Білорусь ковтнула, то думаєш, що й нас так само ти ковтнеш?
    Еее ні, Московіє, отут то ти продула,
    Бо Україною подавишся й помреш!
    Ай, хай гниють кацапчики на нашім чорноземі,
    Якщо не хочете, москалики, це признавати ви
    То може й добре, - родючішими будуть вітчизняні землі
    І будуть квітнути на них безкрайнії лани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1089

    20 бер. 2022
    Семак Юрій
    Кагебешнік
    Прийшов кагебешник в росії до влади
    І сталу сумно малому падлу
    Він ручки свої запхав у Чечню
    Вбив не одну там чеченську сім'ю

    Мало було тому гаду слабому
    Далі пішов ракетами по народу
    Грузію вибрав собі як забавку
    Тиждень бомбив її без остатку

    Та що там грузини, ближній народ
    Наступною Сирію обрав той ірод
    Бомбили із неба і газом травили
    Померли жінки і дітей погубили

    Не знає то падло нічого святого
    Цинічно він бреше і свому народу
    Мир він несе на крилатих ракетах
    І ті довбо*оби тішаться у скрєпах

    Але ще не довго йому зловтішатись
    На Україну-неньку вирішив напасти
    А плани були в нього повна фігня
    Він Україну хотів взяти "за 3 дня"

    Та тільки х*йло не знав одного
    Українець козак - і не продасть він свого
    Товкли козаки тих кацапів дурних
    Хіба тільки рештки лишались від них

    Такого відпору москаль не чекав
    Ракетами він по містах атакував
    Купу людей та паскуда згубила
    Але незворушною є козацькая сила

    Ще дужче хлопаки кацапів товкли
    Ті що могли то до себе втекли
    Звісно ще крові проллє та паскуда
    А ж поки десь падло не вріже дуба

    Та поки жива та потвора така
    Давіть козаки ви кацапа щодня
    Бийте його, не жалійте треба
    За наших дітей і синєє небо

    За рідную неньку вона в нас одна
    Паліть супостата, щоб не забрала земля
    Надто багато честі для нього
    Бути закопаним у нашому полі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1090

    20 бер. 2022
    Настя Волненко
    ***
    Война - это когда в неё не веришь,
    И поначалу слышишь свой же смех
    Да, в наше время - это просто ересь
    Чтоб люди гибли на глазах у всех

    Война - это когда под вечер первый
    Ты уже видел взрывы в новостях
    Ты все ещё не в силах в это верить
    Но постепенно подползает страх

    Когда все рядом собирают чемоданы
    А ты все думаешь что это они зря
    Первые смерти, где-то по экрану
    «Но это не коснётся ведь меня»

    Но осознание приходит неизбежно
    И вот, лежишь в подвале, в темноте
    Спать невозможно, громом стучит сердце
    Ты судорожно гуглишь: «выжить на войне»

    Под кровом ночи в городах сирены
    А ты весь день был весел, даже смел
    Ты думал «ну умрем, ну что поделать»
    Но встретив правду кажется прозрел

    Я ведь так молод, мне ведь только 20
    Я столько главного ещё не смог сказать
    Я так мечтал опять увидеть Альпы
    Щеночка завести, подкаст создать

    Мне рано умирать! Это не честно!
    Ведь моя жизнь так сильно мне ценна!
    Верните, господи, нам голубое небо!
    Я хочу жить, любить, творить, летать!

    Пытаешься заснуть, но снова слышишь звуки
    Может сосед диван подвинул, уронил чего
    Но твоё сердце с грохотом базуки
    Не успокоит уже просто ничего

    Ты, может, никогда так близко не был к смерти
    Не знал ее, смеялся ей в лицо
    Но когда она стала рядом с твоей дверью
    Беззвучный крик пронзил все естество

    Не знаю сколько так лежал и забывался
    То просыпаясь, то вновь падая в постель
    То смерти близких в красках представляя
    То грохот бомбы, долетевшей в цель

    Это был самый страшный день, день осознанья
    На утро страх ушёл, ты встал, поел
    Купил продуктов на неделю, принял ванну
    Решить почитать новости. И сел.

    Дальше все дни один другого схоже
    Ты в новостях, ты видишь кровь и пыль
    И вот читаешь «девочку лет 8
    Обломками сегодня день убил»

    Я ненавижу все что только можно
    И не могу представить эту боль
    Когда отец и мать рядом с больничным ложем
    Хоронят свою юную Ассоль.

    «Снаряд попал по мирному району»
    Разрушен и развален детский сад
    Родилась двойня ищем новый дом ей
    Родителей застал на месте град…

    Колючими иголками пронзая сердце
    Пускаешь боль, она теперь есть ты
    О, милые мои, мертвые детки
    Надеюсь в лучшем месте вы сейчас чем мы

    «В бомбоубежище погибло 2 младенца»
    Не пережили холода, их не смогли спасти
    Ну господи, скажи же, куда деться?
    «Ребёнок ищет маму, помоги найти»

    И взрывы, взрывы, взрывы, взрывы, взрывы
    Военные десанты, танки, корабли
    Они идут с огнём по наши души
    Они решили все здесь разнести!

