###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

##

##

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    6 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Переддень Війни
    Не лякай нас війною, мерзлота,
    Ми шляхи усі ці вже пройшли,
    Нас бомбили, стріляли в нас з дзота,
    Та здолати ніяк не змогли.
    Ми  незламні, і хочем свободи,
    Хочем лиш, щоб правда жила,
    Приклад з нас беруть інші народи,
    Які прагнуть миру й добра.
    Не боюсь я стрільби з автомата,
    Не лякаюсь ударів снаряд,
    І як треба, поляжу за брата,
    Що вперед лиш іде - не назад.
    Ти не думай, що дух наш зламаєш,
    Не гадай, що без бою здамось,
    Чи можливо собі ти гадаєш,
    Все що маєм нам легко далось?
    Тож не смій сіять смерть та руїни,
    Горе, сльози, й печаль матерів,
    Бо у світі наш стяг України,
    Майорітиме як майорів!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11257

    6 квіт. 2022 р.
    ТУРЧАК СЕРГІЙ
    Як звати тебе, мій безвусий герою...
    Як звати тебе, мій безвусий герою,
        Василь чи Богдан, чи Степан ?
    І де те дівча, що стрічало з тобою
    Ранковий над містом туман ?

    Життя без війни, та без страху і болю.
    За це зараз  саме йде бій.
    За нашу струнку українську тополю,
    Та безліч звичайних надій.

    Життями платити за нашу свободу
    Нас змушує нелюдь – москаль.
    Життями  - за землю, за хліб та за воду,
    Та просто за нашу мораль.

    Живі повертайтесь  до дому, соколи,
    Країну  підняти з руїн.
    Не дайте війні повторитись ніколи,
    На всі покоління цей дзвін!

    Розквітне бузок і прийде перемога!
    І в небі знов буде блакить!
    А поки що, виє і виє тривога
    І серце від того болить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11258

    6 квіт. 2022 р.
    Олена Петухова
    У сховищі
    Луна повітряна тривога…
    Тривога в серці й на душі.
    Сиджу, молюсь тихенько Богу,
    Пишу у сховищі вірші.

    Так страшно, що і сну нема.
    Думки – лише про головне.
    Коли ж закінчиться війна?
    Коли цей жах мине?..

    Війна все зводить нанівець.
    Руйнує мрії, гинуть люди…
    Прийде й війні сумний кінець!
    Та як колись – уже не буде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11259

    6 квіт. 2022 р.
    Станіслав
    Закрийте небо
    Закрийте небо не від сонця,
    Закрийте небо від снарядів,
    Від тих ракет, що свищуть в небі,
    Від бескінечних, сірих градів.

    Вони рвуть дітям нашим тіло,
    Ми всі вмираєм разом з ними.
    Закрийте небо від фашиста,
    Уже достатньо схоронили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11260

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Сухоставська
    Без назви
    Стіни обдерті, отруйна імла,
    Купи заліза і битого скла,
    З вікон дим виривається чорний,
    Містом блукає Ангел потворний...

    Дихає холодом, кроки неспішні,
    Гадюками в'ються думи зловтішні,
    По купах сміття і по крові ступає -
    У нього "жнива", "врожай" свій збирає...

    Он-де в куточку затихло дівчатко,
    міцно стиснуло своє ведмежатко,
    А ось двоє, напевно прощались,
    Поруч лежать, навіки обнялись...

    Трохи подалі, між згорілих машин
    Розстріляні батько, мати і син,
    А там от хлопчина собаку прикрив...
    "Як їх багато! І хто ж це зробив?"...

    Спинився Ангел, на хвилю застиг,
    Емоцій не видно в зіницях пустих...
    А далі над містом піднявсь, озирнувся
    і вперше від жаху здригнувся...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11261

    6 квіт. 2022 р.
    Аліна Войтенко
    На моїй землі іде війна!
    На моїй землі іде війна...
    Горить душа вогнем на полі бою
    СКАЖИ, Росіє, ЦЕ ЧИЯ ВИНА??!!
    Що наші діти знають присмак болю,
    Що наші матері вже котру ніч
    В молитві небо криком розривають
    Скажи, чому так гірко навсібіч
    Сирени щохвили завивають?
    Чому мій Київ у метро сидить?
    Чому мій Харків впав додолу градом?
    Чому швидка з мигалками летить,
    Чому весна не прогулялась садом?
    Скажи  - "вєлікая страна "...
    Таким ти бачила "спасєньє"?!
    Через кордон в чуже, як сарана
    Не потребуємо твоє "асвабажденьє"!!!
    Йди геть!
     Тонути в морі сліз
    Ти будеш вічно "славная дєржава "
    Бо хто меча до мене в край приніс,
    Той вже ніколи не пізнає слова - слава.
    Той вже ніколи в сотні поколінь
    Вже не відчує смак благословіння ...
    А ми всі разом скажемо: "АМІНЬ!!!"
    Не ти, а Бог нам дасть своє спасіння!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11262

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Корбут
    Без назви
    Україно, не плач моя рідна,
    Тут найкращі у світі родини
    І найкращі у світі сини
    Не залишать тебе у біді.
    Бо це люди твоєї землі,
    Відчайдушні і вірні вони.
    За нард свій, дітей і батьків
    Боронять тебе від москалів.
    В них великі і щирі серця,
    Що палають і плачуть від болю.
    А ,за мужністю крихка душа ,
    Яка б’ється за правду і волю.
    І без хлопців відважних твоїх
    Не булою б тебе вже, Україно.
    Будь спокійна, терпи і молись
    За свого Українського Сина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11263

    6 квіт. 2022 р.
    Галина Сухоставська
    Молитва за Воїнів
    Ти є ТОЙ, що собою усе наповняєш,
    Ти все чуєш, і бачиш, і знаєш.
    Глянь же, що тут пітьмою накоєно,
    І вселися у кожному нашому ВОЇНУ.
    Дай ГНІВУ, за пекло страшнішого,
    Дай ДУХУ, від сталі міцнішого,
    Дай ДУМКИ, за вітер швидшої,
    Дай ПРАВДИ, за море глибшої,
    Дай РОЗУМУ, за лід холоднішого,
    Дай ПОМИСЛУ, від кришталю чистішого,
    Дай СИЛИ, за гори вищої,
    Дай ЛЮБОВІ, за душу ближчої.
    Щоб кожному світла стати частиною
    І в помсті святій ЗАЛИШИТИСЬ ЛЮДИНОЮ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11264

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Печевиста
    Доки…
    Доки не залунають сирени по всьому світу,
    люди нажаль цього не зрозуміють.
    Доки не пролитить над ними ракета,
    не відчути їм страху, що ніби так далеко.
    Доки їх рідний татко не покине дому,
    щоб захистить свободу й здобуть перемогу.
    Доки не заберуть найкращих й найрідніших,
    не зрозуміть їм біль наш, він не грішний.
    Я розумію, все минає,
    але війна залишиться, вона не зникає…
    Буде в серцях і душах наших,
    крові та ДНК, у піснях, фільмах й у думках.
    Як з нею жити, ніхто не знає,
    від неї нажаль нічого не допомагає,
    але я безперечно знаю, русню ту Бог ще й як покарає!
    Не буде їхньої держави й стануть вони нижче крис, бо з корабля вже не втекти.
    Туди ми їх щасливо відправляєм
    І там їм місце назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11265

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнірук
    ДІЙСНІСТЬ І СОН
    Я сьогодні стріляла вві сні з автомата...
    Лютий ворог до мене ввірвавсь на поріг
    І погрожував знищити вщент мою хату,
    Якщо я не залишу його на нічліг.

    І почав волочити мене в мою спальню.
    Я сказала: «Спочатку тебе пригощу
    Чимось смачним... ходімо зі мною в їдальню...»
    А в думках: «Зараз чимось тобі відомщу!..»

    Перша думка – пательня «важкуча» на плиті
    (у ній дійсно були іще два голубці)...
    Як вдалося, не знаю, зловити ті миті?..
    Цим знаряддям влупила його по «башці».

    Впав важкий автомат з рук брудних і кривавих.
    І уперше в житті я його підняла,
    Щоб знайти той курок і натиснути жваво...
    Та спочатку поставу зручну прийняла.

    Він почав ворушитись... і серце забилось,
    Від переляку руки і тіло тряслись,
    Та я в цьому двобію ще більш розлютилась,
    І вже сили й хоробрість – стріляти знайшлись.

    Черги одна за одною йшли автоматні
    По ногах, по руках, голові і грудях.
    – Це, падлюко, тобі за всі залпи гарматні,
    За ракети... за біль України і жах...

    За насилля жінок і діточок невинних,
    За погроми будинків та інфраструктур.
    За свавілля й здійснення наказів злочинних
    А іще – нелюдських, звірсько-хижих тортур.

    Я проснулась в поту, та не зникло страхіття,
    Що в очах мерехтить і лютує щодня.
    Не загоїти рани і через століття,
    Що свідомо принесла рашистська брехня.

    Довго будуть приходити в снах ще кошмари.
    Не одне покоління зросте у журбі,
    Та Вкраїна міцна і розвіє ті хмари,
    Що накрили Її у жорсткій боротьбі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11266

    4 квіт. 2022 р.
    Євгенія Горецька
    В клетках*
    У нас у всех свободу отобрали…
    Мы за стеклом, тяжёлыми  дверьми сидим…
    С декоративными пернатыми местами поменяли…
    На стаи птиц свободных в небе массово мы с завистью глядим…

    Как скучно жить, когда тебе даны квадраты…
    Ты знаешь каждый дюйм на ощупь, хоть глаза закрой…
    Ты ешь и пьёшь, не болен, но озноб утраты…
    Ведь отобрали главное: комфорт, свободу и так нужный всем психологический покой…

    Под вой сирен хватаем телефоны,
    чтоб люди в «клетки» спрятаться быстрей смогли…
    По всей стране таких нас миллионы…
    Из-за одной предсмертно-жалящей тупой хуйни….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11267

    6 квіт. 2022 р.
    Мар'яш Аріна
    Не забути, не пробачити!
    Дихає ще те імперське лахміття,
    Смертю смердить, ще вантажить вагони...
    Тями нема, що його лихоліття
    Скоро ввіп'ється у зморщені скроні.

    Потяг ерефії зійде з дистанції
    Ґвалту й наруги з людської історії,
    Скине свою народову субстанцію
    На кільцовій закривавленій колії.

    Бігтиме друга по ній там знедушена,
    Зраджена, скута, засліплена злобою.
    І осягнути вона буде змушена,
    Хто саме  є творцем русофобії...

    Нам залишиться шлях до покути —
    Жахи усі сфільмувати, зазначити.
    Щоб, не дай Боже,  знов не забути...
    Щоб, не дай Боже, знов не пробачити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11268

    6 квіт. 2022 р.
    Юлія Корбут
    Без назви
    Свята земля, свята Країна
    Ти серед всіх Держав перлина.
    Могутня, сильна, добра, мила,
    Незламна, вільна Україна!
    Прийшов до тебе рано в ранці
    Кацап в своїх засраних штанцях.
    Почав дітей твоїх вбивати
    І землю нашу руйнувати.
    Хотів тебе він похитнути
    І в кайдани свої запхнути.
    Та , недарма ж ти УКРАЇНА,
    Де всі ми - мужняя Родина.
    Де кожен - син , і батько й мати
    Тебе піднялись захищати.
    Кричати я хочу від болю,
    Та, не зламати нашу волю.
    Вони тирани - смерть їх доля,
    Країна вздригнулась від горя.
    За сльози, біль всіх наших втрат
    Будь проклятий рашиський кат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11269

    6 квіт. 2022 р.
    Аліна Войтенко
    Геноцид
    Це якесь божевілля
    Кадри ніби... кіно...
    Погоріле бадилля
    і життя...в полотно...
    І життя просто неба
    так скінчилось...За що?
    В серці виє жалоба...
    Для них цінність - ніщо
    Для них серце - кросівки
    Для них діти - трава
    Для них постріл гвинтівки -
    це звичайні права...
    І зґвалтовані люди,
    одна з їхніх розваг
    Прости, Боже...паскуди...
    що родились в гріхах
    Що родились в неволі
    для прислуги царю...
    Покалічені долі...
    І ні грама жалю...
    І ні грама святого
    в жилах б'є самогон...
    Тяга лиш до чужого
    Не знайомий кордон...
    Килими, сковорідки,
    Щастя їхня межа
    І скривавлені дітки -
    Безневинна душа...
    Тепер крики печалі -
    це навіки ваш гімн!
    І для тих, хто мовчали
    буде він навздогін
    І для тих, що ще будуть...
    Кров на ваших руках!
    Не пробачать вам люди
    Руській мір у лапках...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11270

    6 квіт. 2022 р.
    Аліна
    Связаны руки
    Связаны руки,
    Вырвано сердце,
    Стиснуты зубы,
    Отчаянье и гнёт.

    Хочется бегать,
    Хочется прыгать,
    Связаны ноги,
    Выстрелом в мозг.

    Лежит Человек,
    И тварь смеётся,
    Тащит себе
    Носки и костюм.

    Молчит Человек,
    А тварь смеётся,
    Тащит себе
    Посуду и стул.

    Глаза Человека
    В небо посмотрят,
    Молча крикнут,
    Застынет кровь.

    Связаны руки,
    Но сердце свободно,
    Навеки свободно
    От вас, рабов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11271

    6 квіт. 2022 р.
    Станіслав
    Найкраща весна
    Цього року весна буде найкраща,
    Вона подарує свободу і щастя.
    І вогонь у серцях буде горіти,
    І ніхто не зуміє його загасити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11272

    22 бер. 2022 р.
    Євгенія Горецька
    ***
    Как в одночасье захотелось тишины…
    Обыденности, быта, скучной жизни….
    Где по ночам лишь звёзды в небе нам видны…
    Ни вспышки, ни ракет хвосты, ни смерть несущие металла брызги…

    Тебя за ночь нашли все, для кого ты честно дорог,
    Хотя поссорились по мелочи ещё лет пять назад….
    «Ты жив?! Переезжай с семьёй ко мне без глупых отговорок!
    Здесь безопасно… Здесь фашисты мирных не бомбят!»

    Как в 21-м веке это получилось?!!!!,
    Что по глупейшей прихоти безумного царька…
    В одно мгновение планета сна лишилась…
    Одни семей, домов, ДЕТЕЙ….
    Другие, молчаливые рабы - лишь СЛАДКОГО ЧАЙКА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11273

    3 квіт. 2022 р.
    Світлана
    " А світом тоді правив..."
    А світом тоді правив сатана...
    І влаштував для всіх країн він бал.
    І ось зайшла ледь-ледь жива ВОНА
    Стражденна УКРАЇНА на загал
    В подертім платті, ноги у крові,
    На голові терновий той вінок,
    Побита, палена, в німій журбі
    І рани видно прямо до кісток.
    А на ногах й руках слід ланцюгів,
    Спраглі ті губи просять так води...
    Та лише глянула вона на ворогів -
    Вмить прошептала: "Боже, відведи!
    Мої міста і села у руїнах,
    А люди й діти гинуть день при дні.
    Та не поставить він нас на коліна,
    Хоч в ранах я, і жи'тло у вогні!
    Мене народ мій любить і леліє!
    Я горда тим, що люди є такі,
    Які мене ніколи не покинуть
    Й не схилять голови в покорі лиш тобі!
    А ви,країни-сестри, не коріться,
    Не йдіть на зговір й зраду сатани!
    Розправте плечі ваші, стрепеніться!
    Живіть! Хай будуть довгі ваші дні!"
    Країни трішки враз зашевелились
    І почали потрошку обіймать
    Стражденну але сильну УКРАЇНУ.
    А той бридкий - ще більше лютувать!
    За всим оцим спостерігав десь БОГ.
    Він Янголів послав на допомогу,
    Вселив надію, віру, дав добро,
    Пообіцяв стражденну Перемогу!
    "Ти лише вір і трішки потерпи,
    Бо ми також ведем війну із ними.
    Нерівні сили... Пильність їх приспи.
    Щаслива будеш із дітьми своїми!
    Моліться, люди! Все почую я
    І Янголів пошлю на поле бою...
    Квітучою ще буде та земля,
    Що не скорилася і виборола ВОЛЮ!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11274

    6 квіт. 2022 р.
    Ліда
    Ми вистоїм!!!!
    Ми вистоїм!!!Ми видержим!!!!
    Ми зціпим зуби!!!
    Ворогу, дамо понюхать пороху.
    Начинемо їх кулями
    Щоб знав як лізти з дулами,
    Топтати грязним чоботом,
    Усе що нам так дорого.
    Ми будем нищить кожного,
    Хто так посмів знущатися над мирною країною, зробив її руїною.,
    Посмів своїми градами спотворити красу її, вбивати мирних жителів, КАТИ-не визволителі.
    Від кого нас спасати ви, прийшли скажіть на милість же?Ви тільки біль приносите, усюди де лиш з'явитесь!!!Ви є не люди-бидло лиш, з самим лукавим знаєтесь!!!
    Але ми гідно вистоїм, ми видержим!!!Ми нація!!!!Об'єднані, згуртовані, лиш перед Богом скорені!!!Ми козаків нащадки є, ми вільним духом сповнені і віра у майбутнє є, що буде все по новому.Усе ми відбудуємо і зробим навіть краще, і вже ніколи ворогу так підло не напасти .І все усюди зацвіте, зазеленіє, заспіва, і ввесь світ буде чути нас,  Україна вистояла , і навіки жива!!!
    Слава Україні!!Героям Слава!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11275

    6 квіт. 2022 р.
    Олег
    Грозовой батальон
    Белый сумрачный дождь перекрасил зарницы
    И по нитям дорог далеко прошагал.
    Он как будто искал безымянные лица -
    Унесённых войной за земной перевал.

    Только нет у войны неотмеченных судеб,
    Как и нет у неё неизвестных солдат.
    Слышишь, как в небесах из тяжёлых орудий
    Они мне и тебе о себе говорят!

    И как только гроза разгуляется где-то
    И погонят ветра вездесущий озон,
    Чиркнет молния спичкой холодного света
    И на небо взойдёт грозовой батальон.

    И над Богом войны эхо гулких раскатов
    Будет долго звучать в тишине городов.
    Грозовые дожди это наши солдаты
    Из бездонных глубин растревоженных снов.

    Они пали на землю и капли святые
    Остудили её, словно слёзы икон.
    Но всё кажется им - снова годы лихие
    И на небо спешит грозовой эшелон.

    И как только гроза разгуляется где-то
    И погонят ветра вездесущий озон,
    Чиркнет молния спичкой холодного света
    И на небо взойдёт грозовой батальон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11276

    6 квіт. 2022 р.
    Zory
    Росія- ти велика і могутня?
    Росія- ти велика і могутня! А чим ти славишся і славиш свій народ?
    Ти подивись навколо і подумай, яких ти виродків вирощуєш і зброд.
    Росія- ти велика і могутня! А чим велика і могутня ти?
    А тим, що все навколо тебе тухне, а люди, - нелюди без серця і катИ.
    Росія?,- ти велика і могутня? А запитала ти себе - на ЩО ж?
    А я скажу: на біль, на бідність, на страждання, на муки і на трухлене лайно!
    На зло, на гіркі сльози, на нещастя, на збочення і ґвалтувань людей,
    на мародерство, блядство і на кулі, які летять сьогодні на дітей…
    І справді, ти, Росія, саме ЦИМ могутня,
    Могутня і велика на весь світ, -
    нема тобі прощення і навіки горіти булеш ти в пекельному вогні!
    Горіти в криках, і прокльонах людських і задихатись від болючої петлі,
    що стисне горло кожному солдату, який знущався і глумився від душі…
    Горіти будеш довго і повільно, і мучитись, страждати в «пух і прах»,
    І лиш тоді засяєш ти могутньо для всього світу, як «Російський крах»…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11277

    25 бер. 2022 р.
    Марта
    Місяць війни
    Місяць війни…
    Безліч думок, а в слова не вкладу.
    Місяць війни…
    Тонни сліз і різкого страху.

    Хтось на фронті воює давно,
    Взявши зброю уперше до рук,
    Хтось до Польщі у перший вагон -
    В кращий світ прокладати маршрут.

    Фермер танка краде у русні
    І дарує трофей ЗСУ,
    Хтось ще навіть посеред руїн
    Зберігає духовну красу.

    Скільки ще так, ховаючи страх,
    У підвалах сирих живучи,
    Будуть мами дітей на руках
    Обіймати, в думках плачучи?

    Скільки хлопців без досвіду в бій
    Проведуть ніжні руки дівчат,
    Не зронивши й сльози, поки біль
    Застигатиме в їхніх очах?

    Скільки часу окупанти дадуть,
    Поховати щоб рідних батьків,
    Чи відразу нещадно уб’ють
    Ще й бабусю на очах у синів?

    Хай як важко (на війні не без втрат),
    Хай нескоро закінчиться бій,
    Та не вернеться й рускій солдат,
    Бо він вмре не в своїй боротьбі!

    Не туди йому йти цар звелів,
    Не на той він напав народ -
    Та країна не встане з колін,
    Тільки як перед нею Бог,

    А расєя - то так, хіба вічне ярмо,
    Що століттями лінію гне,
    Ніби ми їй рідня чи братський народ,
    Але то все дурне…

    Бо незламна душа в нас і кров,
    Що тече від дідів-козаків,
    І брати ми - лише між собов,
    Бо нема серед нас рабів!

    Будем жити у вільнім краю,
    Відбудуєм від Дніпра до Карпат,
    І на землю родючу, нову
    Вже не ступить ногою кацап,

    Бо для нього тут місця нема,
    Не прийде він на Захід, а Схід..
    Схід… Нехай краще тюрма
    Або ближче до пекельних воріт.

    Не пробачить народ мій русню,
    Хай би хто там і що кричав,
    Бо ви бились за останню трусню,
    Поки мій Маріуполь стогнав

    Від ракетних ударів, від мук,
    Що велично приніс «рускій мір».
    Наша кров не зійде вам з рук,
    Хай би каялись сто віків.

    Мало буде нам каяття,
    Не пробачить і цілий світ,
    Плавно канете в небуття,
    Повернувшись на п’ять століть.

    Україна ж підніметься знов
    Вище сонця, до нових вершин.
    Запанує в нас мир і любов
    Без найменших рускіх меншин.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11278

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнірук
    ШОК ВІЙНИ
    Від грохоту здригається земля.
    Вкраїна потерпає у страхітті
    Від жахів агресивного кремля...
    Війна у 21-му столітті.

    Пронизує все тіло повний шок.
    Розширились зіниці від напруги.
    Здається, що повітря – лиш ковток...
    Вселилися і відчай, і наруга.

    В думках роїться сущий каламбур.
    Душа вже не витримує мовчати.
    А в серці, наче тисячі бандур
    Готові, в безпорадності, звучати.

    Тремтіння рук, тривоги і печаль
    Від звісток, що лунають звідусюди...
    Збісився неприборканий москаль,
    Щоб в кліщі Україну затиснути.

    Киплять у грудях тисячі страстей,
    У ненависті, злості і фантомі.
    Ракети і снаряди всіх мастей
    Летять на наші всі аеродроми,

    Військові і частини, і склади,
    Садки, лікарні, школи і будинки...
    Росія нам насіяла біди
    І гатить по об’єктах без зупинки.

    Сирени ріжуть вуха і мозки.
    Біжать всі в бомбосховища, підвали...
    Напрошуються, в розпачі, рядки...
    А хтось живі знімає серіали...

    Нескорений козацький сильний дух
    Міцніє в жовто-синім розмаїтті.
    Оправиться Вкраїна від розрух
    І стане іще кращою у світі.

    Кошмари ці у пам’яті людей
    І в споминах надовго збережуться.
    Шкода  в неусвідомлених дітей
    Події ці в майбутньому озвуться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11279

    6 квіт. 2022 р.
    Гончерова Тетяна
    Без назви
    Зґвалтувати жінку... дівчину...
    Зґвалтувати дитину... групою...
    Це ж... просто... криваве місиво...
    Чи це збуджує... якщо купою?..
    Якщо вирізать Z чи свастику -
    Це для вас еротична фантазія?
    Якщо вирвати зуби й нігтики-
    Для свідомості евтаназія?..
    У вас немає ні серця, ні совісті!
    росіянин - убивця і кат!
    Все людське там згинуло повністю,
    росіянин - садист, не солдат.
    Викликати як може збудження
    Пошматоване тільце дитяче?..
    В головах у них гниль і збочення.
    Бог ніколи цього не пробаче!
    Зґвалтувати жінку... дівчину...
    Зґвалтувати дитину... групою...
    Це ж... просто... криваве місиво...
    А їх збуджує... якщо купою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11280

    6 квіт. 2022 р.
    Ліда
    Орда!!!!
    Хто орда , і хто навала?
    Вірно, це кацап держава.
    Хто кричить здєсь руській мір?Вірно, це кацап дурний.
    Хто сам голий, босий, п'яний,
    мат за матом  штани рвані?
    Це завдання над легке,
    це кацап, ну звісно-фее!!!
    Хто придумав що у нас всюди нацики, атас!!!!
    Що ми їхній руській мір , уж давно стрєлять хотім.
    Звісно , правда в цьому є, але ми не їм рівня, і давно вже не рідня.
    Різні цінності у нас,різні погляди на час.
    Ми будуєм, сієм, жнем,а вони прийшли з вогнем.
    Всюди нищать, всюди рвуть,людям жити не дають.
    Але як , скажіть вони ,можуть мислити як ми?
    Люди вільні  мислять здраво, мають вибір, мають право.
    А у них у голові лиш бандерівці одні, що вони їдять дітей, нападають на людей (тільки русскіх)....
     Звісно бійтесь.Ми такі!!!!!Зїмо усіх!!! Хто до нас прийде з мечем, той від нас вже не втече.
    Ну і трішки наостанок, щоб ясніше ще було,
     як кацапи  можуть думати нормально,  коли президент у них Ху......ло!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11281

    17 бер. 2022 р.
    Світлана
    Богатир
    - Мамо, милая, що за біда
    Навалилась на нашу країну?
    Що за "руська така орда",
    Що стріля раз у раз нам у спину?
    А чому нам не можна гуляти
    І у школу чому ми не ходим?
    Скільки можна по нас стріляти?
    Ми з підвалу давно не виходим.
    Мам, чому в тебе очі такі?
    Чом мене раз у раз обіймаєш?
    Не смієшся і сльози гіркі
    Знов і знов кулаком витираєш.
    Мамо, що це за слово "війна"?
    І чому так налякані люди?
    Нам несе лиш жахіття вона...
    А коли перемога в нас буде?
    Що то бухкає десь і дрижить вся земля
    І будинки наші ламає?
    На дворі вже прийшла весна,
    А пташки до нас не прилітають...
    Мамо, чому ти плачеш, скажи?!
    І де тато наш - його не бачу...
    Граюсь я, хоч і сумно мені.
    А ти плачеш - і я поряд плачу.

    Мама стисла за ручку мене
    І до себе ще раз пригорнула.
    - Моя крихітко, усе скоро мине! -
    Через сльози до мене всміхнулась.
    - Любий сину, ти мій золотий,
    Пам'ятаєш, читала я казку,
    Що живе триголовий десь змій.
    Він дихне - вогнем знищить все зразу...
    - А народ наш - то богатир? -
    Я у мами тут же питаю.
    - Так, дитинко. І татко там твій
    Змію голову грізну рубає.

    - Перемога - це що означа?
    - Богатир коли перемагає.
    - Вірю, прийде, мамо, весна -
    Й соловей у гаю заспіває!
    Витри сльози, мамо, не плач,
    У казках добро зверху буде!..
    - В нас не казка... Сину, пробач...
    - Богатир наш вистоїть всюди!
    Повір, мамочко, нене, мені.
    Хоч маленький, та я відчуваю.
    Ти не будеш більше в журбі!
    Народ вистоїть - я обіцяю!!!
    - Мій синочку, люблю я тебе.
    Звісно вистоїть і переможе!
    Богатир наш не підведе!
    А інакше і бути не може!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11282

    6 квіт. 2022 р.
    Рижих Микита
    Пісня про калину
    Небо спатиме й без нас -
    Щохвилинно, тихоплинно.
    Хрусткіт видовблених трас -
    Там ти виросла, калино,

    Там дощі, вогні, хрущі,
    Там шляхи, немов портали,
    Що припали до душі,
    Нас по-своєму вітали,

    Там від холоду земля
    Безязико шипотіла,
    Тиха пісня, мов змія
    Гіпнотично, йшла крізь тіло,

    Там бували я і ти,
    Там війна нас наздоганала,
    Зруйнувши всі мости -
    Нині й світу стало мало.

    Небо спатиме й без нас.
    Там, де вирвано калину,
    Буде сонце повсяк час
    Лоскотати променем
                                               дитину
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11283

    6 квіт. 2022 р.
    Zory
    Третій тиждень війна в Україні…
    Третій тиждень війна в Україні, а здається то все ніби «нині»,
    Як почалось в четвертій годині, де всі люди мов діти в перині,
    Міцно спали і горя не знали, день за днем нові плани складали
    І яскраве життя малювали; діти в школу ходили, сміялись
    І на теплу весну все чекали, щоб нарешті погратися з сонцем
    І відкрити для нього віконце, і впустити із ним теплий вітер
    І відчути запах ніжних квітів…
    Третій тиждень війна в Україні, а здається то все ніби «нині»,
    Наче час зупинився, як в тіні…де немає ні сну, а ні мрії
    І весна та прийшла дуже дивна, де ні сонце, ні вітер не гріє,
    Де пташки перестали співати, а всі квіти в могили вростати…
    Де земля вкрилась слізьми і горем, де все тіло пропитане болем,
    Де вже струни й музика не грають, лиш дзвіниці у церквах співають .
    Третій тиждень війна в Україні, а здається то все ніби «нині»,-
    Де живеш тільки миттю, в надії, щоб прокинутись в щасті і в мирі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11284

    6 квіт. 2022 р.
    Zory
    Молитва
    Боже милий і єдиний,- наш спаситель світу,-
    На колінах хочу в тебе щиро попросити:
    Вберегти нашу сім’ю, вберегти родину,
    Вберегти від ворога брата, дочку, сина,
    Дай сміливість  і терпіння, дай нам мужню силу
    Захистити у війні неньку Україну! Дай нам, Боже, все що можна, ворога відбити,
    Розбуди ввесь світ для нас, щоб йшли боронити
    Щоб усі побачили, як молитва діє
    Проти зла, болю, нещастя і страшного лиха!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11285

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Кушнірук
    ЯК ЖЕ СТАЛОСЯ ТАК?..
    Бог пророчив мені всі світанки у тиші стрічати,
    Коли в більшості міст України спокою нема –
    Зриви бомб...  все руйнується, гине... чи можу мовчати,
    Якщо землю мою оповила російська чума?..

    ЗМІ, канал-телеграм... нам звіщають жахливі новини,
    Де щодня йдуть бої, і зі смертю зливається кров.
    Рветься серце моє, від напруги пульсують судини,
    А в душі – каламбур... ДЕ Молитви святої покров?

    О, мій Боже! Прости! Подивись на страждання і горе!
    Чим же так у житті український народ завинив?
    Чому Ти допустив, що вночі не всміхаються зорі,
    І чому Ти у сонячний світ браму нам зачинив?

    Як же сталося так, що не стримав Ти руського «брата»,
    Що у заздрості жив, у брехні зомбував свій народ
    І знаходив у мирній державі нацистського ката,
    Ніби той мордував росіян, їм затулював рот...

    І зійшов сатана із ядучого свого престолу
    На плешиве пуйло, з божевільним нутром в голові.
    Та піднявся весь світ – зупинити «царя» вседозволу,
    Бо у вбивці цього усі руки по лікті в крові.

    Іще трішки, і час його кари доконче настане.
    Україна зросте і зачистить жахіття руїн.
    Та, на жаль, іще довго ятритимуть боляче рани,
    Й над церквами, у пам’ять загиблих, лунатиме дзвін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11286

    6 квіт. 2022 р.
    ТУРЧАК СЕРГІЙ
    Ти, народжений жінкою,теж людина !
    Ти, народжений жінкою,теж людина !
    Та чому ти про це забув ?
    І  повсюди ведеш себе, як скотина.
    А про чемність ти що-небудь чув?
    Чув, що боже творіння – людство !
    Кожен з нас неповторним є.
    І чи чув ти щось про іудство ?
    Ні!  Тобі не болить моє.
    Ти- бур’ян без землі та неба.
    Ти- непотріб, космічне сміття!
    Ти, ти просто тупа амеба.
    І у тебе нема майбуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11287

    6 квіт. 2022 р.
    Катерина Андрощук
    Без назви
    Ми зараз свою історію
    Закривавленим пишем пером.
    Наш край заливають кров'ю
    Ті, кого ми стрічали з добром.

    Я упевнена: ми їх здолаємо,
    І це лиш питання часу.
    Прошу тільки: не забуваймо
    про тих, чия свічка згасла.

    Усіх — і військових, і мирних,
    Й місця бойової слави,
    І те, як маленька Охтирка
    Під бомбами мужньо стояла.

    І кров'ю умитий Гостомель,
    Макарів, Ірпінь та Іванків,
    Де люди, сховавшись у погребах,
    Не бачили тижнями ранків.

    Згадайте хоробрих херсонців,
    Нескорених харків'ян,
    Як Буча вмирала під сонцем
    Від завданих «Градами» ран,

    Як древній дідусь Чернігів
    стояв попри біль і страх,
    Як гнали «нових печенігів»
    У «истинно русских» містах.

    Не викинуть з серця ніколи,
    як дикі сини орди
    бомбили лікарні і школи,
    будинки й дитячі сади.

    Не зможемо ми простити,
    Не зможемо ми забуть,
    Та ненависті сталагміти
    У наших серцях не зростуть.

    Життя ми відновимо мирне,
    Але не забудем довік
    маленьку-маленьку Охтирку
    І Київ, який переміг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11288

    6 квіт. 2022 р.
    Seeinjune
    діставай свої кращі футболки
    я б на очі вдягнула пов’язку:
    забувати
    криваві обійми

    забувати демонів
    в’язнів
    і в житті не вдивлятись в новини.

    не вдивлятись в обличчя
    заплакані,
    і розгублені і розлючені.

    ми із катами спілкуємся матами,
    посилаючи на три букви.

    ми покликані бути сильними,
    щоб творити історію - вільну.

    так з підручників зі свободи: мирне небо дається війнами.

    мирне небо дається вірою, гучним співом, із жартами, мемами.

    вбережем - ще трохи
    вистоять

    відбудуємо все за потреби

    зрозуміємо, самоідентифікуємось

    і назавжди себе зрозуміємо:

    нам ще стільки всього у майбутньому,
    нам ще так необхідно жити!

    діставай купальники, креми
    діставай свої кращі футболки

    нам ще всім - в Крим купатися влітку.
    Нам ще всім - на Подоллі тусовки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11289

    6 квіт. 2022 р.
    Zory
    Ми- непереможні!
    Жили наші українці, вже й біди не знали,
    Рік за роком на землі мир ми будували,
    Та прийшла «біда» зі сходу, «чорна смерть в пов’язці»
    І почала руйнувати нам майбутнє нації,
    Захотіла захопити в свої гнилі руки
    Наші землі, наші статки, украінські душі!
    Та не знали вони того, що найбільш їх кляття,-
    Це ж їх власна кров, і спокій, і Боже прокляття…
    На народ, який ні в чому синів повтрачає
    І в далекому краї навіть не вховає…
    Буде плакати весь світ за невинними тілом,
    Що в «наказі» душу клало і в землі зогнило.
    Так що, Ворог, схаменися, поки ще не пізно,
    Припини стріляти всюди і відведи військо…
    Не руйнуй свою країну, дай ще людям жити
    І у мирі з серцем й тілом майбутнє творити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11290

    6 квіт. 2022 р.
    Олег
    Добренький волшебник
    Добренький волшебник!
    Подари мне сказку,
    Звёзды озорные, белую Луну.
    Я для них сегодня
    приготовлю краски.
    Всех их разукрашу в час,
    когда усну.

    На ковре волшебном ты ко
    мне примчишься
    И подаришь новый синий
    звездолёт.
    Мы на нём с Серёжкой –
    маленьким мальчишкой
    К необъятным звёздам
    совершим полёт.

    Добренький волшебник
    сказочной Вселенной!
    От тебя так много в мире
    доброты.
    Ты меня коснёшься палочкой
    волшебной
    И она исполнит все мои
    мечты:

    Принесёт сестрёнке вкусное
    варенье,
    Папе инструменты, брату
    самокат.
    Мамочке любимой в день её
    рожденья
    Пусть подарит тёплый
    вязаный халат.

    Добренький волшебник….
    Не осталось строчек.
    Найден был в завалах в
    клеточку листочек.
    Рядом обожжённый лик в
    иконостасе.
    В этот дом попала мина на
    Донбассе.

    Добренький волшебник!
    Силой Исполина
    Отведи несчастье от детей
    невинных,
    Чтобы в ихнем сердце, даже
    в дни ненастья,
    Не погасла вера в маленькое
    счастье.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11291

    6 квіт. 2022 р.
    Лія Камінська
    Львівська війна
    У Львові заходить сонце багряно-червоним серпанком,
    У Львові лунають дзвони, за тихий спокійний день
    У Львові сміються діти чекаючи мирного ранку
     І львівські перони невтомно приймають нових людей....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11292

    6 квіт. 2022 р.
    Валерій
    УКРАЇНА
    Наша славетна, рідна Батьківщина!
    Не піддалася ти знущанням ката.
    Пліч-о-пліч мати, донька, батько з сином,
    На бій повстали, Україну захищати.
    На бій повстали з тим, хто нам казав "мы братья,
    что мы славяне, что мы все едины".
    На бій повстали з тим, хто наше щастя,
    Хтів розтоптати, хто казав "нет Украины".
    На бій повстали з тим, хто нашу мову
    не розумів, ну що ж, тепер навчиться.
    Тепер він вивчив нашу мову - калинову,
    А також вивчив файне слово ПАЛЯНИЦЯ!
    Він пам'ятатиме, якщо живим втіче,
    Що є така Держава УКРАЇНА!
    Він знатиме, що кров козацька в нас тече!
    Що Захід, Схід і Крим - одна родина!
    Ніхто й ніколи нас не переможе!
    Не роз'єднає, не поставить на коліна.
    Розквітнемо, допоможи нам Боже,
    Героям Слава! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11293

    6 квіт. 2022 р.
    Ксюша Григорович
    Без назви
    Спіть спокійно у себе вдома...
    Сотні ангелів даних війні..
    На землі не підкореній злому
    На своїй українській землі...
    Хай не в тиші, ще буде тиша
    Синьо-жовтий цю біль обійме...
    І ставатиме тільки сильнішим
    весь народ живучи за одне.
    Як ніколи - своя Україна!
    І міста всі свої! Й накінець,
    Не здамо, це не та країна -
    В нашій кожен вітчизни боєць!!!
    Нелюд силою думав вклонити...
    Що ж, не зможе! - Уже не зміг!
    Бо немає такого "світу"
    Де впадуть українці до ніг.
    Спіть спокійно, ви вдома у себе
    У серцях нескоре'нних людей...
    Україна віддала на небо
    Душі своїх любимих дітей....
    Так зненацька звести облогою...
    Не пробачим, не перещемить!...
    ...спіть спокійно, вам колисковою
    Молитви увесь світ гомонить...
    Спіть спокійно, ваш дім незламний!
    Напере'кори "Градам" розрух.
    Цей народ до волі нестямний,
    Не зламається, цегла - не дух!
    Спіть спокійно у себе вдома...
    Сотні ангелів даних війні..
    На землі не підкореній злому
    На своїй українській землі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11294

    6 квіт. 2022 р.
    Антон Жданкін
    Реквієм сліз
    Раз-два, постріл....
    Раз-два постріл...
    Без попередження, у спину!
    Без вагань, у дитину,
    У жінок, у літніх людей,
    У чоловіків без упину
    Гатить диявольська "машина".

    "Рассійський" солдате, свинособако,
    Ти пройшов "очищати" землю й народ.
    Дивись, що накоїв, мерзенний тхоряко -
    Пекельна картина : сльози та кров.

    "Тату, - питає маленький твій син.
    Куди ти так поспішаєш?"
    "Сину, іду я "звільняти" народ
    На Україну. Туди й вирушаю".

    Жахлива брехня, злочин, війна,
    Найогидніша пропаганда.
    А ти - їх вправний горбатий слуга.
    І вас таких пів мільярда.

    Нажитись прийшли, криваві "херої".
    Мародерство - у ваших коріннях.
    "Асвободітєлі" миру, брудні "дєтобої",
    Не чекайте раю-спасіння!

    Буча, Херсон, Гостомель, Ірпінь,
    Маріуполь, Бердянськ, Мелітополь,
    Київ, Харків... Ні цій війні!
    Прощення не буде задротам!

    Українське дитя повільло вмирає
    Під завалами плит кам'яних.
    "Мамусю, чому свічка згасає?
    Чому ще більше болить?"

    Герої-солдати і Тероборона
    Оберігають наш спокій вдень і вночі.
    Волонтери і медики боронять кордони,
    Кордони життя, коли сонце мовчить.

    Смерті не можна забути.
    Душі в рай відлетіли.
    Горе не може заснути,
    Поки дзвенять його стріли.

    Тримаймося разом, бо ми Українці!
    Шануймо у пам'яті мертвих й живих.
    І в генах у нас написано: "Вільні"!
    НескорЕнні ніким назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11295

    6 квіт. 2022 р.
    Іван Антошик
    Рідна ненько моя, Україно... (Вірш-пісня)
    Не летіть журавлі, не злітайте!
    Не летіть, я вас Богом прошу!
    Ви скоріше назад повертайте,
    Бо приніс ворог кляту війну...

    Ваші гнізда нещадно розбиті,
    Вража куля влетіла в ваш дім...
    Небо сірими хмарами вкрито,
    І на серці, так боляче всім...

    Ми вас всіх, неодмінно, чекаєм!
    Через тиждень або через два...,
    Коли сонечко в небі засяє,
    І закінчиться клята війна!

    Розцвіте, моя ненька, Вкраїна,
    І підніметься, рідна, з колін!!!
    Ще народить і доньку, і сина...
    В святій Лаврі заб'є гучно дзвін!

    Україна моя - рідна ненько,
    Ти у кожного в серці одна!
    Натерпілася болю, рідненька,
    Від броні натремтілась вона...

    Вірю в тебе, моя Україно!!!
    Перемога вже скоро, чекай!
    Хто загинув за тебе, Вітчизно,
    Вічну шану йому ти віддай!!!

    Калинова моя  - Україно!
    Ти незламна й сини твої теж!
    Вічна слава, тобі мій народе,
    Що всім серцем кохаєш без меж!

    Повертайтесь додому лелеки,
    Прилітайте до нас журавлі!
    Вас Вкраїна чекає здалека,
    Бо настав Мир на нашій землі!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11296

    6 квіт. 2022 р.
    Валерій
    Молитва
    Всевишній Боже, в цю лиху годину,
    Дай Боже міці й мужності нам дай.
    Допоможи звільнити Україну,
    Від темряви спасти наш рідний край.

    Всевишній Боже, я Тебе благаю,
    Пошли спасіння дітям і батькам.
    Рукам дай сили, зброю що тримають,
    Пошли безсмертя, Боже, нашим воякам.

    Всевишній Боже, Царю наш єдиний,
    Вночі і вдень я всім Святим молюся.
    Дай захист, Боже, всім нашим родинам,
    Спасіння дай нам, Господи Ісусе.

    Терпіння дай нам, щоб пройти цей шлях,
    Нам, Боже, сили дай щоб бити супостата.
    Допоможи нам, Боже, у боях,
    Від сарани країну рідну врятувати.

    Всевишній Боже, в ці лихі часи,
    Дай боже волі та наснаги дай.
    Прекрасну неньку Україну, Ти спаси,
    Спаси, благаю, Батьківщину - рідний край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11297

    6 квіт. 2022 р.
    Лариса Михайленко
    Як ти дивишся на нас, світе?
    Як ти дивишся на нас, світе,
    Коли гинуть під вогнем діти?
    Чи закрити наше небо благаєш,
    Чи себе за мовчанку краєш?

     Погляд свій винувато відводиш.
    Ти ж по лезу, як і всі, ходиш.
    А коли нас гради криють щоночі,
    Піднімаєш свої вражені очі.

    Й прозріваєш - не впаде на коліна,
    Бачиш, що то за таке - Україна .
    Бо до цього не було кроку жодного,
    Озирались всі один на одного.

    А тепер у вас про йод  дбають,
    Коли в очі кнопку ядерну пхають.
    А тим часом Ураїна в потузі
    Калатає все бандерівські смузі.

    Не живе від США обіцянками,
    Коли довбаним брязкають танками.
    А вона дивує світ в непокорі,
    Коли кажуть звідусіль- ,,.very,sorry!

    Кров кипить, наче лава у кратері.
    Що було в молоці її матері???
    Чим годують волонтери воїнів,
    Що вони непереможні, нескорені?

    Міць така, така любов до країни,
    Ми й самі її не знали донині.
    І з якої вона вилита сталі,
    Що ідуть на танки люди повсталі.

    Ти не бійся, світе, ми на сторожі!
    Всю ту нечість переб'ємо, ворожу.
    Будем сильні, як стіна непохитна.
    І весна настане, жовто- блакитна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11298

    6 квіт. 2022 р.
    Яна Грицан
    Плід
    Господи, поглянь
    на катованих

    поглянь як
             спілі
       чорні
    плоди

    у ріжучих
      переймах
    мовчання

    з-під колючих повік

    вийми світанок
     у всій кривавості
    своїй

    і плід
    з-під
    чорних
    воронячих
    гнізд

    і плід

    лискучий
    чорний
    зрізаний
    плід

    Господи, вони зберуть
    цей  надиво
    гіркий
    урожай.

    Укриття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11299

    6 квіт. 2022 р.
    Віталій Горбуленко
    Невагомість
    Туман. Безпроглядність. Ватра.
    Із тісок вибито клин.
    Позаду шляхів багато.
    Попереду – лиш один.

    Аби тільки чиста совість
    Залишилась накінець.
    Все решта тепер – невагомість
    У спраглих до бою сердець.

    Терпіння – воно того варте.
    Мандраж проганяє сон.
    Подорожній, скажи у Спарті,
    Що так повелів закон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11300

    6 квіт. 2022 р.
    Антон Жданкін
    Журавлина молитва
    Десь високо в небі летять журавлі
    Повертаються знову в рідні краї.
    І бачать вони, що на їхній землі
    Відбитки сумної до болю весни.

    О Боже, чому наступає цей жах?
    Чому захлинається небо у крові?
    Чому ця війна застигла в очах
    Тих, хто свій край любить до болю?

    І пісню сумну завели журавлі:
    Їхнє серце тугою вкрилось.
    Забажали вони, щоб рай на землі
    Як колись, знов відродився.

    Додому батьки чекають дітей:
    Любі діти, вертайтесь живими!
    О Боже Великий, дай добрих вістей,
    Щоб ночі були без обстрілів.

    Боже, дай волі, терпіння і сил
    Вранці прокинутись разом
    І просто летіти, не опускаючи крил
    До сонячних диворайдуг.

    Мамо, не плачте! Я вернуся живим!
    Наш край бороню, щоб Ви міцно спали!
    І обіцяю: ворогам відповім
    За сміливців, що волю поклали.

    Молімось за небо, за людей і за мир,
    За Правду, за Честь переможну!
    Щоб кожен із них лишився живим
    І погань зникла безбожна!

    Десь високо в небі летять журавлі
    Повертаються знову в рідні краї.
    Журавлину молитву читають вони
    За цвітіння живої весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11301

    6 квіт. 2022 р.
    Інна
    Матусю, не плач...
    Матусю, не плач, я янголом стала
    Матусю,  рідненька, уже не болить...
    Матусю, мене одинадцять вбивало...
    Було мені дев'ять...хотілося жить..

    Матусю, тобі не хотіла казати...
    Мене гвалтували і били вони...
    Вони мене, Мамо, живцем роздирали...
    Безбожно знущались...це дикі кати ..

    Матусю, не плач...тут таких нас багато...
    Замучених біллю, убитих дітей...
    Я тут не сама, тут зі мною наш тато
    І ще кілька тисяч забитих сімей...

    Матусю, не плач, ми молитися будем
    За всіх хто живе на вкраїнській землі,
    Але ні за що, ні за що не забудем
    Оцей геноцид на триклятій війні!!!

    Матусю, не плач, я янголом стала...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11302

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Шейкіна
    Без назви
    Палай, моя Рідна Земля!
    Плюй пекло під вражії ноги,
    Печи, розривай москаля!
    Вставайте, слов'янськії бОги!
    Болотнику, танки зарий,
    Свароже, куй Воїнам зброю!
    Перуне, нам небо закрий,
    Чугайстри, ставайте до бою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11303

    6 квіт. 2022 р.
    Іван Антошик
    Моя Україно!
    Моя Україно! Весна вже прийшла!
    І сніг на полях уже сходить!
    Вже проліском білим покрита земля,
    І мир на Вкраїну приходить!

    Моя Україно, ти в мене одна!
    Немає у світі рідніше!!!
    Карпатські ліси і родюча земля,
    Для мене ти є наймиліша!!!

    Я вірю у тебе, Вкраїно моя!
    Вишнева, моя Україно!
    Бо ти Богом дана і ти не одна,
    І битемось ми до загину...!!!

    Вже скоро закінчиться клята війна,
    І ти розцвітеш наче в Раю...!!!
    До тебе горнусь і до твого крила,
    В піснях я тебе величаю!!!

    Вкраїно моя, ти у серці - одна,
    І іншої в мене немає!
    За тебе у Бога, молюся щодня,
    Бо дуже тебе я кохаю!!!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11304

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Ніч двадцять третього
    Ніч двадцять третього, спала земля
    Спали усі, крім лихого Кремля
    Калуш співав увісні -  "Стефанія",
    В мир наступала страшна тиранія

    Люди прокинулись в стані "Війна!"
    Прадід заплакав - "Вернулась вона!"
    Боже Святий поможи! Що то буде!
    В паніку глухо попадали люди!

    Над головами летять вертольоти
    В бій пішли хлопці, солдати піхоти
    Діти сховались в підвал з матерями
    Що ж та війна поробила із нами???

    Серце застукало злістю і страхом
    День двадцять третього канув із жахом
    Перші гроби повернулись додому
    Путін наслідує ціль невідому

    Світ згуртувався на бік України
    Руські загарбали острів Зміїний
    Що ж ти спинитись не можеш потворо?
    Смерть за тобою прийде дуже скоро!!!

    Будеш вмиватись солдатською кров'ю!
    Пити її... Ну то що ж "На здоров'я!"
    Внуки відчують на собі прокльони!
    Справжній диявол - назвали мільйони!

    Слава Україні!
    Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11305

    6 квіт. 2022 р.
    Екатерина
    Мы вернемся
    Мне так хочется вернуться в детство
    В ту страну, где не было войны
    Где открыты двери по соседски
    Где не брали жизнь свою взаймы.

    Почему так с нами происходит?
    Не вернуть ту, прошлую страну..
    Где "друзья" и места не находят
    Кто покинул Родину свою!

    Зависть, злоба или отвращенье?
    Каждому судьбой предрешено
    Где мы будем? Ждёт ли нас прощенье?
    Никому и знать не суждено

    Всех война разбила, разделила..
    Дети, мамы, внуки и друзья
    Даже Украина поделила
    Каждого от "можно" до "нельзя"

    Никогда не будем мы  как прежде
    Это испытание войной
    Не даёт нам радужной надежды
    Быть как прежде сам собой.

    Вся война сейчас поставит точку
    Ту, которая должна была стоять
    И не важно, сын то или дочка
    Главное стране всей устоять!

    Сохранить Страну свою родную!
    А с "друзьями"  мы поговорим потом..
    И сказать им : як я негодую!
    Что пришлось покинуть родной дом!

    Никогда не будет все как прежде
    Не вернуть ту веру, что была...
    Но всегда мы обращаемся к надежде...
    К той надежде, что всегда была мала...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11306

    6 квіт. 2022 р.
    Дмитро Антонюк
    Без назви
    Помню только: внутри что-то хрустнуло.
    Подкосились мои ноженьки.
    Пронеслось: ну за что ж меня, русского,
    Боженька?!

    Я ж любить не успел, и не жил почти,
    Кашу ел и хорошие книги читал:
    За Максима болел, за Муму я грустил,
    Вместе с Маленьким принцем за розой летал…

    В голове только мамино: “Храбро воюй, сынок!
    Бей нацистов, будь в шапке, и не умирай”
    И комбата: “Пехота, не ссы!
    Да, с х*хлами воюем. Да, страшно. Но
    Они - сдохнут, а мы - в рай”

    Что же, в рай - так в рай. Значит мой черёд.
    Почему вокруг пустота?
    Где тут верх? Где низ? Где выход? Где вход?
    Где врата?

    …Вдруг очнулся. В очереди стою.
    Но не в рай. За водой. Девочка предо мной. Улыбнулась. Читает книгу.
    Вдруг испуг. В небе вой. Грохот. Глух.
    Снова хруст внутри, словно в том самом бою.
    В голове одно слово: Чернигов.

    Снова в теле. Вокруг крики, стон, пожар.
    Я в аду? В драмтеатре?! Как глупо.
    Меня плющит вся мощь рухнувшего этажа.
    Мариуполь.

    Я в казарме. Сплю. Мам, еще пять минут!..
    Здесь так тихо. Не нужно рая.
    Тот же хруст. “Калибр”. Рота, подъем! Но ребята уже не встают.
    Николаев.

    Потом Харьков. Изюм. Волноваха. Херсон.
    Лисичанск. Рубежное. Буча. Ирпень.
    Я бегу. Я стою. Я в грязи лежу. (Хруст).  Я из грязи пью. (Стон).
    Снова крик. Снова стон. Вой сирен.

    Мам, за что это всё - мне?
    Я почти что и не воевал ещё.
    Почему я один горю в этом огне?
    Где мои боевые товарищи?

    Я бреду как в бреду, средь свиней и собак.
    Пёс не выдаст, свинья не съест.
    Поднимаю взгляд. Кажется, вижу знак.
    Это крест.

    Я ползком, носом в грязь, скребусь к нему.
    Из-под брюха уходит чужая земля…
    То не крест. А мачта русского
    Корабля.

    Он по мачту в грязи. Может, даже в говне.
    Но плывёт. А за ним - бэтээры и танки, камазы
    С буквой “О”. С буквой “Вэ”. С буквой “Зэт”. Но людей в них нет.
    Ни души. Ни одной заразы.

    Я стоял и смотрел. А потом закричал.
    “Б**дь! Я где? Мне куда!? Что за страшный парад?
    Где здесь рай? Где ад? Где начало начал?
    Что за темень и плесень вечная?
    Ни следа! ни дороги! ни знака!
    Ни попутного, сука, ни всречного!..”

    Докричался. Мне голос с небес отвечал:
    “Ты пришёл, солдат. Здесь конечная.
    Это На*уй”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11307

    6 квіт. 2022 р.
    Роман Ф
    В чудовий сонячний день
    В чудовий сонячний день
    Тільки б співати пісень,
    Вклонившись Богу-Отцю,
    Щиро радіти життю.

    Та диявол ніколи не спить,
    Він стереже кожну мить,
    Щоб підло підкрастить вночі
    І вкрити країну в плачі.

    Сьогодні до нас йде війна,
    А з нею розруха й біда.
    Повалені стіни домів,
    Зруйновані мрії батьків.

    Безжально винищують люд,
    Нестерпно катують і б’ють,
    Стріляють молодих козачат,
    Ґвалтують чарівних дівчат.

    Наш ворог - москаль-окупант.
    Лицемір і брехун.
    Рогатий мутант.
    Пияк. Мародер. Собака-сатрап,
    Якщо одним словом,
    То просто кацап.

    Сирени! Ракети! Уламки гранат!
    Відірвані ноги героїв солдат,
    Знедолені очі мирних людей,
    Чорнії дні українських дітей.

    Україна страждає і знову горить.
    Та ніколи не здасться, вночі вже не спить.
    Боротись за волю і землю буде,
    Козак не відступить - до бою іде!

    До Бога всі разом на коліна впадем,
    Молитвою щирою вночі ми і вдень,
    Попросимо миру і спокійних ночей,
    Щоб тривога минула в українських сімей.

    Щоб діти прожили веселе життя
    І доленька їхня щаслива була,
    Щоб матері усмішка вкрила лице,
    Цвіла Україна тисячоліття ціле!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11308

    6 квіт. 2022 р.
    ТУРЧАК СЕРГІЙ
    Ой, весно – весно.
    Ой, весно – весно,
    ти чому така холодна та сумна?
    Не грайлива,
     не привітно – чарівна?
    Чорні хмари
     не пасують в твій вінок,
    краще в коло всіх  збери нас
     на танок.

    Край наш вільний,
     наша рідна Україно,
     ми в біді.
    Смерть, страждання
    покотились,
     мов курій по толоці.
    І повітряні тривоги
    закричали
     голосами  матерів,
    що для щастя
    народили
    своїх доньок та синів.

     Це не сльози ,
    це роса  ранкова
     землю так кропить!
    Це не розпач,
    просто в грудях
    ниє,
    виє та болить!
    Та від цього,
    Лиш міцніше
     стиснуть  руки автомат.
    Україно, ненько рідна,
     час настав
    тебе від ірода звільнять !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11309

    6 квіт. 2022 р.
    Александр Клюг
    Сошёл с ума...
    Сошёл с ума, не мир, а Вова -
    Войной пошёл на Украину!
    И вверг в такую нас пучину,
    Вернув нам сорок первый снова!
    Сошёл с ума, не мир, а Путин -
    Бомбит, как Гитлер, Украину!
    Стреляет подло брату в спину.
    Какой же путь его беспутен!
    Сошёл с ума, чекист кремлёвский!
      Своею властью упоённый
    Послал своих солдат на бойню.
    Питаясь силою бесовской!
    Сошёл с ума, плешак кровавый!
    Весь мир содрогнулся от боли,
    Но Украине хватит воли,
    Победа будет с ней и Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11310

    6 квіт. 2022 р.
    Kaos Koshman
    Без назви
    Порив вітру і темрява
    Де це я
    Чому я тут
    Де дівся світ
    Холод
    Я стою на кризі
    Під нею потвори
    Хижо заглядають
    Я не перші тут
    Жах охолоджує кров
    Спалахи вогнищ довкола
    Розривають тисяч сердець
    Мене це лякає
    Невже тут мій кінець
    Такий бажаний
    Але ж не зараз
    Але ж не так
    Абсурдність така
    І з пітьми виходить та постать
    Ніби давня подруга
    І зовсім чужа
    Чекай
    Не чекай
    Приходить в свій час
    І ми тут
    Єдині у всесвіті
    В цю мить
    Ти не по мене
    Ти не по них
    Не віддам тобі їх
    Ми просто зустрілись
    Бо ти поряд були
    Стількох ти рятуєш
    Тепер від біди
    Скільки віків у твоїй пам'яті
    Не знати мені
    Зараз жалієш нас всіх
    Бо не винні ми є
    Твоя чорна накидка
    Огортає поспішних
    Їм би ще жити
    Але вибір не їхній
    Тож дбай про них вічно
    Веди у кращі світи
    Поки я тут
    Зустрінемось знову колись
    Не помились
    Я своїх не віддам
    Не хочу
    Хай ще поживуть
    Я не хочу прощатись
    Відпускати
    О ні
    Ми впораємось
    Побачиш
    Будемо щасливі
    Ще довгі роки
    Я знаю
    Просто страшно мені
    І тобі
    Хоч це дивно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11311

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Корективи
    Війна внесла в життя всі корективи
    Прокинуся -- обід, і спати б довше
    Не чути щоб новин страшної ночі
    Не бачити б війни через екрани
    Не знати щоб тривоги, що між нами

    Весна прийшла завчасно і без просу
    А шинам наших танків нема зносу
    А воїни ще берців не знімали...
    Що трапиться війна, вони не знали

    Тюльпани розцвіли поперед домом
    Зіткнувшись зі страшним війни погромом
    Упала бомба, дім присипав квіти
    Як добре, що живі лишились діти
    Заснути б краще, поки мир настане
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11312

    6 квіт. 2022 р.
    Дмитро Антонюк
    Без назви
    У завпродсклада Архипа Филипповича из Москвы обострился гастрит.
    Третью ночь он не спит.
    Всё на нервах.
    Во-первых, в Киеве засели нацисты.
    Их там всего штук триста,
    но устроили русской армии геноцид.
    Во-вторых, кто-то стырил со склада три тонны сахара.
    Товар сейчас дефицитный, стоит дорого.
    Но, поди придумай, как и кому его толкнуть.
    И у кого-то теперь гастрит. И никак не заснуть.

    Или вот.
    У лайфкоуча из Ульяновска Илоны Владимировны муж крепко пьёт.
    А как тут не пить, когда по пять километров в год
    НАТО подкрадывается к их честно выстраданной даче.
    Мама в истерике, дети плачут.
    И время подлета крылатой ракеты к крайнему сараю уже меньше часа.
    А спутник, запущенный их гадским НАСА,
    подло фотографирует Илону Владимировну в исподнем из-за угла.
    В этом можно убедиться, заглянув в карты Гугла.

    А бариста из Бреста Евстратьев Елисей
    теперь боится растлевать гусей.
    Он и раньше такое делал всего два-три раза,
    Но теперь, когда знает, какую гусям в Украине привили заразу -
    уже почти месяц ни-ни.
    Очень переживает, вернутся ли критические дни.

    А механик СТО Климентьев Марат
    ждет и волнуется, дойдет ли в его Иваново из Львова гей-парад.
    С гей-танками. С гей-десантниками. С гей-ракетами.
    И как об этом не думать? Как не ждать? Как защититься от этого??

    А учитель истории Евгений Витальевич из Хабаровска
    удивляется невиданному украинскому коварству:
    восемь лет чудище ждал, таился, выстраивал планы,
    а когда мы его окружили
    со всех сторон своими ракетами, БТРами и аэропланами,
    чуть было на Россию-матушку не полез
    с грязными мыслями и грязной ядерной бомбой наперевес.
    Хорошо, что мы его опередили!

    И от этой невообразимой украинской подлости
    вся Россия как один
    в муках праведной ярости корчится,
    шепчет: “приди”, твердит: “приди”, спьяну орет: “приди!”
    Путин, приди к ним, и порядок, такой, как у нас, наведи!
    Сколько же можно ждать?! Когда же все это закончится?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11313

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Досить
    А смерть не знає слова "досить"
    І не зупиниться ніколи!
    Іти б маленькому до школи,
    А він в підвалі хліба просить...

    А смерть не розрізняє націй,
    Не знає статі, віку, зросту...
    Лише російські папараці
    Усе показують, як помсту.

    А смерть не знає слова "міра"
    Із часом й долею у змові...
    Страшніша чорного вампіра
    Ніколи не нап'ється крові.

    І страшно їй дивитись в очі
    Боїться хтось і говорити
    Як забирає в колір ночі
    А всім лишається тужити

    А смерть болюча сіра втрата
    Вона терзає душу й тіло...
    Дитину, матір, чи солдата
    Забере всіх, кого хотіла...

     ***

    З глибоким сумом за Маріуполь
    І за всіх загиблих у цій війні
    Вічна пам'ять героям України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11314

    6 квіт. 2022 р.
    Зарічанська Каріна
    21.12.2019.
    Я віддала б життя за Вкраїну,
    За незримо-журливе небо,
    Стала б тінню гіркого полину
    Та воно пак нікому не треба.

    Я віддала б життя за колосся.
    Золотавого гною без впину
    Купа лине до мого волосся
    І зрадливо облизує спину.

    Дикий попіл мете у очі
    Маніфести сучасного зла–
    Толерантності гаряче хоче,
    Жаль, піддасться зрадлива душа.

    Все навколо кишить, і стікає
    Багряними потьоками мла.
    Єдин Бог мене покарає,
    Що нікого в той час не спасла.

    Перекреслила б чорною тушшю,
    Все б змінила, якби могла–
    Своє серце і тлінну душу
    Я б віддала– та вже дарма...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11315

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    UA
    A cвіт не без добрий людей
    I це Україна! UA!
    Місце найкращих ідей
    Це Україна! UA
    Руські десь крали курей?
    Це в Україні! UA
    Де розбомбили музей?
    Це в Україні! UA
    Серце криваве з грудей...
    Це Україна!  UA
    Мільйон постраждалих сімей...
    Знов в Україні... UA
    Й заплаканих безліч очей...
    Отут в Україні... UA
    Поставимо руських на клей
    У землю країни! UA
    І жертвy безсонних ночей
    Лиш за Україну! UA
    Ми знищимо русо-свиней!
    Все за Україну!!! UA
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11316

    6 квіт. 2022 р.
    Зарічанська Каріна
    Фронтове
    Померти безвісти пропалим,
    Загинути між куль і трав–
    То поклик серця, чести, справи,
    Але душевний біль, і злам.

    Ковтати поглядом востаннє
    Безкраю сонячну блакить,
    І гамувати всі бажання–
    Бо шкода молодість губить.

    Ім'я заблудиться  у соснах,
    А дух між синіх верховіть:
    То щастя– в Україні жити,
    І тут згубитись між століть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11317

    1 бер. 2022 р.
    Александр Клюг
    Да что же за страна такая?
    Да что же за страна такая?
    * * *
    Да что же за страна такая,
    Войну - войной нельзя назвать?!
    Преступной власти потакая
    Идут и братьев убивать!
    * * *
    На митинг выйти - невозможно,
    В миг арестуют, изобьют.
    До правды докопаться сложно,
    С экранов ложь потоком льют.
    * * *
    Себе отстроили - палаты,
    Собравшись вечно быть в Кремле.
    Народ же тянет до зарплаты,
    У ипотеки в кабале.
    * * *
    Да что же за страна такая,
    Великий, почему, народ
    Безропотно на всё взирая,
    С тираном к пропасти идёт?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11318

    23 бер. 2022 р.
    Іван Антошик
    Гумореска "Як ми бомбу з дружиною знайшли..." (Західноукраїнський діалект)
    Розкажу Вам, добрі люди, що сьогодні сталось...
    Щось вночі, над нашим селом, сильно розліталось!
    Чи то літак, вже підбитий, вертався до раші,
    Чи то може підстрелили, його хлопці наші...
    Кажу правду, я дрімав, бо зрання до праці,
    І те, що там відбувалось, то мені вже в сраці!!!
    Прокинувся як завжди, жінка одяг прала,
    Та й на дворі, коло хати, трохи прибирала.
    Повісила теє шмаття в садку, біля тину,
    Разів п'ять, туди ходила, не бачила міну...
    А та міна з літака випала тихенько,
    Не така вже і велика, як мої три жменьки...
    Я оглянув, своїм оком, розібрать не можу...
    Дзвоню Ользі, що сусідка, по нашому дому.
    Кажу, хай прийде Сергійко! Хай виходить з хати!!!
    Будемо разом тую міну якось розглядати!
    Правда, він не забарився, виліта з під'їзду,
    І з собакою, котом, сином,
    Ще й так грізно...
     Він так галасно скричить: - Тихо всім! Стояти!
    І давай на свого сина голосно кричати...
    - Забирай кота у хату! Не забуть собаку!
    - Бо, не дай Бог, міна бахне та ну його в сраку!!!
    Той, бідненький, як рвонув з котом утікати,
    Кинув його до під'їзду, та давай кричати...
    А собака з переляку у двір як чкурнула,
    Що бідненького хлопчину чуть не первернула...
    А котяра, з переляку, застряг у дверчатах...
    Наче біс його зажав у якихсь лещатах...
    Тей м'явкоче, тей кричить, а собака лає,
    Що із ними там робилось, то лише Бог знає!!!
    Та й пішли ми із сусідом міну розглядати,
    Він із права, я із ліва давай то знімати...
    Показали всім сусідам і ще й приказали!
    Щоби зранку не ходили і шмаття не прали!
    Подзвонили в МНС, усе доповіли...
    Що, коли, і де, і як ми її уздріли...
    Я їм кажу: - Що дружина, разів п'ять ходила,
    Що на неї, ненароком, чуть не наступила...
    Послухали інструктаж, повісили шмату...
    Розійшлися потихеньку та й пішли у хату.
    А вже в хаті зрозуміли, що могло там бути,
    Що про те що у нас війна, не можем забути!
    Пам'ятайте добрі люди й дивіться в долину!
    Щоби якось ненароком не стати на міну!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11319

    6 квіт. 2022 р.
    Екатерина
    Да будет МИР
    Сказало сердце: очень больно!
    Забудешь, -успокаивало время...
    Но память прошептала всем: Довольно!
    Я буду возвращаться - это бремя!

    Придет рассвет, все так же долгожданный
    Забудем мы на время злую ночь
    И станет этот мир обетованный
    Красивым словно радуга, точь в точь!

    Наш Мир, наш Мир на Украине
    Где все живут, благодаря тебе,
    Тебе, солдат, защитнику - мужчине
    Что не оставил, не оставишь нас в беде!

    Не будет больше слез и расставаний
    Из пепла мы поднимем города
    Мы сильные, мы обязательно восстанем
    И это будет точно, навсегда!

    И сердце прошептало - я спокойно
    И буду биться так же, как тогда,
    Когда закончатся все проклятые войны
    И слез, и горя  не увижу никогда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11320

    6 квіт. 2022 р.
    Ксенія Туркова
    Як тебе не любити
    Я далеко зараз,
    Але в думках на ріпіті:

    Як тебе не любити,
    Як тебе не любити

    Oh it’s easy to love you
    When you are bright and pretty
    When you are warm and witty
    Who wouldn’t?
    Eternal city!

    Як тебе не любити
    Як тебе на любити

    Only now, though,
    when your sky is all grim and sooty,
    I can finally value your real beauty,
    Можу справжню велич твою відчути.

    So brave and gritty!
    Як тебе не любити

    … and I know I will be sitting
    Under your blooming chestnut
    Some day in kviten’
    Breathing
    Crying
    Smiling
    Repeating:

    Як тебе не любити
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11321

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Раз й навіки...
    Така любов буває раз в ніколи!
    Любов до ворога. Точніше,- нелюбов!
    В той час, коли війна іде довкола
    І проливає безневинну кров...

    Така жорстокість не народжується в мирі!
    Таку жорстокість породжає біль!
    І хоч ми люди, ми не дикі звірі!
    Та не дамо на лобі малювати ціль!

    Такої віри ще не зустрічали люди!
    Такої сили людських молитов!
    В той час, як падали від бомб споруди!
    Ми зводили нові у душах знов!

    Така жага буває раз в навіки!
    Боротися за рідне, за своє!
    Бо вдома й рідні стіни - ліки...
    І рідна земля - кожному святе!

    Така країна лиш одна на світі!
    Де кожен воїн, й жінка й чоловік!
    Де воїнами виростають діти!
    І перемога стане на наш бік!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11322

    17 січ. 2022 р.
    Зарічанська Каріна
    -
    Із уст в уста перекликлось літо
    І окрилялась пісня наших душ,
    З надією у переможний куш:
    Нас виклики життєві не спинили.
    Народе мій, єднайся, ясен муж!

    І буде гартуватись кров блаженна,
    І розум чистий– золото олив.
    Єднайся, море благодатних жнив!
    Не знищиш бо того, що незнищенне–
    Із міці духу вичерпнемо сил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11323

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Жертвам
    Розламали сонце і пірнули в небо
    Окропило всесвіт землетрусом сліз
    В райському містечку совершать молебень
    Поки на могилах колос не проріс
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11324

    6 квіт. 2022 р.
    Олександра
    Герої
    Моя дівчинко, Ар’я, розжарений гнів,
    ти б щоночі твердила імена ворогів,
    вкладаючи всю свою ненависть, всю свою лють, поки не зможеш помститися, поки вони не помруть, поки не здохнуть, ти б їх шепотіла. Amen.
    Але вороги майже всі без імен,
    армія мертвих, ні, не Блукачів,
    - зомбі дрібних, що нападають вночі.
    На Півночі в нас немає Стіни висотою до неба.

    Знаєш, що, Гаррі, твій Патронус ганебно
    втік; не зміг побороти цю погань.
    Волдеморт не міг уявити нічого настільки злого, як те, що ми бачили в Бучі.
    Плач, Гаррі, плач. Наші сльози пекучі проростають у злість для останньої битви за Гогвортс. Наша магія - вміння любити, і це те, що не має наш ворог.

    Казкові герої розсипались в порох.
    Іван-дурень вдавав, що “нє знал куда шол”,
    на ділі ж він вбивця, що награбував мішок,
    і тримає, як жадібний Голум, не може кинути.
    Зараз герої нові. Мій герой - Привид Києва.
    Мій герой - друг, що в теробороні тепер.
    Герой - той, хто послав корабель. Мій герой - волонтер. Захисники, що підривали мости.
    Мій герой - той, хто бореться.
    Мій герой - ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11325

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Гула сирена
    Гула сирена за вікном
    А ми маленькі, у підвалі
    Сиділи поруч із столом
    І мріяли, як бути далі...

    - Якщо наш дім вціліє, мам!
    Я перемию в хаті вікна!
    Тобі хустиночку подам,
    Щоб сльози щастя тільки, рідна!

    - Якщо вціліють книги, я
    Поставлю їх на видне місце!
    Та спершу фото, де сім'я!
    І ти на нім, в своєму кріслі...

    - Якщо вціліє кухня, ма ...
    Навчусь дружити добре з тістом!
    І пиріжечки задарма
    Піду роздарюючи містом...

    - А я напишу слово " Мир " !
    На цілий дах, жовто-блакитно!
    Хай стане всім за орієнтир!
    Хай майоріє непохитно!

    - Вціліє хата, діточки...
    Вціліє наша Україна!
    Запахнуть в вазі квіточки!
    І вільна знов буде країна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11326

    6 квіт. 2022 р.
    Олександр
    Без назви
    Нехай живе сталева воля ,
    Нехай живе стальний народ .
    Нехай у ранці світить солнце,
    Нехай без болі все переживе .
    У ті часи скадні і темні,
    Коли залишили ми все .
    Ми стали сильні і єдині ,
    Обрали волю …
    Тяжкі події спали на наш вік,
    Тоді створи й народили
    Новий народ без всяких бід
    І об єднали наші душі
    Жаага до вищого піти .
    І ми створили нове царство ,
    Яке узнає цілий наш світ.
    Україна- кажем разом !
    Відчуй свободу на душі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11327

    6 квіт. 2022 р.
    Марина Довгаль
    Надія
    Сирена виє. Холод. Страх
    В моїх очах, доньки очах.
    Тягну її до укриття,
    Вона мене - та до гілля,
    (Звалили під бігбордом з "ху...")
    Зламала гілочку суху.
    Кажу їй, що не буде діла -
    Там усе дерево зупріло.
    Моя дитина вперта: " Ні,
    Постав у воду на три дні".
    Нехай іде страшна війна,
    Надії брунька є. Одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11328

    6 квіт. 2022 р.
    Валерій
    Не сон, а справді все це, на яву
    Наснилося мені, що вже війни не має,
    Сирен і вибухів не чути, ...мирний сон.
    Якут з бурятом Гімн Український співають,
    Чатують прикордонники Українсько - Китайський вже кордон.
    Немає путіна, піскова і шойгу,
    Не чути крикунів - пропагандистів.
    Їх зжер ведмідь усіх, коли втікли в тайгу,
    Звільнила Україна світ від всіх фашистів.
    На красній площі, що тепер "парк Україна",
    Де мавзолей стояв, росте вишневий сад.
    Скрізь мову рідну чути, пісня лине,
    Зеленський саме тут приймав парад.
    Старанно весь непотріб ми прибрали,
    Навіщо нам той не потрібний груз.
    Країни НАТО, вже заявку написали,
    Для вступу в УКРБАНДЕРІВСЬКИЙ Союз.
    ...та ось прокинувся, аж бачу не видіння,
    Не сон, а справді все це, на яву.
    Тепер лиш Бога я прошу благословіння,
    Для Українців, для землі де я живу!
    Прошу благословіння для родини,
    Для Збройних Сил, для кожного із нас.
    Пишаюсь тим, що я є Українець!
    Не тільки я пишаюсь, кожен з нас.
    Ми всі живемо тут, в одній родині,
    В родині добрій, щедрій та прекрасній!
    Героям Слава! Слава Україні!
    Хай завжди буде в Україні щастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11329

    6 квіт. 2022 р.
    Ярослав
    Війна
    Війна
    Ти прийшла до мене сама
    Прийшла не знаючи жалю і болю
    Забирала життя та людскую волю
    Ти ламала доми мости й медичні палати
    Скільки ж  і ще тварино готова житів забирати
    Нищила все стираючи память та ціність народу
    Вбивала дітей старших малих без розбору життя забираючи
    Скільки ж ще тобі треба крові скільки сил ще потрібно віддати ?
    Така ціна свободи?
    Нескорений значить вбивати?
    Та мого народу тобі не здолати
    Я бачив крик і чув той голос  ненароджених дітей і довго думав
    Думав та не міг згадати
    За що?
    За що же руский ти солдате ідеш сюди життя своє отдати?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11330

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Дні філософського письма
    Прийшли дні філософського письма
    Де той правий, у кого слово -- зброя
    Слова у віршах шов душі розкроять
    І істину понесуть до ума

    Ідуть інформаційні тут бої
    За правду поборолись навіть діти
    Бо їм в підвалах нічому радіти
    В руїнах лишать іграшки свої

    Як вистояти у моїй війні?
    У ворога також стоять солдати
    А наші похилились горем хати
    Та ВОЛЯ тут потрібна всім! Й мені!

    Страждає мир. І спокою нема
    Не падати! Як падаєш -- вставати!
    Я буду за свободу воювати!
    Прийшли дні філософського письма
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11331

    6 бер. 2022 р.
    Іван Антошик
    Лист коханій... (з війни...)
    Привіт, кохана! Як ти там?
    Діточок спати вже поклала?
    Привіт передавай батькам...
    А батьку ліки вже давала?

    Як там матуся? Все тремтить?
    Повірити в цей жах не може...
    У неї серденько болить...
    Спаси її, помилуй, Боже!!!

    Пишу тобі, поки є час,
    Бо тільки ворога розбили,
    Чекаєм на новий наказ,
    Там просять, щоби підкріпили!

    Відбили Харків... Не дали,
    Щоб ворог в місті закріпився...
    На Кільцевій у яр пішли,
    Ті, хто в живих ще залишився.

    Зараз на Салтівку йдемо,
    Бо хлопці там район тримають,
    Там ворог гатить з літаків...
    Ще й зверху "градом" поливають...

    Ти не хвилюйся! Я поїв...
    Старенька бабця підкормила...
    Я, звісно, брати не хотів,
    Та, дуже слізно вже просила...

    У Балаклії теж бої,
    Там десантура наша в місті...
    Розбили, кажуть, майже всіх,
    Ще й розбомбили машин з двісті...

    В Ізюмі також "гради" б'ють,
    По мирних людях... Сучі діти!
    Народ ніколи не простить...
    В вогні, у пеклі їм горіти!!!

    Пробач, кохана, мушу йти...
    Ти не хвилюйся, скоро буду!
    І з Перемогою прийду!!!
    За вас, молитимуся всюди!

    За дочок, матерів, дітей,
    За нарід свій, да правду й волю!
    За мир в країні, за людей,
    Які, так прагнули свободу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11332

    6 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мороляк
    Ріками
    Кров українців ріками
    Ріками лилася кров
    Демони руськими втіхами
    Хтиво всміхалися знов

    Пекло палало гаряче
    Жадібне полум'я душ
    Грішно і спопеляюче
    Нищило свій новий куш

    Винні малі солдатики
    З зброєю прямо в руках
    Падали наші небратики
    З кров'ю дітей на руках

    Навіть диявол скалився
    Як збожеволів цей люд
    Хто божевіллям славився
    Той совершив самосуд

    Божою владою точно
    Владою добрих сердець
    Пекло приймає заочно
    Путінських глупих овець
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11333

    6 квіт. 2022 р.
    Стьопкіна Марія
    Без назви
    Цього ви хотіли, москалі?
    Прийти до нас,захопити наші краї?
    Ми сильний народ. І всіх вас подолаєм
    Волю, єдність й незламність ми маєм
    Чи ви не хотіли нас повбивати?
    І не хотіли наші землі забрати?
    Або ту невинну дитинку убити
    Яка не могла вам нічого зробити
    Сиділа вона між чотири стіни
    Чекала вона свого тата з війни
    Не знала вона що ви такі не людяні
    І вірила в те що перемога за нами
    Молилася Богу щоб тата не вбили
    Але окупанти так і зробили
    Не знала дитина про смерть свого тата
    Ніколи вона вже не буде це знати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11334

    6 квіт. 2022 р.
    Мороляк Тетяна
    Дивоперемога
    Створити б диво
    Дивовижне свято
    Щоб було красиво
    Щоби всі завзято
    Радувались святу
    І русню прокляту
    Щоб позабувати
    Ніби все наснилось
    Так би легше жилось
    Ще би воскресити
    Немовлят убитих
    Сльози горя - в щастя
    Щоб були так часто
    Як зірки на небі
    Кожній щоб потребі
    Нанімо корились
    Ми тому молились
    Щоб настало диво
    В спокої щасливо
    Щоб цвіли тюльпани
    Щоб тими катами
    Не сочився край
    Вірю в диво, знай!
    Вірю, скоро буде!
    Переможуть люди!
    Встане Україна!
    Й мова солов'їна
    Крикне "ПЕРЕМОГА"
    Із свого порога...
    Створити б диво
    Дивовижне свято
    Щоб було красиво
    Щоби всі завзято
    Радувались святу
    І русню прокляту
    Щоб позабувати
    Ніби все наснилось
    Так би легше жилось
    Ще би воскресити
    Немовлят убитих
    Сльози горя - в щастя
    Щоб були так часто
    Як зірки на небі
    Кожній щоб потребі
    Нанімо корились
    Ми тому молились
    Щоб настало диво
    В спокої щасливо
    Щоб цвіли тюльпани
    Щоб тими катами
    Не сочився край
    Вірю в диво, знай!
    Вірю, скоро буде!
    Переможуть люди!
    Встане Україна!
    Й мова солов'їна
    Крикне "ПЕРЕМОГА"
    Із свого порога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11335

    9 бер. 2022 р.
    Марина Довгаль
    Сказка
    Тараканье его величество
    Жмёт не качеством, а количеством,
    На срединку - зырк, хвать лушпаечки,
    Позакладывал в ушки баечки.
    Не за доблесть бант,
    Живодеру крест.
    Тараканий франт,
    Хоть бы он исчез!
    Мерзким демонам носит дань,
    Хвалит Тьму свою, Таракань.
    Тянет пахнущий страха след,
    Сварят детушек на обед.
    Где позор, смерть, обман,
    Там прополз таракан.
    Концовку предсказал Корней:
    Уже летит наш Воробей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11337

    6 квіт. 2022 р.
    Мороляк Тетяна
    Третя війна
    Війна шукала способи пожити
    Хотіла вирости, як старші дві сестри
    Щоб світ увесь під ноги постелити
    Диявол щоб назвав її на ти

    Найстаршу із сестер давно забули
    За нею вже століття відцвіло
    Хто вижив там - уже давно поснули
    Нема вже тих хто скаже як було

    Сестра середня що сказати мала
    Бо діти їй ще й досі на землі
    Багато із життів вона зламала
    Могилами засіяних полів'ф

    Народжена в тридцятих відболілих
    Росла із кожним днем до висоти
    Багато полягло людей не смілих
    Багато смілих помогло рости

    І та, молодша, хоче народитись
    Щоб вирости, як сестри, на весь світ
    Щоб жахом дітлахам малим наснитись
    Щоб згадували слізно сотню літ

    Уже вмирають - скоро вона прийде
    Їй слуги поклоняються й зовуть
    Уже вбивають. На арену вийде
    Усього світу. В цьому її суть.

    Всі війни, старші війни закінчились
    Ніхто їх не забуде й не простить
    Як довго ми до Господа молились
    Щоб третю з війн уже не допустить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11338

    6 квіт. 2022 р.
    Поліна Щур
    Не пробачу.
    Як спиться тобі ,орку, там ?
    Коли твій батько ,син і брат
    Катують , нищать і вбивають нас ...
    Ми "руський мир " у тебе не просили
    І визволять себе ми не хотіли
    Як тобі спиться ,орку ,там ?
    Коли дитя вже 26 день
    Голодне ,мокре і холодне
    Спить у підвалі під мелодію сирен
    Як спиться тобі ,орку, там ?
    Коли горить країна у твоїй же крові
    Ти вік не будеш вибачений мною !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11339

    8 бер. 2022 р.
    Марина Довгаль
    Під знаком Z
    Під знаком Z  - з якій планети?
    Ми кричимо: тут діти, "дети"!
    Вони всміхаються підступно:
    "У вас, нацистов,  многолюдно!"
    Стирають Харьків, нищать Суми,
    Коли ж нажруться товстосуми?
    В Херсоні друзі кажуть - жах:
    Голодомор - знайомий шлях.
    Коли ж  упир нап'ється крові,
    Такий далекий від любові,
    Від людяності, правди, горя,
    Що вогняне наслав нам море.
    Створіння з іншої планети
    Оголосив Землі вендету.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11340

    6 квіт. 2022 р.
    Мороляк Тетяна
    Воєнні будні
    Це воєнні будні. Одинадцять днів.
    Путін не спинився. Навіть не хотів.
    Не закрили небо. Все ,на жаль, без змін.
    Помирають люди із обох сторін.

    Розстріляли сонце. Падають міста.
    Падають собори Господа Христа.
    Гради на будинках. Лихоманить гнів.
    Путін не спинився. Навіть не хотів.

    Це воєнні будні. Це моя війна.
    Помирають рідні - їй така ціна.
    Цокає годинник. Скільки іще днів?
    Путін не спинився. Навіть не хотів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11341

    6 квіт. 2022 р.
    Ольга
    Спаплюжили смерть
    Спаплюжили смерть! Втоптали в болото!
    Стара опустила косу:
    Я – Смерть, але знаєш, російська сволото,
    Тепер й я тебе не спасу!

    Я – Смерть! Я – спасіння! Я – стежка за обрій!
    Я –смуток у рідних очах!
    Як, нелюде, смів ти, у людській подобі
    У Бучі повестися так?!!!

    Тебе не благали? Тебе не молили?
    Колін не схилили тобі?
    Скажи,тебе справді у церкві хрестили?
    Чи в пеклі знайшли далебі?

    То, певно, чорти вам вже плавлять на груди
    Медалі катів й ордени..
    На вулицях тихо лежать мертві люди.
    Комусь найрідніші сини.

    Не сняться вам вбиті й зґвалтовані діти?
    І серце вогнем не пече?
    Як серця нема, то не буде й боліти!
    Це варте беушних речей?!

    Ти думаєш, будеш удома сидіти?
    На вкраденій плазмі кіно…
    О ні!!! ТИ у пеклі будеш горіти!
    Повір, я це знаю давно!

    Спаплюжили смерть! Не буде пощади!!!
    За вами іду по п’ятах!!!
    Мочитиму вас я з вкраїнцями, гади!
    Втопи в самогоні свій страх!!!

    Згадаєм усіх невинно убитих,
    Кому вкоротили життя!
    Усіх, хто до ста мав би прожити…
    Кожне невинне дитя…

    Гостомель і Бучу, Ірпінь , Маріуполь…
    Тут знову цвістимуть сади!!!
    Зітремо з землі проклятий кремль
    Й чобіт всіх московських сліди!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11342

    6 квіт. 2022
    Віктор Кучерук
    Нарешті стихла канонада
    Нарешті стихла канонада.
    Димить довкілля навкруги.
    Не пожаліли знов снарядів
    Для нас жорстокі вороги.
    Гатили довго і уперто
    Вони прицільно й навманці,
    Але лякали марно смертю
    В боях гартованих бійців.
    Повинно вистачить набоїв
    І не забракне нам умінь,
    Аби помститися “героям”
    За Бучу, Стоянку, Ірпінь…
    05.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11520

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    Нічка українська
    Ніч яка місячна,
    Зоряная, ясная,
    Видно хоч голки збирай,
    В небі з'явилася,
    Ракета ворожая,
    Бац! Запчастини збирай.

    Ніч яка місячна,
    Тихая, ясная,
    Чути усе накруги,
    Он там колона,
    Техніки вражої,
    Залп! Знов горять вороги.

    Ніч така місячна,
    Зоряна, ясная,
    Видно москалика враз,
    Цілити буду
    Прямісенько в оченько,
    Щоб не пошкодить каркас.

    Бачу в прицілі,
    Ординську я пиченьку,
    Він навіть каску натяг,
    Куля влетіла,
    Пряісенько в оченько,
    Бум. В голові вже протяг.

    Ніч яка місячна,
    Зоряная, ясная,
    Ворог зі страху тремтить,
    За кожним кущем,
    Йому смерть увижається,
    Мить! І вона прилетить.

    Ніч українська,
    Для ворога лютая,
    Загинуть до нас ти прийшов,
    Хотів прогулятись?
    Не вийде ,вороженько,
    Та тут ти проллєш свою кров.

    23.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11522

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    ПІСНЯ МАКІВ
    Зацвіли крилаті маки
    Понад сніг, понад ряст.
    Виплакала душу мати.
    Почорніла зоря.