    «11 девчонок вышли в город,
    И только 6 вернулось вновь домой»
    Их изнасиловали ночью окупанты
    Потом повесили. Прости нас род людской…

    И может у кого-то нету сердца
    Чтобы найти в себе сочувствия и сил
    Горите в аду суки. За все это.
    Никто. Спасать нас. Дома. Не просил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1091

    20 бер. 2022
    о. Андрій Грициняк
    Запалали вогні
    Запалали вогні
    І замовкли пісні,
    У руїнах загублені строфи,
    Бо сирени гудуть,
    Люди знову ідуть
    В котрий раз на чергову Голгофу.

    В цей нелюдяний час
    Бомби змушують нас
    Прокидатись від жаху ночами.
    Пекло вже на землі,
    Бо дорослі й малі
    Гинуть сотнями і тисячами.

    Кров до неба кричить,
    Не вмовкає на мить
    Через гріх окаянного брата;
    Відізветься плачем:
    "Хто прийшов із мечем,
    Від меча буде і погибати".

    Боже, вчуй і побач
    Сироти тихий плач
    І вдовиці розпачливий лемент!
    Віра в серці живе,
    Хоч і біль душу рве
    І пронизує наскрізь до щему.

    З нами голос дзвіниць,
    З нами сила і міць -
    Похитнеться наш ворог і впаде.
    Хай почує весь світ:
    "Світ ще доти стоїть,
    Доки наші стоять барикади".

    Ріки крові течуть,
    Сльози в ранах печуть...
    Боже, дай нам це все пережити
    І відродимо ми
    Золотисті лани,
    Землю цю, де колоситься жито.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1093

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Горіла раша палала
    Горіла раша, палала
    Путін йди на х#й ла, ла, ла, ла
    Путін йди на х#й ла, ла, ла, ла

    Що ж ти, Європа, мовчала?
    Як Україна страждала!
    Як Україна страждала!

    Ой, українці ви мої
    Ми на своїй рідній землі!
    Ми на своїй рідній землі!

    Під нашим небом гордий стяг
    Нація волі і звитяг!
    Нація волі і звитяг!

    Гей, Україно, Ти наш дім!
    Не віддамо Тебе чужим!
    Не віддамо Тебе чужим!

    Більше страждать не будемо
    Ми ворогів розіб'ємо!
    Ми ворогів розіб'ємо!

    Під чорний вельон з трунами
    Ляжуть рашисти купами!
    Ляжуть рашисти купами!

    Горіла раша, палала
    Путін хай здохне! ла, ла, ла
    Путін хай здохне! ла, ла, ла

    Горіла раша, палала
    Путін йди на х#й ла, ла, ла, ла
    Путін йди на х#й ла, ла, ла, ла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1094

    20 бер. 2022
    Олександра
    Без назви
    мені болить як ніколи раніше.
    хоч і втрат на життєвому шляху уже знала чимало.
    і з кожним днем біль все більше і більше,
    бо війна життя рідним українцям зламала

    за нестерпністю болі прихована сильна ненависть.
    і продовжиться вона далеко на покоління
    і не буде важливим ваше «я не знаю як так сталось».
    і зруйнований на вік міф про спільне коріння.
    вибачень не прийме ніхто! та і як це можливо?
    коли ви обрали вбивати маленьких дітей,
    прикриваючись «благородним рятівництвом від націоналістичного режиму».

    правда уже усіх розсудила: перемога вільного життя
    обов’язково скоро настане одного світанку,
    а для відновленого рабства буде тільки початок найтемнішого затяжного ранку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1095

    20 бер. 2022
    Олександр Повстяной
    У ПРОЩЕНУ НЕДІЛЮ
    Пробачення просити треба вміло –
    Із подихом, в душі й не на показ….
    Але коли це ще не відгриміло,
    То прощення – це є дороговказ!
    Прошу пробачення, що ще не у окопах!
    Прошу пробачення, що не встигаю все робить!
    Прошу пробачення, що зустрічі у тих колонах
    Ще поки не дійшов, щоб їх розбить!
    Хай Бог простить…. Але простить не зможу -
    Ні Крим, ні Маріуполь, ні Херсон…
    Але тебе я щиро, Боже, ПРОШУ,
    Щоб УКРАЇНА вся звучала в унісон!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1096