    Посміхається із рамки
    Мамин син, татів син.
    Чорна стрічка поверх маків.
    Чорний плач, чорний дзвін.

    Мамочко, така заплата
    За цей Рай, за Нарід.
    Будуть маки зацвітати,
    Ой, крізь попіл і лід.

    Ой, така війна священна.
    Щоб Вкраїна цвіла.
    Мамочко, молись про мене
    Й проти лютого зла.

    Я так ніжно пелюстками
    До серденька торкну.
    Не даремно поліг, мамо,
    За Вкраїну, весну.

    Небо вдихуй наскрізь болю,
    Пам’ять — в небі зоря.
    Маків поле — поле бою.
    Янголів білих ряд…

    28 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11523

    6 квіт. 2022
    Оксана Заболотна
    Українська голгофа
    Учора ще весілля відгуляли.
    Щасливі молодята, тільки жить.
    Сьогодні вже вдовою стала.
    Коханий журавлем, злетів у вись.

    Не буде більше тата й мами.
    Дитяче серце в світі, вже саме.
    Три дні з батьками під завалом.
    Господь, його від лиха вбереже.

    Один удар, не має більше хати.
    Стоять старенькі у журбі.
    Там у завалі діти, онучата,
    Поховані живцем у сні.

    Ховає мати донечку маленьку
    Десь..під п'ятим дубом у парку.
    Повзе над вибухом триклятим
    В підвал до сина, проклинаючи війну.

    Вона спаплюжена русньою,
    Де на очах убитий чоловік.
    - Коханий! Забери з собою.
    Не має вже душі в мені.

    Чекала дев'ять місяців на тебе,
    Побачити промінчик у твоїх очах.
    Тепер, ти дивишся на мене з неба.
    Ще не народженим, маленьким янголям.

    Ми виривались дружно з окупацій
    Сусіди, друзі, багацько нас було.
    І залпи із колони вражих танків,
    Потрощені тіла. Не вижив там ніхто.

    Згвалтовані дитячі ,щирі душі.
    Дівчаток юних, матерів, жінок.
    Тіла - Ірпінь, Гостомель, Бучі.
    Насильно забраних в полон.

    Розстріляна сім'я. Так, для забави
    І ти дивився, як тече рікою кров.
    Тебе, напевне, в школі не навчали,
    Бо ти не знаєш, що таке любов.

    Благаю Бога їм чуму одвічну.
    Хай на Землі застане пекло їх.
    Клеймо рашиського нацизму
    На многа, многа поколінь.

    За нас молюся, нашому Отцеві.
    І Матір Божій, Янголам, Святим.
    Незламності, терпіння Україні.
    Відродження, піднятися з руїн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11524

    6 квіт. 2022
    Esto Rive
    24.02.2022
    Дзвінкий, прозорий синьо-жовтий обрій
    Раптово оповила чорна мла -
    То в сон міцний, ранковий, теплий, добрий
    Зміїна сила лапи простягла.

    І от, немов Кирило Кожум'яка,
    Який колись пащеку змія дер -
    Встає країна, наче Фенікс-птаха,
    Яку терзає "Град" та "Іскандер".

    Хоч стомлена, але незламна Батьківщина
    Дивує світ жагою до життя!
    Тож кожен танк підбитий, чи машина
    Є крок вперед - в буття, від небуття.

    Я твердо вірю, що і в цього змія
    По краплі випустять його погану кров!
    І справдиться одвічна наша мрія -
    Свобода! Воля! Щастя та Любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11525

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    Політтехнолог. (російський)
    Ти робиш тварину з людини,
    Ти капаєш йому в мізки брехнею,
    І так щогодини, щоднини,
    Ти неправдою їй очі все клеїш,

    Ти зробиш злодюгу з святого,
    А з грішного угодника Божого,
    З прямого ти зробиш кривого,
    А із свого ти зліпиш чужого.

    Сприймати світ ти заставиш,
    Як в дзеркалі те, що криве.
    Когось ще ти знеславиш,
    Припишеш йому неживе.

    Все зробиш ти хитро і підло,
    І так, що повірять тобі,
    Люд дивитьться в очі твої очманіло,
    Й не вірить вже навіть собі.

    Одурманений люд вже не бачить,
    Що діється навколо насправді,
    Його ти вже можеш дурачить,
    Тримаючи мізки в осаді.

    Ти робиш з людини тварину,
    Що мислити навіть не буде,
    Накажеш убити й дитину,
    Уб'є, покаЯння не прийде.
    .............................................................

    18.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11526

    6 квіт. 2022
    Олександр Мачула
    Небратам
    Ви прагнули завжди добра… чужого.
    Весь час уперто лізли за моря.
    І нині також, попри застороги,
    у бій пішов засалений «Варяг».

    Жилі будинки, старики і діти –
    в прицілах танків, літаків, гармат.
    Відкрито, на очах усього світу,
    вбиває мирний люд цинічно кат.

    Ввірвались «визволителі» в країну
    і хочуть поневолити народ,
    який стає грудьми за Україну
    і виганяє голіруч заброд.

    Куди штовхає біснувате «карло»
    гарматне м’ясо – ваших же синів?
    Опам’ятайтесь! Сирії вам мало?
    Погинете самі у цій війні!

    Бо захищають українську землю
    потомки запорозьких козаків.
    За вами, небрати ,лиш сили темні,
    як це було завжди, споконвіків.

    Однак за нами буде перемога,
    ми з честю подолаємо цю путь.
    Агресору ж лише одна дорога –
    лише у пекло, там уже вас ждуть!

    5,6.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11527

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    Тебе не було, коли я народився
    Тебе не було, коли я народився,
    Тебе я не бачив ніколи живого,
    Але тато, не раз ти мені уже снився,
    У сні ти приходиш до мене від Бога.

    Я знаю, татусю, ти поряд зі мною,
    Я знаю не кинеш мене ти ніколи,
    Для мене ти будеш стежиной земною,
    Ти будеш повітрям тим, що довкола.

    Я знаю, татусю, ти дивишся з Неба,
    Росою ти станеш, як пити я схочу,
    Плече ти підставиш, як буде потреба,
    Тобі завдяки я навчуся усьому.

    Я сильний татусю, я зовсім не плачу,
    То не сльоза щокою скотилась,
    Розправлю, татусю, свої я ще плечі,
    Це нині я з мамой за тебе Богу молились.

    Я виросту, тату, я стану дорослим,
    Країну, як ти боронити я буду,
    Я, як і тато буду відважним,
    Волю, буде потреба, для нас я здобуду.

    24.12.2021 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11528

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Тиша
    Ця тиша лякає, бо тиша незвична.
    Ні ритму, ні звуків у ній голосних.
    І вітер не так люто смикає мичку
    Із гнізд незаселених — випатрав їх.
    Ця тиша ворушиться холодом в ребрах.
    Не віриш їй більше. А треба було б?
    І так прислухаєшся вірою в тембри.
    Ні, справді ні звуку. Ця тиша як льох.
    Ця тиша ось вибухне піснею болю
    За всіх, хто навіки — вже тиша — замовк.
    А поки ще ти тихо. Я мовчки глаголю.
    На тиші повісився жаху замок.
    І ось! Ось прорвався невидимий купол!
    Ракето-птахів з Білорусії лет!
    І падає вбивчо. І лупить, і лупить!
    Мовчала підступна. Писала куплет.
    І так заспівала нетиха, немирна!
    Їй «творче» мовчання потрібне було.
    Із вирію бомби — до виру і вирви!
    І знов між куплетами — купол чи льох…

    28 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11529

    6 квіт. 2022
    Підданюк Владислав
    Без назви
    Прийшла на Вкраїну
    велика біда,
    На неї напала
    російська орда.

    Та в нашій державі
    згуртувалися всі
    Не буде прощення
    московській русі.

    Ми виб'ємо ворога
    геть з-від усюди,
    Бо ми козаки,
    бо ми вільнії люди!

    Піду'ть москалі
    за своїм кораблем,
    Не буде у світі
    вже більше проблем.

    Ми повернемо Крим
    і завершимо справу.
    Відбудуєм квітучу
    та рідну державу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11530

    6 квіт. 2022
    Антон
    Без назви
    У полыме вайны ўкраінская зямля,
    Хоць і ў Беларусі я, але й мне блізка яна.
    Блізка праз продкаў й родных, што адтуль,
    Праз сяброў, што церпяць ад варожых куль.

    Але моцны ў іх украінскі дух,
    Той казацкі, што ворагаў біў у пух.
    Пухам стане й жаўнер з усходу,
    Які ставіць сябе ў роўню Богу.

    Які думае, што можа вырашаць:
    Каму як жыць і як дышаць,
    Кім ганарыцца, па кім шкадаваць,
    Дзе й як свой вольны час марнаваць.

    Кожнаму варожаму жаўнеру й афіцэру,
    Які прыйшоў з вайной ва Украіну,
    Народ-казацкі адзін напрамак гатовы паказаць,
    Усім вядомы, так што не буду пра яго казаць.

    Як вайну не называй будзь то квэст ці аперацыя,
    Не было, не ёсць й не будзе ў гэтых дзеяў рацыі.
    Бо пачаўшы гэты свой нібы квэст “крыжовы”,
    Для іх жа стала толькі ўсё крынжова.

    А Перамога будзе за ўкраінскім народам,
    У гонар і на славу іх казацкаму роду,
    Веру, што скончыцца гэты “крыжовы” квэст,
    Словамі Катана: “Russia delenda est!”
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11531

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    В полі трактор дир, дир, дир
    В полі трактор дир, дир, дир,
    Їде в ньому бригадир,
    На причипі тягне танка,
    В командира танка ранка.

    Дірку має в голові,
    І лежить уже в землі.
    А сам танк ще повоює,
    Свинцем рашу нагодує.

    Танк у полі дир, дир, дир,
    Сидить в ньому командир,
    Гарно він з гармати цілить,
    Ще москалика пристрілить.

    06.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11532

    6 квіт. 2022
    Світлана Таран
    ***
    Красиво и безнадежно ужасно,
    Наш кинут Народ весь в одночасье!!!
    Как Геноцид 30-х….
    Окажется вновь наша жизнь,
    Отблеском Жизни из сказок страшных!!!

    Ту сказку «секретную»,
    Что безнадежно – ужасна,
    Узнать не предвидится,
    Даже в снах серо-прекрасных…

    Зачем нам такие сны?
    Зачем нам бояться?
    Мы будем жить и в любви просыпаться,
    Любить и мечтать,
    И с детьми, громким смехом смеяться!!!

    Смеяться над Вами!!!
    Просто смеяться!!!
    Даже если вновь нам придется,
    С жизнью расстаться!!!

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11533

    6 квіт. 2022
    Алехіна Анастасія
    Без назви
    Ні, я ніколи не буду "за" війну...
    Я не скажу солдату:'здохни в пеклі"..
    Але я захищатиму Землю свою,
    З холодним розумом, в глибокому окопі.

    Не треба на Землі нам ворогів,
    Моїм донькам в квітучем раю жити,
    Ідіть до дому з миром вояки,
    Свої ліса й лани Я буду боронити.

    Здригнулась Україна від вогню..
    "Красавіца"...але вона не ваша!
    Ні, я ніколи не буду "за" війну.
    Але я захищатиму " Красавіцу" мою!

    Прийде весна, і заквітчає сад...
    І ми зберемо квітів оберемок..
    І наш потужний нескорений град ,
    Свій винесе кінцевий вирок!

    Примара Києва! Тобі низький уклін!
    Та всі Герої наші-все буде Україна!
    Так...і вона не " підійматися з колін"....
    Вона ще і не впала на коліна!

    Моя Держава, вишневий мій краю!
    Я кожному твоєму уклонюся сину....
    Ні, я ніколи не буду"за" війну..
    Але я захищу свою Країну!

    27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11534

    6 квіт. 2022
    Федьков Леонід Михайлович
    Молитва за Україну
    Боже! Всевишній, єдиний!
    Благаю Тебе і молю
    за рідну мою Україну,
    яку я всім серцем люблю.

    Дай дні їй щасливі і ясні,
    дай ночі без сліз і журби
    і зграю ординських мутантів
    мій Боже, спини, погуби.

    Якщо між світів заблукає,
    дорогу Ти ій покажи,
    дай розуму, сили і волі,
    помилуй, спаси, збережи!

    Амінь!

    19.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11535

    6 квіт. 2022
    Олександр Мачула
    Весняний сніг війни
    Весна якась цьогоріч не така…
    Наразі не до свята, не до квітів.
    Стискає міцно автомат рука,
    а в голові: «А як дружина, діти?»

    Та попереду ворога орда,
    загарбники в атаку йдуть уперто.
    За Україну вмерти – то біда,
    та не дамо ми Україні вмерти!

    А землю щедро засіває сніг.
    Чи в неї упаде насіння інше?
    Лиш вибух обриває часу біг
    і знову тиша лунко смертю дише…

    Я вірю, переможемо ми зло
    і знову мир повернем Україні,
    відновимо і місто, і село,
    і в душах подолаємо руїну!

    08.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11536

    6 квіт. 2022
    Ольга Бовсуновська
    Весна-війна
    Крокує весна в камуфляжі.
    У моді колір оливи,
    У моді нові персонажі
    І Добрий вечір! Ми з України!
    Сховала під балаклаву
    Свою жіночність і вроду.
    Пішла боронити державу
    Від ,,руського мірного'' зброду.
    Крокує весна воєнна
    Страхіть і болю стежками.
    Міста зруйновані й села-
    То наші довічні шрами.
    Скалічені душі дитячі,
    Розірваний світ До і Після.
    І навіть незрячий побачить
    Рашистів клятих жахіття.
    Стискає зброю міцніше,
    Від орків землю боронить.
    А в небо летять все частіше
    Молитви людські і прокльони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11537

    6 квіт. 2022
    Станіслав
    Україно, ти найкраща
    Моя країно, ти найкраща,
    І я тобі бажаю щастя,
    Сонця, миру і любові,
    Квіти щоб буяли в полі,
    А в містах - життя!

    Будуть веселитись діти,
    Ми за них будем радіти,
    Біль в серцях.

    Україно, ти нам Мати,
    Тебе не можна не кохати,
    Сльози радості в незломаних очах.

    Україна - це рай,
    Милий наш рідний край,
    Україно моя, Україно - це я!

    Не здавайся, вставай,
    Мир, добро захищай,
    Де пролилася кров
    Буде знову любов.

    День і ніч тебе бомбили,
    Ми спасіння всі просили,
    Дякуємо всім, хто допоміг.

    Не здавайся, не здавайся,
    Крізь біль і сльози посміхайся,
    Молимо за тебе всіх Святих!

    Непокірна, наша люба,
    Все, що було, не забудем,
    Наше покоління в боротьбі.

    Твоя сила із народом,
    Діточок ми ще народим,
    Буде весело і радісно тобі.

    За тобою майбутнє, повір,
    Зуби зломить скажений той звір,
    Ти найкраща, для нас ти жива,
    Символ миру, життя і добра.

    Сльози витри ріденька моя,
    Ще надія на щастя жива,
    Полікуємо рани тобі,
    Ми єдині у цій боротьбі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11538

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    *     *     *
    Хочеться писати вірші про любов,
    Про дива матінки Природи,
    Та повертаєшся ти знов і знов,
    До України-неньки, до її свободи.

    На ваги покладено усе,
    Усе, що здобули і ще здобудем,
    Усе, що воля нам ще принесе,
    Усе, що більше ми ніколи не забудем.

    На ваги покладене життя,
    Життя й свобода усього народу,
    Куди прямуєм ми? У небуття?
    Чи може виборем у ворога свободу?

    24.01.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11539

    6 квіт. 2022
    Олександр Мачула
    За нами буде перемога!
    Які у маніяка честь і совість?
    Про ці чесноти мова тут не йде!
    Для виродків малює власну повість,
    уральський збудувавши свій едем.

    Кривавий карлик кидає невпинно
    загарбників дивізії, полки.
    Роздмухує агресії жарину
    щоб спопелити європейський дім.

    Та на заваді стали Збройні сили,
    грудьми за Україну став народ!
    Одна дорога кату – у могилу,
    чекає пекло орківських заброд.

    Щоб землю щедро здобрити костями,
    до Києва вони таки дійшли
    із Єнісея, Терека і Ками,
    Москви, Обі, Амура, Ангари…

    Плюються смертю їх гарматні жерла,
    багаті у носатої жнива.
    Єхидно долинає: «Ще не вмерла?»
    У відповідь упевнено: «Жива!»

    Жила, живе і далі буде жити,
    а звірам тим дорога в інший світ.
    Яснітиме вона вишневим цвітом
    десятки, навіть сотні, тисяч літ!

    Із Харкова і Сум, із Яготина
    лунає – землю рідну не здамо!
    І буде Ненька навіки єдина,
    і лад удома ми наведемо!

    08,09.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11540

    6 квіт. 2022
    Василенюк Юлія
    Обличчя цілком реальне
    Чому вдаєш, що ніби не судилось
    Вам передбачити новин лихих?
    Чи впізнаєш ту, що перетворилась
    На полігон випробувань чужих?
    Там, де не можна
    Через інтенсивність
    Без заокруглень полічити всіх.
    Там, де не можна
    Через недоцільність
    Чи неспроможність підібрати слів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11541

    6 квіт. 2022
    Катерина
    Ми з України
    Доброго ранку! Ми з України,
    Тієї, що лупить рашиські зади,
    Тієї, що землю свою захищає
    Від знахабнілої сарани.
    Оркам донині все добре вдавалось:
    Сіяти смерть, руйнувати міста,
    Та в Україні їх зуби зламались.
    Клятим кацапам тут місця нема.
    Мордорське кодло ніхто не жаліє,
    Нищать їх, палять, скидають з моста.
    Так українці дають зрозуміти -
    Прийдеш з мечем, то й помреш від меча.
    Є в нас і сила, й надія, і віра
    В те, що ми зможемо все подолать.
    Знаємо - буде усе Україна!
    Бо ми єдині і нас не здолать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11542

    6 квіт. 2022
    Вечеров Павло
    Слава Героям!
    З трьох боків на НАШУ неньку
    Наступають чорні тіні
    Встав солдат і твердо мовив:
    Слава нашій Україні!

    Розсікає НАШЕ море
    Ворог зліва й справа
    Встав моряк і як одрізав:
    Всім Героям Слава!

    Загуло, над НАШИМ небом
    Гуркіт авіації
    Сів наш "Привид" до штурвала
    Слава нашій Нації!

    Хто ж зупинить цього ката?
    Молимся богам!
    Встав боксер, взяв автомата
    Смерть всім ворогам!

    Брешуть, зраджують, вбивають,
    Ми здолаєм все!
    Україно, НАША рідна,
    Ти понад усе!

    Десь, на Салтівці, в підвалі
    Замість дома вже руїна...
    Немовля прошепотіло
    Буде  Мир та Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11546

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Небесним
    Вас поширшало, Небеса.
    Вас побільшало, Вої Небесні,
    Всенький обшир — Господній десант.
    Голим віттям хвилюється сад
    і тримає прийдешнє та весни.
    Вас багато Там. Крові — отут.
    Ми статистику лишим на потім.
    Й не статистика то. Наша суть.
    До останнього — землю святу
    Воюватимуть Тисячі й Сотні.
    І Небесні котрі, і Земні,
    Й молоді, і гартовані війська
    Знають тверде доконане НІ!
    У священній і чесній борні
    Гине падаль і ницість російська.
    Никне, рветься, мізеріє зло.
    Небеса не приймають непотріб.
    Навіть нива у крові і поті
    Закипає і спалює плоть,
    Щоб не гнила поверх її плоті.
    Небеса! І Небесні Війська!
    ЗСУ — козаки і титани!
    Ворог нині — бандит-утікач.
    Замордований стратою кат.
    Ось-ось звільнення наше настане.
    Голе віття садок уплете
    В біле-біле розквітле святково
    Переможне весняне святе.
    На ліс, гори, міста-села, степ
    ПЕРЕМОГИ ошатні обнови!

    26 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11547

    6 квіт. 2022
    Особистість другого сорту
    Орки
    Холодний ранок і тепла постіль,
    двадцять четверте, зима, лютий...
    країна спить, але підлий постріл
    підніме з ліжка без зайвих прелюдій.

    Міста палають - не зірка ранкова:
    зірвалася з прив'язі "руська" собака,
    скажена рве на собі шкіру до крові,
    а потім на рани чіпляє відзнаки.

    Ветеринари не допоможуть...
    хвороба давня - невиліковна:
    приспати б швидше і боронь Боже
    життя залишити невгамовній.

    Сумна історія, страшний початок:
    невіра, шок, та опір шалений
    не дав ворожим зубам порвати
    на шмаття країну під звуки сирени.

    Ніхто не злякався, ми не повтікали,
    єдиним щитом боронимо наше...
    у кожного з нас сили духу немало:
    кінець - перемога, лиш так, не інакше.

    Наш посттравматизм - тепер лише звичка,
    що вже не бентежить, бо канонади
    лунають щоночі, немов перекличка,
    містами і селами залпами градів.

    Та ми не прохаємо - це ультиматум
    лайну, що принесено "руськой весною":
    всіх тих, хто прийшов, ми готові ламати
    руками, якщо не залишиться зброї.

    Ви ж всі заблудилися тут на навчаннях,
    десь не в Україні, деінде - точно...
    ну добре, чекайте, але не мовчання:
    ми вас перемелемо всіх остаточно.

    Давно вам відомий вже напрямок руху,
    але нам не важко, повторимо ще раз,
    тому вже давайте, беріть "ноги в руки"
    і "в путь-дорогу" - у нори, печери.

    Вертайтеся в мордор, "руськіє Вані",
    вам всім тут не раді - це зрозуміло?
    Для вас там копають свої ж свіжі ями,
    бо це те єдине, що завжди ви вміли.

    І не озирайтесь: лісами, полями,
    ще поки не вмерли від духу Бандери,
    біжіть під спідницю до рідної мами,
    вбивці, недолюлки, людожери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11548

    6 квіт. 2022
    Вечеров Павло
    Згадуючи Джохара
    Я бачу сон, країна в блокпостах
    І люди захлинаються від горя
    Стоїть Росія на людських кістках
    І ріки крові там біжать до моря.

    В цей час суровий зради і нахабства
    Скажу на їх мовчання за бугром:
    "Раб, що не хоче вийти з рабства
    Стає ще жалюгіднішим рабом!"

    Я закликаю тих, хто досі мирно спав
    Погляньте на загинувших героїв,
    На тих, хто вмер і знову вільним став,
    Як дорого заплачено за волю!

    Ми стоїмо, щоб землю зберегти
    Щоб перед ворогом не впасти, не схилитись,
    Якщо не стане сил перемогти,
    Нехай їх стане, щоб не підкоритись!

    Я вірю, встануть поруч всі народи,
    І наша ненька Україна всіх збере!
    Ген, гляньте, люди, сходить НАШЕ сонце,
    То рвуться пути, то Росія мре!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11550

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Вітри гудуть
    Вітри гудуть. Напнулися шибки.
    Якась потрійна сила рветься в хату.
    Покрівля стогне, рипає, шипить.
    Але міцну домівку лишив тато.
    Казав, що стіни моцні, триста літ
    Простоять у негоді і у часі.
    Але, не міг ти знати про наліт
    Щоденний цих російських анти-асів.
    Ти хату важко дбав і важко клав
    Цеглину до цеглини — задля доні.
    Коли війна холодною була.
    Коли жили в кукурудзяній зоні.
    Коли мені, маляті, молоко
    І манка лиш по карточці — і досить.
    Ти хату будував. І не окоп
    Рив, під фундамент грунт виносив.
    Край міста мури білі звів за рік.
    З вікна мені всміхались горизонти.
    Ти був простий звитяжний чоловік
    Із потягом до книжки і роботи.
    І ти не знав, що опісля ЧАЕС,
    По всіх тривогах і соціалізмах
    Такий впаде на плечі хати стрес!
    Й на всю Тарасом співану Вітчизну.
    Натомість колискової читав
    Мені «Реве та стогне Дніпр широкий»,
    Й не знав, щодня ревітиме літак
    Над хатою, гвалтуючи їй спокій.
    Але скажу тобі, і роду, й землякам,
    Що вже давно на небі, й тим, що живі,
    Нас ворог притискав, а не злякав,
    Домівки наші — в оборон-активі.
    Тут кожен мур, старий чи молодий,
    Який відчув сподвижництво у праці,
    Стоїть супроти вражої орди.
    Гули вітри про це сьогодні вранці…

    26 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11551

    6 квіт. 2022
    Святослав Супрунов
    Я - українець
    Я – українець. Стало зрозуміло,
    Що нас багато вірних та стійких.
    Ми споконвік боротися уміли
    За нашу мову й землю проти всіх.

    Проти ординців диких та жорстоких,
    Та проти німців – схиблених катів.
    І московитів били чорноротих,
    І не шукали зведених братів.

    Були поляки, турки і мадяри.
    Змішалось все: і військо і чини.
    Та тільки ми не перестали марить,
    Що будуть вільними рости доньки й сини.

    І серед бруду брехень недоречних
    Я заявляю з променем зорі:
    Ми – козаки! Цей факт незаперечний!
    Ми воїни! Повстанці! Бунтарі!

    Ви ж продали усе: і дім і матір,
    Ви продались самі за дзвін монет.
    Я стверджую, що душу не продати!
    Її звільняють, впавши на багнет!

    Я – українець! Мучтеся. Страждайте.
    Але попереджаю щиро вас –
    На нашу землю ви не зазіхайте,
    Я хоч один, але мільйони нас!

     2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11552

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    Шевченку Тарасу
    Батько наш Тарасе,
    Я прошу проснися,
    На Вкраїну милу,
    З Небес подивися.

    Знов Вкраїну огорнула,
    Чорная хмара,
    Біда знову повернула,
    Прийшла мов примара.

    На Вкраїну твою знову,
    Орда зазіхає,
    Знов паплюжить нашу мову,
    Людей убиває.

    Знову стогін в небо лине,
    Душі відлітають,
    Знов Герої наші гинуть,
    Землю покидають.

    Ми Тарасе, не забули,
    Твого "Заповіту",
    Волю ми таки здобудем,
    Для себе у світі.

    Ми московію поборем,
    Заживем щасливо,
    Поле ратне ще розорем,
    Посієм там жито.

    Діти будуть ще радіти,
    І батьки із ними,
    Ще розквітнуть в Душах квіти,
    Піснями живими.

    09.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11553

    6 квіт. 2022
    Наталія
    Брату
    Я в Бога попрошу за тебе, брате
    Хай Він простить усі твої гріхи
    За те, що зрадив свою рідну матір
    І землю зрадив, де родився ти.

    Ти в Україні виріс, тут навчався
    Живуть тут твої друзі і рідня
    І тут в могилі спочиває МАТИ
    Та ЖІНКА, що дала тобі життя!

    Ти вже давно живеш в іншій країні,
    І в тебе там вже є своя сім'я,
    Але скажи мені, бо я не розумію
    Перед тобою в чому винна я?

    Скажи, чому підтримуєш росію,
    Яка руйнує наші села і міста,
    Яка прийшла з війною в Україну
    І забирає в нас наші життя

    Чому підтримуєш російського солдата
    Який стріляє і в стареньких, і в жінок
    Який гвалтує підлітків-дівчаток
    А ще вбиває наших діточок

    Скажи мені, бо я не розумію
    За що страждають діточки мої
    За те, що вони люблять Україну?
    За те, що вони кажуть "Ні війні"?

    Своїх дітей я лиш добру навчаю,
    Щоб в мирі й злагоді вони завжди жили,
    Щоб поважали своїх батька й матір
    І зі всіма, щоб дружними були.

    Скажи мені, бо я не розумію
    І моїм дітям, брате, поясни!
    Чому на нас летять ваші ракети,
    Перед тобою в чому винні ми?

    Хоч ти мені бажаєш смерті, брате,
    І прославляєш кляту цю війну,
    А я за тебе, Богу, помолюся
    Для тебе я здоров'я попрошу!

    Хай Бог дає тобі багато років,
    Можливо Він простить твої гріхи
    Та я, на жаль, простить тобі не можу
    Цієї проклятої вбивчої війни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11554

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    До героїв
    Усі супер-герої — достоту силіконові.
    Маріонетки муві. За жанрами кіна
    Були вони завжди взірцями та іконами.
    Шаблони переглянула реальність і війна.
    Крилаті супермени і спайдермени з коміксів,
    І кажани, і лицарі із голівудських снів,
    Порозліталися крізь щілини і комини
    Та й упірнули глибше у кадровий архів.
    Бо добре у блокбастері і у рімейку гратися
    Надсилою, надмужністю і всеньким надлюдським.
    В реальності? Реальності — не голівудські й натівські.
    А українські визвольні — за Київ, Харків, Крим.
    Десь у глядацькім чаті трясуться Чіпи з Дейлами.
    Балу впадає в ступор і кається Уолт...
    А ми? А ми, звичайно, це горе перемелемо,
    Бо ми таки справдішній неглянцевий народ.

    25 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11555

    6 квіт. 2022
    Станіслав
    Все буде добре
    Ми на війні.І не помітно вже весна.
    Ми на війні..Дружина плаче і сама.
    Ми на війні..Зірки на небі так горять..
    А очі спати хочуть..кулі свистять
    Ніхто не знав .
    Що  ранок буде ось таким
    Ніхто не знав.
    Шо сонця схід затьмарить дим
    Ніхто не знав . . Краса палає і болить
    Країна плаче кровью. Усе за  мить
    Все  буде добре.Пройде все Розквітнуть квіти і сади..
    Но назавжди, но на завжди
    Запам'ятаємо про біль
    Такої темної весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11556

    6 квіт. 2022
    Шевченко Василь
    Живе село
    1
    Село живе. Скрізь шум і гам.
    Ось тут Маруська і її сусідка Галька,
    Влаштували повний тарарам.
    Кричить Маруська спозаранку -
    Галько, куди то твою курку занесло.
    Чого ти лупиш свої зеньки???
    Ти що не бачиш??? Повилазило???
    І не сиди на ганку,
    Хапай хутчиш ти вже весло.
    Та курку ту бистріше перейми,
    Її з городу мого ти відгони,
    У мене там капуста, огірочки і томати,
    І нумо ще більш вона волати,
    Про те, що на городі тім росте,
    А курка Галькина все може затоптати,
    Та не дай Боже ще і подзьобати,
    А потім побіжить додому нести уже ЇЇ яйце.
    Щоб курці тій та дзьоба й лапи поламати...
    Та й Галька за словом в карман не лізе,
    У неї на язиці своє "морзе",
    У мить згадалось все. І те, і се...
    Слово за слово і сусідок понесло,
    Та так, що замалим до бійки не дійшло.
    Прийшлось чоловікам їх розмиряти,
    А потім, сміючись мирову ще запивати...
    Кому цікаво, то все це моє село.
               2
    А ще бува моє село гуляє,
    На все село музИка грає,
    Маруська свою Ганьку заміж віддає,
    За Галькиного сина, за Кіндрата.
    У нього усі сільські дівчата,
    Закохані..., але уже були.
    Як не старались, не змогли,
    У Ганночки його відбити.
    Та і Ганнусю потрібно добре знати, -
    Вона пішла у маму, норовиста,
    Хоч і маленька - та струнка,
    Лицем гарненька і барвиста,
    І у татка вдалась - хапка,
    Свого нізащо не відпустить,
    Коли до рук своїх взяла.
    Та і Кіндрат, видний він юнак,
    В плечах аршин, руками гне підкови,
    Розумна голова, ще той козак,
    Але попав не в ті окови,
    Це так односельці всі галдять.
    Але то балачки, гололовне кохають,
    Та скоро Маруську й Гальку,
    Онукой, а може внуком нагородЯть.
    Але то все майбутнє. А нині,
    Весілля і самому розпалі,
    Танцюють гості, веселяться.
    Ось у танок пішли хлопці і дівчата,
    За ними огрядні жіночки,
    А там і мужики,
    Хто на ногах ще міг триматься.
    Весілля гуділо днів зо три.
    Було усе й цигани, що кували,
    Та курей, качок, гусей по селу ганяли,
    І свекрів на возику катали,
    Потім на річку їх возили, там купали,
    Одну лиш Маруську, як не ганяли,
    Спіймати не змогли.
    Так не купаною і зосталась.
    Були і ескулапи-лікарі,
    У них хвора голова добре лікувалась,
    У тих екулапів рецепт один -
    Чим захворів тим і лікуйсь,
    Із сулії усім стражденним наливали.
    І вареники на третій день були.
    Але уже без крику, шуму й гаму,
    Аж поки не налили чарівного бальзаму,
    Того, що по чарчинах розливають.
    Бальзами ті магічну сили мають,
    І голови лікують і сили придають.
    А знову всіх у танці понесло,
    І так до вечора самого...
    Раніш казали - як весілля відгуляв,
    Таке й життя у Долі замовляв.
    Але життя таке, що має свої кігті,
    В житті, як на рулетки циферблаті,
    Є біла, чорна, а є ще смуга кольорова.
    І в кожної із них свої відтінки,
    Ти тільки бійся щоб не випало тобі зеро.
    Кому цікаво, то все таке і є моє село.
             3
    Село живе і далі.
    Живуть і Ганна і Кіндрат,
    Свати, діватись нікуди,
    Потроху примирились.
    Та іноді пір'їна у м'ягке,
    Марусьці та і попаде,
    Але вже ненадовго.
    Та і Кіндрата прийняла,
    Як рідного свого.
    А ще через рік Ганнуся народила,
    Сватам онуку,
    А Кіндрату і собі дочурку Яну,
    Кіндрат відразу в Яні упізнав,
    Свою тещу, неспокійну жінку,
    Не помилишся, не пришивай і бірку,
    Така ж криклива й норовлива,
    Така ж жива і особлива.
    Але в хаті відродився мир і спокій.
    І так майже на два роки.
    Поки у травні чотирнадцятого року,
    Почало село збирало хлопців на війну,
    Свою країну боронити.
    Докерувались злодії - манкрути,
    Що були тоді у Києві при владі,
    До того, що розвалили армію свою,
    На угоду московському мурлу.
    Та дух народу їм не дано було зломити,
    Пішли добровольці на війну,
    І хлопці, і дівчата,
    Боронити свою неньку Україну,
    А разом з нею і свою родину і сім'ю,
    Від посягань російського тирана.
    Село збирало військо і на військо,
    Несли усе і одяг і продукти,
    Метал, з якого варили тут "буржуйки"...
    Несли усе, нічого не жаліли.
    Та були й ті,чого гріха таїти,
    Що у свої хати немов кроти,
    Позаривались як в глибокі нори.
    Були й такі, що отримавши повістку,
    Тікали відразу закордони,
    Для таких не писані людські Закони.
    Не став ховатись наш Кіндрат,
    Поцілувавши всіх своїх дівчат,
    Матусю, тещу, жінку і дочурку,
    Узяв з собою все, що село йому збирало,
    А на останок викурив цигарку...
    До воєнкомату відвезли тесть і батько,
    А звідти прямо на Донбас.
    Багато, хто тоді не чекав, не вірив з нас,
    Що цієй війни настане час,
    І спину вдарить кривавий "старший брат",
    Відправивши до нас орду своїх солдат,
    Без оголошення війни, лукавий супостат,
    Війною підступною на нас посуне.
    Пішов і наш Кіндрат,
    А вдома тяжке чекання оселилось.
    Свахи в церкві Богові молились,
    А у сватів скроні трохи посріблились,
    Одна лиш Ганна, була на вид спокійна,
    Та в Душу їй ніхто не зазирав.
    Пройшло три місяці, як пішов її Кіндрат,
    Уже Януся зробила перші кроки,
    І намагається вже щось там вимовляти,
    І перше слово "ПАПА" чітко так сказала,
    Не витримала Ганна, завила, заридала...
    Та швидко взяла себе у руки,
    Свою душевну тугу дочцІ не показала.
    Кіндрат, як випадала вільная хвилина,
    Телефонував, а це затих.
    Ганнуся молить всіх святих.
    Три дні пройшло, а телефон мовчить...
    А ось озвався.
    Його дзвінок чогось тривожно так звучить,
    У серці щось там обірвалось.
    Схопила трубку, чужий голос,
    Перед очима все попливло і завертілось,
    Почула тільки - Ви Ганнуся?...
    І втратила свідомість.
    Прийшла до тями в лікарській палаті,
    Хтось чужий стоїть у білому халаті,
    І мама поруч і свекруха,
    Від серця відразу відлягло,
    Чорних хусток на рідних не було...
    Кіндратів бойовий підрозділ,
    Потрапив під мінометний обстріл,
    Поранило й контузило його,
    Підібрали його вже після бою,
    Без свідомості і документів,
    Багато він утратив крові,
    А нині в госпиталі у Дніпрі.
    Лежить у комі.
    Зібралась Ганна у дорогу.
    Знайшла Кіндрата.
    Заходить у палату,
    Щоб погасить тривогу,
    Щось тихесенько собі говорить...
    Лежить на ліжку чоловік,
    Неголений, худий,
    Від втрати крові він блідий,
    Але ЖИВИЙ! ЖИВИЙ! ЖИВИЙ!
    Душа її кричала.
    Підійшла, до нього нахилилась,
    Взяла його здорову руку -
    Коханий це я, озвись,
    Тихесенько, спокійно так сказала.
    Мовчить її Кіндрат,
    Лежить без тями,
    Загнала Ганна свою муку,
    Десь глибоко собі у Душу,
    Закрила там її за семи замками.
    Сама залишилась біля Кіндрата,
    Своїми маленькими, але сильними руками,
    Його з того світу витягати.
    Місяць лежав без тями.
    Надії мало вже було,
    Та Ганна вірила, що зможе,
    І він кістляву переможе,
    І змогла.
    Вночі сиділа біля нього,
    Молила Бога, як могла,
    Та сон зморив. Стулив повіки,
    Упала голова її йому на руки,
    І сталось диво, він ожив...
    А нині наш Кіндрат живий, вже вдома.
          4

    Таке моє село,
    Що має життєдайну силу,
    Живе своїм життям воно,
    В якому місце є усьому,
    І сміху і сльозам,
    Терпінню і сваркам,
    Зраді, подвигу і славі,
    Невігластву й знанням,
    Ненависті й любові...
    А ще там місце є великому коханню,
    Перед яким я голову схиляю.
    Село живе своїм життям,
    Іноді нікому непідвласним.
    Таке воно моє село,
    Невичерпної сили джерело.

    6-8, 06.2021 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11557

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    МИ
    Поступово обростаєш срібною лускою.
    Без повітря б’ється серце, без води пливеш.
    Це тому, що у двобої з хижою москвою
    Здатен допливати небом до кремлівських веж.
    В кожному із нас з’явився ген Котигорошка,
    В кожному неначе кіборг — нездоланий дух!
    Ми й самі не знали вчора себе ані трошки.
    А тепер таке знайомство! Такий спротив, рух!
    Дивина! Казки, легенди оживають в кожнім!
    Богообрана країна! Ми — її народ!
    Ми тримаємося купи! Ворога положим!
    І посадим терористів і авжеж город.
    Все у Бога проростає вчасно і рясненько.
    І війна священна нині нам дана на те,
    Щоб цвіла без колорадів рідна наша Ненька.
    Ну, нехай картопля рясно теж у нас росте!

    25 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11558

    6 квіт. 2022
    Ольга
    Тихий ранок, немов як грім!
    Тихий ранок перервали вибухи – це з неба впало щось, немов як грім!
    Боже, люди перелякані, бо війна прийшла в наш дім!
    Б’ється серце, біль, тривога, вороги прийшли нас «визволять».
    Та хто просив їх, цих «непрошених», Свободу нашу забирать!

    Посунули по наших вулицях, де люди бігають, де грає дітвора.
    Вони не знали і не думали, що в Україні тут така краса.
    І почали вбивати, нищать все до тла,
    Бо «руській мір» вони несуть – ви наволоч така!

    Ірпінь, Гостомель, Харків, Буча – Боже збережи життя!
    Невинні діти гинуть, і в цьому вся така «русня».
    Маріуполь – серце наше! Ти тримайся милий!
    Не здолає нас ніколи москальня паршива!

    Гинуть, люди, земля стогне від тої навали,
    Бо не знають вони Бога – ніколи не знали.
    В них нема нічого святого: ґвалтують, вбивають,
    Але наші Воїни Славні їх за це карають!

    Воїни наші, Захисники України – ми в вас віримо рідні, наші обереги!
    Синочки наші, соколики, здоров’я вам й наснаги.
    Поженіть оту навалу орків подалі за обрій
    Де нога ще не ступала, хай живуть в безодні!

    Бо об’єдналась наша Україна в бою проти навали,
    І показали всім у світі, що ми Воїни Славні!
    Благослови Боже всю Україну, дай нам Спокій й Миру!
    Україна Переможе – ми знаємо й вірим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11559

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Гео-політичний трикутник
    Зваблива для них «африка» Сибіру.
    Сафарі для високих темних каст.
    А ми рятуємо собою щопту миру.
    Вони тим часом не рятують нас.
    Там он у них — арена інтересів.
    Тут ось котел — дрівець в нього побільш.
    Дволикі друзі, ласкаві є-ес-и.
    Співавтори мегапланетних бід.
    Сценарії написані. Вже поділ
    Триває невпольованих тварин.
    Але зазеленів же Клин на сході
    Та кожен інший український клин!
    Хай би вертався Кенігсберг до німців.
    Хай Придністров’я верне Кишинів.
    Усе, що у кривавім крали віці,
    Вернули б, як взиває Божий гнів.
    Кавказе, гори гніву, море гніву!
    Ічкеріє, Дудаєв кличе в бій!
    Таке можливе нині дивне диво
    На царині обіцяній своїй!
    Бог з нами, не з мисливцями сафарі.
    Тепер усе можливе: від Курил
    До Карабаху. Даймо оркам жару!
    Зітрімо пиху з їхніх пик і рил.
    І заодно, з мисливців грошовитих.
    Твердиня й висота — у нас в руках.
    А ми — непереможні Божі діти.
    Русь-Україна перетре на прах
    Служителів союзів негуманних,
    Ділків колоній, царів і царьків.
    Впаде на них не Божа щедра манна,
    А щедрий Божий справедливий гнів.

    25 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11560

    6 квіт. 2022
    Ольга
    Сильні духом!
    Звільнена Київщина - понівечена, усипана тілами.

    В Бучі кати просто неба розстріляли людей із зв’язаними руками.

    Всюди розруха, попіл, братські могили

    За що нас ці нелюди так «визволять» хотіли?

    Дітки, дітки мої милі, ангелики наші

    Ви тепер з Богом, ви охоронці тепер наші!

    Простіть нас дорослих, що не вберегли вас

    Бог усе бачить, прийде і їхній час.

    Обпалені, понівечені люди лежать на дорогах

    «руській мір» принесли ось так нам в долонях.

    Все грабують, нищать - та хай забирають.

    Лиш людей ви не чіпайте, а вони вбивають.

    Бідні люди, але сильні, сильні духом, чуєш!

    Чуєш ти москаль проклятий, бо на собі відчуєш!

    Весь біль українців до тебе вернеться,

    Бо в житті так є і буде, а нам доля всміхнеться.

    Господи, прости наш грішних, допоможи Україні,

    Нехай москаль тепер всюди боїться своєї тіні!

    Нехай всі Українці, хто загинув, Ангелами стануть,

    І там, в небі, нас від зла хай оберігають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11561

    6 квіт. 2022
    Вечеров Павло
    Мир перевернут
    Мир перевёрнут, горит, громыхает и тонет.
    Тонет в крови украинской и в русской крови.
    Здесь на коленях вдова чья-то воет и стонет,
    Там чья-то мать поседевшая шепчет: "Живи!"

    В НАШУ страну ФСБшник плешивый ворвался,
    Освободить от свободы свободных людей.
    В спальном районе опять "Ураган" разорвался
    "Лишь по военным и точечно" - врёт лицедей.

    Только не сбудется то, чего он добивался.
    Русский солдат для себя здесь погибель нашёл.
    Кто-то сгорел, кто-то ранен, а кто-то и сдался.
    Русский военный корабль снова на*** пошёл!

    Вижу тот день, когда рухнет его тирания,
    Смерть над российской землей свои пальцы сомкнула.
    Все его спросят: "Постойте, а где же Россия?
    Он усмехнётся и скажет: "Она утонула"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11562

    6 квіт. 2022
    Катерина
    Де ховається Бандера?
    Про хохляцьку нашу вдачу
    Ми давно вірші склада.
    Що в війні вона згодиться,
    Світ, мабуть, не уявляв.
    Ось, наприклад, два селяни
    Йшли розбомблений селом,
    Роздивлялись вбиті хати,
    Вщерть розтрощені Пуйлом.
    Їм назустріч пре махіна,
    Схожа на москальський танк,
    З неї орк вилазить синій
    І починає белькотать:
    "Слышь, укроп! Видал Бандеру?
    Обыскались уже здесь.
    Говорят, он самый главный,
    Без него нацистам смерть."
    Переглянулись селяни, подивились на хати,
    І махнувши вдаль рукою,
    Показали на ліси.
    "Он туди їжджай скоріше,
    Бо ховається він там.
    Точно бачили учора, як Бандера ліз у танк."
    Враз схопилися кацапи
    І погнали у ліси,
    Приїжджають - там Бандера
    З "Джавеліном" на плечі,
    З амуніцею, у берцах,
    Весь одягнений в броню,
    З ним отряд бійців могутніх,
    Що зовуться ЗСУ.
    Залп один - нема махіни,
    І горить рашиський танк,
    Посміхаються селяни,
    І один говорить так:
    "А кацапам на останок
    Можу я пораду дать -
    Як то кажуть, "Гугл в поміч".
    Вчитись треба - не бухать!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11563

    6 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Нові сезони
    Свої сезони у війни, свої сезони.
    І час іде не так, як звикли ми.
    Під Богом низки літаків і дронів.
    А падаллю угноєні лани.
    Свої прикмети у війни, свої прикмети.
    Блакить не означає благодать.
    Там кояться убивства і сюжети,
    Що продюсує путінська орда.
    Але блакить не гасне, сяє всюдно.
    Але орду викльовують орли.
    І наближає Бог уроки суду
    Під життєствердне голосне «курли».
    Сезони увійдуть у ритм звичайний.
    Прикмети перемоги — ось і ось.
    Хоча прийшли дощі утрат, печалей,
    Бринить спасіння України брость.
    Із неї — такі квіти, таке листя,
    Такі тугенькі пагони нові!
    І не здригнеться росяне намисто
    Уздовж нарослих переможних віт.

    25 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11564

    6 квіт. 2022
    Людмила
    Без назви
    Доброго вечора,ми з України!
     Ми з тієї країни,де лани шорокополі
    І Дніпро,і кручі,і Київ наш стоїть могучий.
    Ми з тієї країни,де у лузі червона калина
    Похилилася і Червона рута народилася.
    Ми з тієї країни,де колишуться віти
    Закоханих мрій,будем жити й любити
    На крилах надій.
    Ми з тієї країни,де крізь сльози сміємось
    Та без надії сподіваємось.
    Ми з тієї країни,де правди сила ніким
    Звойована ще не була,яка б біда нас не
    Косила,а наша сила знову розцвіла.
    Ми з тієї країни,де мова у нас солов'їна.
    Всім серцем любим свою Україну
    Для нас вона в світі одна єдина!!!
         02.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11565

    7 квіт. 2022 р.
    Інна
    Мій...
    Спали тихо мирним сном.
    І раптом несподіваний дзвінок.
    Вставай,бо там жахіття не фантом.
    За лічені хвилини життя дало урок.
    Можливо,не любив та зрозумів.
    І вкотре,як ти дівчинко,це все.
    І не потрібно власне слів.
    Ти просто є,для мене головне.
    Фактично всі пережили.
    Та тільки поряд є не всі.
    І безперечно деякі чужі.
    Лишень пиши мені завжди.
    Ціную друзів понад все.
    Кохаю,як ще не кохала.
    І завше ти повторюєш мине.
    Чому раніше я тебе не знала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11751

    7 квіт. 2022 р.
    Ганна Романенко
    Надія
    Чи всі живі?... Ви є у мережі?..
    Немає... Чи немає покриття?..
    Близькі та рідні, хоч були - чужі...
    Тепер в цих повідомленнях - життя...

    Живіть!.. Благаю: лиш живіть!..
    Бо я не зможу бути в цьому світі...
    Себе я ще раз ладна загубить...
    Аби була можливість вас зустріти...

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11753

    7 квіт. 2022 р.
    Ганна Романенко
    Без назви
    Дай Боже, всім - побачитись й почутись...
    Життя й здоров'я - прошу небеса...
    Зустрітися, обнятись, доторкнутись...
    Я так бажаю вірить в чудеса!...

    Нехай усім, хто йшов до нас по землю,
    Землею зсипле очі заздрість та...
    І щоб тіла навік не відокремить
    Від неї... Їх дух їсть пустота...

    Бажаю всім нам - сили і терпіння,
    Бажаю всім - порозумітися навік...
    Не час розкидувать, а час - збирать каміння...
    Наскільки б кожного цей ворог не обпік...

    Тримайтесь, браття! В кожного є вміння -
    Ми при нагоді станем всі, немов один!
    Це наші землі. Наше - і каміння...
    Ми тут пани - за будь- яких годин...

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11755

    7 квіт. 2022 р.
    Ксенія
    Без назви
    Гей ви, кати мого народу!
    Безжальні вбивці цілих поколінь!
    За нашу правду, волю і свободу
    Стояти будем до кінця. Амінь.

    А ви, орда страшна, кривава й дика,
    У нашій зостанетеся землі!
    І наша Буча, спалена й безлика,
    Хай сниться вам, прокляті москалі!

    Про наш Гостомель, про Ірпінь і Ворзель,
    Про Волноваху, Харків і Донбас
    Я вам достукаю вже азбукою Морзе,
    Якщо й "на языке" не чуєте ви нас!

    За Маріуполь, за Василівку, Пологи
    Горіть вам в пеклі, ви, рашистські суки!
    До Сатани вам прямо вже дорога!
    Ви варвари, ви нелюди, тварюки!

    Хай вам, прокляті орки московиті
    Не буде спокою геть жодної хвилини
    За материнські сльози, що були пролиті
    На їхніх янголяток домовини...

    Збирайте зброю та ідіть додому!
    До того біса, що сидить в Кремлі!
    Ми свою Неньку не дамо нікому!
    І перемога буде на моїй землі!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11756

    7 квіт. 2022 р.
    Ярослав Ткачівський
    СВЯЩЕННА ЗЕМЛЯ
    СВЯЩЕННА ЗЕМЛЯ

    На рідному полі воронки й розкопані шанці,
    і в серці моєму, мов куля, забилася лють,
    бо край мій плюндрують і нищать кремлівські засланці,
    та воїни славні навалу з Москви відіб’ють…

    Тут наша твердиня, тут мамине й батьківське поле,
    співають джерела та храми блищать іздаля.
    Затямте, ординці, вам нас не скорити ніколи,
    бо це українська і наша священна земля.

    Моя Україна – могутня, безмежна, єдина!
    Ми в центрі Європи, про нас вже довідався світ.
    На мирному полі – багата й щаслива людина:
    ім’я Українець – пречистий калиновий цвіт!

    Гряде Перемога – я вірю, я певен, я знаю!
    Тут кожен за волю віддасть свої сили та кров.
    І маками в житі постануть герої весною,
    де нас, українців, ніколи й ніхто не зборов.

    На рідному полі зарівнені вирви й окопи,
    хоч вибухи досі нас часто тривожать у снах.
    Ми – з Господом Богом! І край наш ніхто не захопить,
    вже в серці і в світі цвіте Українська весна…
    23.03.2022 р .

    © Ярослав ТКАЧІВСЬКИЙ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11757

    7 квіт. 2022 р.
    Трейтяк Людмила
    Ненависть
    Я не ненавиджу, бо я і є - ненависть.
    Я не боюся. Страх в мені - згорів.
    Молюсь Аїду, щоби він забрав ту нечисть.
    Щоб катував, щоб не жалів їх, не жалів.

    Щоб ті перстні, що їх ізняли з убієнних,
    Палили жаром, пеклом обпікали.
    І щоби снилися, у вікна заглядали,
    Всі ті кого убили, не спитали,

    Чи хочуть жити, чим вони жили.
    Понівечили, знищили, пішли.
    Лишили смерть - вона летить за вами.
    За вами і за вашими синами!

    6.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11758

    7 квіт. 2022 р.
    Дар'я Марченко
    Що маю в арсеналі?
    Що маю в арсеналі?
    Я маю мову, маю брата!
    Я маю маму, маю тата.
    Моя земля, то моя сила,
    Мій дім - фортеця і твердиня.

    Орда, вам страшно! Маму ви гукали.
    Ви гинете, немов сніжки в руці!
    Можливо ви того поки не знали,
    Але не буде раю вам в кінці!

    Горіти в пеклі вам за наші смерті.
    Людські страждання з рук не будуть стерті!
    Дитячі очі будуть снитися щодня.
    За ваший гріх висока є платня.

    Я маю доньку, маю чоловіка!
    Я маю армію незламну, як граніт.
    А ти що маєш без хребта, каліка?
    Лиш плоть, що кулю кличе, як магніт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11761

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    За обрій день -
    Впливає ніч,
    Не до пісень -
    Голосить сич.
    Іде війна -
    Рікою кров,
    Жива весна -
    Сирена знов.
    Нестерпний біль,
    І безліч ран,
    В сльозах Ірпінь,
    Бо свідок драм.
    У гніві Буча,
    Від руїн,
    Рука дівоча -
    В церкві дзвін.
    Не вірять очі -
    Не у нас,
    Почуйте, отче!
    Світ погас.
    Повстали люди -
    Гостомель
    Знайдем, іуди,
    З підземель!
    Немає сенсу -
    Не втекти,
    Готові кулі -
    У руці.
    Не за горами -
    Час розплат!
    Достатньо сили -
    Бійся, кат!
    За обрій день -
    Щаслива ніч.
    Безліч пісень -
    Безспорна річ!
    Зірки у небі
    Перемог -
    Так буде, вірю
    Чуєш, Бог?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11762

    7 квіт. 2022 р.
    Пелипенко Тетяна
    Стеблинки волі
    Усі ми діти таврійського краю,
    І кожен з нас - то стеблинка степу,
    Що проростає у Дикім Полі
    Під ясним небом і з вітром волі.

    Повітря пряне, гаряче сонце,
    У блакитній висі вартує сокіл.
    І міць корінню дає єдина
    Земля святая, то - Україна.

    Лиха година... У небі круки,
    Навала чорна у степ наш суне,
    Та не зламати ворожій зграї
    Стеблинок волі в таврійським краї.

    Бо в тих стеблинках не сік трав'яний
    Клітини живить, а кров козацька,
    Що закипає від гніву й болі
    І нищить нечисть у Дикім Полі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11763

    7 квіт. 2022 р.
    Катерина
    Без назви
    Вже зовсім не лягають рими на папір
    А сторінки з новинами протерті аж до дір
    Від кожного слова мурашки на тілі
    Пишуть: Вже не побачить сина мати
    Біль в її очах нічим не заховати
    У ві сні до неї прийде тепер  він
    З словами " мамо більше не буде війн?"
    Ох сину аби ж я знала відповідь на це питання
    Аби все зупинилось лиш за мого бажання
    Мамо, я собою закрив тіло дитини
    Ти уявляєш , в малечу стріляли ті кляті тварини
    Я тут , на небі...
    Приглядаю за тобою та за татом
    Ви там пильно дивіться за братом
    Я бачу ,як вам тяжко любі мої
    Та ви тримайтеся поки на землях наших бої
    Я захистив собою не одне життя
    Хотілось просто закінчити це кровопролиття
    Хотілось поскоріше повернутися до вас
    Відмотати би зараз назад час
    Я би ще раз сказав, як вас люблю
    Останнє що скажу
    Ви лиш не плачте мамо, молю
    Я тут близенько біля вас
    Буду приходити в сни повсякчас
    Тепер я ангел , герой я тепер
    Тілом не з вами , та душею не помер...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11765

    7 квіт. 2022 р.
    Богдан Лугінін
    Без назви
    На вулиці тихо... Розмови не чути...
    Ніхто не ходить... Не лишає слід...
    Скажіть на милість... Як такими бути?
    Скажіть бо... Як їх носить світ?

    Що їм зробила бідна та дитина?
    Той бідний хлопчик... Він же сам-один...
    Сім'я на небі зустрічає сина...
    Знайдуть розстріляним... За декілька годин....

    А чим дівчата винні? Чом не у родині?
    Макрон? Чи Шольц? Чому ви мовчите?
    Чому лежать вони у домовині...
    Їх ґвалтувало виродство оте...

    За що страждали там сестра із братом,
    Коли в них на очах вмирала мати?
    А ви не боретеся навіть з катом.
    "Навіщо... Вас же ж не здолати..."

    А я сиджу... Читаю скрізь новини...
    Дивлюсь на затхлість світових систем...
    ООН не діє... Діти без родини...
    Гори, расєя, вічним ти огнем...

    Болить у серці... На душі тривога...
    В думках ненависть... А на обличчі біль...
    Молитва на вустах моїх... до Бога...
    В очах агонія... На моїх ранах сіль...

    Свідомість тиха...  Серце ледве б'ється...
    Застигла кров гаряча на щоках...
    Душа оплакує... сумує... не сміється...
    А слово "Буча" витіснило страх...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11766

    7 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Без назви
    Я ніколи не боялась за себе,
    Навіть зараз ракет не боюсь...
    Я тривожуся тільки за тебе
    Й за дітей я щоразу молюсь...

    Я б пішла в ЗСУ й ти це знаєш,
    Лиш дітей не залишу самих...
    Ти без мене десь нас захищаєш,
    Ну, а я тут турбуюсь за них...

    Тільки знай як той ворог підійде,
    Я боротимуся до кінця...
    Йому з рук вже нічого не зійде,
    Підстрахую тебе в тилу я...

    Не боюся за себе повір,
    Не хвилюйся за мене, не треба...
    Проти нас тут воює лиш звір,
    А за нас Бог Єдиний й все Небо...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11767

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга
    Ну скільки можна?
    Ну скільки можна?
    Задовбали ті сирени!
    Чи можна вже спокійно жить!?
    Уже стомились всі...
    Чекають люди горя ...
    І не чекають вже....
    Як можна було жить!?

    Усе змінилось!
    Всі  ми вже змінились!
    Не будемо ніколи, як тоді!
    Але я Вірю!
    Сподіваюсь!
    І так Буде!
    Чекає Перемога нас усіх!

    У нас весна!
    Розквітне Україна!
    Розкриє всю свою могуть!
    Ми любимо свободу, і так буде!
    Ніхто, ніколи нас здолать не зможе!
    Ми житемем на Україні і так Буть!

    Ні за що ми її не проміняєм!
    І як би не судилось, не втечем!
    Тебе ми рідна ненечко кохаєм!
    І ворогу ніколи не Здадим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11768

    7 квіт. 2022 р.
    Стася
    После Бучи...
    Отрицайте! Кричите:- не мы!
    Громче! Громче кричите, войте.
    Пусть не примут ваши умы
    Оды славы россии пойте!
    Отрицайте! Зовите мир,
    Громче! Матом других, кройте.
    Пусть вы верите вашим увы
    Не исправить уродов орков!
    Отрицайте! Закройте глаза
    Уши тоже закрыть можно.
    Только будут являться во снах
    Тех кого забыть невозможно.
    Отрицайте! Стервятников пир
    Отменить мы сегодня не в силах.
    Говорите мы сеем мир...
    Ваше зеркало очень криво.
    Только знайте сегодня так,
    Но вас всех призовут к ответу.
    Через месяц иль год не пустяк,
    Срока давности этому нету.
    Мы забыть и простить не сможем
    Вы за месяц года украли.
    Вы содрали с нас нашу кожу,
    Вы живых нас сейчас пожирали.
    Даже если простите себе,
    Что молчали себя защищая.
    Что ж увы себе приговор,
    Как и нам вы подписали.
    Все подписано вашей рукой,
    Молчаливо согласие к власти.
    Вы хранили свой милый покой,
    Власть тем временем тем развращали.
    Что ж закончу на этом пока,
    Зубы, стиснув, продолжим борение.
    Пусть для вас это все ерунда,
    Пока дышим НЕТ ВАМ ПРОЩЕНИЯ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11769

    7 квіт. 2022 р.
    Олена
    Новоград-Волинський
    Мій Новоград! Мій Новоград-Волинський!
    Найкраще місто серед всіх.
    Тут народилась Леся Українка!
    Я повернусь! До рідних всіх своїх!

    Обнімуть доні татуся,
    Онучки- бабу й дідуся.
    Я чоловіка розцілую.
    Я маму й тата обійму.

    Приїду я на Україну!
    На милу, любу батьківщину!
    Я буду плакати від щастя.
    Що закінчилось оте ненастья.

    Мій Новоград-волинський...
    Колишня назва Звягель.
    Ти мій любий, серцю рідний.
    Хай підЕ з Землі моєї  падель!

    Фортеця наша, парк розваг.
    Як не вистачає цих розрад...
    Я так сумую, моє рідне місто...
    Ота війна нас розділила! В душі гірко...

    Мій Новоград! Мій Новоград-волинський!
    Я з дітками вернусь!
    До рідних і до тебе- місто!
    Я повернусь, я повернусь...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11770

    7 квіт. 2022 р.
    Олена
    Чим же дитя те завинило?
    Виродки з кривавими руками
    прийшли, забрали, катували..
    Чим же дитя те завинило?
    Чом не знайшлося вороття?!
    І ні сумління, каяття..
    Лиш сміх - бридкий, огидний
    до нестями.
    "Нацисти ви, всіх повбиваєм" -
    кричали голосно вони.
    І серце перестало битись,
    і зупинився часу лік..
    Дитина янголом лишилась,
    не зник лиш крик і сліз потік,
    що серед темряви підвалу
    й не розвіється повік...

    04.04.2022
    Присвята невинно вбитим у Бучі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11772

    7 квіт. 2022 р.
    Олена
    Матусі
    Матуся рідненька чому гірко плачеш?
    Мені вже не боляче, я не боюсь.
    Тебе обіймаю. Я поруч. Ти бачиш?
    За тебе я Господу тихо молюсь.
    Матуся я хочу до тебе на руки.
    Я думав підійду і доторкнусь.
    А бачиш- не можу ... Які же це муки.
    Навічно у пам'яті я залишусь.
    Матусь, я боявся сирени як вили,
    Й ракети літали на головой.
    Я вижити так намагався щосили.
    Не вишло- хоч я і маленький герой...
    Матуся пробач- я не буду с тобою,
    Проте наглядати я буду повік.
    Я жити хотів. Хотів так спокою.
    Але мене подих війни так обрік.
    Матуся, а в мене виросли крила-
    Під ними сховаю й тебе захищу.
    Світити душею мене ти навчила
    Й  можливо із часом я біль відпущу.
    Матуся,  живи- я на тебе чекаю:
    На білій хмаринці в квітучім раю.
    Ти лиш не спіши! Тебе я благаю.
    Живи і за мене. Тебе я люблю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11775

    7 квіт. 2022 р.
    Світлана Почепець
    27й день війни
    Пишу вірші, і забуваю підпис -
    Не пам'ятаю я, яке число.
    Лише "Що на фронтах?" - страшний часопис.
    Лише "27 днів, як то прийшло".

    Не бачу ні весни я, ані сонця,
    Не бачу пролісків, життям що прокида.
    Лише молюсь за наших охоронців,
    І щоб з землі моєї геть пішла біда.

    Не можу спати, і прокинутись не можу
    З того страшного сну, що бачим ми усі.
    Лише залізна віра "ПЕРЕМОЖЕМО!"
    І відбудуємо Вкраїну у красі!

    В красі наших ланів, і гір, і моря,
    І наших міст красі, і селищ всіх теплі,
    І не побачить більше ця країна горя!
    Нам сили стане, на Своїй бо ми землі!

    Назвемо ми загиблих поіменно
    І пам'ять їхня в поколіннях буде жити.
    А хто пройде цей жах ніколи на коліна
    Не встане! Й буде дужче ще любити.

    За себе, за загиблих й ненароджених,
    За діток тих, що в небо відійшли,
    За кожну мить, шляхами жаху сходжених,
    Любитимемо дні, що прожили.

    Ми відбудуємо тебе, Країно люба!
    Ми полікуємо тобі всі твої рани!
    С тобою ми, і ми с тобою будемо
    Прийде ще час, і ми саджатимо каштани.

    І рози в Харкові розквітнуть неодмінно.
    І Маріуполь загуде ще Азовсталлю.
    І кавуни в Херсоні, це ж незмінно.
    І в відпочинку Ворзель привітає.

    Я довго згадую, число яке сьогодні,
    Хоч точно знаю - 27й день війни.
    І ще ми день пройшли до Перемоги -
    На день ми ближче до кінця війни.
    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11776

    7 квіт. 2022 р.
    Світлана Почепець
    Молитва
    Все ангелы, на небе что еси,
    Раскройте крылья, защитите небо.
    Молю тебя, Господь, детей спаси
    От бомб, что Злу прислуживают слепо.

    Все Мученики, что на Небесах,
    Страна пред вами истекает кровью.
    Закройте нас, пусть в ваших голосах
    Звучит молитва с Силой и Любовью.

    Родные все, что в лучшем из миров,
    Нас защитите вашею Любовью.
    Пусть тишины опустится покров
    На Украину, детям к изголовью.

    Явите чудо на Святой Земле!
    Пусть Крест Владимира шатром защитным станет!
    Нас защитите с неба! На земле
    С ордой проклятой справимся мы сами.
    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11780

    7 квіт. 2022 р.
    Світлана Почепець
    Без назви
    Пішов до дому, рашен окупант!
    Тебе ніхто не звав сюди, тобі не раді!
    В полоні темряви мерзенний твій солдат -
    Загарбник, мародер, мерзотник, крадій.

    Пішла у дупу, грьобана русня!
    Будуй своє, або руйнуй..нам пофіг.
    Якби не ти, ніколи б ця війна
    Землі моєї не спинила б подих.

    Ти - нелюдь, ти - огидная потвора,
    Яка беззахисних людей вбиває.
    Але біжиш трусливо ти зі двору,
    Як українське військо наступає.

    Іди додому, рашен окупант.
    Тоді, можливо, ти лишишся жити.
    Як ні, 200ми повернетесь назад.
    А в пеклі, знаєш, не дарують квіти.

    Горіти будеш вічно у вогні
    Охтирки, Волновахи, Сум і Бучі.
    І Маріуполя страждання у пітьмі
    Тобі являтись будуть неминуче.

    Вали додому! рашен окупант.
    Не множ гріхи, бо дітям твоїм горе!
    Країна-терорист, Zлочинець, кат.
    Горіть у пеклі, дикиї потвори!
    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11784

    7 квіт. 2022 р.
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Кожним містом щемить,
    Кожним не сказаним словом,
    Кожним сміхом садків,
    Який був ще у вчора.
    І драмтеатром сатир,
    Де оспівували буденне серйозно.
    Там залишвся глядач
    Прикутий до скельця бінокля.
    Кожним серцем щемить,
    Кожним опадом цегли,
    Кожним вау відкриттів
    Що планувались за тиждень.
    Кожним закутком брів,
    Що соромились тремко.
    Кожним всім, що хотів з тобою
    поділитись під тістечко з кавою.
    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11785

    7 квіт. 2022 р.
    Марія
    Війна
    У всьому російському - обличчя ката,
    Остаточно скинуті всі маски "брата",
    За жахи, нелюдам - спокута довічно,
    Їм вічні муки за життя цинічне!
    Це гріх, який вже не відмолити,
    За муки дітей, яким б жити й жити...
    За сльози і кров нашого народу,
    За нашу страшну весну-негоду...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11786

    7 квіт. 2022 р.
    Оксана Каратник
    Врятуй життя солдату
    Врятуй життя солдату, нехай повернеться він в хату,
    Там, де стріне його мати й слова малечі: любий Тату!
    Нехай дружину обійме, до себе він її притулить,
    Й картина ця до сліз усіх розчулить.
    Ти уявляєш вже цей день, повен туги і радості водночас?!
    Та повернемось в нинішню годину,
    Де б'ється він без втоми і невпинно,
    Щоб наступив оцей момент...
    А там нічого він немає, в руках лиш автомат свій обіймає.
    Рятує не свою родину, чужу чиюсь дитину...
    Ми допоможемо йому, дамо ми все, що можем дати,
    Лиш би зустріла його мати.
    Хай обійме свою дружину, візьме на руки він дитину,
    Й прославить рідну Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11789

    7 квіт. 2022 р.
    Оксана Каратник
    Всім борцям за Україну
    Мій брате й сестро, друже, дядьку, батьку, діду
    Всі Ви, що стоїте за Україну,
    Мій лист до Вас наші герої,
    Вам всім, що зараз Ви у бою.
    Подяка й шана, вічна слава
    Безмежна гордість і повага!
    Мої рідненькі , кров одна
    Що в жилах наших пробіга,
    Серця відважні, воїни хоробрі
    І на землі, у небі і на морі!
    Ви нашу Неньку бережете,
    І ворога скаженого товчете,
    Ми так пишаємося Вами,
    І всі єднаємось думками,
    Всі молитви зараз для Вас
    Щира подяка, адже боретесь за нас!
    Щира подяка і низький уклін,
    Хай пролунає переможний дзвін!
    І кожен вихідний дзвінок
    Почує рідний голосок
    Що скаже: ми живі, за нами перемога,
    А ворогу у  пекло лиш дорога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11791

    7 квіт. 2022 р.
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Живі масиви вікон
    В обгортках кучерявіх диму.
    Заспані від співу
    Метрополітена міста.
    Здригаються лякливо,
    Коли б’ють кольорову стрижні.
    Але не боїться Сивий,
    Що зіграє в скриню.
    Урбанізація легенів ходить
    В окрасі синім.
    Ти змалечку був хоробрий,
    Усім міг дати відсіч.
    Летять ментальні думи.
    Поховані у мізки,
    Поховані у мізки
    Глухонімих базік!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11792

    7 квіт. 2022 р.
    Медведенко Сергій
    Без назви
    У вічну пам'ять нашим нескореним долям. Присвята!

    Їх сьогодні обірвалось життя,
    Скільки всього прекрасного й не побачено ними.
    Скільки їх заважили мрії в той час
    Перед тим як відправитись блукати у інші виміри?
    Раптовість є страшною силою,
    Стає гіршою зброєю чим зброя масового очікування тотальної смерті.
    А коли вона у руках маризматичного карлика,
    Що замріяв усьому світу пришвидшити його забуття "безталанне".
    Набуває забарвлення неосяжності небачена вічність,
    Що співає лютим фальцетом композицію
    Фредеріка Шопена на людських закляклих колись врівноважений нервах.
    Нічому вже не бути колишнім: ні землиці, ні ставам, ні зорям, ні очам її ніжно глибоким.
    Колишніми бути людям... в злій історії сповненої кришталю по вінця причудами.
    Скільки у них палало життя,
    А комусь просто забракло терпіння дати їм провести його за власним бажанням та гідно.
    Просто хтось завважав, що, мабуть, достатньо, достатньо просто безустанно радіти.

    Скільки у них палало життя,
    Скільки потуги, скільки стремлінь.
    Комусь забракло ні не терпіння,
    Совісті дозволити й дозволу не потребувалося провести його відповідно
    Так як тільки кожному з них кортіло, Кожному з них в жаданні плекалося,
    в плеканні жадалося!

    Нам прийдешнім, що ще дихають вільно
    берегти відчуття це зримо.
    Нести, нести, нести й дарувати кожному з нас, просто вручати, просто не зволікати щиро кохати, щиро про це казати, голосно, голосно дбати.
    17.03.2022

    Для більш ширшого розуміння гляньте Картину "Смерть і Життя" руки Густава Клімта. Майстер писав її близько 8-ми років.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11795

    7 квіт. 2022 р.
    Сюзанна Пономаренко
    Відьма
    Неправду кажуть, що у війни не жіноче обличчя.
    Жіноче! Обличчя Відьми!

    Народжена у збоченому розумі,
    Колисана в підвалах і у бункерах,
    Вгодована розхристаними грозами,
    З обличчям перекошеним задухою.

    Вона вкидала у казан на вогнищі,
    Розпаленому з іскри кулеметної.
    Без рОзбору, без суду, тільки з гордощів,
    Одну по одній душі їхні смертні.

    Білява – перша, із очима синіми,
    Підірвана на міні серед лісу.
    А мати ж вчора говорила синові,
    Що ще маленький, хай лишень підріс би.

    Вже слідом, у окріп на синім полумї,
    Упали дві косички із дрібушками.
    Недавно ще дорогою до школи
    Радів вінок барвінковий на вушках.

    Наступний гість у кігтях мІцних відьминих –
    Недавно зовсім юнь у нім буяла.
    Під вербами край ставу в водах літніх
    З коханою вдвох зорі рахували.

    Вкида Війна  в казан свій ненажерливий
    І матір, що лиш зранку розродилася.
    Бо Відьмі байдуже, що в ній життя ще жевріє,
    Й на доню мати ще не надивилася.

    Чи зможе Відьма прОклята насититись
    Одним стражданням? Їй не досить крапельки.
    Тож треба ще у вариво досипати
    П'ять сотень доль, в бою нахабно вкрадених.

    Кривавий борщ, - затовчений очима,
    Дві дрібки рук, пів ложки теплих вуст.
    Посолений думками і сльозима,
    На смак так-сяк, - не вистачає душ.

    Десятки діб, що всім були за роки
    Варила Відьма зілля на вогні.
    Лиш переможні чоловічі кроки
    Розбили скло у відьминім вікні.

    Вогонь погас і вибухи затихли.
    Втопили Відьму в кубометрах сліз.
    А память залишатиме навіки
    Всіх, хто в казан бездонний відьмин ліг.

    ©Susanna Ponomarenko
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11796

    7 квіт. 2022 р.
    Ксенія
    Рідні. Стійкі. Вільні
    Воля
    Сила
    Бій
    Тримаємось

    Люди
    Гордість
    Віра
    Пишаємось

    Земля
    Дім
    Край
    Повернемось

    Сім’я
    Друзі
    Кохані
    Зустрінемось

    Мир
    Спокій
    Свободу
    Плекаємо

    Захід
    Північ
    Південь
    Схід
    Єднаємось!

    Ворог
    Сором
    Злість
    Переможемо

    Пам‘ять
    Мрію
    Надію
    Збережемо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11798

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Задворний
    На вулиці наші повернеться свято
    Адольфа потомок,
    Всім світом проклятий,
    Нахабно ніс суне
    До нашої хати.

    Затісні щурові
    Кремлівські палати,
    У нашому домі
    Зібрався насрати.

    Він марить в руїнах
    Побачить Хрещатик.
    Не вмре Україна! -
    Старий маразматик.

    Сверблячка у дупі
    Зудить нестерпимо?
    Схотів наших трупів? -
    Твоїх незлічимо…

    Горять вражі гради,
    У брухт йдуть гармати,
    Прямують у пекло
    Убивці-солдати.

    Плював ти на втрати,
    Бо лік їх вже втратив,
    (Народить ще мати).
    Вкраїна завзято
    Громить супостата.

    Сміліше гаранти:
    Європа і Штати!
    Потрібно не дати
    Наш світ сплюндрувати.

    До бою з ордою
    Вступаєм без страху.
    Слава героям!
    Убивців на плаху!

    На вулиці наші
    Повернеться свято,
    Під зад дамо раші.
    Бандитів за грати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11799

    7 квіт. 2022 р.
    Владислав
    А пам'ятаєш?
    Ти пам'ятаєш, в нас стільки планів було
    Ми так багато мріяли про те, як зміним світ
    Як для початку вивчимось, життя збудуємо
    На ноги станемо, не буде більше бід

    Будуть незгоди, труднощі, поразки, гнів
    Багато поту, болю, ще більше невдоволень
    Можливо, часто бувало б так, що нема слів
    Із боєм здобувавли б частину задоволень

    Я пам'ятаю як малий лежав вночі у полі,
    Як рахував зірки, до неба відправляв думки
    Як у дворі пізнавали мистецтво у футболі
    А вдома з братом компа ділили потайки

    У школі від дівчат гасали коридорами
    Щодня гамселилися з друзями хто переміг
    Йшли разом додому стертими дорогами
    Дурились один з одного хто більше міг

    А зараз хто знає як завтра день мине
    Чи тиша вдома буде, лиш налякає вітер
    Чи знову горизонт покриє небо вогняне
    І громом влаштує тут небачений гармидер

    Час йде, життя змінилось просто неймовірно
    Та й в дзеркалі ми інших бачимо людей
    Вже не бояться долі, що крокує так настирно
    А самі пруть на неї, щоб не було цих "долей"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11800

    7 квіт. 2022 р.
    Тітаренко Ігор Миколайович
    ***
    Ідіть ви геть,ми вас не звали
    Ви тут конкретно всі попали
    Вас всіх в мішках відправлять в Рашку
    Бо ЗСУ зробило кашку

    Ви не туди прийшли хлопьята
    Тут ви знайшли собі лиш ката
    За всі знущання пекло вам
    Всі хто прийшов немов пропав

    А там де жили ці солдати
    Казки продовжать всім казати
    Про мир, про те що ми фашисти
    Там по ТВ одні артисти

    Ви вже програли не почавши
    Ви шли сюди куди не знавши
    Все що зробили повернемо
    Хоча напевно більше треба

    На жаль, війной це не назвати
    Лише жінок змогли здолати
    А військо наше вас здолало
    Останній вам урок давало

    А за жінок і дітвору
    Ми вбьем русню ще не одну
    І за міста що в нас палають
    Ми знищім тих хто вже тікають

    Ви тут шукали тих фашистів ?
    Вам говорили так артисти
    Але знайшли лише тут крах
    І русский човен пливе нах...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11802

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Савоцька
    Без назви
    У нас війна. ВІЙНА!
    Не віриться і досі.
    Світ так змінився,
    Що і себе не впізнаєш.

    Зникли старі звички.
    Новий порядок дня.
    Розум думає інакше.
    Серце відчуває краще.

    Зворотній відлік розпочався,
    Всесвіт прямує до кінця.
    Чи може то усе-таки початок?
    Хокінг знав істинну творця.

    А нам відомо лиш одне:
    Україна - понад усе!
    Та інших це хвилює,
    Спокійно жити не дає.

    Ми на стику інтересів,
    Загалом їх тільки два:
    Перший - воля і життя,
    Інший - це сліпа пітьма.

    Всі уже зробили вибір,
    Хоча й багато мовчунів.
    Бо не всі такі сміливі
    Перед праведним судом.

    Кара кожного настигне,
    Відплата смертю їм прийде.
    Хто не думав головою
    Стане символом ганьби.

    Імперству час вказати місце,
    Шлях до Тартару на дно.
    Виплекаєм справедливість,
    Будем жити всім на зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11803

    7 квіт. 2022 р.
    Макс
    Розрахунки
    Як відключити газ саурона
    Так щоб не засмутити
    Пані меркель ані макрона
    Вони бояться холодної весни
    Радше будуть наводити мости

    Заммінник процвітання
    Їм необхідно шукати
    Там де євро можна розміняти
    Підкажіть
    Хто допоможе все порішати

    Десь на зламаній пластині
    Є конвертаційний центр
    Який тримається на довірі
    Розрахунки з агентами проводять
    Виключно в лірі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11804

    7 квіт. 2022 р.
    Марія
    Присвята жінкам
    Учора ми йшли разом до крамниці –
    Ти купив мені білу троянду.
    На вулиці вечір, на вулиці слизько
    Обійми ніжні й зухвалі.
    Сьогодні я сіла в автобус –
    Сказали треба тікати,
    Наше місто тепер у облозі,
    Тут усюди московські солдати.
    Ти лишився, авжеж за свободу
    Сказав, що не буде такого свавілля!
    Та як мені жити тепер у мирі,
    Коли ти у братській могилі?
    Скажи мені, як? Тепер як всміхатися ?
    Як дихати, кліпати, ходити?
    Моя ж душа тепер теж похована,
    Моє тіло зовсім безсиле.
    Знаєш, тут тепер майорить український прапор,
    Тож усе це було недарма.
    Напевно так і минають війни –
    І перемога завжди сумна.
    Я сьогодні ішла до крамниці,
    Але білих троянд уже не було.
    Натомість були знайомі обличчя,
    А ще, я відчула твоє тепло.
    Тепер ти назавжди залишишся жити –
    Твій син буде схожим на тебе.
    Я знаю, він буде дуже красивим
    З твоїми очима кольору неба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11805

    23 бер. 2022 р.
    Назар
    Вже стріляти немає по кому
    Вже стріляти немає по кому,
    Перестріляне небо і серце
    Вже так хочеться швидше додому
    І забути назавжди, усе це.

    Вже стріляти немає по кому,
    Обгоріла вмирає трава.
    Ця війна спричиняє оскому,
    Притихаючи гаснуть слова.

    Вже стріляти немає по кому,
    Опустошені села й міста,
    Не поцілити тільки у мову
    Солов’їна-навіки жива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11806

    7 квіт. 2022 р.
    Назар Пелешко
    Мені вже цукор не солодкий
    Мені вже цукор не солодкий,
    У горлі тільки гіркота
    Мамо, цілуй мою доньку щоночі ,
    Не забувай погодувать кота

    Мені вже біль закрила очі,
    Ненавість полонила на літа.
    Мам, ти лиш молись щоночі,
    Погладь за мене ще кота

    Мені так боляче і важко,
    На серці тільки пустота.
    Мама, я зачепив «розтяжку»,
    Яка навколо красота…

    Схилилось небо, зорі впали
    Обмила кров мої вуста.
    Тат, ти бережи, там маму,
    Малу та брата .. і кота.

                         05.03.2022 НП
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11807

    7 квіт. 2022 р.
    Євгенія Сніцар
    Без назви
    А я буду писать про Життя,
    мирні ранки і сонячні днини.
    Косорука кремлівська фігня
    не вартує й мізинця дитини!
    Вас чомусь називають людьми —
    вуха, шия, волосся і ноги.
    Глянеш в дзеркало — зовні, як ми.
    Тільки вбивцям до пекла дорога.
    Гинуть діти. Вже звично. Щодень
    в Україні скорбота й жалоба.
    Неогітлер для недолюдей
    руку зносить до ботоксолоба.
    З тєлєвізора пре маячня
    про солодкий імперський калачик.
    А я буду писать про Життя.
    Здохніть, кривдники.
    Вас —
    не пробачить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11808

    7 квіт. 2022 р.
    Євгенія Сніцар
    Без назви
    А зло — іще зліш, як голодним буває.
    Наснагою інших себе підживляє
    і літрами ллється диявольський пунш
    з мільйонів розбитих скатованих душ.
    Зло живиться болем, зневірою, страхом.
    Покращити хочеться? Йди воно прахом!
    Хоч скільки не буде підступних атак,
    а правду в мішок не сховаєш ніяк.
    Не треба миритись! Коритись не треба!
    Над нами є сонце. Над нами є небо.
    Дослухайся вітру, дощу і трави.
    Сволоту — сволотою в вічі назви.
    Напали. Вбивали. Ми в гості не звали.
    Хотіли зламать — ми міцнішими стали.
    Ненависть, потворність, неситість і лють
    агресора скоро в могилу зведуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11809

    7 квіт. 2022 р.
    Євгенія Сніцар
    Без назви
    Треба Жити.
    Хоч серце палає,
    за загиблими туга й печаль,
    біль страждань на шматки розриває,
    та ніхто не воскресне, на жаль.
    Треба Жити.
    Заради прийдешніх,
    тих, що вірять і поруч ідуть.
    Задля слабших, довірливих, менших,
    що без тебе Життя не знайдуть.
    Треба Жити.
    Назло супостату.
    Той чекає страхів і зневір.
    Українцю!
    Господь тобі — Тато.
    Ти у Батьківську силу повір.
    Треба Жити.
    Не плач, Українцю.
    Всіх відплачеш опісля війни.
    Хай отримають спершу гостинця
    всі загарбницькі сучі сини,
    а вже потім — і нива, і жито,
    й молитви, й передзвони церков.
    Хоч нестримно болить —
    треба Жити.
    Бо Життя — найсильніша Любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11810

    7 квіт. 2022 р.
    Олександр
    Без назви
    Забажав фараон
    сісти на трон
    у місті Вавилон.
    Чорта поцілував,
    душу продав,
    скіпетр ракетний взяв.
    Зірку обрав, не хрест,
    Богу протест --
    це необачний жест.
    Він людина, чи звір?
    Бункерський  тхір,
    московитський вампір.
    Боже, просимо суд,
    страджає люд
    від кремлівських паскуд.
    Від козацьких гармат
    загине кат.
    Він не брат, а примат.
    Прослався наш благий,
    Боже святий,
    безперечно правий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11811

    7 квіт. 2022 р.
    Остап
    Без назви
    Спи дівчино, спи красуне,
    Сон-це ліки, сон-це мрія,
    Личко ніжне, щічки милі,
    Сон-це щастя, це надія

    Ніч приходить, ніч не мряка,
    Темінь чорна, темінь добра,
    Місяць світить, зорі з нами,
    Будь малесенька хоробра

    Ти не бійся, він з тобою,
    Той, хто знає, той, хто любить,
    Він бушлатом тихо вкриє,
    Й непомітно приголубить

    Спи дівчино, твої очі
    Чарували сміх та радість,
    Він не зникне, він не зрадить,
    Просто не зустріне старість…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11812

    7 квіт. 2022 р.
    Коршун
    Мрія про літо
    Скоро літо і знову Вкраїна,
    Буде в сонці купатися і мирі.
    А усі вордулаки прибульці.
    Стануть пилом на нашій землі.
    Скоро літо. І знову до друзів,
    Обійму ще сильніше їх.
    Війна це жахливо, та на нас не здолати,
    Поки єдність плекаємо ми.
    Скоро літо. І знову мрії,
    Оживуть під грозою і ливнем,
    І будуть жити в рідному краї,
    Будуть вічно любити липнем.
    Скоро літо. А за ним і осінь,
    Будуть знов повертатися діти,
    І не хай не вціліли всі школи,
    Та на місці руїн ми посадимо квіти.
    Скоро літо. І треба дожити
    Перетерпіти, переседіти, переламатися,
    І пережити, перемогти і знову радіти.
    І знову простим дрібницям всміхатися.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11813

    7 квіт. 2022 р.
    Виктор
    ПРОКЛЯТИЕ #1
    ПРОКЛЯТИЕ #1
    -----------------------------
    бздыров и бздыровцы, дон,
    Пора возвращаться в загон!
    аллаху в тик-токе сказать,
    Что голые ваши зады
    Тавром из трезубца клеймили
    Те, кто очень не рады,
    Что вы до сих пор не в могиле!
    Но Бога почтив своего,
    В огненном страшном аду
    Смиривши своё естество,
    Живыми предали суду.

    Пусть!:
    Желаю, чтоб главному бздыру
    Хотелось любви в рамадан,
    И пить, и курить, и свинного жиру
    До очерти, дон!! Вдрабадан!!
    И всякая женщина ваша,
    Свой ботинок носить отдавая,
    Заткнула твой рот лавашем.
    И после властно сказала:
    Знай своё место, бздырь!!
    В хэлхаре запутаешь ноги,
    И жаба тебя изведёт!
    Забудешь Кавказа дороги,
    Тукхум твой позорно сгниёт!
    Старейшины пусть плюются,
    Имя заслышав твоё,
    И дети твои разбредутся
    Рабами в чужое село!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11814

    7 квіт. 2022 р.
    Валерія
    Я хотіла б
    Я хотіла б вимовити словами,
    Та не можу знайти потрібних наразі слів.
    Моє серце і думка постійно разом із вами,
    Біля славних й могутніх України доньок і синів.

    Я ніколи не думала, що буду славити волю,
    Також палко, як прабабуся в сорокових.
    Навіть не уявляла, яку зустрінемо долю
    І молитися, щоб залишились друзі в живих.

    Я звертаюсь до вас, люди сміливі і горді
    Саме зараз які захищають країну і нас.
    Я бажаю, щоб кожен чужий отримав по морді
    І ми знову побачили вдома кожного з вас.

    Я так хочу, щоб кожного з нас оминуло погане,
    Щоби зникли усі вороги з дорогої землі.
    Щоби сім'ї усі об'єднались, і довгожданне
    Зійшло сонце на українському мирному тлі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11820

    7 квіт. 2022 р.
    Людмила Баглай
    Без назви
    ЖАХІТТЯ ВІЙНИ...