    20 бер. 2022
    Аліна Цісар
    Ми не брати
    Ой-ой, бідосі, скиглите в Москві,
    Заблокували картку, і ніяк тепер вам туфельки купляти?!
    І викладаєте пости у інстаграм:
    "Мне очень жаль, мы с вами, брат за брата"
    Ми не брати й ніколи ними не були,
    Ви - лиш загарбники, та годі вже брехати -
    Якби було вам дійсно не начхати
    То стали б попід вікнами Крмлівської стіни
    Й протестували би, як то братам належить.
    Що? Боїтесь, що зловить вас ОМОН?!
    Що розстріляє? Зробить з вас хамон?
    А ми стояли...Ми три місяці стояли
    Небесна сотня все злітала...
    А ми боролися, і ми перемогли.
    А чим же гірше від нас ви?
    Патріотизму видно вам не вистачає?...
    "Вєлікая расея" на очах гниє.
    Ви думали, що не відстоїм ми своє?
    Ви думали, що вітер нас по полю носить?
    Ми на своїй землі, нас навіть і не просять,
    А путін ваш маха перед лицем
    Своєю бомбою... Оце так сила!
    Він що не знає, що за це
    У відповідь півсвіту вас бомбило б!
    Ну що? Чістиє рускіє із водкою в крові,
    Де ви защітнікі атєчества поділись?!
    Пішли коритися тому, що в нього в голові?
    На чисту смерть пішли ви, не на милість
    Ми переможемо! РФ впаде,
    Кремль згорить, а путін застрелиться,
    Донбас, Кубань і Крим ми повернем
    І будем жити, як годиться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1097

    20 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Прости, мій Отче, за мої гріхи,
    За те, що я так часто забуваю,
    Що у житті ведуть мене страхи
    Туди, де я нічого ще не знаю.

    Та вірю, Боже, у Твою Любов:
    Батьківську, чисту, вічну й непохитну,
    Бо Ти за нас пролив синівську кров,
    Бо Ти нам небо прихилив погідне.

    І в день війни, коли навколо біль,
    Коли душа стискається в молитві -
    Ти чуєш плач скорботний звідусіль
    І поміч шлеш у цій нерівній битві.

    Ти так багато робиш для людей,
    Хоча вони убили Твого Сина!
    Бо прОщення іде з Твоїх грудей,
    Бо кожен з нас - також твоя дитина.

    Прости нам, Тату, наші всі гріхи:
    І помисли, й слова, учинки хибні!
    Настав серця на правильні шляхи,
    Бо ми без Тебе ні на що не здібні.

    Молю, Всевишній, укріпи мій дух,
    Дай сили і терпіння у смиренні,
    Щоб бачити майбутнє між розрух,
    Щоб вірити у істини священні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1098

    20 бер. 2022
    Тетяна Сорочинська
    ЗАКРИЙТЕ НЕБО УКРАЇНИ
    ЗАКРИЙТЕ НЕБО УКРАЇНИ

    Закрийте небо України від ракет!
    Візьміть письмовий дозвіл від усіх планет.
    А поки ви підпишите пакет,
    Поставите печатки врешті решт,
    Що буде під тим небом?

    Там земля, усіяна уламками
    Здаля,як темне поле,
    Де рілля полита кров'ю.
    Скільки ще чекати?
    Навіщо мирних українців убивати,
    Навіщо нищити  міста?

    Наш прапор гордо майорить
    В руці солдата, якого на захист
    України благословила мати.
    І кожен вистоїть за себе і за друга,
    Який поліг в бою і буде туга,
    Та прапор жовто- синій майорить.

    Не зволікайте,
    Закрити небо допоможіть
    Життями нашими вимірюється
    Кожна мить ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1099

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Доки в українця буде битись серце,
    Нація жива!!! Україна б'ється!!!
    У прицілі ворог, на вустах молитва!
    Гей, козацький краю, нас чекає битва!!!

    Віковічний ворог ниций і підступний
    Прагне зруйнувати наш батьківський дім!
    Стоїмо, мов скеля, дух наш неприступний,
    Очі наш – вогонь, а голос то наш грім!

    За нашу Свободу, Україну-неньку!
    Ми готові, браття, битись до кінця!
    Українці разом!!! Славні козаченьки!!!
    Об'єднали щирі душі та серця!!!

    Доки ще чужинець дихає падлюка,
    Вистачить нам сили! Козаки, вперед!
    «Байрактар» – наш кінь, «Джавелін» – шаблюка,
    Путін не сховає дупи в очерет!!!

    Батько наш – Бандера, гордість і надія,
    Кожен чинить спротив і невпинно діє!
    Знайте, московити, ми вас переможем!
    Всіх вас подолаєм, а Бог нам допоможе!

    Доки в українця буде битись серце,
    Нація жива!!! Україна б'ється!!!
    У прицілі ворог, на вустах молитва!
    Гей, козацький краю, нас чекає битва!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1100

    20 бер. 2022
    V.gray
    По-русски
    По-русски...
    ...
    Я забываю русский,
    Язык.
    Тут кожен до мелодії сирени,
    Звик.
    ...
    "ДЕТИ", было написано,
    По-русски.
    Чому саме російською?
    Ви в курсі.
    ...
    У нелюда наказ -
    Координати.
    Можливо, замість "ДІТИ" він побачив
    "НАТО"
    ...
    Слова у горлі пробуксовують,
    загрузли.
    Коли я тягну звідти їх
    "по-русски".
    ...
    І кожен з них буде, буде
    Відповідати.
    За того, хто не зміг "по-русски",
    Слово "ДЕТИ" прочитати.
    ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1101

    20 бер. 2022
    Юлія
    Забудь, що я колись була твоя!
    Забудь, що я колись була твоя!
    Мені без тебе стало легше жити.
    Віднині ми - не сестри, не сім'я
    І нам ніколи більше не дружити!

    Ти - сором світу, загнана раба.
    Тобі мене у волі не пізнати!
    Неси сама свої ярмо й гОрба!
    Хай тягнуть твою немічність солдати,

    Яких послала ти до мене в дім,
    Аби убити право волі й правди.
    Та не зустріли миру вони в нім,
    Бо те, що в мому серці - не забрати.

    Ти заздрісною, сестро, стала в тім,
    Чого ніколи досі ще не знала.
    Та хто ж тобі дав право у малім,
    Коли ти на найбільше зазіхала?!

    Не сестри ми! Гнила твоя душа!
    Бо не шукала правди і спасіння!
    Ціна рідні такої - ні гроша!
    Дай Бог, тобі пізнати хоч прозріння!

    Жила б ти з миром - бачила б себе,
    Шукала б у собі якісь чесноти,
    Так ні ж, тобі усе було "рябе"
    І дні твої проходили в марнОті.

    А я старалась: вчилась і росла,
    Шукала власний шлях у цьому світі.
    Ти мені другом, сестрОю була,
    Для тебе дарувала з поля квіти...

    Та он яка та плата за любов?!
    Мій дім - розруха, спалена й холодна,
    На моїх грудях червоніє кров,
    Я сплю в підвалі, змучена й голодна...

    Та я борюсь і, знаю - поборю!
    Сильніша стану втисячі до цього!
    В новому домі смАчний борщ зварю
    І запрошу до столу тільки Бога.

    Хай судить Він усі твої гріхи,
    Усі ті вчинки, дикі і жорстокі.
    У нас віднині - порізно шляхи,
    Бо ти - плазун, я ж - птаха синьоока!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1102

    20 бер. 2022
    Автор:3
    Я піду в тероборону
    Я піду в тероборону,
    Щоб боротись з окупантом!
    Пожену їх до кордону,
    Всі втечуть - без варіантів!

    У руках тримаю зброю,
    На вустах луна молитва.
    Ворогам я не дозволю
    Уціліти в жодній битві!

    ПРИСПІВ:
    Мила моя, Україно,
    Я тебе люблю!
    Ти для нас одна єдина,
    Тому без жалЮ
    Я здолаю ненаситних
    Недругів твоїх!
    Дух твій сильний, непохитний
    У думках моїх!

    Я тримаю оборону
    До останньої хвилини.
    Тож за нами перемога
    Нас ніхто уже не спинить!

    Наша нація незламна,
    У очах блакитне небо...
    Ми завзято і старанно
    Будем битись, бо так треба!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1103

    20 бер. 2022
    Аліна Цісар
    Чому все котиться назад
    А знаєте як важко жить з думками про війну....?
    Не знаючи, чи в ніч одну
    Прийдуть ці люди всі - холоднокровні
    На захист вас, російськомовні?
    Бо ми нацисти, на сніданок в нас російське немовля -
    Це аргумент?! Хіба це не дурня?!
    Ми нація. Ця територія дана нам Богом
    Але чому лиш трохи далі, за порогом
    Розкинулась держава, що жажда війни
    Це геноцид...Нас хочуть знищити вони
    І моя скроня кров'ю обіллється
    Коли згадаю скільки полягло,
    І навіть їхнє серце вже не б'ється
    Та слава їх, геройство, до небес сягло...
    Й диктатор кремлівський - вже дід пихатий
    Лиш видає наказ завзятий:
    Стрілять! Бомбить! Вбивать! Стрілять!
    І до останнього мовлять:
    Що ми Бандерівський народ проклятий
    Чому все котиться туди... назад..
    В часи репресій, терорів, горю, суму
    Чи не забули ми народну думу?
    Про незалежність, яку треба берегти,
    Боротись до останнього, за нашу долю
    Щоб жити у країні світлій там,
    Де будем мати СПРАВЖНЮ волю
    І буде добре житися всім нам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1104

    20 бер. 2022
    Галина
    Жінко, ти вистоїш!
    Жінко, ти вистоїш!
    Огорнеш молитвами землю
    Жінко, ти вистоїш!
    Перед світанком так темно!
    Жінко, ти вистоїш!
    Зашиєш псалом в камуфляжі...
    Жінко, ти вистоїш!
    На вкритому попелом кряжі...
    Жінко, ти вистоїш!
    Під завалами Сум твоє серце...
    Жінко, ти вистоїш!
    Бо теплі ще синові берці...
    Жінко, ти вистоїш!
    Нині душа на розхристя...
    Жінко, ти вистоїш!
    В диму розбруньковує листя...
    Жінко, ти вистоїш!
    Втома в тривожній валізці....
    Жінко, ти вистоїш!
    До перемоги ще трішки....
    Жінко! Ти вистоїш!
    Чиясь обірвалась струна...
    Жінко, ти вистоїш!
    Іншого шляху нема!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1105

    20 бер. 2022
    Автор:1
    Били мою хату
    Били мою хату,
    Гради і ракети.
    Подякуємо “брату”
    Єдністю планети!