    Жахнулась від злочинів наша земля!
    В могилах лежить не одна вже сім'я!
    Зруйновано  села  і цілі міста!
    Руїни і вирви, снаряди ,тіла...
    Від болю і жаху всі рвуться  серця,
    Що клята війна нам усім принесла...
    І все , що в нас було, пішло в небуття!
    Назад не поверниш нічиї життя!
    Воно обривалось у когось за мить,
    І серце від болю так сильно щемить!
    А хтось у стражданнях життя доживав
    І подумки Бога про помсту благав!
    ...Дитя у візочку матуся везла...
    Якби ж вона знати лиш тільки  могла...
    Що Ангелом стане маленьке дитя
    І разом із нею піде в небеса!!!
    ...Згвалтовані  купою рашиських солдат
    Сотні українських  жінок і дівчат!
    А ще в них стріляли заради розваг,
    Тіла їх палили,  отримавши сказ!
    ...Діти маленькі сивіти почали
    Від тих всіх жахіть, що свідками стали!!!!
    І безпорадність ім душу зтискає...
    ЧОМУ І ЗА ЩО?! У кого дитина спитає?
    І відповідь ій хто може дати:
    Чому немає ні МАМИ ні ТАТА?!
    Чому люди вмирають і все так палає?
    Та зі світанком ніщо не минає!!!
    За душі убитих, невинні життя
    СУД БОЖИЙ І КАРА НЕБЕСНА ЧЕКА!!!!
    Щоб кат цей рашиський до скону КОНАВ!!!
    НЕ БУДЕ ПРОЩЕННЯ!!!!
    ЦЕ ДОБРЕ ВІН ЗНАВ!!!!!
    06.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11823

    7 квіт. 2022 р.
    Наталя С.
    Без назви
    Я хочу потриматися за руки,
    Поцілувати вилиці.
    Закрити, захистити, пригорнути
    Така, як я, — насмілиться.

    Могла б — то якнайдалі б заховала,
    Усім закрила б тілом.
    Щоб вся любов моя, мов покривало,
    І берегла, і гріла.

    Поцілувала б пальці, руки, плечі,
    Я заклинанням відьми.
    І обіймала б кожен день і вечір,
    І пригорталась, рідний.

    Я відведу біду і небезпеку,
    Кохаючи шалено.
    І ти, хай як це важко і далеко,
    Повернешся до мене.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11824

    7 квіт. 2022 р.
    Олег Козюк
    россия ты всегда беременна войною
    россия ты всегда беременна войною,
    И наконец решилась и смогла родить.
    Что сделала россия ты с собою?
    Ведь твой удел-лишь воровать и пить.

    россия ты страдаешь токсикозом,
    Давно пропив и потеряв свои мозги.
    Живешь сегодня под ТВ-наркозом,
    Запуталась в фантазиях своих больных.

    россия ты гниешь давно в помоях,
    И стала ты посмешищем Земли.
    Твои друзья – диктаторы изгои,
    А население дебилы, алкаши.

    россия от тебя несет тюрьмою,
    Насильно заставляешь всех себя любить.
    россия, когда-то ты была другою,
    Как быстро ты смогла все позабыть.

    Теперь коптишь ты небо смрадом,
    Мешаешь жить планете нашей всей.
    Стоять с тобой уже не выносимо рядом,
    Смотреть на стадо обезумевших бомжей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11825

    7 квіт. 2022 р.
    Arcadiyevich Oleksii
    Місяць як гойдалка, зорі падають в кригу
    Mісяць війни, Україна, квітень.
    Зоряна ніч, кожна в небі палає.
    Думи до господа, де ж їх подіти???
    Віра, Надія, Любов ще жива, об'єднає...

    Рясу одягну, і піду між люди,
    Проповідь миру, від хати до хати...
    Зброя моя - то божеє слово,
    Ніколи більше мені спочивати...

    Стукає серденько батька і матері,
    Стукає серденько жінки й дитини.
    Слово є катові, слово є братові, -
    Кров не вода, ти не пий її...
    Кров не вода, ти не лий її...

    Ми живемо на землі, не на кратері...
    Мають почути, мають отямитись,
    Мають від люті та від ненависті...
    Людоньки! Грішні всі!
    Треба від смерті невинних позбавитись...

    Місяць як гойдалка , зорі падають в кригу,
    Так прохолодно душі...
    Думи до господа, де ж вас подіти???
    Брату - то братове, кату - то катове!
    Смерть - ворогам! Україні - слава, пісні і вірші!
    07.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11826

    7 квіт. 2022 р.
    Наталія Шатнік
    Янголятка
    Ти знаєш матусю...Мені вже не болить...
    Тут навіть звуку сирен вже не має,
    вибухи тут, вже теж не лунають.
    Нас тут навіть багато таких ... діток,
    що янголятками поміж хлопців літають.
    Стоять за плечима й оберігають
    від куль тих ворожиx і іншого зла!
    Молитву читають за доню і сина,
    які мстяться за нас щосекунди...хвилини.
    І зло те чорніше від хмари літає,
     і знов наших хлопців в бою накриває.
    Та янголятка за ними стоять,
    ручки склали й молитву читають.
    Боже збережи всіх наших солдат.
    Нехай Україна більше горя не знає.

    Natalia Shatnik
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11827

    7 квіт. 2022 р.
    Мрійка
    Політичним трутням присвячую...
    То скільки нам лишилося годин,
    нешановний крістіане лінднер?
    Заклинило німецький часомір?
    Такий собі з тебе шаман, міністре.
    А дід Василь, без двох вісімдесят,
    На щастя, не почув твої дурниці,
    Віддав собі - і виконав! - наказ
    Коктейлем "Града" руського споїти.

    єнс столтенберг! коліна не болять?
    Ще не затерпли там твої суглоби?
    Ти всю війну простояти отак
    Плануєш? Власне, ти стояв і доти...
    А наш мисливець взяв у руки зброю
    І - сам! десятками!! Як у кіно.
    (Його ж не взяли до тероборони,
    то дід й довів, що він ще - огого!)

    Що, орбане, москальський сраколизе,
    Як там ся маєш, совість не гризе?
    То їдь в район Ізюмський, на гостину!
    Там - самогон і добрі пиріжки...
    Які ж ви безхарактерні, панове!
    І безхребетні. І такі ніякі,
    Що дикі гуси і херсонські бджоли -
    У порівнянні з вами, то - Вояки!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11828

    7 квіт. 2022 р.
    Москалець Інна
    Захиснику України
    Мій воїне,я б серце віддала,
    Тільки б твоє не перестало битись,
    Щоб куля доторкнутись не могла,
    Мій хлопчику вчорашній,справжній витязь!
    Тобі моє натхнення і рука,
    І по- жіночому бентежне слово...
    Чи можна все вмістити в цих рядках?
    І ніч прощань,і зустріч світанкову...
    Все зникло вмить,усе взяла війна,
    Підступна і страшна,і невмолима...
    Ніхто не думав і ніхто не знав,
    Що зрада Країна чатує за плечима!
    Дивлюсь на тебе,Воїне добра,
    І лагідно плеча торкнутись хочу...
    Яка змужніла усмішка твоя,
    І в погляді твоєї мами очі!
    Мій воїне! Щоночі і щодня,
    Кожну секунду і хвилину кожну
    Ти Янголом усіх охороняв,
    І нині поруч у добу тривожну...
    Вернися,як закінчиться війна,
    Нехай обіймуть рідні батька й сина...
    Живим вернись,щоб радісна була,
    Як вийде зустрічати Україна!
    3.03.22р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11829

    7 квіт. 2022 р.
    Москалець Інна
    Моїй Україні
    Перед кожним містом непохитним,
    Перед селищем,перед селом...
    Никну серцем і душею никну,
    До землі торкаюся чолом!
    Тільки б залишитися в народі-
    В поглядах мільйонів,як вогонь,
    Що із попелу себе відродить
    Жилочкою істини від скронь...
    У сльозах мільйонів- океаном
    Без краплини прісної води,
    Що солоним айсбергом постане
    І відплатить орковій орді!
    У невтішних криках-зорепадом
    Донечок,синочків і батьків,
    Що перекричали сотні градів,
    Доки Бог зійшов-і воскресив!
    У молитві українців-словом,
    Оберегом Древньої ріки...
    Хто живий-я буду біля того
    І заплачу там,де неживі!
    Нас тепер ніхто вже не розділить,
    Не розлучить і не розіб'є-
    До останньої краплини віри
    Україна в нашім серці є!
    26.03.22 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11830

    7 квіт. 2022 р.
    Москалець Інна
    Душі моєї зболений мотив
    Лягає вечір у нічну колиску,
    І палить небо зорі,як свічки,
    І все далеке ніби знову близько,
    На відстані від серця до руки...
    І хочеться так ніжно обійняти,
    За ким стужилась,кров'ю запеклась,
    Що я молюся і не можу спати:
    Війна журбою у думки вплелась...
    Молюся за батьків і за родину,
    За вічне щебетання дітлахів...
    За дочок і синів,за Україну
    Душі моєї зболений мотив!
    І в голосі завжди оте відлуння
    Від криків,що до Бога вдалині...
    І очі незакриті безневинні,
    Вони і нині дивляться в мені!
    Єдине,чого я тепер бажаю,
    Хоч спокою не буде у житті,
    Хай Бог за зло виновних покарає
    На світі і на цьому,і на тім!
    4.04.22р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11831

    7 квіт. 2022 р.
    Natalie Tripp
    Fight to be Free
    Today I went online
    to see
    What the news reports
    Would tell me

    Are you still there?
    Are you alive?
    I went to bed last night
    Did you survive?

    I can’t help feeling helplessly
    While you try to flee
    A war-torn country

    You have shells
    And bombs
    And bullets
    Coming at you

    Apartment buildings
    City squares
    Hospitals
    Civilian targets

    People
    Dying
    Every
    Day

    Don’t you
    Know I’m
    Praying
    For you

    Every victory in war
    Whether big or small
    Whichever side it’s on
    Is a still a tragedy

    At least that's what I used to think
    I'm not sure anymore

    And I sit here and watch the news
    Come in
    On
    My tv

    Bombings in Mariupol
    Kherson
    Kharkhiv and Lviv

    You’re leaving your homes
    As theyre consumed by flames
    Lucky to leave
    With your lives

    Sheltering in
    Basements
    In subway
    Tunnels

    We fight back
    For our freedom
    For our country
    And our children

    We’re starting to starve
    With Nothing to eat.

    But we won’t
    Accept defeat

    Warriors bred
    Of necessity
    We fight
    To be free

    But the one thing you can’t take
    Away from me
    Is my
    Philosophy

    I’m never going to back down
    My feet are on the ground
    That will forever
    Belong to me.

    Well fight and fight and fight and fight
    One day we’ll be free

    One day
    We’ll
    Be
    Free

    (.... Slava Ukraini)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11833

    7 квіт. 2022 р.
    Дарія
    Вільний народ від козацької крові народжений.
    Тільки спробуйте відняти мою віру.
    Не буде вам ні спокою, ні миру.
    Тільки спробуйте на землі мой рідній,
    свої пулі пустити — поляжете у сухій могилі.

    Як кожен раз очі заплющую, бачу її єдину: сильну й вільну — мою рідну Україну.

    Вільний народ від козацької крові народжений. Вільному народові невідоме рабське походження.
    Кожну втрату у містах-героях — ми будемо пам‘ятати.
    А за кожне брехливе слово змусимо вас відповідати.

    Не на той народ ти вирішив руки підняти. Тепер готуйся своїх орків у мішках забирати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11834

    7 квіт. 2022 р.
    Дарина Подолян
    Без назви
    діти умиті, ситі і чисті, в одязі, що не я купувала
    нюхають квіти в чужих подвір'ях,
    звикають до сонця після підвалів

    я не звикаю, не хочу звикати
    пручаюсь, щоб це не стало нормальним
    дивитись на небо, дивитись ці фото,
    дивитись ці сни в тимчасових спальнях

    сухо у горлі, сльози не ллються
    здається і кров перестала текти
    вертайся ненависть, вмикай моє тіло
    і серце, і силу, і пам'ять, і віру

    ми маємо перемогти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11835

    7 квіт. 2022 р.
    Дарина Подолян
    Запитання твої дорослі
    Ти питєш мене, чи подруги тато
    Теж помагає нашим солдатам?
    Я чесно кажу - не знаю. Мабуть - допомагає.

    Ти питаєш, чи вдома вже зацвіли квіти
    Чи тепло, чи тато вже ходить роздітий?
    Чи мерзнуть всі ті, хто нас захищає?
    Я чесно кажу - не знаю. Але я у них запитаю.

    Чи хтось з давніх друзів тебе не забув?
    Чи дім наш стоятиме там, де і був?
    Коли ми повернемось знову до тата?
    Щоб не відео, а обійняти.

    Не знаю, Зірка, не знаю
    Слова і сили шукаю
    Щоб відповісти чесно і просто
    На питання твої дорослі.

    Ти знаєш міста, які ми проїжджали
    Імена всіх людей, що нас зустрічали
    І їхніх дітей імена, і собак
    Без назв в імен цих – ніяк
    Не зібрати весь пазл про нашу мандрівку
    А перед сном я гладжу голівку
    І міцно, як тато, тебе обіцмаю.
    Ми тут, це я точно знаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11836

    7 квіт. 2022 р.
    Дарина Подолян
    Без назви
    Я їх вкрила окремими ковдрами
    А вони мене знов обліпили
    Вдень здавались такими хоробрими
    А вночі їх маленькі спини
    Стали круглі і геть беззахисні
    До грудей піджаті коліна
    Крутяться, кажуть щось уві сні
    І дихають швидко - повільно

    Я накрила їх ніжністю й силою
    Щоб крізь цю броню не прорвалося
    Все, від чого щоночі сивію
    Все, що вже незворотньо сталося
    Щоб їх світ про машинки й морозиво
    Ще хоч трохи побув стійким
    Поки темно – нестримні сльози
    А зранку всміхатимусь їм

    Щоб лишатись живою й відкритою
    Для їхніх питань і обіймів
    Мені треба поговорити
    Добре, що інтернет мобільний
    Коли бачу обличчя коханого
    Коли чую тривогу подруги
    Продераюся крізь тумани
    До теплого і хороброго
    Відчуття, що ми точно зможемо
    Що сили нам разом вистачить
    Спи, тихенько, моя хороша
    Мама тут, мама поряд
    Чшшшш
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11837

    7 квіт. 2022 р.
    Ярослава Капустян
    Життя поділилось на до і на після
    Ми носили кожух на ошатний одяг,
    Раділи життю, зустрічалися з друзями.
    Нам здавалося що розумілися в людях,
    Жоден день не був сірими буднями.

    Ми строїли плани, йшли у світле майбутнє,
    Жартували, сміялись, кохали, сварились.
    Чекали весну, і сонце ловили полуднє,
    Коли-не-коли ми тихенько журились.

    Ми лягали спати і чекали на ранок,
    Ми мріяли мрії прості й зрозумілі.
    На свята прикрашали оселю і ґанок,
    Ми раділи всьому і ставили цілі…

    Так було нещодавно… А може давно…
    Поки в світ зрозумілий не ввірвалась війна,
    Поки хтось не побачив палаюче зарево,
    Не почув канонаду снарядів біля вікна.

    І життя поділилось на «до» і на «після»,
    Незалежно від того де був ти в той час.
    «Старший брат» нам у спину встромлює вістря,
    Він давно вже і люто ненавидить нас.

    Лиш за те, що ми завжди обираємо совість,
    Лиш за те, що свобода для нас понад все.
    Він ненавидить нас за демократію й гордість,
    Все що цінне для нас, йому загрозу несе.

    Він брудними ногами ступає на землю невинну,
    Він цинічно вбиває жінок і дітей.
    Це звірисько ніколи не визнає провину,
    Браві хлопці, женіть незванних гостей.

    Ставайте пліч-о-пліч нащадки козацькі,
    Боріться із злом, і себе бережіть…
    Привітайте до пекла, дуже «по-братськи»,
    І в останню дорогу окупантів ведіть.

    Вони бачили вже, їм тут зовсім не раді,
    Їхні танки горять, командири лютують.
    Перші голови полетіли у тих хто при владі,
    Тож раби мародерять і нелюдсько ґвалтують.

    Пропаганда їм виїла серце і душу,
    Вони продали все за брехливий «добробут».
    Перетворюйте хлопці «рабів» на хороших, без плюшу,
    Їхні нащадки вже стали у хомут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11838

    7 квіт. 2022 р.
    Аннушка (@annushka_official_)
    Вони ніколи не зрозуміють...
    Вони ніколи не зрозуміють,
    Як це боляче лягати спати,
    Коли руйнуються дитячі мрії,
    Коли у вікна летять гармати.

    Вони ніколи не зрозуміють,
    Як це любити свою країну,
    Як це долати нещастя разом
    І захищати свою солов'їну.

    Вони не ті, ким можна пишатись,
    Вони згниють у нашій країні,
    Про них не думають інші солдати,
    Про них забули вже рідні сім'ї!

    Адже сто доларів їм достатньо,
    Аби віддати життя людини,
    Яка у списках "гарматне м'ясо",
    Робіть з них фарш, дорогі Українці!

    Їхні ЗМІ кажуть: "Загиблих немає",
    А ми то все бачимо своїми очима,
    Другий десяток тисяч, то не рахується?
    Чи то все добриво для України?

    Я вдячна вам, українці, за віру у перемогу,
    За всі докладені вами сили,
    За небайдужість і значну допомогу,
    За вашу щирість і віру в майбутнє,
    І за підтримку, вона відчутна...

    Здолаємо разом всих недругів наших,
    В тилу і на фронті тримаймося разом!
    Народ ми єдиний і непереможний,
    Покажемо світу, хто пан тут вельможний!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11839

    7 квіт. 2022 р.
    Аннушка (@annushka_official_)
    Змінились ми, змінились відчуття...
    Раніше я мріяла про гарний одяг,
    Тепер важливо, щоб був він теплим.
    Раніше хотілося смачної їжі,
    Тепер важливо, щоб вона була.
    Раніше я не думала про мирне небо,
    Тепер ця думка є, вона заполонила все моє життя.

    У світі досить швидко все змінилось,
    Змінились ми, змінились відчуття,
    Переоцінка цінностей відбулась,
    Відбулось все це вмить, а думали, що знадобиться нам життя!

    Аби знайти той сенс, який усі шукають,
    Нам знадобилася лише доба,
    Доба! Ми зрозуміли!
    Він же в чашці чаю, він тут і там, він скрізь,
    Цей сенс і є наше життя.

    Чомусь шукаємо його так довго,
    І дивимось кудись у далечінь,
    А варто нам дивитися під ноги,
    Аби для себе сенс свій віднайти.

    На жаль, ми зрозуміли це через війну,
    На щастя, ми нарешті зрозуміли.
    На жаль, ми через все це розірвали з кимсь зв'язки,
    На щастя, ми нарешті розірвали.
    На жаль, цей стрес ми вже ніколи не забудем,
    На щастя, ми це все переживем.

    Тож, будьмо чесні, українські люди,
    Ми сенс життя нарешті віднайшли,
    А нелюди всі попадуть під "правосудіє",
    Їх ліквідують наші ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11840

    7 квіт. 2022 р.
    Наталья
    Уже не родственникам...
    Расскажите ещё нам о фейках,
    О том, что мы сами себя бомбим.
    Сидя у себя в телогрейках,
    Почему мы в убежищах спим...

    Сестра сообщает брату:
    - Нас бомбят!
     А в ответ слышит:
    - Это полный бред!
    - К нам летят заражённые птицы,
       В этом сомнения нет!

    Расскажите родным и близким,
    Уходящим из своих городов...
    Как вы все в одночасье поверили,
    Этой стае лгунов и воров.

    И в отчаянии матери, сёстры и братья...
    Как же так?! На дворе двадцать первый век.
    Вы родных по плоти и крови,
    Занесли во всейобщий ФЕЙК...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11841

    7 квіт. 2022 р.
    Ярослава Капустян
    Нам миру такого дарма не треба
    Металеві птахи розрізають небо,
    Чорне начиння у собі несуть.
    Нам миру такого дарма не треба,
    Що сіють сьогодні, те і пожнуть.

    Хай Бог береже військових країни,
    Які стали до бою в лавах міцних.
    Ворог, ти нам відповіси за руїни,
    Ти вже відчуваєш лють бійців українських.

    І лють ця міцнішає кожну хвилину
    З сльозами наших дітей і жінок.
    Ти з часом відновиш кожну хатину,
    А зараз, ставай у смертельний танок!

    Готуйся, тут хліба і солі немає,
    І каравай не для тебе печуть.
    Тут кожен лиш смерті тобі бажає,
    Та ти вже оглох, хіба можеш почуть?

    Пропаганда з усіх телевізорів ллється,
    В твоїй стороні - рясно цвіте,
    Що навіть батьки не вірять дитині
    І тупо повторюють: «все те пусте.

    Немає війни, немає втрат,
    «Спецоперація» слідує плану…»
    Хлопець російський навіщо ти взяв автомат?
    Навіщо повірив звірському обману?

    Запам‘ятай, правда завжди за тим,
    Хто землю боронить у війнах свою.
    За окупантом, лиш століття провини,
    І програш у кожнім пекельнім бою…

    Металеві птахи розрізають небо,
    І виють сирени в величних містах.
    Нам миру такого дарма не треба,
    Слова ці сьогодні у всіх на вустах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11842

    7 квіт. 2022 р.
    Аннушка (@annushka_official_)
    Один наплічник
    Один наплічник, ти уже в дорозі,
    Сидиш і їдеш в невідомість на підлозі,
    Ти не один, тут поруч рідні - українці,
    Це незнайомці? - Ні, то є сім'я.

    Один наплічник, в ньому документи,
    Пів пачки печива, вода і гаманець,
    І друзі все питають тебе: "Як ти?"
    А ти гортаєш стрічку і мовчиш..

    Один наплічник в тебе із собою,
    Один наплічник в тебе на спині,
    Один наплічник - скільки ж в ньому болю!
    Один наплічник - ти втікаєш від війни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11843

    7 квіт. 2022 р.
    Котлярова Марія 95 років. Гостомель
    Хай зчезають з України російські гармати
    Хай зчезають з України російські гармати!
    Дай нам Боже повернутись до своєї хати.

    Бо й весна уже настала
    Сіяти, садити,
    А не знаємо що далі ми будем робити.

    Захиститися ми хочем
    І молимось Богу.
    Дай же Боже Україні твою перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11844

    7 квіт. 2022 р.
    Сергей
    Стих с окопа
    Ушел в наряд - пообещал вернуться сразу ,
    Но  по тревоги подняли нас - База
    Кто знал что вскоре мы уедем с дому ,
    Кто знал что будем мы бежать с Херсона.

    Пришла война , за ней и горечь расставаний ,
    Ведь сердцу не покрыть тех расстояний.
    Когда осталось в нашем городе  родное ,
    Семья , работа , дом и все его святое .

    И каждый день , ты просыпаясь звонишь ,
    Узнать как обстоят дела в неволе .
    И каждый день ты бога молишь ,
    Пусть вымрут орки на Херсоне .

    И я , любимая , вернусь домой ,
    И справим свадьбу мы с тобой .
    О Боже , как же я скучаю ,
    И о тебе лишь вспоминаю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11845

    7 квіт. 2022 р.
    Олег Вакула
    За свободу
    Грохот,взрывы и небо все давит
    Возможно судьба здесь закончит свой путь.
    Возможно враг нас в спину ударит,
    Возможно в упор выстрелит в грудь.

    Крепко когтями вцепился в нас жуть,
    А крики и стоны рвут душу на части.
    Глядя как тела ребят простилают нам путь.
    А враг их топчет ногами бесславно,без чести.

    Но не время рассудков,не время боятся,
    Ведь в наших руках жизнь не только своя.
    И приказ был таков - "Всем нужно держатся!"
    И приказ был - "Идти!Идти до конца!"

    Я стоял до конца,что бы выйти на свет,
    Что бы жизнь хоть на малость но слаще.
    Что бы наши дети улыбались почаще.
    Что бы больше не слышали взрывы ракет.

    За близких что бы они завтра проснулись.
    За свободную жизнь,той незнакомой дамы.
    Что бы люди еще не раз улыбнулись.
    Что бы больше наши не плакали мамы.

    Пусть сегодня в грудь получу я свинец,
    Но гордо паду я в родных местах.
    Пусть будет горд мой отец,
    И знает,моя совесть чиста.

    Зажимая курок ты даже не знаешь,
    Лишаешь права услышать голос сына,
    А ты по приказу фашиста меня жизни лишаешь.
    Заставляя этот чудный мир покинуть.

    Не увижу я больше морщин своей мамы,
    Не скажу я больше любимой - Люблю!
    Столько приятных моментов там за плечами,
    Столько недосказаных слов я с собой заберу.

    Родные мои, вы простите меня.
    Боролись мы славно, но больше нас нет,
    Надеюсь все это было не зря.
    Надеюсь не зря мы не увидим рассвет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11846

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    40 дней
    40 дней. 40 жестких и долгих без счета дней

    У всех на паузе четверг февраля, такое ощущение, что это было вчера.
    В порядке вещей не выкладывать с рук телефон, рассылая сообщения «как ты?», обновляя ленту, листая новости про страну и наш регион.
    40 дней – это тысяча часов сирен, это страх, это ненависть и злость. Это крах.
    Это дикий крик от увиденного в Буче, Гостомеле, Ирпене, Мариуполе…

    А сколько еще таких городов и сел? В один миг дети повзрослели, а взрослые поседели.
    История браузера на одни и те же темы: аналитика, новости, интервью, размышления про военные схемы.
    Это знания про несущие стены. Это снова ненависть, злость без прощения.
    Это долгие молчаливые объятия с теми, кто бежал без оглядки с родного дома.

    Это раздирающие душу взрывы и глубокая надежда на то, что это было с нашей стороны ПВО.
    Это поиски турникетов, хирургических наборов и медикаментов.
    Это огромная душа волонтеров, всех врачей, спасателей, машинистов, военных, поваров, репортеров…
    Это наша история, которую собственными глазами мы видим: только в отличие от школьных годов, здесь каждый из нас – очевидец.
    Это шаг назад и огромные шаги вперед. Это гордость, это вера в ВСУ, которое не подведет!

    Это единое сердце на всех, которое знает: наш народ не сломить и победа за нами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11847

    7 квіт. 2022 р.
    Олеся Главацька
    Без назви
    Вони були такими ж, як і ми,
    Що мріяли, раділи, сумували,
    Були звичайними собі людьми,
    Та янголами в мить єдину стали...

    Не знали, що помруть від рук
    Війни безжалісної, наглої, лихої.
    За що людині скільки витримати мук?
    Людині мирній, тихій і без зброї...

    У снах тобі хай не дадуть спокою
    Душі людей, тобою вбитих нагло.
    Ірпінь і Буча кожну ніч тепер з тобою.
    Ти не людина, ти скоріше варвар.

    Коли ти натискав на той курок
    Щоб вбити чиюсь доньку і бабусю,
    Так легко ти зробив кровавий крок...
    Повернеться сторицею, клянуся...

    Для чого тут ви на землі чужій?
    Вже награбоване додому везти час...
    Ми не здамося, навіть і не мрій!
    Не так виховувала Україна нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11848

    7 квіт. 2022 р.
    Галина Данільчак
    І буде Перемога
    Війна , розставила все на свої місця
    І показала, хто є друг, хто ворог,
    Хто мить цінує і людське життя,
    А хто в душі тримає злість і морок.

    Та вірю я, настане день ясний
    І сонечко засяє із-за хмари,
    Не буде горя, вбивств і зла
    Не буде куль, підвала , градів.

    Не буде тисячі смертей,
    Не буде сліз, плачу і крику
    Того, що розриває серце й душу,
    Той плач і крик , що нас вбиває тихо.

    Ми витримаєм все !Бо нас чекають діти.
    Й чоловіки стоять за землю до кінця!
    За біль! За діток! За жінок! За сльози!
    Все стерпимо ! Все стерпим! До кінця.

    За перемогу ! За землю нашу рідну!
    За Україну! Будемо стоять!
    Ми переможемо ! Ми, переможемо!
    Слава Україні! Слава, слава, слава, нашим захисникам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11849

    7 квіт. 2022 р.
    Крат Станіслав
    Козаченьки
    Козаченьки наші
    Неньку боронили
    За це душу положили,
    І тілом заплатили
    Маємо надію на нашу перемогу
    Не дамо ми жити вражому народу
    Народ наш сильний,вольовий
    До перемоги прагне
    Щоб не жити в рабстві знову,і не горювати,
    А захисників рідненьких, хлібом зустрічати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11850

    7 квіт. 2022 р.
    Галич Роман
    Без назви
    "Борітеся - поборете!" -
    Колись Кобзар сказав.
    Його ми чуєм крізь віки,
    На шлях його я став.

    Тарасе, з глибини віків
    Ти лиш поглянь на нас:
    Єдині, сильні та незламні
    Ми у важкий цей час!

    Тоді був цар,
    В наш час - хуйло,
    Що тягне світ в пітьму.
    Боролись ми й перемогли -
    Так дітям я скажу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11851

    7 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Боже, Україну бережи
    Стану на коліна, помолюся Богу :
    Дай спасіння й миру моєму народу.
    Злого і дурного віджени ката,
    Що кидає бомби  до нашої  хати.
    Дай москалеві врешті зрозуміти,
    Що його здолають України діти,
    Що йому ніколи не будем служити,
    Не забудем його кривди, поки будем жити.
    І вся росія нехай запам'ятає:
    Київ її охрестив, її й відспіває.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11852

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Козир
    Ми - українці!
    Війна… Страшне, пекельне, люте слово,
    Пішов на брата брат, щоб нищити, щоб бити,
    Бо їм напхали в голову брехні полову,
    То, може, колесо історії назад слід відкрутити?!

    Ну як же вам, потомкам тих народів,
    Які з лиця землі Московія стирала,
    Донести правду при такій нагоді,
    Що не було російської держави!

    Були мордва, і меря, мурома і весь,
    Яких слов’янами усіх оголосили,
    Культуру, мову їхню, край увесь
    Російськими за сотні літ зробили.

    Як знищував літописи Петро!
    Німкеня що робила Катерина...
    Ось воно звідки, те всесвітнє зло,
    Що породило цю страшну картину.

    Бо і сьогодні виродки брудні
    Вам мізки щогодини промивають,
    Що нас, «бандерів», знищать за три дні
    І «рускій мір» над нами тут засяє.

    Так, «сяє» страшно, бо міста палають
    І гинуть люди, діточки малі!
    Та з хлібом-сіллю вас тут не стрічають -
    Вам нічого робить на цій землі.

    І всюди: в небі, на землі, на
     морі -
    Пошлють вас всіх туди, звідки прийшли.
    Ви принесли нам стільки смерті й горя…
    А скільки й ваших тут вже полягли.

    І ще: у вас - «язык», а у слов’ян є мова,
    Й до нас народи мовлять, нам не брешуть.
    Ну а язик є в жаби, є й в корови-
    От ваші путінці вам ним постійно й чешуть

    Про те, що ми тут «нацики», «фашисти»,
    Що тут  від нас когось слід рятувати.
    Це ви, рашисти, гірші від фашистів,
    Та наш народ нікому не здолати!

    Тому, що ми – народ з міцним корінням.
    Нас знищували, голодом морили,
    Та кожне наше нове покоління
    Росло, міцніло, набиралось сили!

    Вбивали і культуру нашу, й мову,
    Цвіт нації розстрілювали люто,
    А ми підводилися знову й знову,
    І цих тварюк чекає вже спокута!

    Бо в наших жилах кров тече і скіфів,
    І козаків, і амазонок гордих,
    А вам переписали навіть міфи…
    Прозрій же, врешті, «братній» наш народе!

    А Україна- Русь стоїть, як і стояла,
    Бо в нас земля єдина, спільна доля,
    І жодна ще в історії навала
    Так і не вбила мову нашу й волю.

    Вам не здолати нас, бо ми – з одного дому,
    Ми – на своїй землі, ми – мирні люди,
    Та краю рідного не віддамо нікому
    І вашого нічого тут не буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11853

    7 квіт. 2022 р.
    Богдана
    За українців на своїй землі
    За всі світанки, за тишу літньої ночі
    За вітер на схилах Дніпра
    За вишиванку, за мамині очі
    За чорнобривці біля двора

    За Файне Місто, за мис Тарханкут
    За синьо-жовтий Донецьк
    За Небесну Сотню, за Героїв Крут
    За кучерявих карпатських овець…

    За Шевченка, за Лесю, за Стуса
    За морозиво-ріжок Хрещатиком на ходу
    За останній подих бабусі
    За собачку, яку колись заведу

    За першу вчительку, за буквар
    За малюнки на стінах дитячі
    За сімейні свята без чвар
    За все те, чого я НЕ ПРОБАЧУ…

    За подвиг кожного бійця
    За те, щоб навесні стрічать не танки — журавлів
    За нас усіх, хто до кінця
    ЗА УКРАЇНЦІВ НА СВОЇЙ ЗЕМЛІ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11854

    7 квіт. 2022 р.
    Климов Олексій
    Бесіда
    - "Скажи дідусь, чого сумний?"
    - "Бо йдеш ти сину воювати."
    - "Та ні дідусь, аж пацифіст,
    Я тільки неньку захищати."

    - "От я й кажу, чого, куди?
     Від кого? Як, пече у грудях."
    - "Спокійно дід, від ворогів,
    Що нищать землю, що "у друзях"

    Від тих, хто спалює людей, розстрілюючи на кордоні.
    Від тих, хто градами нас б'є,
    Дітей лякаючи у схроні."

    - "Ти ще малий та не збагнеш
    Чого мені так сумно й тяжко
    Там наші родичі живуть -
    Наталка, Петре, тітка Глашко."

    - "Це ти про кого? Ти про тих,
    Що наче зомбі та алкаш.
    Про тих, що слали нам привіт
    З відпустки з підписом "Крым наш"

    - "Ти прав, мій любий. Я старий
    І тяжко дід почав зітхати.
    Тож не звертай, онучку, йди!
    Але живим вернись до хати!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11855

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна Леонт'єва
    Пожежа
    Повітря загусло - так важко вдихати!
    Земля почорніла від вибухів зла.
    Навколо пожежа, зруйновані хати,
    Поламані долі і кров, як смола.
    Вогнем обпікає тіло і душу,
    Дощі не загоять обпалених ран!
    Вже міни розставлені в морі й на суші,
    Не хочеться вітру, а там  - "Ураган"!
    Гримить, вибухає, літають снаряди...
    В підвалі бабуся чита "Отче наш",
    В Туреччині знову скликають нараду,
    Домовитись з катом - невдалий демарш!
    О, Світе, благаю: величні країни,
    Закрийте нам небо на деякий час!
    Війна, як пожежа! Вогонь - дуже сильний!
    Якщо не гасити, дістанеться й вас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11856

    7 квіт. 2022 р.
    Любов Кондратюк
    Злочини і кара
    Під враженням про почуті злочини рашистів проти людяності на Київщині

    ...Вона просила нИцьма, плакала, молилась
    І заглядала жально в очі ката,
    Та тихо зойкнула і на стіну звалилась,
    Як пролунала черга з автомата.
    У тих очах  побачила страшну безодню,
    Яка згубила все людське  назАвжди,
    Ні жаль, ні милосердя, ні слова Господні
    Там не бували, там немає  правди.
    Просила не за сЕбе - за єдину доньку,
    Що тихо так тремтіла у куточку
    Й своє лице ховала у долоньки,
    Злякалася, сердешна, остаточно.
    Упала матір, наскрізь кулями прошита,
    Й не бачила вона страшного пекла,
    Коли ті нелюди, прокляті московити,
    Глумились над дитиною так підло.
    Коли розтерзане і бездиханне тіло
    Іще вогнем пекли й ножем кололи,
    А потім веселились нагло й очманіло,
    Так, ніби кара не застане їх ніколи.
    ... Лише за довгий тиждень світ про це дізнався,.
    Не перестануть в наших мам серця боліти!
    У мужніх воїнів ще більший гнів зібрався -
    За це обов'язково оркам будуть  мстити!
    Як і за інші тисячІ смертей невинних,
    Жорстоких катувань, замучених дітей,
    За стільки днів війни злочинних,
    Що відібрали радість у простих людей.
    Ми віримо у справедливий суд на небі,
    Який пильнує правду, викриває зло.
    Але рашистів й на землі карати треба,
    Щоб через них у світі горя не було.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11857

    7 квіт. 2022 р.
    Виталя
    Дурацкий сон
    Война бушует неизбежно
    И нам её не изменить
    Цена за мир неизмерима
    Пучком тянущаяся  нить

    Мы понесли свои утраты
    И каждый здесь кого-то потерял
    Вчера я называл его с любовью-братом
    Со скорбью сегодня вырыл яму я

    Мы все провизии лишенные
    Порою  уверен что  ума
    Пол жизни потерявшихся в окопах
    Бинтуя пальцы на гниющих ногах

    И на рассвете ,пестром ,красном
    Я видел как товарища  забрала смерть
    И он с стеклянными глазами
    Был рад увидеть её здесь

    Мы наступаем  пятый месяц
    Но сбился я подсчитывать года
    Возможно пятый год сидим мы здесь в окопах
    А может пять часов как прибыл сюда

    Я закрепляю штык на ружьях
    Мне не спокойнее ни чуть
    Лишить кого-то жизни , мне так чуждо
    Боже , что ж я делаю тут ?…

    Я закрываю очи -засыпаю
    Но страхи поглощают мои сны
    Я вижу смерть- она ужасна
    Снаряды разорвавшие посты

    И тело моё бренное , скитаясь
    В почве ищущее мину под собой
    Где же мой снайпер , где он спрятан ?
    Вот же я он , с открытой головой

    Я не готов вернуться к жизни прошлой
    Ведь как оно так всё произойдёт
    Там голод , сироты и слёзы
    А мы все здесь с потерянной судьбой

    Зачеркивая спичками и поджигая папиросу
    Я знаю что я раньше не курил
    Надеюсь живы вы , надеюсь ждёте
    Надеюсь этот дряблый мир вас не перемолотил
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11858

    7 квіт. 2022 р.
    Валерій Колесник
    День СБУ
    День СБУ

    Чи хто думав, що це свято
    Будемо так зустрічати?
    У сховищі чи в окопі,
    У підвалі, у Європі!

    Розкидало нас по світу –
    Де батьки, жінки, де діти?
    Де сусіди? Що в квартирі?
    Як домашні пташки й звірі?

    Де колеги по роботі?
    Як триматися в скорботі?
    Чим дитину годувати?
    Потепліло – що вдягати?

    Запитання, запитання …
    Але ж свято! То й вітання:
    Вітаємо, що ви живі!
    Що здорові і красиві!

    Що незламна ваша сила,
    Що біда вас не скосила,
    Що маєте силу духу,
    Б’єте в лоб його і в ухо!

    Ворожина нас боїться
    Не вилазить, причаївся,
    Але ми його знайдемо,
    Не тікатиме – уб’ємо!

    Слава вільній Україні!
    Ми всі разом, ми єдині!
    То ж зі святом, побратими!
    А русня нехай загине!

    Святкувати будем разом!
    Дай но знищимо заразу!
    СБУ єднає лави.
    З нами Бог! Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11859

    7 квіт. 2022 р.
    Виталя
    Любий друже
    Друже моє , як там тобі
    Не горюється в далях?
    Не видніється з далека
    Що твориться тут у нас?
    Потікали за бугри ви
    Ти за неньку не хвилюй
    Тут калина не журиться
    Все стреляє цей недрУг
    Чі ума не вистачає
    Чи він каші мало їв
    Тілько все що він уміє
    Мирних жителів давить
    Гради ваші -здує вітром
    Смерчі ваші дуру дав
    Не хвилюйся милий друже
    Не пиши мені про страх
    Як кохаєш милу неньку
    Знаю все я і без слів
    Цілий місяць я вже чую
    Як ти допомогти хотів
    За кордоном сонце сходить
    І святліше в тих краях
    Тільки пам’ятай мій друже
    Краще там де нас нема
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11860

    7 квіт. 2022 р.
    Виталя
    Призраки Киева
    И воздух скомкан гроздьями
    Лопатит тучи грозные
    И в небе над эрозией
    Идёт долгий полёт

    И ломит крылья трение
    Трещит крепление
    И Тряски турбулентные
    Глаза зигзагом ввысь

    Топливо отсЫрело
    Вгоняет в круг дождливое
    Не больше мы тут чем гуси
    Что сбивались в ключ

    Вокруг всегда все каркали
    Пилота заживо оплакивали
    Молились и придакивали
    И верили -не смог

    Там чащи не пригодные
    Туманом взгляд испорченный
    Дорожка слишком скользкая -для нашего шасси

    Посадка вышла мягкая
    Овации с припадками
    Кричали вопли гласные
    Что ставили на нас

    И воздух скомкан гроздьями
    Ах в небе над эрозией
    Горящей той эрозией
    Тайгой во век стоит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11861

    7 квіт. 2022 р.
    Виталя
    Родной край
    Перламутровый свет
    Фрески икон
    Старинное знамя свободы
    Исторической ценностью
    Славится край
    Любовью й душою народа
    Расцветает и светится
    Душою храня
    Любовью овеет тебя и меня
    И мысли , и каждое слово
    Человека до боли родного
    Овеянного , блаженного
    Мне слов подобрать нелегко
    Я камень тащил на вершину Голгофы
    Я здесь его и свалю
    О вера , о счастье моё сизокрылое
    С подбитым пером , дырой в груди
    Я каждое лето оставлю
    Я так начну скидать лепестки
    И звёзды сбивать от отчаяния
    И радости , горя , свежего ветра
    Весенних приливов любовных
    Вечерних сидений , и летней порой
    Осенних промоченных ножек
    О свет перламутра , пробейся сквозь раму
    Рапаном восстань над водою
    Жемчужину светлую миру яви
    Для меня и моего народа
    Я свято уверен , я дряблый старик
    Солдат возвращающий к дому
    Борьбы больше нет , мы всех победим
    Наполним наш край свободой
    Нет чёрного ,белого , серого вовсе
    Есть свет умиляющий время
    Мы все будем вместе , кто свято любим
    Того не затянет в бездну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11862

    7 квіт. 2022 р.
    Поліна
    Перший
    Та нема жодних слів у світі,
    Щоб тепер хоча б щось пояснити
    Скільки мають  марніти й сивіти,
    на очах  сиротіти й вдовіти?
    Ми незламні, ми сильні - це точно
    Та скоріш би ми вже запануєм
    Я дізналася щойно заочно
    Що подекуди пекло існує
    Дихать ніби стає все важче,
    Та ми будемо дихати вільно
    Тільки ми розумієм найкраще
    Як це в генах  сакрально і сильно
    Що не знищить нас, то загартує
    Пам'ятатиму ту дику лють
    Та любов все одно Світ  врятує
    Ще лелеки тут гнізда зів'ють!
    Наче треба мені проклинати
    цих людей, ці події найгірші
    Зате я людина і мати!
    Зате я тепер пишу вірші!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11863

    7 квіт. 2022 р.
    Паталаха Всеволод
    Дощ-нацист
    В ліску російський танк гниє,
    Димить, неначе ватра
    І професійно дощик ллє
    На пику окупанта.

    «Великой армии солдат»
     Чортує автомата,
    Бо він іржавий. Гне бурят
    В Шойгу й патронник мата.

    А дощ-нацист уперто ллє,
    З лук роблячи оазу,
    Й тихцем бурятові псує
    Накраденую «плазму».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11864

    7 квіт. 2022 р.
    Володимир
    Я славлю тих
    Я славлю тих, хто з глибини віків
    Народ провів буремними шляхами,
    Хто край мій захищав від ворогів,
    Щоб знов народжували мами.

    Шаную тих, хто не жалів життя,
    Хто мурував фортеці й села,
    Плекаючи високі почуття
    Дітьми наповнював оселі.

    Я зневажаю тих, хто втратив Бога,
    За гріш зрікається творця,
    Розбійником з великої дороги
    Злочинно набиває гаманця.

    Я вдячний тим, хто бій за правду вів,
    Не побоявся люті ката,
    Щоб український ніжний спів
    Лунав від хати і до хати.

    Я проклинаю тих, хто за простий мідяк
    Відрікся від традиції народу,
    Другій державі служить мов батрак,
    У ворогів шукає нагороду.

    Пишаюсь тим, що українець я,
    Що українська народила мати
    Що гени взяв від скіфів і сарматів,
    Які дала українська Земля.

    Щасливий тим, що я такий, як ти,
    Що вранці поспішаю на роботу,
    Мене хвилює, як тебе турбота,
    Як день прожить і поле перейти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11865

    7 квіт. 2022 р.
    Володимир
    Думки великодержавного шовініста
    Ідіть до нас,
    У нас житуха просто клас…
    Ми піднімаємось з колін,
    Хоч борсаємось ще у грязі,
    В нас покидьки минулих поколінь
    Із КДБ пробилися у князі.

    Ми навчимо Вас водку  «пить»
    І говорити лише матом.
    Нікого в світі не любить
    Та воювати з рідним братом.

    Ми захопили пів землі,
    Та все нам мало, мало, мало.
    Ми зуби точимо в  Кремлі
    На ваші хати, хліб і сало.

    Як ви посміли  розлюбить
    І в інший бік отак шмигнути.
    За це ми можемо «убить»,
    І голову в ярмі звернути.

    У нас все є та нам все мало.
    Ми би захапали весь світ,
    Забрали б ваші хліб і сало
    І нації достойний цвіт.

    Ми вийшли на  війни дорогу,
    Могли би жити  мов в раю
    Та мирно прославляти Бога
    В своєму щедрому краю.