    Окупант припхався,
    Путінська сволота!
    Кінець його почався
    Імперського болота!!!

    Блокпости стояли,
    Ворога душили.
    ПляшкИ приготували -
    “Коктейлів" наробили!

    Брехню на нас плескали,
    Нею ж і вдавились!
    На полях здихали -
    Кров'ю орки вмились!

    Україна встала,
    Бо нас не зламати!
    Зброю в руки взЯла -
    Москаль: “Пора втікати!”.

    М’ясо для гармати,
    Іграшки тирана…
    Забирай їх мати!
    Груз 200 - вічна рана!

    Московитське плем’я -
    Виродків отара!
    У кишеню сІм’я,
    Земля їм наша кара!

    Прощення не буде
    За сльозу дитини!
    До зброї, вільні люди!
    І Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1106

    20 бер. 2022
    Борт
    Без назви
    А на соседней улице война
    Грохочет танк, стреляют автоматы
    Пришла к нам в город русская весна
    Гибнут горожане и солдаты

    Ещё вчера я  в классы там играла
    От белого мелка остался след
    Недавно по квадратам  козочкой скакала
    Сегодня козочки той нет.

    Я стала взрослой слыша кононаду
    Я вместе с бабушкой молюсь
    Игрушек больше мне не надо
    Я за жизнь свою боюсь

    Ещё в своей молитве я прошу у Бога
    Что бы войну всю эту прекратил
    Мне жить так хочется счастливо и долго
    Ну почему он не ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1107

    20 бер. 2022
    Юра
    Мордор
    знову і знову
    нас знову цькують

    брате яке Боже слово
    нас нелюди б*ють

    тут пекло в якому
    хтось волю шукає

    та правда у тому
    шо мало хто знає

    що ми на землі
    яка нашою зветься

    чи може і знає тому і
    несеться

    та волю і дух
    не зламати ніколи

    бо ми Українці
    незламний народе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1108

    20 бер. 2022
    Марина
    Маріуполь
    А на росію, у прокляті світом землі,
    У сни адептів "вєлікага рузькага міра"
    Скоро прийде Маріуполь.
    Він вип'є - з калюжі наповнить кухоль,
    Уста обітре рукавом, із саднами сіра шкіра
    Рипітиме як поховальні меблі.
    Він заговорить - кровитимуть ваші вуха,
    Кволі придатки на рабських мармизах.
    Луною піде канонада.
    Слухайте! Слухайте, стадо!
    Вашого пастора в металевих ризах.
    Він тут священник і повитуха.
    В розбитій лікарні прийматиме Він пологи,
    Тисячі мертвих містян в дозорі,
    Проасистують убиті діти.
    Всім поколінням "найвєлічніших в світі",
    Криками кожного, звуками бомб на повторі
    Не дасть Маріуполь забути облоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1109

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Ничего на свете лучше нету,
    Чем по танку русскому ракету
    Выпустить из “Енло” и “Джевелина” -
    Бьется смело наша Украина!

    Мы свое призванье не забудем:
    Страх и ужас москалям-иудам
    Дарим щедро смерть мы оккупантам
    Чернозёму станут провиантом!

    Наш ковёр - крылья “Байрактара”,
    Наши стены - гнев сердец пожара,
    Наша крыша - небо голубое,
    Наша воля/доля воевать с ордою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1110

    20 бер. 2022
    Олена
    Ми переможемо!
    Війна... Як хочеться усе забути,
    Прокинутись, щоб був це просто сон.
    Всіх, хто загинув, - повернути...
    На жаль не писаний скотам людський закон.

    Вони, як гниди, всіх нас атакують,
    І лізуть всюди, брешуть і плюють.
    Нахабно Україною крокують,
    Безбожна і прогнивша їхня суть.

    Але відомо - правда все ж сильніша!
    І хоч криваві зараз України дні,
    Вона розквітне, стане яскравіша,
    Ми переможемо в нечесній цій війні!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1111

    20 бер. 2022
    Ангеліна
    Без назви
    Нехай бояться глянути у вічі
    Українська кров гаряча, мов вогонь
    І наша жінка спалить тебе в печі
    Скаже тобі: "тримайся осторонь"

    Нехай бояться чути нашу мову
    За неї боролось кілька поколінь
    Тебе ж москалику ми вб'ємо як худобу
    Й підемо сіяти на вдобреній землі

    Нехай бояться наших чоловіків
    У них тече люта козацька кров
    Ти не чекай від українців квітів
    Після стількох зруйнованих церков

    Нехай бояться слова Україна
    Ступивши в нашу землю будь готов
    Ми відбудуємо усі руїни
    А ви не змиєте з рук нашу кров
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1112

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Остров Змеиный
    "Остров Змеиный!"
     - Солнце так низко...
    "Говорит российский военный корабль!"
     - Мама, прости. Папа, мне жаль...
    "Во избежание кровопролития"
     - Я так недолго успел полюбить тебя...
    "Предлагаю сложить оружие и сдаться!"
     - с островом этим моим не расстаться...
    "В противном случае по вам будет нанесён удар."
     - может быть смерть - это Божий дар?..
    "Как слышите, Змеиный? Приём!"
     - сейчас, наверное, все умрём?
     - нательный крест сожми под рубахой...
     - Российский военный корабль! Идите на *уй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1113

    20 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Ти думаєш, я стану на коліна?!
    Так, стану, та лише перед іконою.
    Моя молитва, чиста і нетлінна,
    В твоїй душі давно під забороною.

    Ти думаєш, що очі у сльозах?!
    Та ні, вони лиш колір мають неба.
    Ти в них ніколи не поселиш страх,
    І "миру" твого нам не було треба.

    Ти думаєш, я руки опущу?!
    Я їх складу в молитві за хлопчину,
    Що зараз нищить всю твою орду
    За мене, за прекрасну Україну!

    Поглянь, моє волосся золоте
    Народ мій заплете в широку косу,
    А я йому подякую за те
    Під осінь стиглим і важким колоссям.

    Ти думаєш, я траур одягну?!
    Ні, я вберусь в найкращу вишиванку
    І голіруч піду на ту війну,
    Яку ти розпочав перед світанком.

    Ти думаєш, що скориш в боротьбі?!
    Ніколи! Моє серце - вільна птаха!
    Мені не шкода й крапельки в тобі,
    Бо кров моя - то протилежність страху!

    Тремтиш тепер листком у час грози,
    Бо кущ твій голий вже тебе відкине,
    Ти ж був кривим відростком від лози!
    Куди тобі до мене, України????!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1114

    20 бер. 2022
    Юра
    Путло
    І чого тварині ситій
    Треба ще коли поспить

    Знову в пошуці шкурини
    Знову мучить увесь світ

    Не буде кінця і краю
    Доки буде сука жить

    Тільки й спокою отарі
    Як подохне в одну мить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1115

    20 бер. 2022
    Лідія Розовик
    Буде жити Україна
    Не зламати дух козацький
    У русні забракне сили
    Знищить те, що є незламним
    Дух народу України!

    Поки на землі батьківській
    Грона стиглії калини
    Непорушні наші війська
    Й не замовкне солов’їна

    Доки небо синє видно
    Й поле золоте пшениці
    Буде жити Україна
    Й не складемо ми рушниці

    І допоки гімн лунає
    В вухах кожного і в серці
    Ворог лютий не зламає
    Козаків свободу й єдність

    Поки слово наше гостре
    Як тризубець український
    Посилатимем все н***й
    Що вороже, проросійське

    Навіть, як усі поляжем
    Пройдучи вогонь і воду
    Всьому світу ми покажем
    Що ми козацького роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1116

    20 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Вже котрий день ми боремось з ментальними каліками!
    Ми об'єднались силами в єдиний організм!
    І кожен день вступаєм в бій з тваринами безликими,
    В той час коли зростає наш Вкраїнський героїзм!
    І хоч  здригалася свята земля не раз під градами,
    І небо плакало та розривалося у цій страшній війні,
    Коли лікарні, школи та садки трощились під снарядами,
    І хтось  в той час із нас залишився назавжди без рідні...
    Та нас це не зупинить,  ми занадто сильна нація!
    Ми відіб'ємо Харків, Маріуполь, Суми й Київ не здамо!!!
    Заждіть ще трішки москалі, вам подаруємо стагнацію,
    І запряжемо вас  невільників в улюблене ярмо!
    Ми не пробачимо той страх і плач дітей у сховищах,
    Розстріляних  безжалісно на вулицях впритул людей..
    Ми вас посіємо неначе добриво на всіх пасовищах!
    Та аж ніяк й ніколи не відступимося від своїх ідей!
    Ми - Українці! Ми -  герої ! Ми - єдині!  Ми - землі хранителі!
    За нами правда, мужність, сила і незламний дух!
    Ще трішки й проженемо ворога із власної обителі!
    Бо кожен з нас на цій землі завзятий відчайдух!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1117

    20 бер. 2022
    Мар'яна
    Без назви
    Пізні новини, від сирен втома.
    Вже кілька тижнів ночі не вдома.
    Скромна валізка, дрібні пожитки,
    Плани і мрії, чиїсь візитки.

    Ти повернешся, та станеш іншим,
    Може, чекає на тебе відчай.
    Певно, чекає на тебе мама.
    Дорога додому буде та ж сама.

    Знайомі провулки, твоя зупинка,
    Кіоск, аптека, стійкі будинки...
    Втомлена добре знайома двірничка.