    Ми ж відвернулися від Бога.
    Для нас він воссіяв в Кремлі.
    І не до храму в нас дорога,
    Тепер блукаємо в пітьмі.

    Нам ОРТ про все і зразу,
    Про світ поганський розповість,
    А то підхопимо заразу,
    Впадем під НАТівський чобіт.

    У нас весь світ у ОРТ,
    Він нам про вас усе розкаже,
    Як ви в Європу всі прете,
    Ви - зрадники, і вас “накажем”.

    Ви, недобитії укропи,
    Бач, вам  Європу подавай.
    Забули, наші ви холопи,
    В бою ми здобули ваш край.

    За непокору, жагу волі
    Ми вас зітремо в порошок,
    Вам завдамо такої болі.
    Що душі кидатиме в шок.

    Ми за “Вєлікую Расею”
    Останній знімем лапсердак.
    В ній наша правда, наші мрії,
    Нам до душі її бардак.

    Хай долар мов трава росте,
    Народ російський зубожіє.
    То все дурниці, то пусте.
    Ми славим путінську Росію.

    З коріння ми є азіати,
    Як не крути, ми із татар.
    Не пожалієм навіть матір,
    Здіймемо «мировой пожар».

    Під балачки про мир і дружбу
    Та про слов’янські корінці.
    Ми несемо імперську службу
    Орла-уродця у вінці.

    Надуту велич у Кремлі
    Немов царя ми зустрічаєм.
    Як відірвались від землі,
    Уже й самі не помічаєм.

    Держави в вас ніяк не буде,
    Ви не народ, а просто зброд.
    Історія про вас забуде,
    Бо ми закриємо вам рот.

    Віджали  Крим  наш, от і баста,
    Всіх вас відправимо в  Сибір,
    Бо ми імперська сильна  каста,
    Диктуємо війну і мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11866

    7 квіт. 2022 р.
    Сідларь-Дубова Наталія
    Пам'ятаєш мою Україну?
    Пам'ятаєш мою Україну?-
    Її гори, величні міста,
    Хліборобську велику родину?
    Пам'ятаєш батьківські слова,
    Коли в світ ти подався навчатись,
    Залишив Україну свою?.
    Треба батькові тут «виправлятись»?!
    Та у  чому, скажи, і чому.–
    Ти не був тут роками, не бачив,
    Як твій батько на тебе чекав...
    Він за зраду тебе не пробачив,
    Ти не чув, як тобі  прокричав:
    «Що ти робиш? Навіщо вбиваєш
    Хліборобську велику рідню?
    Совість, гідність, навіки втрачаєш...
    Зупинись!.. Я ж тебе прокляну...»
    Плаче батько. Будинок в руїнах,
    Бо син... зрадив країну в бою–
    «Виправляв» хліборобську родину,
    Що не має ні спокій, ні сну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11867

    7 квіт. 2022 р.
    Яна Малига
    Окупаційний щоденник
    До війни ми були інакші. Швидким був час.
    Ми запізнювались. І заздрість вражала нас.
    Ми жалілися на негоду і темп зими.
    Ми раділи, кохали, мріяли, спали. Ми.

    А у лютому кожен з нас став дорослим враз.
    Ми взяли у кулак всю волю з двох влучних фраз.
    Відправляли "корабль по курсу", і "Як ти там?"
    Стало тим , що давало жити іншим словам.

    Ми хотіли бути із тими, хто нас беріг,
    З тими, хто розбивав всі мрії про чийсь бліцкриг.
    Намагались, принаймні вижити в цій війні,
    Рахували хвилини, години, а потім - дні.

    Коли тиждень за тижнем проходить під свисти куль,
    Коли шлях порятунку постійно у точці "нуль",
    Зразу змінюється усе, що було твоїм,
    А свідомість не в кожного потім встає з руїн.

    До війни ми були не тими, ким зараз є.
    Кожен склав у валізу понад усе своє:
    Хтось хотів закінчити те, що не розпочав,
    Хтось ненавидів люто, хтось більше життя кохав.

    І підводячи рискою наші з вами життя
    Бомбосховищами, підвалами, укриттям,
    Ця війна забирає мрії, дитячий сміх,
    Але нашої витримки вистачить на усіх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11868

    7 квіт. 2022 р.
    Яна
    Не пробачимо
    Ми не пробачимо нікого.
    За всіх дітей, двори і хати.
    Для вас тут вистачить земель.
    Не для життя.
    Вас поховати.
    За Бородянку й Гостомель.

    Ми не пробачим вам нічого.
    За вбивста вашим чорним ігом.
    У вас немає геть святого.
    Ми не пробачим вам Чернігів.

    Ми не пробачим вам до скону.
    Цю нашу біль, гірку й пекучу.
    За українську кров червону.
    Ми не пробачимо вам Бучу.

    Ми не пробачимо віками,
    Щоб над могилами “амінь”
    Сказати вашим.
    Вас вінками
    Встелити.
    Ми не пробачим вам Ірпінь.

    Ми не пробачим й після смерті.
    Ми й досі чуємо той вопль.
    Яким кричить живцем роздертий.
    Наш рідний мужній Маріуполь.

    Ми не пробачим вам, вандали.
    Заводи, школи й наші парки.
    За всі життя, що ви вкрадали.
    Ми відбудуємо наш Харків.

    Ми не пробачим. Закарбуєм.
    Ці сльози з кожних похорон.
    Прощальну свічку вам задуєм.
    За Мелітополь і Херсон.

    Ми хочемо, щоб ви страждали,
    Як всі дівчата полонянки.
    Щоб ваші внуки голодали
    За наш Макарів й Бородянку.

    Ми не пробачимо ніколи.
    За всіх собак, птахів, коней.
    Ми озираючись довкола.
    Не бачим серед вас людей.

    Ми відбудуєм кожну цеглу.
    На тих місцях, де розпалили ви багаття.
    Варіться, гнийте, сохніть в пеклі.
    Ви дикі орки, а не браття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11869

    7 квіт. 2022 р.
    Яна Малига
    Розмова зі світом
    Світе, ти можеш ще спати спокійно,
    Бачачи Бучу, Гостомель, Ірпінь?
    Ту Україну, що будучі вільною,
    Стала межею усіх розумінь.

    Світе, ти бачив усе, що залишилось -
    В кожній світлині три крапки... І жах...
    Руськими звірствами всі шляхи вишиті
    Тими, хто зараз вже на небесах.

    Світе, ти знаєш, про що вони мріяли?
    Кожен з них батько... чи мати... чийсь дід...
    Їхніми трупами вулиці всіяні -
    Кожен, хто бачив, молився і блід...

    Світе, ти хочеш розмов, і вагаєшся?
    Чи не промовний світлин діалог?
    Моя країна, в той час, захлинається,
    І від повітряних глохне тривог.

    Світе, побач і почуй. З українцями
    Плачуть усі, хто не вірив в війну.
    Світе, не думай, що я зі злочинцями
    В осуді якусь межу перетну.

    Ти переконаний, що треба діяти?
    Ми не пробачимо. Світе, ти теж?
    Всі наші сумніви зможе розвіяти
    Наша весна без смертей і пожеж.

    Світе, ти можеш ще спати спокійно,
    Бачачи Бучу, Гостомель, Ірпінь?
    Ту Україну, що будучи вільною,
    Стала межею усіх розумінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11870

    7 квіт. 2022 р.
    Яна
    Любов у війну
    В перший день весни ворожої та сніжної,
    Видаляйте тіндер та баду.
    Я любові щирої та ніжної
    Вам серед вояк наших знайду.

    Заміж захотілось комусь вперше?
    Чи, може, і не вперше вже котрась?
    Я завдання вам, дівки, полегшу.
    Є для вас мужик — Євген Карась!

    Він підірве дезу й окупантів,
    Підбадьорить войовничий дух.
    «путін захопив Говерлу?»
    Він вонючі фейки чує всі на нюх.

    У складні часи, страшні й ворожі.
    Зміцнимо ми нації кістяк.
    В ЗСУ є й вільні насторожі,
    Якщо раптом пан Євген не холостяк.

    Шостий день війни. Та привид міста
    Чинить над загарбником розправу.
    Спершу він мразот усіх зачистить.
    Потім — зможете покликати на каву.

    Заблокуйте турків у діректі
    І чекайте мирного світанку.
    Адже ми при повному боєкомплекті,
    Раз цигани вже у нас на танку.

    Тож, дівчата, вірте у військових, хлопців з ТРО та ЗСУ.
    (Не забудьте про Дніпровського із міткою).
    І, будь ласка, видаліть баду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11871

    7 квіт. 2022 р.
    Варданян Євгенія
    Палає
    Коли тіло моєї країни,
    Життєдайне й священне як мати,
    Загін мертвих душ ґвалтує,
    Чорний біль заселяє хати.

    Щовесни нам палали зорі,
    І нам в очі дивились канни,
    В очі дівчинки ніжні й прозорі
    Вчора в Бучі зирнули кати.

    Вони знають, що нас не злякати
    Ні ракетами, танками, зброєю,
    І наш жах вирішили дістати
    Пеклом сповнивши кохані долі.

    Бо то є та єдина слабкість
    Захисницьких незламних сердець -
    То тил, то дві доньки вдома.
    Біль свідомість звела нанівець.

    І тоді враз прокинулась лють
    Невідома до того ніколи:
    Ми лиш просто хотіли жить
    Чути в лісі зозулі голос.

    І коли ця мерзенна свинота,
    Раболепська безправна орда
    Зазіхнула на нашу свободу,
    Розревілась Дніпровська вода.

    Ані Левіна, ані Здановську
    Не пробачимо вам довіку,
    Ці імена ми вшануєм безсмертям,
    Вам же ми роз'їбемо пики.

    В українців завжди повні груди -
    Не задихнемося від ненависті,
    Рашці ж скоро не стане повітря,
    (Якщо ще не бракує від зависті).

    Заспіває тоді коментатор,
    Як він саме проживе той "фейк",
    Що в Гостомелі бачила матір,
    Від солдатів ховая дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11872

    7 квіт. 2022 р.
    Валерія
    Про людей
    Це як не знати, в чому лягатимеш спати?
    Це як не знати, повернешся додому чи ні?
    Досить вже в крові України руки марати.
    Досить вже бути гіршими, за ворогів.

    Завжди близькі ранять більше, ніж перехожі.
    Ти, напевно, не хочеш, але вже ніж в спині.
    Не обертайся, бо ми же до болію схожі
    Але серце в нас б’ється заради миру і красоти.

    Як це не знати, чи востаннє ти бачиш друзів?
    Як це не знати, взагалі прокинешся завтра чи ні?
    Хочеться, щоб ви якнайшвидше позбулись ілюзій
    Що ми «потребуємо руських воєнних на нашій землі»

    Ми тут кохаєм, вчимося, працюєм і маємо друзів
    Ми тут будуєм, подорожуєм, заводим дітей
    Ми, українці, були трохи в напрузі,
    Бо маємо «трохи» поїхавших.. сусідЕй

    Авжеш, я хочу, щоб ви горіли у пеклі!
    Ви уявляєте жахіття цієї війни?
    Поки ви сидите на комфортних диванах,
    Тут гинуть наші діти і наші жінки!!!

    Ви знову і знову руйнуєте наші творіння
    Ви знову і знову руйнуєте наші життя!
    Зомбовані, ви, мать його, створіння
    Згиньте, будь ласка, не на століття, а на віка!

    З нами практично весь світ, з вами-ваш цар
    Як виявилось, не всевладний король дураків
    Уявіть собі, на нього чекає вже готовий цвинтар
    І на вас теж, бо пропаганда розрахована на баранів

    Хоч не хоч, воюй не воюй, в нас не віднімеш найголовне

    Ми-велика нація і країна неймовірних людей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11873

    7 квіт. 2022 р.
    Сергій
    Российским пропаГАНДОНАМ
    Вы -- шавки брехливые, мерзкие орки!
    Засуньте язык свой, в вонючие норки!
    Закройте вы пасти свои все -- навеки!
    Не люди вы, а...  недОчеловеки!

    Как можете вы, возвращаясь с " работы "
    О близких любовь проявлять и заботу?!
    Садиться за стол, жрать ваш грёбаный ужин?!
    Быть милой женою иль ласковым мужем?!

    Ведь с вашей подачи -- ЛЮДЕЙ УБИВАЮТ!!!
    Об этом, сограждане ваши -- не знают!!!
    Вы мозг промываете, ЛЮТОЙ БРЕХНЁЮ!!!
    Воюете - мрази вы, ЛЖИВОЙ ВОЙНОЮ!!!

    скабеева; мразь -- соловьёв с киселевым...
    Живётся вам - тварям, в " раю ", не х**во?!
    Все сдохнете - гниды, от " вашей болезни "!
    ЧТОБ ЧЕРТИ во снах вам, одни только ЛЕЗЛИ!!!

    Я вас проклинаю, за наши страданья!!!+++
    Не будет пред Господом вам, оправданья!!!+++
    Не долго осталось " цвести " вам, на свете
    Без вас станет ЧИЩЕ на НАШЕЙ ПЛАНЕТЕ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11874

    7 квіт. 2022 р.
    Юлія
    МІЙ ВСЕСВІТ
    Я не віддам свою країну,
    Ні клаптя рідної землі,
    Вона свята. Вона єдина.
    В ній наша кров і корені.
    Я не віддам свойого неба,
    Над нами лиш така блакить,
    Чужого зовсім нам не треба,
    Про що з не рідним говорить?
    Я не віддам свої Карпати,
    Хотин, Олешки і Дніпро
    Не раз хотіли вже забрати,
    То ж серце... ми не віддамо.
    Я не віддам своєї мови,
    На ній співають солов'ї,
    Молитва й мами тепле слово,
    В ній код Вкраїнської сім'ї.
    Я не віддам нічого, враже,
    Навіки з краєм цим зрослась,
    Душа і тіло тут поляже,
    Бо як людина тут збулась.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11875

    7 квіт. 2022 р.
    Володимир Чуйко
    Оберіг
    Ти вчив малих дітей любити мир
    та рідних пісень радісно співати.
    Та вперлись вороги у рідну хату,
    і нищити пішов ти тих потвір!

    Ти бачив зло. Вкраїна - цільна рана:
    і Буча, й Маріуполь, й інші міста.
    Але було з тобою те намисто,
    що віддала тобі твоя кохана.

    Вона тоді сказала: "Любий,
    нехай хранить тебе цей оберіг.
    Ти ворога проженеш за поріг
    й повернешся до мене, мій голубе.

    А я тебе чекатиму". Так буде!
    Я знаю! Україна переможе!
    Бо зкине з себе те ярмо вороже!
    Я вірю в це! І ви надійтесь, люди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11876

    7 квіт. 2022 р.
    Ірина Стельмащук
    Воріженькам
    Усім богам буду молитись,
    Угоду з чортом укладу,
    І  в снах страшних вам буду снитись,
    Я вас на порох розітру.

    Ми вас повісити готові,
    Ми вас ненавидим сповна,
    За ката,будем вам,панове,
    Не наша буде в тім вина

    Нехай накрадене добро,
    І українська крихта хліба,
    Дітей пролита свіжа кров,
    Кістки і мозок вам роз'їла!

    І наша Батьківщина рідна,
    Покаже вам достойний "ад",
    Це ЗСУ! Це Україна!
    Шляху немає вже назад
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11877

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Міста-герої
    Тримайся Харків, стійте Суми,
    Ми ще зустрінемось не раз.
    Покажем всім цим недолугим,
    Всю їх убогість без прикрас.

    Надійно стій міцна Охтирко,
    Привіт із Бучі Ірпеню.
    Над нами Бог лише владика,
    Нас не здолати москалю.

    Герой з героїв Маріуполь.
    Вам важко, з вами ми усі.
    Ми потім вип’ємо ще кухоль,
    Пісні затягнем голосні.

    А як ти там, старий Чернігів?
    Сутужно знаю, брате стій.
    Ти боронивсь від печенігів,
    Тепер москві даєш ти бій.

    О Київ мій, такий зелений,
    Я ще Хрещатиком пройдусь.
    Ще зацвітуть каштани й клени,
    За те щодня, щодня молюсь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11878

    7 квіт. 2022 р.
    Сергій
    МИ -- ВІЛЬНІ ЛЮДИ!
    Україно -- РІДНА МАТИ, ми всі -- ТВОЇ ДІТИ!
    Нам треба вставати, щоб далі всім жити!
    Єднаймося, люди, заради країни!
    Хай мир всюди буде, йде геть -- ворожИна!

    Ми -- вільне суспільство, рішаймо самі ми!
    Як бути нам дійсно, як жити в країні!
    Геть -- путинське військо! Вертайтесь до себе!
    Порядків російських, нам, хлопці -- не треба!

    Не кликали вас ми, до нашої хати!
    Ви СМЕРТЬ нам несете, своїм автоматом!
    Я вам пропоную, щоб кИдали зброю!
    Вертались до дому ЖИВИМИ, " герої "?!

    І всім закажіть ви -- НЕ ЙТИ, в Україну!!!
    Тому що вас тут, перетворять на глину!
    А ще білорусам " ВІТАННЯ " від мене
    Не лізьте братИ -- йдіть до дому, до себе!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11879

    7 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Горе Маріуполя
    Ніч...
    Тиша...
    Спокій...
    Звук сирени...
    Гул в небі диких літаків...
    Замовкло...
    Десь тут недалеко...
    Зірвалось...
    Люд загомонів...
    Палає...
    Полум'я шалене...
    Крізь шум в вухах дитячий крик...
    В руїнах...
    Десь там на поверхні...
    Хтось плаче
    Й до землі принишк...
    Знов вибух...
    Знов будинок рухнув...
    І ще, і ще, і ще снаряд...
    Завали...
    Всюди людські жертви...
    Вже двадцять другий раз підряд...
    Вже лиш на карті...
    Місто стерто...
    Був Маріуполь і нема...
    За що?!...
    Ніхто не хотів вмерти...
    Все зжерла "русская весна"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11884

    7 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Про фейки
    Із давна істина відома,
    Як матеріал подасиш,
    Чи ти в бою, чи ти удома,
    Чи десь в Московії сидиш,
    Не вмієш правду ти казати,
    Що збрешеш, потім це й з'їсиш.
    Так от, тепер про оті фейки,
    Які рашисти розпуска,
    З брехливої тупої пельки,
    З дурного злого язика.
    Фейк перший - бацька білоруський,
    На зустрічі з чортом сказав,
    І правильно, що Ви напали,
    Бо вже Зеленський нападав.
    Не ми війну цю розпочали,
    І совість навіть чиста в нас,
    І про позиції чотири,
    Ох і вусатий дикобраз.
    Ну хіба хтось у це повірить,
    Як ти не справжній президент,
    Підтасувавши бюлетені,
    Крізь фальш зійшов на постамент.
    В самого у країні бідність,
    Бо править цей тарган не раз,
    Насправді ж в цій брехні зарита,
    Всього лише ціна за газ.
    Фейк другий - як в нас зустрічають
    Й чекають на їхні війська:
    "Асвабадітелі, усмішки, і радості немає меж".
    Ще б пак, на носі зарубайте,
    Без хліба й солі - ну авжеж.
    А ще як справжньому катюзі,
    Прокльони, смерть і звісно смузі.
    А потім в рашку довгий шлях,
    В мішках та цинковий гробах.
    Ну й третій фейк - іще смішніший,
    Що гуси ворог є найгірший,
    У ньому вся біологічна зброя,
    Й сховатись не можливо
    Як в ковчезі в Ноя.
    Придумати таке не кожен зможе,
    Лише країна що видна з герба,
    Де орлу голови дві причепили,
    Шкода лишень що мізків там нема.
    І ще багато інших різних фейків,
    Та істини у них катма,
    І лише чистий розумом та тілом,
    Вмить розпізнає правда де, а де брехня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11885

    7 квіт. 2022 р.
    Юрій
    Україна не для чмонь!
    Ви йшли туди, де вам не раді,
    Де сонце не для московита!
    Вважали - будуть в шоколаді,
    А стали добривом для жита.

    Ви йшли в своїх чмонячих бутах,
    В старих брудних косоворотках,
    Сюди йшли, взяв з собою смуту,
    Щоб іншим не жилось солодко!

    Ви йшли, бо вам так наказали?
    Бо "я - нічо... Такой пріказ!"?
    А потім: "Ми нічо нє зналі!"...
    А де ж "Крим наш!", "Вставай доМбас!"?

    Брехло! Ви все прекрасно знали!
    Стріляли, били, катували,
    Ви грабували, ґвалтували,
    Дітьми себе ви прикривали!

    Бидляча, пищена натура,
    Бухі, безмозглі снохачі.
    Хто дав вам право, щоб так здура
    Ламати судьби і житті?!

    Старі, мудацькі командири
    Несуть маразм і в нього вірять,
    Кидають на убой людей,
    Дітей, жінок їх не жаліють!

    Це все, ви до кінця дійшли.
    За зґвалтування, вбивства, петлі...
    Свої останні сірі дні
    Ви проведете, як у пеклі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11886

    7 квіт. 2022 р.
    Яна Болдирєва
    Це страшний сон
    Це страшний сон,
    Мої маленькі діти!
    Закрийте очі, вуха і мовчіть!

    Бо десь близенько біля хати,
    Щось бахнуло і дівчина кричить.

    Це страшний сон,
    Мої дівчатка.
    Настане ранок і тоді...
    Ми всі проснемося щасливі.
    Не буде всякої біди!

    Ми наче діти підземелля.
    Нам довелося жити так.
    Нам тут зробили ліжечко,
    Де ми читаєм книжечку.

    Це страшний сон,
    Мої маленькі.
    І я вас скоро розбуджу.
    Ми всі поїдемо у Казку,
    Вас на машині відвезу.

    Там нас чекає татко,
    Який з роботи повернеться.
    Татусю- скажемо разом !
    І він на лавці обернеться .

    Це страшний сон!
    Настане ранок!
    Ми всі сім'єю вийдемо на ґанок...

    Мені страшний приснився сон,
    Війна і діти у підвалах...
    Не розкажу його нікому!
    Щасливі підемо  додому!

    Це просто страшний сон...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11887

    7 квіт. 2022 р.
    Топольницька Наталія
    Він випікав хліби...
    Він випікав хліби у затишній пекарні...
    Місили житній хліб іще його діди!
    У печі дрова клав, плекав думки лиш гарні.
    Ніщо не віщувало смутку та біди...
    Із ночі розчиняв, клав сіль та лив оливу...
    Тихесенько моливсь та хрест на тісто клав.
    Ще пік короваї на доленьку щасливу -
    в барвінок одягав, любов'ю кодував!
    Але сусід не спав... Посунув із війною!!!
    І охолола піч, згасивши всі вогні...
    Він взяв наплічник свій могутньою  рукою!
    Й загинув як герой...під Бучею...в борні...
    Та син запалить піч, поставивши опару!!!
    Адже місили житнє тісто прадіди!!!
    І з гідністю продовжить він родинну справу!
    Все буде Україна! Нині й назавжди!!!
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11888

    7 квіт. 2022 р.
    Аріадна Іванова
    Без назви
    Я помню, после сорок пятого
    На все согласны были мы:
    Протянем как-то до зарплаты...,
    Лишь только б не было войны.

    Как горевали мы о милом,
    Как его звали в наши сны,
    Ведь с ним бы не было разлуки,
    Когда бы не было войны.

    Мне мнилось, в генах закрепится
    То неприятие и страх,
    Смертельный страх потери близких.
    А мы теряли их не раз.

    Так неужели стерлась память
    О тех кровавых страшных днях?
    Спокойно ты пошёл на брата,
    Непомнящий родства солдат?

    Где ж ваши матери и сестры?
    Вас не хотят остановить?..
    Не привыкать им по погостам
    Сынов и братьев хоронить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11889

    7 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Москалю
    Не хочу смерті москалю,
    Бо смерть ще треба заслужити,
    А хочу щоби за війну
    Він мусив в муках вічно жити.
    За усі знищені міста,
    За забрані життя дітей,
    Що у душі нема Христа,
    За спалені серця сімей.
    Хочу щоб в муках падло жив,
    Щоб працював всі дні та ночі,
    Що розбомбив, те відтворив,
    Лише цього йому я хочу.
    Щоб спину гнув у праці він,
    І праці цій не було спину,
    І у недільний навіть дзвін,
    Москаль не знав собі спочину.
    Щоб піт рікою з нього тік,
    І ніби загнану скотину,
    Надвечір ще й ногою в бік,
    Впродовж доби, кожну хвилину.
    Щоб смерть гукав, а та не йшла,
    Щоб працював він без зупину
    І щоби праця з москаля,
    Зробила все ж таки людину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11890

    7 квіт. 2022 р.
    Світлана Почепець
    В предчувствии войны
    Как много написалось в эти дни
    Тревожного и даже явно злого.
    И даже депрессивного, увы.
    И тусклого, как будто неживого.

    "Эвакуация", "Полеты прекратят",
    Нас новости вновь разрывают в клочья
    А небеса весной уже горят,
    Забыла я про жизни многоточья.

    "Войска", "Граница", "Максимум в два дня",
    "Молдова", "Грузия" и "Сирии разломы"
    Тревожным сном окутали меня
    И болью за земли моей изломы.

    Но что бы ни было, я на своей земле.
    Я дома! И меня катком не сдвинешь.
    Здесь родилась, с Орантою в крови!
    Орда не первая, ты и её отринешь.

    И засияешь благостным огнём -
    Достоинством и силою народа,
    Тысячелетия истории есть в нем
    И землю защищать свою свобода.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11891

    7 квіт. 2022 р.
    Вероніка Мочульська
    Непрохані
    Ваш «руській мір»
    Нікому тут не здався!
    Ніхто не кликав
    Не запрошував і не просив
    Нікому ти тут не потрібний
    Будь ти мертвим чи живим.
    Ні діти, ні бабусі й дідусі
    Ні мирні жителі
    Усі незламні, українці
    Ніхто не зустрічає «руській мір»
    Ми вільні люди
    І знаєм як нам жити
    Чого ж ідеш ти сюди, сучий син?
    Не зломиш ти дух, і не будуть просити
    Ні їжі, ні охорони твоєї
    Ми діти своє неньки України
    Ми українці і ми пишаємося нею
    Нашою Батьківщиною і нашим народом
    Разом ми сила
    Бо разом із Богом
    Боримось як просив нас Шевченко
    І хочем ми миру, миру на своїй землі
    Ми сильні і незламні
    Ми діти своєї землі
    Ми єдині і боротимемось за мир у домі своїм
    Дякую Богу за наших захисників
    Ви наша сила
    Ви бережете наш дім.
    Ви приносити мир і усмішку на лиці моїм.
    Все буде Україно!
    Бо правда на боці твоїм.

    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11892

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Кулиба
    ***
    Можна стрілять без люті
    Й то лишь тоді, як треба,
    Знаючи: все ще буде –
    Квіти, й весна, і небо.

    Можна скидати бомби
    Тим, хто тобі не винен,
    Знаючи: і в катакомбах
    Хтось неодмінно гине.

    Можна сидіть в полоні,
    Знаючи, що порушив
    Складені кимсь закони,
    Але не продав душу.

    В кожного – власні мрії.
    В кожного – власна воля.
    Ми обираєм не дії –
    Ми обираєм долю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11893

    7 квіт. 2022 р.
    Юлія
    Державно-ствердний
    А що як війна нам усім наснилась?
    І не стоїть десь розбомблений Харків
    Не бродить полями орда – вража сила
    Що сміла колись називати нас «братья»

    Та ні, не наснилась
    Та і не можем
    Дозволить собі більше мать таку розкіш
    І поки ридають вони за IKEA
    У нас тут ракети
    У нас знову обстріл

    Ми ловимо всі знову гребінь хвилі
    І відчай наш знову стає підйомом
    Тому, поки є ще хоч трохи сили
    Ми будем боротись за те, що звем домом

    Тому, поки є ще хоч трохи сили
    У кожного з нас – своя боротьба
    Лишається ясна як день одна річ:
    За нами – правда
    За ними – ганьба

    Лишається ясна як день одна річ:
    Ми більш не пробачим ні Схід, ні Захід
    Ти справді хотів так цієї землі?
    То з нею змішайся
    Або іді нахуй

    Їм не дістанеться нашого відчаю
    Нашого суму вони не варті
    Не заберуть наші силу й волю
    Всі автозаки і окупанти

    Тому, поки нас ще тримає хвиля
    Повторимо разом і наодинці
    Ми на своїй землі – вистоїм
    Ми сильні
    Ми вільні
    Ми – українці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11894

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Нелюдам
    Давно не відчувала стільки горя...
    Перед очима страшні кадри з Ірпеня
    Сотні померлих, місто вкрите кров'ю
    Не відчуваю я нічого окрім болю

    Гортаю далі, а там фото з Бучі...
    Що ж ви наробили нелюди їб*чі!
    Місто, де раніше життя кипіло
    Ви знищили, вбили, лиш щоб у нас боліло...

    Там були діти і жінки й похилі люди!
    Та вас не зупинило це проклятії іуди
    Ви вбили всіх, нікого не щадили...
    Щоб ви всі орки разом в землі гнили

    Горіть вам у вогні,
    Довіку вам не жити - виживати
    Бо після того що ви наробили
    Вас варто на шматочки розірвати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11895

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Місяць війни...
    Місяць війни...
    Місяць пекельних страждань...
    Лихо, яке сколихнуло всю Україну
    Люди втрачають віру, більше не мають бажань
    Лише одну заповітну загальну мрію.

    Все більше людей покидають домівки
    Тікаючи від пекла, від війни
    Все більше людей яким нічого їсти
    У темних підвалах виживають вони .

    Об'єдналась нація,
    Встала країна свої кордони захищати
    І навіть тимчасово окуповані території їм не в тримати
    Ворог б'є, але сам зазнає поразки
    Насправді він потрапив до пекельної пастки,

    Є те, що їм ніколи не зламати й не відняти,
    Бо за свободу ми будемо до останнього стояти.

    Так вже місяць війни, місяць страху й болі,
    Та їм ніколи не перемогти нашу жагу до волі,
    Залишилось ще зовсім трошки потерпіти,
    І буде перемога, зникнуть наші біди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11896

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Хай буде весна
    Сьогодні на вулиці справжня весна...
    Точніше такою вона б мала бути
    Та за вікном ще досі йде війна
    Ще досі помирають наші люди

    Дивлюсь на землю й бачу квіти весняні
    Вони зуміли пелену зими прорвати
    Війна триває, нападають досі вороги
    Але природу їм ніколи не здолати

    І там, де вже зруйновані будинки,
    Де наші люди, темні дні, проводять у підвалах,
    Засвітить сонце, оживуть всі квіти,
    Тоді природа знову вчинить спалах

    Весна обов'язково прийде до кожної людини
    Я знаю важко, але треба ще трохи зачекати
    Заплющ скоріше очі, і йди до світла
    Ти - як природа, тебе так легко не здолати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11897

    7 квіт. 2022 р.
    Людмила
    “Вторгнення спасатєлів»
    24 лютого.5 ранку.Від болю здригнулась Україна.
    Сьогодні вже 30 -ий день.Вона не стане на коліна!
    Сусіди наші прийшли нас рятувати,
    Під керівництвом головного ката.
    Казав,що будем з квітами вас зустрічати.
    Допоки ви будете нас «спасати».
    Та знайте правду…
    Тут кожен готовий вас лише проклинати
    За те,що безжально прийшли убивати!
    Подивіться зараз уважно на себе,
    Ви очорнили наше блакитне безхмарне небо.
    Ваші руки по лікті в дитячій крові,
    Вас тут ненавидять всі хто ще досі живі!
    Ми єдині в наших мріях та бажаннях,
    А вам століттями спокутувати ваше покарання.
    Ви на чужій землі!Вам тут не раді!
    Ми до останнього будем стояти на заваді.
    Наш міцний козацький дух вам не подолати,
    Ваша безжальність зуміла  лиш сильніше поєднати.
    Весь світ кричить: «ні,війні» і плаче разом з нами.
    Ми ніколи не хотіли бути ворогами..
    Ваш шлях ще поки можна змінити,
    Україна навчить вас,як треба любити.
    Чергова ніч під вибухи й сирени.
    Глибокий сон.Ось вже ЗСУ отримують ордени.
    Кріпись,моя Вкраїно,прошу тебе,будь ласка,
    Мені вночі наснився віщий сон,мов казка.
    В нашому дворі квітне калина,
    А за столом сидить вся наша родина.
    Кузьма якось сказав: «Життя красиве,коли кольорове!»
    У нас все вийде,помолимося Богу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11898

    7 квіт. 2022 р.
    Ілля Бровтман
    Чи бажають війни москалі
    Чи війн бажають  москалі?
    Ми запитали у землі.
    І купи попила, золи
    Зі стогоном відповіли.
    Спитайте матерів, дружин:
    Де  чоловік, де їхній син?
    І ви почуєте за мить:
    Останні декілька століть,
    Земля тремтить, земля гуде,
    Москаль з гвинтівкою іде.
    Поляк і швед відповідать
    Не зможуть, бо в труні лежать.
    Хай відповість вам яничар,
    Загиблі воїни  татар.
    Хай відповість Цхінвал, Кабул,
    Любий кишлак, любий аул,
    Від Риги і до Астани,
    Чи може русич без війни.
    Мукден, гірській альпійський став.
    Де росіянин не бував?
    Херсон хай відповість мені,
    Де небокрай горить в вогні.
    І зрозумієте без слів -
    Де  кров, там орди москалів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11899

    7 квіт. 2022 р.
    Ілля Бровтман
    Сон Путіна
    Путін спить і бачить сон,
    Наче він Наполеон.
    Від його гармат і кулі
    Всі тремтять на нашій кулі.

    Раптом гасне небосхил,
    Скрізь густий рожевий пил,
    До кремлівського владики
    Підійшов  Петро Великий.

    Путін поруч із Петром
    Виглядає наче гном.
    Лає велетень, свариться:
    - Що накоїв ти в столиці?

    Недолуга, боягуз
    Загубив Велику Русь.
    Ти  закрив вікно в Європу.
    Вся країна мов некрополь.

    Плід всього мого  життя
    Перетворюєш в сміття.
    Кинув військо під Полтаву,
    Де колись здобув я славу.

    Не відмиє від лайна
    Ця безглуздая війна
    З безпорадною юрбою
    Град Петра покрив ганьбою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11900

    7 квіт. 2022 р.
    Юлія Петрів
    До/Після
    У нашому інфопросторі
    ріки крові, бруду і сліз

    "Ти працюєш, як завжди, до шостої?
    Трохи спізнюсь - затори скрізь."

    Діти стали такими дорослими,
    постаріли умить батьки

    "А ми вчора бігали босими
    До ставка й назад навпрошки."

    Були спокій і сміх, а тепер - бої,
    Все це разом приходить у сни.
    Такі різні ці два життя твої -
    Те, що до і що після війни.

    6.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11901

    7 квіт. 2022 р.
    Галина Чехута
    Ниє тіло України
    Загиблим і замордованим у війні з російськими фашистами присвячується

    Чорні ручки, чорні ніжки,
    Запах згарищ вздовж доріг…
    Боже, змилуйся хоч трішки
    Дай від лиха оберіг!

    У підвалах тісно, темно,
    Від жахіття стигне кров,
    Одурілий, лютий демон
    Вбити мирний люд прийшов.

    Всі розтрощені паркани,
    Всі будинки  - у вогні,
    Сунуть "гради", "урагани",
    Вертольоти - в вишині…

    Ні опалення, ні світла,
    Хоч би крапелька води!
    Далеч смутком оповита…
    Хто цих звірів породив?!.

    У "зеленім коридорі"
    Не лишилося живих.
    Як сміялися потвори,
    Коли плач дітей затих!

    Ниє тіло України
    Від ворожих батогів…
    Боже праведний, єдиний!
    Захисти від злих катів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11902

    7 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Руський солдат
    Руський солдат ступив на чисту землю,
    По ній пройшов, втоптав усі росточки,
    Він говорив, та його не внемлю,
    Дивлюсь йому під ноги на притоптані огірочки.

    Руський солдат вимагав їжі, погрожував автоматом,
    Та він не знав, що на цій війні вона сина втратила,
    Тому дивилась йому в сині очі сповнені злоби,
    Не боялась ні куль, ні смерті,
    Такою сильною була її жалоба.

    Руський солдат - вбивця,
    Нікого не шкодує,
    Прийшов до маленького села,
    Яке ні з ким не межує,
    Там жила бабуся, з котиком Тишком,
    Він вбив її вночі...
    Він  справжнє чудовисько!

    Руський солдат ґвалтував мати на очах у її сина,
    У маленької дитини волосся тепер сиве.
    Мати не плакала,
    коли хотілось кричати - мовчала
    Бо навіть в той страшний момент,
    Свою дитину від болю захищала.

    Руському солдату немає пробачення,
    Розстріл на місці, без суда й звинувачення.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11903

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Ротань
    Сподіваюсь
    Вже скільки днів ідуть бої запеклі,
    Всім нелюдам - горіти вічно в пеклі!
    Я сподіваюсь, що Всевишній бачить,
    Все те, що неможливо їм пробачить.

    Скільки іще молити маєм Бога,
    Що нам потрібна тільки перемога?
    Бо мир в кайданах гірший за війну,
    Бо платим надто дорогу ціну...

    Не має литися невинних кров,
    Що заслужили щастя та любов.
    За нами - правда, віра та надія.
    Я сподіваюсь, що Господь щось вдіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11904

    7 квіт. 2022 р.
    Doohges
    Без назви
    Голову схилив, журився, холов
    Пам'ятник солдату,
    Ворожий вогонь навпроти палив, з'їдав маленьку сільраду.
    Розбиті шибки, зброя, сміття замість учнів у мирній школі -
    Російський народ забув клятву свою, що більше ніколи...
    І велич його - синонім повітряній кульці,
    Російську землю рятуйте свою,
    Не по зубах вам наші тризубці.
     Люблячі діти дбають про свою Батьківщину,
    А не зі зброєю в руках живий щит
    шукають на чужині.

    Ми у своїй Україні, ми сильні!
    На російській землі станьте вільно
    І не чіпайте тих, хто вже вільний.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11905

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Благовіщення
    Господи, дай нам цю радісну звістку,
    Що цій війні приходить кінець.
    Звістку про те, що постукає в хвіртку,
    З доброю вістю твій посланець.

    Ми так чекаємо янгола довго,
    Щоб він спустився до нас із небес.
    Щоб він вказав нам до миру дорогу,
    Господи ти ж бо із мертвих воскрес.

    Господи дай нам хоч знак, хоч надію,
    З голубом звістку нужденним надай.
    Більше за мир ми не маємо мрії,
    Боже про нас, українців згадай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11906

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Петренко
    Сни України
    ...Навіть сни мої будуть в'їдатися
    В їх ворожі серця!
    Починаючи з Нашого
    ПраОтця,
    Навіть наші Сини й Прасини будуть
    плавить тепер  їх наміри тьмяні
    одними думками.

    Ні вогнем, ні зброєю, а лиш
    Очима
    Ми  їх смертні лати топимо.
    Ні плечима
    Не будемо мірятись з ними, ..
    Ні медалями.
    Свою волю  й піднесеність духу
    Міряємо ми не метрами-кроками,
    а далеченними плідно-квітучими
    ланами й далями.

    Ми свій поклик Життя не розмінюємо
    На Походи за чужою
    Вдачею.
    Наша Правда і так буде Завжди,
    хоч і трохи по-українськи
    ледачою.

    Ви не плутайте гідність і Провидіння
    Із Жадобою до чужої, не вашої,
    Сили.
    Всі імперії Чорні завжди
    Чорніші за них Біди
    косили.

    Ми не сходимся натовпом
    Для тортур над чужою
    Вродою.
    Нам не може належати думка,
    Що для воїна Долею,
    Нагородою
    Може бути можливість привносити
    Смерть...
    у Мирне життя.
    То таке вже ваше запекле прокляття,
    прокляття ваше таке --
    Набуття.

    Надістоти тепер ми невпинні
    І невблаганні!
    Стали разом на ЗАХИСТ - і дуже
    Злючі!
    Анітрохи Не Скорені,
    Аніскільки Не Втомлені.
    І тепер вже
    Колючі!
    Почуваємось як Безсмертні,
    Люттю праведною водночас осяянні і озброєні.
    Бо б'ємось Рішучо!

    Бо Країна-Любов стікає то кров'ю, то Міццю.
    Та не клонить чола перед ниццю.
    І за всі часи
    ЛЮДСТВО
    Не вбачало й не взріє такого провалу,
    щоб ЛЮБОВ колись програвала).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11907

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    Тиша
    Місто спить...
    Повна тиша у вухах дзвенить.
    Подих лине...
    О другій годині гримить... Та здається вібрує у стінах.

    То почулося...
    Чи може наснилось у страшному сні.
    Чи фантомом...
    Залишає досвіду слід... І лякає завмерле навколо.

    Місто спить...
    Та чому ж так на серці недобре?
    Тиск у нормі...
    Я хоробра! Спокійно лежу, щоб на ранок бути "у формі".

    Повна тиша...
    Тремчу... І ковтаю приховані сльози.
    Місто спить...
    В небі грози? Ні – то відлуння наляканих нервів гримить.

    От і ранок...
    Незабаром світанок проллє життя барви.
    Я така не одна...
    Звичні справи... Дуже скоро, я вірю, скінчиться війна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11908

    7 квіт. 2022 р.
    Маряна Яворська
    День сорок перший.
    День сорок перший восьмирічної війни,
    Яка вже затягнулася на століття.
    Нічого ж не добилися вони.
    Живі всі корені, хоч і погнуте віття.
    Наша країна є! Вона жива! Вона співає!
    Нові пісні зриваються з глибин.
    Десь у підвалі колиханочка лунає,
    На рідній мові сон ховає від журби.
    Ось і світанок. Ось і сонце. Ось і квіти.
    А наші очі й не помітили весни.
    Живі бруньки вкривають вгнуті віти
    В день сорок перший вітчизняної війни.
    А Україна є! Вона жива! І буде жити!
    І навіть нині у нас сіються поля.
    Мужній народ не дасть її згубити.
    Знов буде квітнути зболена ця земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11909

    7 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Без назви
    Все, що залишилось - розбите вікно, розбита бруківка, розбите життя.
    Залишилось слово,
    А в когось незмінною - німота.
    Правда стоїть, обстріляна та ще на варті
    І сонце залишиться, якою б не випала карта.

    Земля не перевернеться, вона вже догори дригом ,
    З неї вже падають зорі, а з ними і пусті обіцянки, і плани руйнуються з божевільним криком.

    Блазні лютують, бо залишились без своєї маски,
    Готові віддати останнє,
    Все одно ж нічого втрачати, бо втрат немає.
    Як сліпці крокують ті до поразки і котяться в прірву, до своєї загибелі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11910

    7 квіт. 2022 р.
    Коломієць Яна
    ~~~
    You are a stranger on my native land.
    You have no justifications, now it's too late.
    No matter what, my people will withstand.
    And now I will tell you your fate.

    You are falling deeper and deeper,
    The sirens are singing your last song,
    You are carried by currents of the Dnipro,
    It seems you’ve been alive for too long.

    The cold waters of Ukrainian rivers
    Will tear your flesh off your bones.
    Your remains will be nothing but slivers
    With no chance to be found on shores.

    You won’t be remembered by your people,
    No one will light a candle for your soul.
    You will not even have a tombstone,
    The memory of you will be a shame in whole.

    So I ask, are you ready to pay such a price?
    Do you really think you can destroy us?
    From the blood and ashes we will rise
    There’s the whole world on our side.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11911

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    ВІРТУАЛЬНО-РЕАЛЬНА ВІЙНА
    Пишу сьогодні вірш, не схожий ні на що,
    Читай його скоріш, мені не все одно.
    Читай його мерщій, рядків не пропускай,
    І почуття зігрій, і в мрії відлітай!

    Тремтить кабіна ліфта: ввійди, не розгубись,
    Як послуга від SWIFTа, миттєво! Не барись!
    Як віртуальні гроші, враз перенесе,
    Машина часу в гості - очікує Сенсей.

    Розгублений присядеш на килим до митця,
    І якщо бажаєш, почнуться чудеса.
    Холонуть ноги, руки, критично низький тиск,
    Наражений на муки - провалюєшся вниз.

    Летиш не день, не рік... І вічність проминає...
    Кривава йде війна, і ворог наступає.
    Він лузгає зубами, вдягає обладунки,
    З грюкотом забрало замикає думки.

    Затиснеш кулаки, відверто в бій підеш.
    За правду залюбки ідеєю живеш!
    Є ризик для життя. Але це майже сон,
    Туману каяття... З Сенсеєм в унісон.

    Ти ледве чуєш звук, хоч лютиться земля,
    І крик - помимо вух. Єдина є мета:
    Крізь попіл, кров пройти, здобувши тут трофей,
    До ліфта донести – очікує Сенсей.