    Спогад пече, немов запальничка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1118

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Забери свою дитину
    Забери свою дитину
    в дом родной, в Россию, мать -
    кровью мел в руке размыло,
    крест не смог дорисовать.

    Забери свою дитину -
    ты должна была бы знать,
    что за старого дебила
    он поехал умирать.

    Забери свою дитину,
    если сможешь опознать -
    то ль граната, то ли мина,
    там уже не разобрать.

    Забери свою дитину -
    он пришёл сюда стрелять
    по садочкам и хатинам.
    Не успел курок нажать.

    Забери свою дитину -
    ворон начал уж клевать.
    Парашютом зацепился,
    лётчик-ас, твою же ж мать.

    Забери свою дитину.
    Танк за дымом не видать.
    Обгорел, а по затылку
    чем-то стали добивать.

    Забери свою дитину,
    как же мне тебя назвать...
    Не забудь с кишени вынуть
    семечки, чтоб пожевать.

    Под берёзкой, под рябиной -
    выбирай, где поховать.
    Забери свою дитину
    с Украины нахуй блядь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1119

    20 бер. 2022
    Євген Данілов
    Іду на смерть заради Батьківщини
    Іду на смерть заради Батьківщини,
    Іду на смерть, бо хто ж, якщо не я?
    Усе полишив, попрощався нині,
    У тихій гордості і сумі вся сім'я.

    Не за трофеями, з надією розжитись,
    Не за амбітним прагненням сяйнути.
    Щоб дітям совісно у очі міг дивитись,
    У мовчанці про те, що не збагнути.

    Іду на фронт гарячий і запеклий,
    Туди де варто й необхідно послужити,
    З прапором гідності у саме пекло,
    Де треба відстояти право жити.

    Іду щоби в немарній цій війні
    Життя навчитись щиро віддавати,
    Палаючи у вічному вогні,
    Із попелу постійно воскресати.

    Йду тисячами ніг, очей, умів
    На зустріч втаємничених резонів,
    До незбагненних мрій із світлих снів
    До власного світогляду кордонів.

    На фронт, на бізнес, до навчання,
    На службу вірну гіпократовому вченню,
    За Лисенка мистецькими надбаннями,
    Сковороди містичним одкровенням.

    За всіх величних прикладом нетлінним
    Іду на смерть і їй несу дари...
    Схиляю голову з повагою уклінно,
    І дякую плодючій цій землі.

    Бо ж дарувала предкам та й мені
    Можливості щоб вирости з зерна,
    І щоб вдивляючись, в небесній вишині
    Вловити батьків заповіт добра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1120

    20 бер. 2022
    Леонід
    Мопсяки
    Немає правди в Мопсякії,
    А є обитель царства й зла,
    В якому правлять лиходії,
    А над Землею чорна мгла.

        Головний мопсяк сидить
        У своїй мопсярні,
        Та скликає мопсяків
        До своєї псарні.

    По мопсярні походжає
    Мопсяківський царик,
    А мозку він стільки має,
    Як тенісний шарик.

        Походжає як у тіні,
        В особистім раї,
        Та в сусідній Україні
        Ворогів шукає.

    Приснивсь йому страшний сон,
    Що там скрізь «бандери»,
    А їх боїться мопсон,-
    Як тої холери.

        Тож почав він мопсяків
        Туди засилати,
        До українських степів,-
        Вбивать й грабувати.

    Але вільні українці
    Мопсяків спіймали,
    Та цим монстрам на макітрі
    Роги позбивали.

        Та й погнали їх назад
        В їхню Мопсякію.
        Вила всунули у зад
        Царю – лиходію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1121

    20 бер. 2022
    Наталя Махначова
    Найніжніші обійми
    З’явилося трішечки часу…
    Я знову про тебе мрію!
    Хоч зараз ти дуже далеко,
    Та бути без тебе не вмію.

    Про кого ти думаєш вранці
    Із першим променем сонця?
    Пішла в добровільний полон я
    І мрію про ніжність в долоньці.

    Якийсь невідомий мислитель
    Сказав дуже правильний вислів:
    «Ти з тим, з ким в думках засинаєш,
    І з ким свої мрії колишеш».

    Часи зовсім інші настали
    Не знаємо, що буде завтра,
    Тому те, що ще не сказали,
    Можливо, вже варто сказати.

    Моя найсильніша потреба,
    Ти мій найжаданіший погляд!
    Я згодна тебе дочекатись,
    Щоб тільки ти був знову поряд!

    Ти мій навіть дуже далеко,
    В думках я тебе обіймаю,
    В твої найбажаніші очі
    І в душу твою я вдивляюсь.