    Бажання перемоги змітає на шляху
    Будь-яку тривогу, подумку лиху...
    Трофей в руці тримаєш! В'їжджаєш на даху!
    Перемогу тягнеш на колесниці мороку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11912

    7 квіт. 2022 р.
    Маріанна
    Крик
    Кричить пам'ять
    Через усю німоту,
    Яка не прорветься крізь дим,
    Що не заступить жахіть.

    Не спить знову
    Міста надривний звук,
    Через пунктир тривог
    Б'ється серце.

    Вічно в очах
    Образ своїх руїн,
    Здертих із крові ран
    Вже не зцілити.

    Пече десь у грудях,
    Грудкою б'ється біль
    Зі сліз залишає сіль
    Серед мовчань.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11913

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    НОВИЙ ДЕНЬ (33-й)
    І знов безхмарне небо – лагідна блакить.
    Життю живе радіє: пташка, пес і кіт.
    Прокинулися люди – обставина одна –
    Радіти заважає: триває ще війна.

    Для щастя і любові, напевно ми прийшли...
    І не зі своєї волі сумні пишу вірші.
    Зітхає серце зранку, і вдень болить душа:
    Сльози до сніданку – спеція гірка...

    "Повітряна тривога", "вибухи", "в огні"...
    Слова не для вживання –викиньте, малі!
    Про танк, про БТРи, про дві стіни, підвал...
    Не із книжок дізнались, не вчитель їм сказав.

    В дитинстві не награлись деякі "царі"
    В торгівців і "стрілялки"... Стратегії лихі
    Тепер вони планують, рахують, продають...
    Життями віднімають, грошима додають.

    А я щоночі бачу, як і тисячі матусь,
    Дитячі рідні очі – "Мама, я боюсь!"
    Не сплю... Не проклинаю... Невпевнена... Не зла...
    Чогось, мабуть, не знаю... Де я? А де війна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11914

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    23-й
    Капкан захлопнулся, и лапа отнялась.
    Взвывая, силится собраться и рвануть.
    Бежать безудержно, она же на сносях.
    Желанье выжить ей рисует путь...

    Зверюга сильная и телом и душой.
    Зубами выгрызла – в застывшем жизни нет!
    На трёх оставшихся несётся под горой,
    Глазами тусклыми ища какой-то свет.

    Грязь, унижение и безысходность...   – пусть!
    Зато свободная, под сердцем – жизни стук!
    Себе сказала: "Больше не боюсь!
    Теперь сильнее стала самых страшных мук!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11915

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    КРИК ДО НЕБА
    Отямтеся, люди! Вже досить награлись!
    Людьми не назвеш тих, хто зброю несе
    По нашій країні! Ви вже натоптали...
    Збирайтеся звідси й усе!

    Людьми не назвеш, хто сидить в кабінетах:
    Накази дає, щоб вбивали дітей.
    Вже вибухи чутно на інших планетах!
    Отямтесь! Вже досить смертей!

    В костюмах ви граєте в ігри життями
    Невинних ні в чому людей,
    Які люблять рідних своїх до нестями,
    Хвилини, що поруч, рахують тепер.

    Отямтеся! Досить! Життя найцінніше
    За все, що на світі цім є!
    Ми хочемо зранку й вночі чути тишу
    Навколо... МИР  – понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11916

    7 квіт. 2022 р.
    Мія Денисова
    Казочка
    Чудовисько
    має померти…
    назви це як
    хочеш - кармою
    чи законом жанру.
    Чудовиську
    бути мертвим…
    хочеш вважай
    це пристрітом
    чи звісткою з
    потаймиру…я
    знаю про що
    говОрю, хочеш
    зви мене відьмою
    тьмою, хворою,
    але чудовисько
    буде мертвим,
    а небо над нами
    прозорим…і сонце…
    обов'язково! Сліпуче
    і невимовно прекрасне.
    Чудовиську бути
    мертвим…йому
    й самому це
    ясно…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11917

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    МИРУ І ЛЮБОВІ
    Якнайшвидше змініться жахливії кадри!
    Перемотка працює тільки вперед!
    У майбутньому світлому маємо плани,
    Не дослухавши цей фальшивий концерт!

    Принцип "тут і зараз" тепер не працює.
    Кортизол надиктовує жилам диктант.
    Віра в'їлася в кожну клітину... Дарує...
    Надію! Назавжди прощавай окупант!

    Інтенсивно світитиме сонце на небі!
    Кольорами веселка іскритиме знов!
    Забере вітер дух ворожий з оселі,
    Віднесе геть! І змиє дощем з землі кров!

    Наші діти радіти будуть світанку!
    Янголятка крилом помахають з хмарин!
    Душі всіх загиблих співатимуть зранку
    Гімн любові, гімн миру... Вам низький уклін...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11918

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    МАЮ ВІРУ!
    Двадцять перший... життя за межею новий... день...
    Сонце світить, мабуть, натякає... триває... таке... відтепер.
    Запускаю у вічі, у серце, у душу...
    теплий промінь...
    Рідні поруч... і краплями віра зволожує скроні...
    Біль – радість, відчай – надія знов курсують у жилах по колу...
    Інтенсивніше колір і звук, смак і дотик навколо.
    Очі в небо!.. І янголи з хмар надають нам надсилу!
    Я на рідній землі!... У всесвітнє добро маю віру!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11919

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    ЗАРАДИ ЧОГО?
    Спостерігає зсередини хтось, наче з молекули атом, внутрішнім оком:
    Водить довкола, відрізки підсвічує темні, вночі загублені мороком.

    Точно фіксує провалини, темряву, смуток і біль, що умиті сльозою –
    Око зсередини кожного бачить події, фіксуючи кадри на плівку прозору.

    Залишаться посмішки, криком беззвучним спотворені, в пам'яті всесвіту.
    Відбитком у серці Землі стане жах, крейдою білою креслений...

    Навіть стихіям лихим не розчавити стільки –водночас –невинних життів.
    Заради чого весь світ дозволяє страждати душі наших дітей, сестер і братів?

    Вії прикриють весь сором безглуздих, для жартів пекельних, подій...
    Вже схаменіться!.. Заради чого? Заради кого?..

    Задля любові й миру – завершимо бій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11920

    7 квіт. 2022 р.
    Ярослав Олійник
    За Бучу
    За Маріуполь, Харків, Бучу
    І ще багато міст і сіл маленьких
    Ми вам розплату неминучу
    Влаштуємо за наших всіх рідненьких

    Горіти в пеклі вам рашисти
    Від покарання не сховатись вам ніде
    Ви ж перевершили фашистів!
    І наша лють вас всіх завжди знайде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11921

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    ЩЕ ОДНА НІЧ
    Темно і сумно, вітряна ніч.
    Спогади б'ються в віконце...
    Подумки згадую твій довгий спіч
    про те, як захмариться сонце...

    Тоді я не вірила, думки гнала
    геть від своєї домівки.
    Ейфорійно чекала, що прийде весна,
    і літатимуть божі корівки...

    Другий місяць почався нової весни,
    але червону комаху ще й досі
    вітри південні не принесли...
    Я чекала тепла на порозі...

    Темно і сумно, вітряна ніч.
    Реальність руйнує надії.
    В іншому світі ми жили торік...
    З фільму жахів – сьогодні події.

    Переглянула стрічку – ніч не для сну –
    лякають звуки й тіні...
    Я все ж чекаю на справжню весну
    з сонечком у світла промінні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11922

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    Я НАМАЛЮЮ МИР!
    Безліч трикутників, кіл і квадратів
    малюю на полотні.
    З'єднують лінії різні формати,
    змінюють погляд в пітьмі.

    Те, що захочу в житті – намалюю!
    Гори, ліс і поля!
    Блакитне небо! Високі хвилі!
    Радіє планета Земля!

    Малюнки Миру світ розфарбують!
    Дитячий викличуть сміх!
    Разом прокинемось і сформатуємо
    радість, любов та успіх!

    І хвилі потужні накриють-омиють
    личка маленьких дітей.
    І ясні очі на небо піднімуть
    тисячі "нових" людей!

    Фарби з підвалу скоріш я дістану,
    нагору усі віднесу.
    З неба видніше, навіть крізь хмари,
    Чого я найбільше хочу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11923

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Ми українці
    Ми українці і ми неймовірні,
    Дуже трудящі і трохи ліниві.
    Ми на городі б’ємось за межу,
    Ворога ж нищимо, наче паршу.

    Ми українці і ми неповторні,
    В храмах у нас образи чудотворні.
    Ще у нас краща у світі земля,
    Небо блакитне та жовті поля.

    Ми українці і ми унікальні,
    Десь безтурботні, а десь кардинальні.
    Кажуть, що скраю завжди у нас хата,
    Вийшли на ворога діти й дівчата.

    Ми українці і ми особливі,
    Щиро радіємо сонцю та зливі.
    Віримо в Бога, любов та добро,
    Віримо, що переможемо зло.

    Ми українці – народ непоборний,
    Нечисть усяку всю змелемо в жорнах.
    Ми проти зла стоїмо наодинці,
    Та не зігнемось, бо ми українці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11924

    7 квіт. 2022 р.
    Марина
    Війна
    Війна...
    Це слово сповнене жаху,
    Воно вселяє почуття страху.
    Кожен день, кожну годину
    Життя покидає людину.
    Кров і сльози, смерть і втрата...
    Чи жахлива війна цього варта?
    Більше не чути радісного гомону дітей.
    В кожній новині десятки і сотні смертей.
    Війна, війна, війна...
    Скільки життів вкрала вона!
    Кожного дня сльози ллються,
    А вороги все більше кров'ю вмиваються.
    Чи не можна жити в мирі?
    Щоб мир був по всьому мирі.
    Тоді б сонце світило яскраво,
    І всі люди жили щасливо.
    Всюди гомонів би веселий сміх,
    І пташки чарівно співали б для всіх.
    Отож, ми всі—люди.
    Ми хочемо миру всюди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11925

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Судний день
    Посеред ночі чув молитву,
    До Бога мовило маля.
    О Боже, чом скажи не видно
    Війні ні краю, ні кінця.

    Скажи, чому найкращі з кращих,
    Повинні гинути щодня?
    Ти знаєш наш народ трудящий,
    Як ми всі любимо життя.

    Ти дав нам кращу землю в світі,
    І ми у мирі тут жили.
    Серед хлібів і серед квітів,
    Ми всі щасливими були.

    Колись напевно помилялись,
    Робили може щось не так.
    Та потім разом всі сміялись,
    Великий Боже, дай хоч знак.

    І Бог спустився до дитини,
    За плечі міцно обійняв.
    Ви мої воїни віднині,
    Бо бити зло вже час настав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11926

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Ми з України
    Доброго ранку, ми з України.
    Ворога нищимо прісно і нині.
    Стали до бою славетні брати,
    Нашу країну закрили грудьми.

    Доброго дня, ми усі з України.
    Нас не поставить ніхто на коліна.
    Ми не зігнемо під ворогом спин,
    Нас всіх багато і всі, як один.

    Доброго вечора, я з України.
    Тягнуться довго ці дні та години.
    Та перемога, повірте, близька,
    Скоро розіб’єм ворожі війська.

    Зранку, вже завтра, скажу всім: «Вітаю!»
    Рідна країно, люблю та кохаю.
    Крикнуть мільйони: «А ми з України».
    Нації слава і прісно, і нині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11927

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Не брати. Вороги.
    Не то що з вами не брати,
    Ба більше, навіть не сусіди.
    Стоять розбитими хати,
    А по підвалах плачуть діти.

    Ми не пробачимо ніяк,
    Дитячих сліз, такого горя.
    Бо править вами маніяк,
    Сумна у нього буде доля.

    Не зійде з рук отим «братам»,
    Все зло, яке вони зчинили.
    Ми не пробачимо катам,
    Та будем бити їх щосили.

    За всіх дітей, за всіх старих,
    За всі міста малі й великі.
    Вам не забудеться цей гріх,
    Ми вороги тепер навіки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11928

    7 квіт. 2022 р.
    Ігор Кушніров
    Маріупольський щоденник
    Мамо, ти знаєш настала війна,
    Хати твоєї давно вже нема.
    Вулицю нашу зруйновано вщент,
    Скрізь залізяччя та битий цемент.

    Мамо, так хочеться просто води,
    Ми у підвалі, тепер холоди.
    Мерзнемо з братом при світлі свічок,
    Постіль тепер із ганчір’я стрічок.

    Мамо, десь чути проходить літак,
    Поряд з будинком десятки атак.
    Ми не здригаємось так, як колись,
    Ти говорила будь сильна, молись.

    Ти говорила, що Бог це любов.
    Думаю нас він забув та пішов.
    Вірила я поки ти ще жила,
    Вірила я в молитовні слова.

    Що ми зробили лихого в житті?
    Нас розіп’яли кати на хресті.
    Бачила трупи дітей я малих.
    Хто мені скаже у чому їх гріх?

    Хто відповість перед Богом за це?
    Мамо, ти чуєш? Лиш біле лице.
    Снився цю ніч мені твій коровай,
    Сил вже немає, молюсь, прощавай…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/11929

    7 квіт. 2022 р.
    Петрук Ліза
    А знаєш скоро це скінчиться...
    А знаєш,,скоро це скінчиться,
    Невдовзі буде все гаразд,
    І дуже швидко час промчиться
    Та пам'ять не піде від нас.

    Ви-наші ЗСУ-найкращі,
    Живіть, відстоюйте наші міста,
    Ми віримо-часи найважчі
    Минули."Перемога" в нас всіх на устах.

    І знову я молюсь за тебе не одна,
    Прошу у Бога сили та везіння.
    Сім'я Тебе чекає, Україно
    Дай Боже українцям всім терпіння.

    Вертайтеся живі, ми просим всі у вас,
    Нехай Росія потім вибачається,
    Весь світ тепер турбується про нас
    Але така агресія не пробачається!!

    Ми разом подолаєм цю біду
    Все буде Україна!!Точно знаєм!!
    Найкращі в світі наші ЗСУ!!
    Вертайтеся живі!Ми вас благаєм!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12074

    7 бер. 2022 р.
    Людмила
    ІРПІНЬ
    Чи згадає хоч хтось мене,
    Коли мирна настане днина.
    Все минає - і це мине...
    Я помер за мою Батьківщину!

    Тут пройшлася російська чума,
    Був Ірпінь. І нема Ірпіня.
    Пролітають пташки крадькома
    У розбиті снарядами стіни

    Я не здався. Не пропустив
    В рідний Київ  орду кацапів.
    Їхні танки на брухт пустив.
    Я не п яді землі не втратив.

     Птахой-Феніксом відроджусь
     І не вірте, що це неможливо
    Ворогам своїм я помщусь.
    Знов розквітну,  усім на диво.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12075

    7 квіт. 2022 р.
    Петрук Ліза
    Я-Українка
    Я - Українка. І я цим пишаюсь.
    Рідної мови я не цураюсь.
    Вранці і ввечері Богу молюся.
    Людей я люблю. Гарно в школі я вчуся.
    Мрію про те, що і всі звичні діти -
    Гратися, вчитись, усьому радіти...
    Враз обірвалася мрія моя -
    В нашій країні настала війна.
    Ворожі ракети летять над містами,
    Діти лишаються тата і мами.
    Будинки горять, немов паперові,
    Скрізь повно жаху, смерті та крові...
    Та не здолати вам нас, москалі.
    До нас прилетіли уже журавлі.
    Як ці птахи, ми до гурту зібрались,
    В цю днину важкую ми не зламались.
    Відстоїмо разом Вкраїну свою,
    Бо мужні й відважні у нас ЗСУ,
    Бо кожна людина і кожна дитина
    Працює на захист своєї країни.
    І скоро настане той радісний день,
    Коли заспіваєм ми разом пісень,
    Піднімемо в небо свій прапор рідненький
    І вклонимось дружно Героям низенько!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12076

    7 квіт. 2022 р.
    Віктор Ігнатенко (переклад)
    ЩАСТЯ ЖИТИ
    Яка ж це радість - просто жити:
    Ходити, бачити, любити,
    В долоні вітер й дощ впіймати,
    Дітей щасливими зростати,
    Веселку в небі розглядати,
    Земні всі запахи вдихати,
    І лугом босоніж пробігтись,
    Росою свіжою умившись,
    Бадьорим вийти спозаранку
    Замилуватись сонцем з ґанку,
    Зелений шепіт листя чути...
    Яке ж це щастя - живим бути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12077

    7 квіт. 2022 р.
    Д'яченко Надія Павлівна
    Минають тижні...
    Минають тижні – вкрадене життя,
    Чудове, мирне, затишне, родинне,
    Не полишають спогади буття...
    І все змінилось зараз докорінно...

    По світу розкидало нас усіх,
    Всіх найрідніших, друзів та знайомих.
    Домівки кинуті, як залишити їх?
    Ми не могли і залишились вдома.

    Важко покинути нам рідний дім –
    Роками жили тут в безпеці,
    Поки війна не зруйнувала всім
    Життя в країні, її мирний спокій...

    Були проблеми, ми вирішували їх,
    Так, це життя, без них і неможливо,
    А в порівнянні з тим, що зараз є,
    Вони здаються мало так важливі...

    Не всі – хвороби, то насамперед,
    І пандемії, бідність та стихійні лиха...
    Проблеми було всім рішать,
    Але не Путіну, йому війна миліша...

    Не думав ні про власний свій народ,
    Залякував його, «промивши» мозок...
    А Україна, стала лютим ворогом тому,
    Що непокірна і в очах не є народом...

    Але в майбутнє свято вірю я,
    І в воїнів – могутніх та сміливих,
    І ми зустрінемось обов’язково всі,
    Ростити будем правнуків і внуків...

    Слава України! Героям Слава!

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12078

    7 квіт. 2022 р.
    Альона Скляр
    Ворожі очі
    Ворожі очі я бачу в себе на подвір'ї.
    Я обіймаю сина, кажу йому: "Не плач".
    Бо знаю я, що наша Україна
    Вистоїть і відсіч дасть!
    Скільки болю ви маєте принести?
    Скільки горя ви вже нам принесли!
    Ми очі не можемо відвести
    Від кількості скалічених облич.
    Оте дитя, та що ж воно зробило?
    Кого образило, кого...?
    Лиш чути рев матері тієї дитини,
    Слова її: "Чому? За що?"
    І плаче наша ненька Україна,
    Бо знищують її дітей.
    Людей, що небо й землю боронили,
    Жорстоко вбили...
    Відкрийте очі люди добрі,
    Погляньте, що накоїли вони.
    Там, у садку, мати свою похоронили,
    Де повинні квітнути квітки.
    І звук серен лунає й досі, і здригається земля.
    Гармати б'ють, знищуються поля.
    Ой, вже ніхто ніколи не забуде
    Той звук гранат, ракет і куль.
    І вже ніхто ніколи не пробачить
    Страждань, насильства й страшних мук.
    Ми відбудуємо міста та села,
    Повернемо все як і було.
    Але ти чуєш, "братику російський",
    Тобі в нас не забрати одного:
    Свободу, волю, нашу Батьківщину,
    Єднання нації, щедрість і добро.
    І наша мила, гарна Україна
    Розквітне знову, як колись було.
    І вже не бачу ворожі очі в себе на подвір'ї.
    Я обіймаю сина, кажу йому: "Не плач".
    Вже вільна наша ненька Україна
    Вже не прийде безжалісний "палач".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12079

    7 квіт. 2022 р.
    Світлана Урбанська
    пострілом.
    А світ мовчатиме
    Без сорому й докору
    Гордо й зверхньо мовчатиме
    Мовчатиме пострілом
    Мовчатиме прицілом
    Мовчатиме жалом
    Без жалю

    Печаллю
    Тобі зла не зупинити
    Відчалю далеко я
    Бо зовсім не знаю
    Чим горе заллю й розбавлю
    Яким жахом закричу
    Чи просто замовчу

    Чим темп руйнування збавлю?
    Якою монетою вам відплачу?
    Як це на ввесь світ прокричу?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12080

    7 квіт. 2022 р.
    Д'яченко Надія Павлівна
    Тиша, ніч...
    Тиша, ніч... І місто, майже спить.
    Ні, не спить, а прислухається до тиші...
    Що ж ви накоїли, прокляті вороги,
    Ми втратили нічний наш спокій!

    Ось день настав і сонця світ,
    Забуть на мить, що тут війна панує...
    Та вибух знов нагадує гучний,
    Що зараз всі ми у війни полоні.

    А вдень працюємо, себе займа,
    Щоби думки лихі не заважали...
    І в праці швидше час мина,
    Нас наближаючи до перемоги.

    Як рідні там, що вже на чужині?
    Важко, нестерпно нам, та дуже сумно...
    Дітей рятують від смертельної війни,
    Вчинили вони вірно та розумно.

    Все тимчасово, все мине –
    Прийде жадана перемога!
    З молитвами та вірою в душі,
    Зусиллями всього народу.

    І ніби тиша, раптом вибухи чутно,
    Боже, навіщо? Їм немає спину...
    Вже більше тисячі ударів завдано,
    Як же нам винести таку лиху годину?

    Один лиш Харків, скільки він прийняв,
    У житлових кварталах бомбові удари!
    І «Русский мир» – почуй, запам’ятай –
    Згориш ти в пеклі, не минеться кари…

    Слава Україні! Героям Слава!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12081

    7 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Настане день.Закінчиться війна...
    "Добрий ранок", "Надобраніч"-
    лиш слова, а який сенс!
    Ми й не знали, що віч-на-віч
    те сусідство нам несе.

    Я все чемна і тактовна,
    й про політику мовчу.
    Та, невже, така коштовна
    ціна кожному життю?!

    А ще вчора було небо,
    новий день - майже весна.
    Тепер всі наші проблеми...
    Їх нема - біда одна!

    Жовто-синє моє серце
    не витримує жалю.
    Скільки крові той агресор
    з нас вже випив у бою?!

    Тут вже бомби, там ракети,
    в друзів дім уже з руїн.
    Там військовий з кулеметом
    трима спокій наших стін.

    Десь сплять діти у підвалах,
    звук сирен удалині...
    Ми ***** сюди не звали!
    Душа Європи у вогні.

    І то зовсім не салюти,
    то прийшовший "русский мир".
    Так, як кажуть їхнім людям...
    А у нас - свобода слів!

    Нам ніхто не є кумиром,
    ми свій дім всі бороним.
    Страшно! Дуже, дуже сильно...
    Кожна ніч - ми наче тир!

    Це для цього чи завіту
    нас ростить, чи ми дітей..?
    Як давати цьому світу,
    ви скажіть, нових людей?!

    А хотілося, щоб літо...
    кава зранку, птахів спів.
    Всі живі! Всі поруч рідні.
    Й не писать таких віршів!

    Щоб в Одесу - наше море,
    Київ, рідний, щоб зацвів.
    І в Карпати - в наші гори,
    та у Харків... в вихідні.

    Слава всім нашим Героям,
    низько-низько Вам уклін!
    Щоб живі були й здорові.
    За Вас молиться весь світ!

    Хоч я й чемна завжди з Вами,
    та здіймаючи наш прапор:
    "Русский военный корабль,
    іди на ***!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12083

    7 квіт. 2022 р.
    Анатолій Михайлович Плокрасьон
    Без назви
    В час, коли закінчиться війна,
    І народ смакуватиме тишу,
    Переможно заграє сурма,
    І тривога нас вперше полишить.
    Десь там, в серці, залишиться горе,
    І безвинно загиблих страждання.
    Бо ж війна почалася не вчора,
    Може буть, що вона не остання.
    Та ми вистоїм будь-яке лихо,
    Це довів наш народ всьому світу.
    Щастя будем збирати по крихтам,
    І на згарищах виростуть квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12084

    7 квіт. 2022 р.
    Адам
    Моя Україна
    «Доброго вечора! Ми з України» ...
    Зараз в нас лихо, вогонь і руїни,
    Постріли, вибухи щодня і щоночі,
    Тисячі втрат... Сльози жіночі...
    Моя країна відомою стала -
    Росія ворожа на неї напала!
    Тривога нахабно ввірвалась в життя.
    І стало вже звичним щодня: «В укриття!!!»
    Не західним сонцем вже небо палає,
    Й не спів солов’їний щоденно лунає.
    З домівок тікають матусі та діти,
    Герої в окопах повинні сидіти.
    Інакшим - щасливим дитинство ми бачим.
    І ворогу кажемо: «Ми - не пробачим!!!»
    Бо Неньку боронять Герої й Всевишній!
    Буде ще мир в Україні розкішній!
    Ворогу вкажемо напрям відомий!
    І кожен з нас робить внесок вагомий:
    Бронік, розгрузка, тушонка, взуття...
    В МОЇЙ УКРАЇНІ БУДЕ ЖИТТЯ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12085

    7 бер. 2022 р.
    Коваленко Юрій Олександрович
    без назви
    Путин- крыса и иуда,
    Что ты делаешь, откуда?!
    Сам сидишь ты под землей,
    А солдат ты шлешь на бой.
    Украина не твоя!
    Мы сейчас одна семья.
    Победить нас невозможно,
    Запугать нас тоже сложно.
    Мы не лезем к тебе в дом,
    Но и свой не отдаем.
    В НАТО вступим, как хотим.
    И тебя мы победим.
    А вот матери Росии
    Не простят тебе могилы,
    Ихних взрослых сыновей.
    Всех обнанутых людей,
    Тех которых ты на бойню
    Посылаешь в край приволья.
    В ту страну что развивалась,
    Всеми бедами справлялась.
    Демократия и гласность
    Развивалась в нас прекрастно.
    То что врут в твоей Росии
    Всем понятно «мерен сивый».
    Хватит землю нам топтать,
    Украина наша Мать!
      Мы ее на отдадим,
    За нее мы постоим.
    Забирай своих солдат,
    Чтобы их не убивать.
    Тех которые сдадутся,
    Все домой живы вернутся.
    Президент такой тупой,
    Незачем стране большой.

    Слава Україні, героям слава!
    Перемога буде за нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12090

    7 квіт. 2022 р.
    Оксана Кириченко (Aillin Ai)
    Без назви
    Безсила лють у моїй втомі
    Дивлюсь на зорі на небі чорнім
    Серед змовклих вікон дому
    Сьогодні тихо ми говорим

    Раніш це місто жило сяйвом
    Нічні вогні світили рясно
    І прикликали вічний рух
    Щоб жив тут молодіжний дух

    Тепер тут темно і тривожно
    Ніби трохи заворожно -
    Світ чужий, хоч був твоїм
    Та зненацька знавіснів

    Щогодини тут сирени
    Репетують навіжено
    Розрізають мою тишу
    І стріляють мені в спину

    Вулик міста, що бубнів,
    Тепер тривожно спорожнів
    І вночі вже не говорить
    Ані світлом, ані словом

    Я спираюсь на перила
    Й видивляюся світила
    На нічному небосхилі.
    Я вірю, вірю, моя країно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12091

    1 квіт. 2022 р.
    Коваленко  Юрій Олександрович
    без назви
    Путін морда ти пихата,
    Захотів нагнуть хохлів.
    Будеш довго жалкувати,
    Що поліз, ти, у наш дім.
    Будем всі ми боронити
    Україну, волю й світ!
    Від навали московітів,
    Які лізуть у наш дім.
    Ми війни то не хотіли,
    Тільки волі і добра.
    І в брехню про «мир російський»
    Не повірим, це біда,
    Що воюють люди мирні,
    Гинуть діти і батьки.
    Ти, свиня, за свої дії
    Все одно відповіси!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12092

    7 квіт. 2022 р.
    Валерія Євтушенко
    Ніколи більше…
    Пройшовши страшні кордони
    Боротьби добра і зла
    Не віриш у справедливого життя закони
    Серце ж тоді покриває нічна імла

    Єдина мета - відчути спокій
    Тоді відправляєш усі думки в укриття
    Шукаючи світло в боротьбі одинокій
    Раптово ж давнє відчуття…

    Пригадуєш дім рідний
    Там сім‘я за столом, щирий сміх і той сад
    Не пробачите вчинок брудний
    Але ніхто не поверне час назад

    Будеш жити з однією думкою
    Ніколи більше
    Повинно бути краще ніж раніше
    Нагадуючи дітям про високу ціну мовчанкою, а не правдою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12093

    7 квіт. 2022 р.
    Федор Світлана
    Убогі люди
    Що за держава ця Росія ?                                        І що за люди там живуть ?                                 Душа горбата , серце з гноєм , у мізках виразки і гниль .                                                         Глухі , сліпі , убогі люди блукають світом та несуть - хворобу з ненависті й люті із болем , ранами й слізьми .                                 Прийшли й до нас ці хворі люди і забирають в на життя .                                         Спалили дім , вбили дитя .                                  Та розірвали наші душі , скалічили наші серця .                                                                       Глухі , сліпі , убогі люди незнають слово - каяття .                                                                    Ви будете конати в муках !                                    Нема вам права на життя !                                  Століттями вас будуть звати - катами , вбивцями , звірми.                                                   Ви захлинетеся у крові яку пролили на землі .                                                                      Та ми здолаємо хворобу із ненависті , люті й зла .                                                                   Бо ми - Великі українці і ціль у нас у всіх одна .                                                                         Ми вольові і непокірні !                                        Ми сильні , мужні і тверді !                                     Живемо ми усі в любові на нашій чарівній  землі .                                                                         Глухі , сліпі , убогі люди нерозуміли  ,що весна і що в державі - Україна , вже почалася посівна .                                                Поляжите скоти прокляті ви перегноєм у наш грунт .                                                                   А ми лиж будем пам‘ятати , яким врожайним був продукт .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12094

    7 квіт. 2022 р.
    Валерія Євтушенко
    Найголовніше - …
    Вбиваючи невинних дітей,
    обрав власний та пекельний шлях
    Залякуючи простих людей,
    мріятимеш побачити швидку смерть у снах

    Для диктаторів слово є вкрай страшне -
    Воля…
    Мовчання - це лише ж раба доля
    Зараз усі навколо розуміють одне

    Ваш народ як та блудниця
    Знаходить прихисток у вічних оманах
    Ось і головна різниця
    Наша нація ніколи не буде в кайданах
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12095

    7 квіт. 2022 р.
    Соболєва Олена Олександрівна
    Думки
    Я кожен день в руках тримаю телефон
    І звістку радісну я з міста рідного чекаю
    Але  все більш людей виходить на перон…
    Я миру та добра усім бажаю.

    У спогадах моїх лише думки
    Про спілкування, радість та пригоди
    І треба вірити , що  ми , зібрав сумки
    Ті гарні дні повторимо з нагоди.

    Я вірю в те, що запанує мир
    І кожен з нас із радістю зустріне
    Своїх близьких, і  зі своїх квартир
    Погляне у вікно, побачить небо там блакитне й мирне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12096

    7 квіт. 2022 р.
    Соболєва Олена Олександрівна
    Кожен з нас…
    Кожен з нас зараз чекає
    Коли закінчиться війна
    Кожен з нас зрання читає
    Де зруйнування. А чия в тім вина?

    Біль та смуток і тремтіння
    Скільки ще треба терпіння?
    Це вже  п’яте покоління
    Що шукає собі спасіння.

    Кожен з нас зараз сумує
    Хтось дітей своїх розшукує
    Хтось близьких своїх лікує
    А комусь води бракує…

    Не можливо вгамувати
    Думки про таке життя
    Але ж  будем прямувати
    До щасливого майбуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12097

    7 квіт. 2022 р.
    Мар‘ян
    Янголи по неволі
    Крається серце,
    Душа пече,
    Із грудей рветься.
    І очі від сліз
    Вже не бачать рядків.
    Коли прочитаєш,
    Як жити хотів ?
    Кожен, що в Бучі лишився,
    Хто в Ірпені опинився,
    Кого Маріуполь тримає.
    А ЦІ … без хреста розпинають.
    Плюндрують, гвалтують, вбивають,
    Це оболонки ,нелюди
    Там нема місця душі.
    Нізвідки взятись любові ,
    Хай горять у вогні.
    Прокляті криками,
    Приречені сльозами
    Невинно убієнних
    Дорослих і малих.
    Тих ,хто ще мав життя прожити,
    Тих, кого обірвали,
    До кого прийшли,
    Обрубували руки,
    Стріляли і різали,
    Поки не злетіли до неба,
    Бо пекло і чистилище
    Вже пройшли на землі
    Янголи по неволі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12098

    22 лют. 2022 р.
    Ірина
    Без назви
    И всё бегут слезы по щекам,
    И грустно нашим матерям.
    Тревожно всей нашей стране,
    Не остаются в стороне…
    Вокруг об этом лишь молва.
    Сейчас решается судьба,
    Но мы едины, смелы, живы
    И как бы нас вы не просили,
    Мы не покинем страны,
    Ведь наши предки - козаки.
    И с нами воля, сила, люди.
    Никто ничто уж не забудет
    Этих событий наши дни.
    И желто-синие флаги
    Поднимет каждый город мой,
    И гимн споём мы всей страной,
    И верить в лучшее мы будем,
    Нашей истории мы не забудем.
    И голубь мир нам принесёт,
    А ветер грусть пусть заберёт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12099

    7 квіт. 2022 р.
    Марія
    Всё будет Украина
    Скажите,вызачем сюда пришли?!?
    Рашисты ,оккупанты ,просто гады...
    Мы жили -не тужили без войны
    А вы залиты кровью пропаганды!

    Какой-то русский мир принёс с собой законы и страдания
    Вот только это геноцид, для Украинского народа - испытание....

    Мир перевернулся. Но все мы объединимся ,как та стая
    Свободных ,независимых и национальномыслящих людей страны
    Которая всё выдержит и выстоит, назло врагам, неся потери, но пылая!!!
    Огнём победы!! Защитой ЗСУ и силой мировоздания!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12100

    7 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    Війна
    Клаптик неба темнів у німій далині,
    цукор в каві уже не потрібен...
    І терпка гіркота на вустах,на моїх,
    ми живем,як раніше не вміли.

    Ми зійшли з всіх орбіт у своїй голові
    й перекинулось небо на стелю.
    Щоб Афіна почула і їй Зевс повелів,
    захистить від ракет нашу землю.

    Переяслав молився як й десь у віках,
    а майбутнє заховане в скриню...
    Кров червона лилась по сусідніх стежках,
    бо наснилось комусь,взяти Київ!

    Слів нема описать,хто кого убивав,
    чи зі смаком картав дні дівочі.
    Бог нам знаки давав,він все бачить і сам,
    та закрив,замість неба,хтось очі!

    Ми у сяйві надій поселилися всі,
    нам військові дарують тюльпани.
    Бо той час вже настав,і весна у дворі,
    але радість весни в нас украли!

    А серпанок як дим,осідав на полях,
    вже додому вертались лелеки.
    І далекий який,в них подоланий шлях,
    та домівка ще,схоже,у пеклі.

    А раніше було зовсім інше життя:
    легкі сукні,розмови вечірні...
    І світанки були,щирий сміх і душа...
    А які ж ми тоді були вільні!

    Ви боги чи святі,що у праві корить,
    в нас вже вдома ламати нам долі?!
    Брати нас за живе й диктувати як жить,
    убивати за мову і волю!

    Я дзвоню до рідні та мовчить Київстар,
    і мій друг як три дні недоступний...
    Маріуполь пів серця усім відірвав!
    А бабуся не бачить тих мук вже...

    Не забудемо всіх,хто навіки пішов!
    Ваші душі живуть поруч з нами.
    Увесь світ здійма руки до молитов,
    ви його назавжди розгойдали!

    Прокладається шлях у новітнє життя!
    І колись,я відкрию фіранки:
    буде там хмарочос,і щаслива сім'я,
    і дорогу забудуть всі танки!

    Я так мрію про день,як збиремося всі
    за столом,за борщем з пампушкАми.
    Поруч будуть старенькі і будуть малі,
    щоб зв'язок наший більше не рвали.

    Україно моя,як же важко тобі!
    Скільки крові і сліз ти ввібрала...
    Час уже приближа переможний двобій,
    ти весь світ у собі об'єднала!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12101

    13 бер. 2022 р.
    Ірина
    Без назви
    Вони думали- ми чекаємо,
    Вони думали- ми благаємо.
    В нас не питали вони,
    Просто взяли й війною пішли.
    Але ми захищатись змогли,
    Багатьом снились віщії сни.
    Про те ,як закінчилась ця війна
    І нашою перемога була.
    Але до того моменту тримайтесь!
    Я знаю, що важко, але не здавайтесь!
    Ми маємо вірити в нас і в країну,
    У кожну маленькуб нашу дитину.
    У наше майбутнє і небо блакитне,
    У те, що не вмере все, а скоро розквітне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12102

    7 квіт. 2022 р.
    Марія
    Независимая свободная Украина
    Меня приводит в ярость один такой момент
    Кто дал вам право "русский мир" - решать за нас :где и с кем нам лучше жить?
    Во что нам верить и по каким законам развиваться?!?!

    Вы, русские, ответите сполна за все свои презреные деяния!
    За всё что уничтожили, разрушили, за жизни - Бог вам судья!!!
    И только жестокое до боли наказание!!!

    Но! Этот бой сплатил народ Украины в стократно!!!
    Солдаты, защитники нашей страны
    Безжалостно выбьют всех оккупантов!!!

    Война всё ж закончится, оставив свой след,
    И горечь предательства в семейных и родственных связях.
    Кто другом казался и бросил в беде...
    Жизнь всем показала, кто рядом в несчастье...

    Цените, кто рядом, ловите момент! Любите на полную силу!
    Народ Украины стал примером вовек -
    СВОБОДНОЙ НЕЗАВИСИМОЙ НАЦИОНАЛЬНОЙ ВООРУЖЁННОЙ ОБЩИНОЙ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12103

    7 квіт. 2022 р.
    Юрій
    Без назви
    Засмутилась неба чистого блакить,
    То ворога літак жбурнув ракету.
    Як хижий звір, вона, волаючи летить,
    І вибухи руйнують селища, міста планети.

    То "звільнення" несуть підступні росіяни,
    Якіх вважали дружніми братами ми колись,
    Жадали балачками нас ввели в оману
    Тепер же нас витрумують на міць.

    Летять ракети і міста вогнем палають.
    "Брати" гвалтують наших доньок і дружин.
    Хай наші вороги усі до одного сконають
    До перемоги шлях у нас тепер один.

    А справжнім щіро я захисникам бажаю
    В бою відваги, вдачі, хисту і запалу
    Заради миру, щастя і майбутнього врожаю
    Скоріше зупинити цю ворожеску навалу.

    Нехай скоріше небо знову чистим буде,
    Ми відбудуєм домівки наші і заводи.
    Нехай живуть на вільній Україні люди,
    А навкруги і справді братнії народи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12104

    7 квіт. 2022 р.
    Ілля Бровтман
    Рятівник
    Мені здається це безглуздий жарт.
    Невдячних українців визволяє
    Не тільки божевільний Бонапарт.
    Прийшла до нас велика хижа зграя.

    Вважаю, що ні Путін їх навчив,
    Що треба з особливою турботой
    Звільнити супермаркет від харчів,
    А дівчину незайману від цноти.

    Звільнити чоловіка від життя,
    Від їжі і від матери дитину.
    Перетворити швидко на сміття
    Міста і села нашої країни.

    Його не треба спонукать до дій.
    Поцупити він сам бажає сильно.
    Мабуть москаль з народження крадій
    І поруч з ним тримай кишені пильно.

    Мерзотник не цурається ні чим.
    Ні вживаною сукнею, спідницей.
    Колись він навіть  в нас поцупив Крим.
    Москаль нахабний злодій і п’яниця.

    За біль і кров, за знищений наш дім
    Ми ворога вб’ємо в бою запеклім.
    Йому не жити на землі, і він
    За всі гріхи підсмажиться у пеклі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12105

    7 квіт. 2022 р.
    Дарина
    Тривожний вірш
    Тривога лунає на вулицях міст
    Кордонами шириться і країнами
    Невидимий але непохитний міст
    Між друзями, та між родинами

    Тривога не тільки звучання сирен,
    це стан у мільйонах сердець
    Що раптом стискаються в путах терЕн,
    стають як холодний свинець
    Зриваються в прірву, впадають в пітьму
    і рвуться від страху та болю
    Питання єдине: чому і кому потрібні
    ці зламані долі?

    Тривога в Одесі спустошує груди
    у Лондоні, Відні, Варшаві
    І у Тель Авиві здригаються люди,
    коли є тривога в Полтаві
    Не сплять у Берліні, у Празі не сплять,
    повік не змикають у Кракові
    Бо там, в Маріуполі, знову бомблять,
    бо вибухи чутно у Харкові

    В той час, коли люди сидять у підвалах
    без їжі і навіть води
    У нас тут і пальми, і сонце, і море,
    та хочеться їхать туди
    Туди, де сміливі й не зламні вони
    боронять мою Україну
    Щоб дати майбутнє всім дітям війни
    до скону стоять, до загину
    Пройдуть покоління, століття й роки,
    та поки ми будемо жити
    Ваш подвиг і ваш героїзм крізь віки
    ми будемо в серці носити

    Я вірю і знаю, настане той день,
    здобудемо перемогу!
    Ми слухати будем птахів, та пісень
    і больше ніколи тривогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12106

    6 квіт. 2022 р.
    Оксана Балко
    Не мовчи
    Не смій мовчати в відповідь на біль.
    Скажи усім,що крає твоє серце.
    Скажи ти дітям, внукам і сестрі
    Бо так непросто тут пройти усе це.

    Скажи,як мучили дитя,
    Як маму вбили,катували брата.
    Скажи,чи в них ще є тут співчуття,
    Нема нічого гіршого за того ката!

    Його не кликали сюди -
    Та він ввірвався
    Несучи горе,злість і смерть
    О,зупинися,ти куди зібрався??!!!
    У тебе вже немає меж.

    Ти йдеш,руйнуєш та вбиваєш
    Гріхи ,ти, непоправні вже зробив!
    А сльози тих дітей уже взивають
    До Отчого престолу- Святеє всіх Святих.

    О,кате зупинися! Ще скільки будеш ти губити душ!
    Чи мало болю в твоєму серці?
    Чи серця тут немає, тільки глуш?

    Глухі ті вуха,яким співали колискову
    І руки обіймали - вже німі
    Згадай свій дім і сиву неньку
    Дітей,дружину - все згадай!

    Тут теж такі батьки і діти
    Такі дружини і брати
    Ми теж тут хочемо всі жити
    Як жили мирно до війни

    Ти мусиш знати" кате" :
    Що Україна буде жити
    Вона не вмре уже,повір!
    Вона розгорне свої крила.
    Та стане ще сильніша як тоді!

    А ти як зможеш жити після цього?
    Чи вуха вглохли від війни?
    Як дітям ти подивишся у вічі?
    Якщо вбивав таких самих як і свої.

    О кате зупинися,схаменися!
    Не будь телям,тим веденим на бій!
    Що сліпо йде і не бариться.
    Нічого з того не дасть тобі спокій!

    Молитви звуки вже летять у небо
    Вони вблагають Батька і Отця
    А нам лиш зупинятися не треба
    Та вірити у перемогу до кінця!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12107

    7 квіт. 2022 р.
    Надія
    ВОЄННІ ЖУРАВЛІ
    Час пройде, все зміниться, я знаю,
    Прилетять додому журавлі.
    Я й тепер у небі їх шукаю,
    Не  чекають їх лиш москалі.

    Впевнено прийде весна у край мій,
    І все буде знову, як тоді.
    Журавлі знайдуть притулок свій,
    Заживуть спокіійно  у гнізді.

    Ну а поки постріли лунають,
    Не лякайтесь, рідні, це - війна.
    Знайте, що її всі проклинають,
    Та не наша в цьому є вина.

    Почекайте там, десь за горами,
    Ви стрімкий притиште свій політ.
    Перемога буде все ж за нами,
    За весною швидко прилетіть.

    Народіть журавликів маленьких,
    Подаріть усмішки на вустах.
    Ми чекаєм вас, наші рідненькі,
    Мрії ці тримаємо в серцях...