    Нікуди тебе не відпущу,
    Як буду тебе цілувати!
    Твої найніжніші обійми
    Буду дуже міцно тримати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1122

    20 бер. 2022
    Грицина НМ.
    Без назви
    Чим пахне дитяче життя?
    Какаом і булкою з маком,
    І затишку відчуттям,
    Ялинкою й Новим Роком,
    А ще це ванілі тон,
    Солодкий та дуже духмяний,
    Або, ще коли батон
    З пекарні привозять рано...
    Це запах банану і каш,
    Або , як в садочку в ідальні.
    Так пахне ще борщик наш
    І ще печенюшки мигдальні.
    Так пахне бабусин хліб
    І булочка у корзині,
    З якої зубами зішкріб
    Помадку ще в магазині.
    Так пахне дитяче життя,
    В варенячку і щокате..
    А чим пахне дитяча смерть?
    Скажи мені,  руський солдате???
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1123

    20 бер. 2022
    Тетяна Марадь
    Без назви
    Ти прокинешся завтра сильнішим,
    Витреш заспані сльози з щоки.
    На тринадцятий день тижня
    І тринадцятий день війни.
    Ти відкриєш вкладку «новини»,
    І замре твоє серцебиття
    У надії, що ми тепер вільні,
    У надії на старе життя.
    Та старе життя вмерло і згасло,
    І тепер не повернеться знов.
    Але дещо незмінне й ясне -
    То твоя до країни любов.
    І коли перемога настане,
    Та, поміть: не «якщо», а «коли»,
    Знай: заради цієї любові
    Ми цих орків і перемогли.
    Ти прокинешся завтра і знову
    Вмиєш втомлене своє лице.
    І подумаєш: геть тривогу,
    Україна понад усе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1124

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Напали окупанти...
    Напали окупанти зранку,
    Пішли ракет удари й танки.
    Вкраїну хочуть захопити,
    Та не посміємо сидіти!

    Гуртуйся міцно, мій народе,
    Переживемо всі негоди!
    Весною все кругом відтане,
    А ворог добривом нам стане.

    Не скорить нас росія вбога,
    За нами буде перемога!
    Загарбник труни хай готує,
    І звернення моє почує.

    Ми будем палко захищатись
    І жорстко з вами розбиратись!
    Не заслужили ви пощади -
    Умрете в муках, ниці гади!

    Диктатор вас послав на смерть,
    Ми ж вас ненавидимо вщерть!
    Зітремо, розстріляєм разом -
    Вивозитимуть вас камазом.

    Зібралось гніву в нас і злості -
    Повибиваємо з вас кості!
    Пірнете в кров свою, як воду -
    Не відберете в нас свободу!

    За що ж ідете воювати,
    І на чужині умирати?!
    Здавайтесь краще у полон -
    Бо так суворий в нас закон.

    Боротись будемо запекло -
    Усіх відправимо до пекла!
    Підемо ж в бій у цій годині!
    Тримаймось! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1125

    20 бер. 2022
    Тетяна Леонт'єва
    Молитва в серці
    Молитва в серці кожен день,
    Тривога, розпач, щем, надія,
    Єдина лине із пісень -
    Це Гімн моєї Батьківщини!
    І у морозні дні  весни
    Всеж не тепла бажають люди,
    А жити вдома без війни!
    Та окупант лютує всюди,
    Москаль вбива, руйнує все,
    Йому пробачити не в змозі,
    А небо в котрий раз гуде -
    І спрагло страх ковтає сльози!
    Гримить гуркоче у серцях
    Гарячих, повних віри й болю,
    Молитва до Небесного Отця
    За України  славу й волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1126

    20 бер. 2022
    Nick Golovko
    Лан і Небо
    Лан золотий і синє Небо
    Тінь чорна злобної орди
    Накрила знову, знов їй треба
    Крові, землі, рабів, біди

    Цей Лан таке не вперше бачить
    Він стане тернами, вогнем
    Наругу Небо не пробачить
    Кривава ніч знов стане днем

    Бо зерна волі і свободи
    Посіяні на цій Землі
    Зійшли й зв‘язали сніп Народу
    З мечем, і плугом на ріллі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1127

    20 бер. 2022
    Галина Пкхник
    Judas of the 21st century
    Judas of the 21st century

    A drop of blood. A tear shed at the start…
    Deployed armed forces turn them into rivers.
    For centuries unseen barbaric mud
    in torrents comes, though doomed to shiver.

    You, false pretenders of unsound mind!
    You, Cains with bloody Judas rites!
    With boots of soldiers trampling our lives,
    with missiles fired at civilians, banned mines.

    You cherish evil trying to disguise
    under the pretext “special operation”.
    It’s really special. Showing, bloody guys,
    how cruel rascals can be to whole nations.

    You, ‘liberators’ with a Judas kiss,
    fraternal people, with a snakebite weapon.
    God won’t forgive you perished children. This
    can’t be forgiven even by the Satan!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1128

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    В Буче вступили в неравную схватку
    В Буче вступили в неравную схватку
    русские парни. Хочу улыбаться.
    Мчались в атаку, стреляя из танков
    в памятник бедным солдатам-афганцам,
    их повторяя судьбу на чужбине,
    так же шарахаясь каждого камня.
    Просто ответьте - ну что вы забыли
    в Буче, несчастные русские парни?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1129