    З сумом задивляюся у небо,
    І шукаю вас, біленькі журавлі.
    Чую десь журливий тихий щебет,
    Так близькі для вас наші жалі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12108

    7 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Містам Героям
    Місто травмоване,
    Місто знервоване,
    Місто згвалтоване
    Та закатоване…
    Зкривджене, зранене,
    Але незламане,
    Скрючене, змучене,
    Сильно розлючене,
    Гірко заплакане
    Та не налякане,
    Гідності сповнене,
    І роздратоване.
    Місто завмерло,
    Але не вмерло,
    Місто стоятиме
    І воюватиме,
    Кожен будинок свій
    Захищатиме,
    Місто не здасться,
    Місту все вдасться,
    Місто врятується
    І відбудується!
    Сповниться радістю,
    Гордістю, свіжістю…
    Ми переможемо
    З Божою милістю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12109

    7 квіт. 2022 р.
    Наталія Швець
    Без назви
    Серце б'ється в ритмі України,
    серце за неї стискається,
    за мову її солов'їну,
    за калину, що розпускається,
    за людей, що борються,
    за тих, що не опускають руки,
    за будинки, які не будуються,
    які у лапах розрухи,
    за дітей і дорослих,
    які у Бучі й Бородянці,
    за тих, хто іде наосліп,
    за тих, хто чекає в землянці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12110

    7 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Провина
    Як не сором казати: «Мені болить»,
    Якщо дім мій у Києві все ще стоїть?
    Як усвідомити весь цей біль,
    Що несеться з війною на нас звідусіль?
    Не почуватися винною, що жива?
    Винною, що жива… Чи таке бува?
    Що так мало роблю, що дітей рятую,
    Що тепер лиш сирени іноді чую?
    Як повертатися потім туди,
    Де зробили людям стільки біди?
    Чи це Божий план, чи це Божий суд?
    Справедливості не існує. Принаймні ,тут.
    Може буде потім. А поки - війна.
    У провини й безсилля немає дна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12111

    28 лют. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Зорі
    Тут під Чернівцями у селі
    Зорі і великі, і малі
    Світять якось надто особливо,
    Від тривоги на душі тужливо.
    І ,здається, замість тисячі зірок
    Тисячі прострілених дірок.
    І не має жодної комети.
    Лиш ракети кляті. Лиш ракети.
    Молимось до неба неспроста:
    - Боже, бережи наші міста…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12112

    7 квіт. 2022 р.
    Валерія Рябик
    #Buchamassacre
    Немає слів, немає сліз,
    Лиш неживі осклілі очі.
    Нащо до нас москаль приліз…
    За що палають наші ночі…

    Я бачу смерть, я чую смерть,
    І що найбільше незбагненно –
    Вона несе мені осердь
    З російських трупів нескінченних.

    Вона не знає, як іще
    Помститися за наші душі,
    І груди розриває щем,
    Бо навіть смерть ридати мусить.

    Й ми сидимо отак удвох
    Навколішках, посеред Бучі,
    І разом з нами плаче Бог,
    І його янголи на кручах.

    Стоїть в катівні Сатана
    І лиш хитає головою,
    Він обіцяє, москальня
    Й у пеклі не знайде спокою.

    Але це пекло на землі,
    Їх під землею не чекають,
    Й на небо зась… За звірства всі
    У болотах своїх сконають.

    За кожну дівчинку малу,
    За кожну жінку і старого,
    Не ми почали цю війну,
    Ми не бажаємо чужого.
    За кожну пролиту сльозу
    Ми не пробачимо нікого.
    Ви пробудили в нас грозу,
    Від вас не лишиться нічого.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12113

    29 бер. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Знову
    На годиннику знову четверта чи п‘ята.
    Ти ще можеш поспати, ще можеш поспати.
    Досить стрічку новин безупинно гортати -
    Ти ще можеш поспати, ти мусиш поспати.
    Звуків тих за вікном не варто лякатись,
    Ти ще маєш поспати, хоч спробуй поспати.
    Звуки ті, то машини, звичайна дорога…
    Краще спи, просто спи. Прокидайся! Тривога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12114

    7 квіт. 2022 р.
    Ліна Ткачук
    Війна 24.02.22
    Я думала пробачить можна все
    Та очі брата кажуть зовсім інше:
    Таке мале та перелякане лице
    Побачила в житті своїм уперше

    Я думала лише у фільмах так:
    Герої йдуть на смерть заради інших
    Проте моя реальність бере верх,
    Готова й я пожертвувати більшим.

    Коли береш долоню правої руки,
    І кажеш йому дивлячись в зіниці:
    "Все буде добре! Чуєш? Ми живі!"
    І давнії проблеми вже дрібниці

    Коли замість "Люблю" ти пишеш "Як ти?"
    І замість"Теж" читаєш "Тихо. А ти як?"
    І ці слова, немов би, замість тисячі подяк
    Відлунюють теплом у грудях
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12115

    1 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Квітень
    І знову квітень вибухне бруньками!
    Бо так і має бути попри все.
    І все, що відбулось за місяць з нами,
    Цей квітень відбуяє й віднесе.
    Цей квітень змиє порох, вмиє рани
    І заблищать всі вікна уцілілі,
    Що знімуть свої скотчеві кайдани,
    Такі уже до болю знавіснілі.
    Цей квітень зацвіте, розтопить кригу
    І поламає плани ворожнечі.
    Якщо уже не сталося бліцкригу,
    То й інші сподівання недоречні.
    Бо якщо є бодай якась відома сила,
    Що може захопити всі міста,
    То це весна. Вона вже це зробила.
    Така от істина квітнева і проста.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12116

    7 квіт. 2022 р.
    Іра Біла
    Без назви
    Так як було колись - уже не буде...
    Ми стали інші за ці дні!
    Серця в нас б'ються воєдино,
    Молитви в нас на всіх одні!

    Ми разом йдем до перемоги,
    Хто молитвами, хто вогнем.
    Боронимо свободу нашу,
    І свято віримо в прийдешній день!

    з  до

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12117

    7 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Ми повернемося
    Ми повернемося, чуєш?
    Неважливо, де зараз ночуєш,
    У сховищі чи у дорозі,
    У домі чужім на порозі,
    В вагоні метро, на вокзалі,
    Куди б не занесло нас далі,
    Ми повернемось додому!
    Попри страх, попри лють, попри втому.
    Подякуєм прихистку світу
    І будемо разом радіти
    Запиленим рідним кімнатам,
    Всьому, що не встигли забрати
    Чи дім побудуєм новий,
    Він буде ще кращий, малий,
    Бо врешті ми все подолаємо!
    Дивись скільки зараз ми маємо:
    Любов, і відвагу, і друзів усюди,
    Дивись, які добрі зустрілись нам люди,
    На всіх нас чекає майбутнє чудове,
    Його захищають сміливі військові
    І віриш чи ні, мені точно відомо,
    Що ми повернемось додому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12119

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Субботіна
    Не про війну (?)
    Якщо не про війну, то давай про те,
    Що кожен малий тепер швидше росте
    Бо знає, життя - варте тиші і сліз
    Ігор у хованки, втечі у ліс
    Аби лише жити, а інше - пусте.

    Якщо не про постріли, то про тишу в містах
    Ні птахів, ні сміху, ні скарг старих бабок в літах.
    Лише те, що приніс нам юродивий брат:
    Смерть, лють і страх.

    Якщо не про постріли й кров,то про лють
    Якої у нас немає, навіть коли нас б'ють
    Ми - країна кохання й любові,
    Сміху в Одесі. Кави у Львові
    А в Києві - танців і тих, хто в заторах живуть.

    Якщо не про війну, то давай про те,
    Як потанцюємо, коли ворог впаде
    Скільки обіймів, зустрічей й сліз
    Нас не зламає хто злобу приніс
    Нині війна.
    Завтра - нове життя проросте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12120

    7 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Тримайся, Кицю!
    Їде киця у машині,
    Дуже страшно киці нині,
    Щось бабахнуло уранці,
    Посадили кицю в ранця
    І понесли у машину.
    Киця дивиться в шпарину -
    Рухається світ довкола
    І від страху киця квола.
    Їй дали на ручки сісти,
    Їй давали пити й їсти,
    Кицю довго обіймали,
    Киця навіть трішки спала.
    Їй казали: «Буть смілива,
    Ми разом і це важливо,
    Ми знайдемо дім-фортецю,
    Де ми будемо в безпеці.
    Трохи часу, а потому -
    Повернемося додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12121

    7 квіт. 2022 р.
    Ольга Субботіна
    Ти знаєш, що ти - вражина.
    Ти знаєш, що ти -вражина.
    Так, знаєш про це! Чи ні?
    Рука твоя братська - смерть сина.
    Брехня твоя - доля ЗМІЇНА,
    Уся Україна в огні.

    Більше тебе не буде.
    Завтра на цій землі.
    Інші сміятися будуть
    Інші кохатися будуть
    Добрі, сміливі, живі.
    Вільні і честні.
    Ти - ні

    Сьогодні усе для тебе —
    зізнання, відступ з цієї землі
    Тобі іх прийняти треба,
    Тікати спішити треба —
    Гляди ж не помри!

    Бо ти на цім світі - вражина.
    І хочеш того чи ні
    Весь світ кричить Україна
    Вона тепер житиме вільно.
    Ти - ні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12122

    7 квіт. 2022 р.
    Іра
    2014.
    Було це все так, як скажу я вам зараз:
    Сиділи ми з татом і навіть не знали,
    Що зараз, в цю мить, пролунає дзвінок,
    Хвилана мовчання і слово «АТО».
    І сльози в очах, і біль на душі,
    І знає мій тато що треба іти.
    Мій тато зібрався, настала та мить
    Коли ми прощались, сказав він мені:
    "Я буду боротись, а ти в мене вір,
    і знай, те що я повернуся живим".
    Пройшло вже два роки, а він не вернувсь.
    Телевізор вмикаю, новини дивлюсь...
    І там новина - війни вже нема!
    І раптом дзвінок, я згадала ту мить...
    Відкрилися двері, підбігла до них.
    І бачу солдата з листом у руках,
    Його віддає зі сльозьми на очах.
    Читаю той лист, а руки тремтять,
    Читаю, що тата мого вже нема.
    Читаю про тебе, що мене він любив.
    І знаю тепер - Я дитина війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12123

    7 квіт. 2022 р.
    Ніколенко Вікторія
    Перероблений вірш Л.Українки «Мамо, іде вже зима» - «Мамо, іде війна»
    «Мамо, надворі війна,
    Градом столицю вкриває,
    В ворога серця нема...
    Мамо, чи кожна людина
    Нині з країни тікає?» –
    В неньки спитала дитина.
    «Ні, не кожна, – одказує мати,
    – Онде, бачиш, людина смілива
    Із рюкзаком й керематом,
    –Ми не самі, спокійно, маленька.
    «Чом їй не треба втікати
    Нащо сидіти й чекати?»
    «Не боїться Росії вона,
    Не покине країни рідної,
    Не боїться війни ненавісної.
    Знає, вона не одна».
    «Мамо, а наші військові
    Сміливі, певно, ще й дуже,
    Впевнені, сильні, чудові –
    Їх не злякаєш ніяк,
    Край рідний їм небайдужий!
    Бач – відбиваються як!»
    «Не байдуже нікому, дитинко,
    Про країну ми мусимо  дбати,
    Захищати кожну краплинку,
    Жоден клаптик не віддавати».
    «Давай заспіваємо гімн!
    Серцю спокійніше з ним!»
    «Спів гімну потіха одна,
    – Нумо гучно і веселенько,
    Він надію дарує серденьку,
    Буде мир, перемога, весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12124

    7 квіт. 2022 р.
    Олександр
    Питання та відповіді
    Люди добрі! Подивіться навколо!
    Що на світі білому твориться!? -
    Буде ще і Слава й Воля!
    Під блакитним небом , жовтий колос ще заколоситься!
    Бо колос той у полі вже налився кров’ю,
    Яку москаль до нас прийшов і до землі пустив….
    Прийми найкращі побажання, “з хлібом, сіллю і любов’ю!”
    Якби у танку ти живцем згорів!!!!
    Спочатку треба було в себе розібратись -
    перед тим , як лізти не у свої справи!
    Це ж треба так з всім світом розісратись?!
    Дітей вбивати та жінок… і ще  й за це повісить “Орден за відвагу”!?
    Слів бракує описати ,
    Все те зло, що сіє за собою “рускій мір”!
    Пізно чи рано – за все треба відповідати!
    Бо так не чинить навіть найлютіший звір!
    Брехня, свавілля, кров, цинізм…
    балалайка, ведмідь,  водка, матрьошка…
    Ось де схований справжній фашизм!
    Кремль! Гори в аду, палай!!!! Якщо не весь- то хоча б трошки!
    У всі віки в москві царі були,
    Але не було свого слова, думки, волі…
    “Сусіди добрі”, вам мало просто ще люлей дали,
    Роботи  ще багато,  достатньо буде всім доволі.
    Невже не можна зрозуміти??????
    Запамятати раз і назавжди!!!
    Що українців не зломити!!!
    Маєте щось проти???????? – То ще получите біди!!!
    Забути все, закрити очі , життя без війни пригадати…
    Як було добре!  Мир, спокій, добрі діла….
    Лиш хочу матір москаля запитати?!
    Навіщо ти таке чудовисько,для кого роділа?
    Плекала, ростила і думку гадала,
    Що скажуть про її сина  багато добрих слів!
    Хотіла, чекала,  але зовсім не знала!
    Що її Іван у танку десь під Бучею згорів!!!
    У тому місті, де був мир, достаток і кохання…..
    Прийшли сказати: “Я русский, я освободитель, я авторитет….!”
    Сказали,  що поїде в Україну на навчання….
    Насправді ж він  поїхав до Кобзона на концерт!
    Сидів би й досі  у своїй тайзі, ловив би рибу, полював…
    Так ні ж!!!! воно приперлося, скотина!!!!!
    Сибіряк, бурят …… однак не знав…
    Що всеодно згорить від “джавеліна”!
    Можна стерти все з лиця землі!
    Можна любу палицю зламати!
    Але треба, щоб знали всі москалі!
    Що на чужій землі вас будуть різати й вбивати!!!
    Поки живі, одумайтесь, внікуди!!!
    Бо рішення вже прийняті рішучі!!!
    Вас будуть нищити й палити  всюди!
    За Київ, Харків, Суми, Маріуполь, Бучу….
    Було все добре… жили люди…. стільки було планів….
    Любили й на весну чекали…..була вона не за горами….
    Але ж схотілося “руському вані”
    Загинути між нашими широкими ланами.
    Між лісами, між степами…
    У тих місцях, де жив-творив Григорович Тарас.
    І якби проснувся кобзар…. його б запитали…
    То він би точно сказав, що москаль – свинопас!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12125

    7 квіт. 2022 р.
    Шептицька Тетяна
    "Відправляй хлопців"
    Маленька київська дівчинка
    навколішках пошепки
    звіряється
    про розгублені мамині очі
    холоднечу метро
    нічних монстрів зі снів
    що гудуть повітряними тривогами
    і найбільший страх -
    загубитися на вокзалі
    перед дорогою в нікуди.

    Маленька маріупольська дівчинка
    втиснувшись у стіну
    мовчить
    про вогкий підвал
    ворожі літаки
    що гудуть немов шершні
    наталовані краденим медом
    малюнки тінями на стіні
    і найбільшу втрату -
    іграшкового цуцика
    що назавжди залишився
    гратися в тому підвалі.

    Маленька українська дівчинка
    у якої за плечима
    40 - річні крила
    обпалені криками і спогадами
    тихо говорить:
    "Відправляй хлопців".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12126

    7 квіт. 2022 р.
    Дмитро Крилевський
    Освободители.
    Що ви "освободители"?
    Були для нас завжди карателі та мучителі,
    Ви "братушки" дітей, жінок та старих вбиваєте,
    Мирні міста та села із землею рівняєте...

    Що ви "освободители"?
    Думали хлібом-сіллю вас тут зустрічати будемо?
    Та ні ми вас вбивати тут будемо,
    По полях кістки білити ваші залишаться...

    Що ви "освободители"?
    Заблукали? Прийшли на учения?
    Кулями ми вам напрямок вкажемо,
    Шлях ваш до пекла лишається,
    Ніколи вам тут не буде прощення...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12127

    7 квіт. 2022 р.
    Дмитро Коршунов
    Проліски
    Знову проліски розквітли в дикім полі,
    Сонце ясне гріє теплим промінцем,
    Не хотіли ми собі лихої долі,
    Але зараз під жертовним всі вінцем.

    В Україні не лишилося родини,
    Хто не знав би, що несе в собі війна,
    Перемога - мрія нашої країни,
    Дух свободи - те, що маємо сповна.

    Біль душевна все частіше нас спіткає,
    Сльози діток рвуть на клаптики серця,
    Вир війни за це "рашистів" покарає
    Гнівом праведним, правицею Творця.

    На кривавім полі бою все минеться,
    Дивні проліски розквітнуть на полях,
    Сонце лагідне нам знову усміхнеться,
    Та повстануть всі, хто згинув у боях.

    На землі, що зветься здавна Україна,
    Є один господар і не буде двох,
    Наш народ, що став з віками, як родина,
    А над нами є один лиш тільки Бог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12128

    7 квіт. 2022 р.
    Дмитро Коршунов
    НЕЗЛАМНИЙ ДУХ
    Незламний дух -це стрижень нації, країни,
    Тримає разом він мільйони громадян,
    Його несуть сини та доньки України,
    Він зародився ще у пращурів, киян.

    Знов закликає сили дух до об'єднання,
    Та надихає на нещадну боротьбу,
    За волю нашу та за право існування,
    Давити будемо загарбницьку юрбу.

    Весь світ десь там, а ми з ордою наодинці,
    Але свободи дух не вбити у серцях,
    Сьогодні всі разом ми браття, українці,
    Забити маємо в труну останній цвях.

    Московський цар війни не зможе пережити,
    Бо дух любові в нас, як полум'я в очах,
    На полі бою ми засієм знову жито,
    І зорі в небі нам засяють по ночах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12129

    7 квіт. 2022 р.
    Дмитро Коршунов
    ZАБИРАЙТЕСЯ ГЕТЬ З УКРАЇНИ...
    Zабирайтеся геть з України,
    Ми не хочемо жити як ви,
    Як ніколи ми стали єдині,
    Та готовими до боротьби.

    Zабирайтеся нелюди звідси,
    Повертайтеся в свій Zомбіленд,
    А інакше вас наче ті піци,
    Розшматують на добриво, вщент.

    Zaбирайтеся, "орки", до біса,
    У московський, кривавий улус,
    За залізну тікайте завісу,
    Та моліться: "Пробач нас, Ісус!"

    Zабирайтеся, чуєте, звірі,
    Та лишайтеся на самоті,
    І чекайте на помсту, по мірі,
    Той, що міряли ви у житті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12130

    7 квіт. 2022 р.
    Костянтин
    КАЛИНА І ВЕДМІДЬ
    Із лісової хащі вийшов
    Подертий і худий ведмідь
    Вколовся спутніком упавшим
    Що запустив заздалегідь

    В своєму лісі вже наївся.
    І ягодами, і грибом
    Став зазіхати на калину
    Що червоніє за бугром

    Згадав ,як молодим колись був
    Ходив, бродив гуляв де хтів
    І скрізь де виросла калина
    Кущі ламав, калину їв

    Текла вона кривавим соком
    Принижена й зґвалтована
    Та з часом якось ненароком
    Постала Загартована

    Часи минали, ліс змінився
    Лісовики навели лад
    Побудували загорожу
    Щоб не ламав калини гад.

    Пофарбували синьо-жовтим
    Щоб хворий вже в кущі не ліз
    Але ж він збочений червоним
    Усе життя паплюжить ліс.

    Настав той день, коли в останнє
    Старий  покинув свій загін
    На шляху лише зустрічає
    Пекучий хрін і джавелін.

    Воно ще з молоду хворіє
    Червоною чумою
    Позаражало в лісі звірів
    Хворобою дурною

    Смердюче стерво здохне скоро
    І не зламає спозаранку
    Краси червоної Калини
    Сортів «Повстанка» і «Майданка».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12131

    7 квіт. 2022 р.
    Юлія Гончар
    Без назви
    Когда закончится война?
    Зачем ее вы начинали?
    Вам территория нужна?
    Спецоперацией назвали....
    Стоит в дыму сейчас страна,
    От стона мертвых стынут жилы...
    Жизнь человека не важна?
    Сколько детей Вы здесь убили?
    Вы-мелкий, жалкий человек,
    Не только руки, Вы весь в крОви,
    Вам мыться бесконечный век,
    Несёте столько слез и боли...
    Вам не известно слово "мир",
    Со всеми Вы конфликтовали,
    Устроили на трупах пир,
    Вас террористом все прозвали!
    Ни чести нету, ни стыда,
    В глаза открыто нагло врёте
    Своим же!!! Ну тогда
    Уж много на себя берете!
    Вы-параноик! Скоро мир
    Узнает все Ваши секреты,
    Наденут траурный мундир
    И будет Ваша песня спета....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12132

    7 квіт. 2022 р.
    Юлія Гончар
    Без назви
    Как будто страшное кино
    Мелькают за окном сюжеты,
    Гостомель, Буча, Конотоп,
    Летят крылатые ракеты.
    Я закрываю вновь глаза,
    Гоню во тьму дурные мысли,
    Никак прийти в себя нельзя,
    Мы в измерении зависли.
    Нет дня, ни ночи. Только миг,
    Делит людей на до и после.
    Ты-украинский человек
    Все сможешь! Ты сейчас не бойся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12133

    7 квіт. 2022 р.
    Дмитро Коршунов
    ГОСПОДИ, БОЖЕ...
    Господи, Боже, помилуй нас грішних,
    Дай Україні наснаги ковток,
    Боже, вгамуй наше горе невтішне,
    Квітці надії дай ще пелюсток.

    Молимо, Господи, зжалься над нами,
    Зброя Христова молитва та піст,
    Вибач за вщент не заповнені храми,
    Втративши віру змінили свій зміст.

    Біль невгамовна очищує душу,
    Камінь розбила сльоза каяття,
    Каже сумління:" Я вірити мушу!"
    Розум шепоче: "Христос - це Життя!"

    Господи, Боже, врятуй Україну,
    Вирви народ із тенет сатани,
    Відповідь дай на молитву єдину,
    Господи, Боже, війну зупини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12134

    7 квіт. 2022
    Олена
    Первое марта...шестой день войны
    Первое марта…
    Шестой день войны…
    Ну, что, ты, Россия
    Еще видишь сны?
    Видишь рассветы, закаты, весну,
    Но продолжаешь идти на СТРАНУ?
    И если «солдатик» мне скажет:
    «Не знал, не знал, куда шел» -
    Это полный ОБМАН!
    Первое марта…
    Пришла к нам весна…
    Сейчас нас не радует даже она.
    Снег тает, идет, переходит в дожди,
    Природа глаголит тебе УХОДИ!!!
    Первое марта…
    Шестой день войны
    Хочу, чтоб РОССИЯ «увидела» сны:
    Бомбежки, снаряды и крики детей,
    Увидела трупы своих сыновей,
    Чтоб каждая мать поняла, что сейчас
    РОССИЯ открыто напала на НАС!
    Бомбит города, убивает народ
    И искренне «верит», что это «пройдет»
    Пройдет? НЕ НАДЕЙТЕСЬ!
    Откройте глаза
    Весь МИР вторит вам
    Началась здесь ВОЙНА!
    Снимите же розовые, вы, очки
    Детей убивают…
    ИДИ! НЕ МОЛЧИ!
    Ответьте сейчас на простой мой вопрос
    Пять тысяч семьсот ваших трупов
    ЗА ЧТО?
    За ЧТО погибают ваши сыны?
    За то, чтобы не было больше войны?
    ВОЙНА там, где ВЫ!
    Вы - носитель войны!
    Ах, да, я забыла
    Напали ведь мы…
    Первое марта…
    Шестой день войны…
    Я знаю, что скоро увидим МЫ сны:
    Ромашки и речку, и чистый закат,
    И звездное небо, опушку в цветах!
    Проснемся мы утром
    Кругом тишина
    И больше не слышим мы слова ВОЙНА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12283

    7 квіт. 2022
    Олена
    Седьмой день войны...
    Седьмой день войны…
    Всюду звуки сирен,
    А сердцу так хочется перемен!
    Коты на измене – ничего не поймут,
    Боятся, кругом за тобою бегут.
    В подвалах рождаются малыши,
    А враг уходить никуда не спешит!!!
    Бомбежки, десанты, сирены, отбой
    В ушах постоянно стоит глухой вой.
    Детишек в Одессу вчера привезли,
    Они с интерната, совсем здесь одни
    Кинули клич - им одежда нужна
    Весь город откликнулся
    Есть!!! Два часа
    Седьмой день войны…
    Мы живем как в аду
    Из дома сейчас никуда не иду
    А как там ребята?
    На улице дождь,
    Природа ведь тоже им хочет помочь.
    И море волнуется, море штормит
    Как будто солдатам оно говорит:
    «Здесь город Одесса - это город ГЕРОЙ!
    Вам лучше сейчас возвратиться домой!»
    Народ безоружный на танки идет,
    И гимн Украины воякам поет.
    Ни страха, ни ужаса в их нет глазах
    Кругом только крик:
    «Возвращайся назад»!
    Сейчас за окном у меня тишина
    И птицы поют,
    Наступила весна
    Пусть все так и будет!
    Пусть не будет ВОЙНЫ!
    А наши детишки пускай видят сны!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12284

    7 квіт. 2022
    Анна Стоун
    До тебе
    Від безкрайніх степів,  до полонини
    Це моя незламна земля.
    Хай живе, квітне моя Батьківщина.
    І родючі нехай будуть поля.

    Сльози й кров що текли беззупину
    Зникнуть в променях сонця весни.
    А де ворог стояв цілоденно.
    Там краплини яскраві роси.

    Ти не бійся моя Батьківщина.
    Ти для цілого світу герой.
    І із полум'я встань Україна.
    Наче фенікс відродися ти знов.

    Ти в моїх думках, Батьківщина.
    На якій не була б я землі.
    Ти не плач більше так, Україно.
    Я клянусь, більш не буде війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12285

    7 квіт. 2022
    Олена
    Третье марта...восьмой день войны
    Третье марта…
    Восьмой день войны
    Всего лишь неделя
    А мы все СИЛЬНЫ!!!
    7 дней – это мало,
    Для нас - это век
    Время, когда изменен человек!!!
    7 дней здесь бомбёжки,
    7 дней вой сирен,
    7 дней плачут дети
    И НЕТ перемен!
    7 дней изменили мою здесь семью,
    7 дней изменили всю нашу страну!
    7 дней, чтоб Россия признала вину:
    Вину за убийства, вину за вранье,
    Вину за ракету в чье-то жилье,
    Вину за детишек, кто мир НЕ узнал
    Вину за солдат, что на смерть отправлял!
    7 дней у нас было, чтоб наша ЗЕМЛЯ
    Узнала бы, где УКРАИНА моя!!!
    Сейчас Украина у всех на устах
    Идут забастовки в больших городах
    Люди планеты – из разных мир
    Скандируют вместе: «Путин-х..йло!
    Мир Украине! Прекратите войну!»
    И слышат в ответ лишь одну тишину…
    Восьмой день войны
    Весь мир на ногах
    Мой сын повзрослел у меня на глазах…
    А вы все закрылись в ваших домах,
    Один  «русский мир» у вас на устах
    НАРОД! Не молчи!
    Выходи! Говори!
    Вас 145 миллионов внутри
    Вы все соучастники этой ВОЙНЫ!
    Третье марта
    Восьмой день войны
    Дай, БОГ, чтоб услышал молитвы мои!
    Дай, БОГ, чтоб разум сейчас победил!
    И мир в Украине моей наступил!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12287

    7 квіт. 2022
    Тарас Сорочак
    Лист захисника України своїй донечці
    Як ти там, моя крихітна донечко?
    Все гаразд? Не сумуй, усміхнись!
    Зовсім скоро малесеньким сонечком
    Буду звати тебе, як колись.

    Уявив, як буваєм на вулиці,
    Зустрічаємо разом весну:
    Ти до мене, мов киця притулишся,
    Я тебе до грудей пригорну.

    Тут, на фронті, гуртом з побратимами
    Розглядаєм малюнки, листи
    І поезію з гарними римами,
    Що складала із братиком ти.

    За сітки із стрічками зеленими
    Маму й бабцю від мене цілуй
    І не гребуй, будь ласка, сиренами,
    А ховайся мерщій, не жартуй!

    Ех, багато тобі не писатиму:
    Клятий ворог, на жаль, не дає...
    Пам'ятай, я вас всіх захищатиму,
    Бо ви - рідне, близьке, ви - моє!

    Наостанок пишу дуже коротко
    Й волонтерові лист цей несу:
    Ти молися за мир, моє золотко,
    Вір у Бога і в нас - ЗСУ.

    Із війни з окупантами лютими
    Переможцем додому вернусь.
    Я скучаю, цілую, люблю тебе!
    До побачення, доцю!

    04.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12288

    7 квіт. 2022
    Алла Зубко
    Привіт, мій квітень
    Привіт, мій квітень, ось ти і прийшов.
    Ти вибачай, я зовсім не чекала...
    Ти подолав пів тисячі верстов,
    А рушників я так і не наткала...

    А ти з гостинцями- тепло приніс і квіти...
    А в нас біда, і не до свята зовсім,
    А в нас за місяць вийшло постаріти
    Тож не вплітаєм квіти в сиві коси...

    А ти бруньки розсипав на дерева
    Й котам приніс нових нічних пісень,
    А нам важлива тиша кришталева,
    Безцінна тиха ніч, спокійний день.

    Ти знаєш, квітень, вірити - це добре,
    А в перемогу вірити - святе.
    Прошу теплом підтримати хоробрих,
    Їм там нелегко зараз, а проте,

    Вони побачать в небі дику зграю,
    Птахів, що повертаються до нас,
    Вони відчують, як ми їх чекаєм...
    І перемогу- той великий час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12293

    7 квіт. 2022
    Алла Зубко
    Насіння
    Розсипалось чорне насіння,
    Ще сухі, ненароджені квіти...
    Обгоріле чорніє каміння,
    А під ним- ненароджені діти...

    А під ним ще лежать українці...
    Непоховані... Закатовані...
    Що ж ви робите, звірі- чужинці,
    Кров'ю нашою нагодовані?

    Що ж ви, знову, тілами нашими
    Нашу ж землю пересипаєте?...
    Нами- щирими й роботящими
    Наче квітами засіваєте...

    Ви були вже тут. Вже приходили.
    Вже  нас голодом всіх морили...
    Як в запічках зерно знаходили,
    То російською говорили...

    Дістаємо своє насіння...
    Треба сіяти... Хліб і квіти...
    Обгоріле чорніє каміння,
    А під ним ненароджені діти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12294

    7 квіт. 2022
    Орися Каспрова
    Ми з України
    МИ З УКРАЇНИ...

    Доброго ранку! Ми з України! -
    Вітання летить до небес
    І жало своє, жало зміїне,
    Хова супостат, бо шкребе.

    Металом шкребе, ріжить гординю,
    Між ворогом сіє страхи.
    Те гасло, як меч, клич журавлиний -
    Бояться його чужаки.

    Доброго ранку! Ми з України!
    Ми вільного краю сини,
    Непереможні - духом єдині,
    Ми звуки одної струни.

    Загартовані вітром, дощами,
    Нас вогонь віками сталив,
    І закохані ми до нестями
    В свою землю. Щедротних злив

    І твоїм неосяжним царинам,
    І твоїм безмежним лісам,
    І червоно яскравій калині -
    Хай цвіте, буяє краса!

    Доброго ранку! Ми з України!
    Колиски любові, тепла,
    Діти - опора твоя, твердиня,
    Ми воїни миру, добра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12314

    7 квіт. 2022
    Алла Зубко
    Маскувальна сітка
    Плетемо всі. Плете вся Україна.
    Іще петелька, ще один квадрат.
    Плету, щоб врятувать чийогось сина,
    Бо то є СИН, а не простий солдат...

    Плетуть у школі, в клубі, у підвалі,
    Усі, хто може- ріжуть і плетуть...
    Сирени майже цілий день волали...
    Усе мине і вишні зацвітуть...

    І кожна заплітає в тую сітку
    Свої думки, свої тривоги- смуги...
    А десь в селі знайшли ворожу мітку
    І мозок аж палає від напруги...

    Ще трошки. Скоро все скінчиться,-
    Говорю всім та , певно що, собі.
    Плетемо швидко- довелось навчиться,
    В роботі значно легше ніж в журбі...

    Земля підмерзла, пальці- аж не гнуться,
    Але плетуть. І ріжуть. І плетуть.
    Нехай усі живими повернуться,
    Хто нас із вами зараз бережуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12315

    7 квіт. 2022
    Владислава
    Я повернусь додому
    Закінчиться війна,
    Я знову знайду шлях,
    З закритими очима,
    навколішки, будь-як..
    Я повернусь додому!
    По-іншому- ніяк...

    Знайду могилу мами,
    І тихо їй вклонюсь,
    І подумки я брату
    Звичайно посміхнусь...

    Я повернусь додому,
    Відкрию ключем двері,
    І сяду на порозі,
    І стіни обійму!

    Я повернусь додому,
    Відмию усе місто
    Від бруду і недуги,
    Що нам поприносили
    ці орки недолугі!

    Я повернусь додому,
    До мого місця сили,
    Де очі всі знайомі
    І де живе любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12317

    7 квіт. 2022
    Тетяна Бонд
    Нетипова веснянка
    Ой весна, весна, днем красна.
    Що ти, весно, нам принесла?
    "Принесла усім
            так багато я,
    Що тепер така
            я багатая:

    Від "братів" - окупацію,
    В триколор - демонстрацію,
    Там, де нивку зорали -
    Вже пройшлися "уралы",
    А внизу, біля річки, -
    В "зелені" чоловічки,
    І траншеї на полі,
    О, там зброї доволі...
    БТР, кулемети,
    А навколо - намети,
    Бо наказ мають дати
    Вже почать засівати".

    Ой, весна, весна,
    Ти страшна!
    І коса твоя
    Замашна.
    Закарбую  у вірші цю люту мить,
    Щоб тебе хоч як, але зупинить!

    "Якщо будеш сіять брехню і страх -
    Виростає зело, як на дрожжах,
    Як бур"ян добро усе забива,
    І не чують люди живі слова,
    І не хочуть знати свою вину,
    Що почнуть САМІ вони цю війну.

    Референцум - шлях, але до кінця.
    Ось така веснянка
                                     Моя оця.

    12.03.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12318

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Скільки ще будуть литися сльози
    Наших людей на наш в заграві вогню обрій?!
    Чи хотіли ми вести цю кляту війну
    Руйнувань завдавати не знати кому?!

    Війні виправдань не має,
    Конвенції по її правильності ведення
    ворогу вони недосяжні й нікчемні.
    Його ціль-це досягнути власної звивихнутої мети.
    Такий собі "карнавал" влаштовує на свій останній ювілей танцюючи на кістах своїх же "бійців".
    На зло відповідатиму злом, на добро добром.
    І, зі стрічок пісні гурту славного ТНМК скажу:
    "Щоб там не було, як би не було
    Все одно добро закохає зло"!
    Не в риму продовжуючи, можливо,
    Наша лють завзято Закопає зло!
    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12319

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    На Львівському вокзалі.
    Серцями об'єднані назавжди,
    Теплом цілунку милої устів.
    Очей палючий погляд всепоїдний.
    І таке важливе:- я тебе люблю!
    Захищати дім свій повний сміху,
    Захищати землю жита врожаю.
    Захищати пам'ять про звитяги
    Наших предків, пращурів отців.
    Потяг відправляється на поклик,
    З вереницею літаючих в повітрі
    Мрій, думок наповнених плацкард/купе.
    Може чаю/кави, повечеряти?
    Провідниця пропонує безустанно.
    Бровиці лютої ненависті
    Лагідно відказують спасибі.
    У руках наповнений на повну
    Кулемет чекає своєї черги.
    Диктор оголошує прибуття на місце
    Каже всім своє - будьте обережні...
    Там ранок починається у когось з кави,
    А наш ранок з прицільного на ураження ворога вогню.
    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12320

    7 квіт. 2022
    Владислава
    30-й день війни
    У когось вкрали 30 днів,
    У когось вкрали все життя,
    Хтось уцілів, а хтось утік,
    Хай буде проклята війна!

    Хтось залишився без даху,
    А хтось спасав чиєсь життя,
    Хтось волонтерив без кінця,
    А хтось народжував дитя..

    Життя продовжувало жити,
    Повиростали наші діти,
    Прийшла весна...
    Але, нажаль, -
    Не можуть всі її зустріти...

    Війна навкруги...
    І по колу: солоні сльози, страх, тривога...
    Нам прилетіло звідусіль
    І всюди нескінченний біль
    За батьківщину, і за мати,
    І за загиблого солдата,
    За Харків і за Маріуполь,
    І за Ізюм, Чернігів- смуток...

    Це закінчиться!!!
    І колись, під шум верби,
    Під вітра свист,
    Ми всі вернемося додому...
    Обнімем рідних всіх по колу,
    Запалим у дворі багаття,
    Згадаймо тих, хто вже не з нами, браття!
    Усе це буде...
    Найскоріше...
    Бо вдома спиться спокійніше!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12321

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Війні - вигадці психопатів скоро кінець.
    Наша Мара їх укутує своєю пекельною любов'ю.
    Я відчуваю крізь голоса героїв з-поміж нас Приближення ось-ось ціною нашої звитяги доль кожного голубкою у небі.
    13.03.2022 (23:23)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12323

    7 квіт. 2022
    Олена Калмикова
    Пробачиш?
    Забери від очей долоні,
    Озернись навкруги і побачиш,
    Як сивіють навічно скроні
    У дітей… Ти, хіба пробачиш?!
    Не виходячи навіть з дому,
    Де зашторені щільно вікна
    Ти почуєш у небі нічному,
    Як сирени виють повільно.
    На вологих стінах підвалів
    Тихі сльози стікають додолу.
    Сни понівечених кварталів
    Не повернуться вже додому.
    І на ранок не сяде пташка
    З підвіконня клювати насіння-
    Бо їй, навіть дихати важко.
    Пил і сморід- нема спасіння!
    Та й нема вже того підвіконня,
    Та й вікна, що раділо сонцю.
    А вночи зіркове бездоння
    Зазирає до серця донця.
    Стіни відчаєм дір голосять,
    Наче сотні грудей пробитих.
    Сірий попіл повітрям носить
    Тисячи життів не прожитих.
    І коли ти відкриєш очі
    Та, кріз сльози все те побачиш,
    Твоє серце тобі прошепоче:
    А тепер ти, хіба пробачиш?

    7.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12324

    7 квіт. 2022
    Злата Прима
    І вже знайома та журба
    І вже знайома та журба
    Нашій рідній Україні
    Життя її - це боротьба
    Яка триває ще до нині
    А скільки мук вона зазнала,
    Скільки бід пережила
    Не здалася, і не впала
    Все із гордістю пройшла
    Ми приходимо в цей світ
    Волю маючи в душі
    Вона дає нам цей політ
    Дає мені писать вірші
    Тут люди всі талановиті,
    Душа в них чиста як кришталь
    І щирі, мудрі, працьовиті
    А витримка міцна - як сталь
    Спокон-віків усе хотіли
    Щоб занепали ми тут всі
    Щоб тим пройдисвітам служили
    Про волю мріяли в-ві сні
    Ні, не для того ми живемо
    Життя - це воля, перш за все
    А як то жить, як відібрали
    Усе з живих що є живе?
    Та дяка всім, хто душу й серце
    За волю неньки положив
    Ніколи не забуду все це
    Все, що народ наш пережив
    Моя калино, мово солов'їна
    Я дякую за те, що тут живу
    Мій справжній дім - це Україна
    Бо тут є все, що я люблю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12325

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Нне
    Небо сьогодні сумне,
    Щось не так з Тобою Нне.
    Смутні очі в сльозах Твої
    Помарніла уся зовсім,
    Занедужала Нене моя!

    Не додбали у затишку ми
    Все комусь торгували Тебе,
    Час прийшов, залетів, увірвався,
    У полон зажадав Тебе мати.
    Занедужала Нене моя!

    Вибач Нене Ти нас якщо зможеш,
    Все голосять діти до болю.
    Ми одвічно з Тобою до скону
    Ворогів відганяєм від Тебе в пекельнім двобою.

    Видужуй, Нене, скоріш.
    Ми разом з Тобою як ніколи назавжди.
    Ти потрібна нам, зауваж.
    Твої усміхнені, лагідні очі
    кохані дівочі ясні.
    13.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12326

    7 квіт. 2022
    Ірина Мележик
    «Сон про Бучу»
    «Ти був у Бучі?» Я тебе спитаю
    одним осіннім ранком у москві
    «Не був. А де це – Буча? Я не знаю.
    Та й руки в мене чисті, не в крові».

    Так скаже кожен з вас, ще й витре руки
    Щоб точно плям не вилізло на них
    Я відповім – добраніч вам, тварюки
    Я знаю гостей ваших снів страшних.

    Мабуть ці кадри ви забуть хотіли б
    Тіла невинно вбитих на землі
    Та кличе хтось із братської могили
    Впізнав! Не буть ви в Бучі не могли.

    Коли пишались величчю держави,
    Що всіх до спасу по крові веде
    З-за спини гордо подали ножа ви
    Орді убивць, не бачених ніде.

    Прийдіть ще раз – подать бучанам руку
    Уже мерцям не зав'язати рук
    Убита жінка вас по спині стука
    Та натовп вже збирається навкруг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12327

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Ми зі всією лютою потугою женемо війну під хвіст.
    Перетворюємо у попіл її криваві пагони лицемірної пихи.
    Не бути їй більше на Нашій Святій Землі, Нашій!
    Світе ти дивися уважно,
    що відбувається з тими, хто суне непрохано у чужий дім.
    Та пам'ятай до краплини живої крові,
    коли ми у безпеці, у безпеці і ти!
    12.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12328

    7 квіт. 2022
    Марта
    Війна
    Війна-це смуток, біль і втрати.
    Вона руйнує все, як волкулаки,
    І Україну нашу любу також вже зруйнувала.
    Руйнувала, зневажала, стільки болю нам завдала,
    Ще кінця не видно їй.
    Той кінець  ще за горою,
    За глибокою рікою
    Ще не бачить його нам.
    Лиш гуртом, коли зберемось,
    Ворогів в Сибір зжинемо,
    Гаплик буде москалям.
    І будуть щасливі люди,
    Щастя, радість по всім світі буде
    Тоді добре заживем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12329

    7 квіт. 2022
    Наталія Бовтрук
    Пращурі Русі
    43-й день запеклої війни, за що?
    Сусіди воюють за минуле,
    Важливо їм понад усе
    Бути єдиним пращуром Русі.

    Так були такі часи,
    Коли панували ще князі,
    Які і заснували Русь могутню,
    Самі ж були відважні й мужні.

    А те що сунеться землями сьогодні,
    То якість іроди безродні,
    А їхній “князь” із трону - в підземелля,
    Багато має ще і ймення…

    А наші воїни - ото князі,
    Відомі на усій окрузі,
    А їхній вірний командир,
    Відомий на всьому світі богатир,
    Усе запрошує те на сонце вийти з темноти,
    Воно ж підвалля виходу не може все знайти..

    А мораль історії така:
    Героя ти не зліпиш ніяк зі слабака,
    Собакам дано в природі гавкать,
    А оркам тільки тявкать…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12330

    7 квіт. 2022
    Злата Прима
    Наша рідна Україна
    Наша рідна Україна
    Гарна, мила, вільна
    Не багато пройде часу
     і ти станеш сильна
    Зачекай ще трохи, люба,
    Рідна наша земле
    Не візьме ніяка згуба
    Місце це натхненне
    Твоя радість, гордість, сила -
    Працьовиті люди
    Ти нас з пелюшок зростила
    З нами ти усюди
    Колосяться жовті ниви
    І небо над ними
    Це і є наш рідний прапор -
    Прапор України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12331

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Хтось крокує тихенько навшпиньки,
    Бо не хоче нікого збудити.
    Проникає крізь таємнії хащі
    Стін, сервантів до своєї кімнати.
    Ніч на дворі, прикриті фіранки,
    Шепіт з ліжка до кота М'яум'явки.
    Місяць собі любиться з Сонцем
    Щоб до ранку знов розбігтись по справах.
    Хтось крокує тихенько навшпиньки,
    Бо не хоче нікого збудити...
    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12332

    7 квіт. 2022
    Марта
    Подяка героям
    Червона кров пролита на землі,
    Вона стікає річками малими,
    Вона наводить страх на когось у ночі,
    Вона лякає виглядом дитину.
    Але не так лякає кров,
    Як вибухи смертельні,
    Як сльози плачучих жінок,
    Що бачать своїх дітей востаннє…
    Не плачте любі матері,
    Вони герої світу,
    Що душу свою поклали для майбутніх зернинок.
    Щоб захистити їх від ворогів потворних,
    Щоб вберегти країну від занепаду чорного…
    Вони наші герої!
    Наш їм уклін.
    Нехай спочивають у мирі!
    І славимо їх навіки.
    У памяті назавжди  вони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12333

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Все переміниться і защебечуть знову на повну солов'ї,
    Надихаючи нас на нові про прекрасне пісні. Розносячи їх навкруги крізь блакиті неба  одягненого у пухкі хмари веселкових мрій що збуваються рвучко.
    Життя триває і нам його берегти для нових хоробрих наступників наших доньок та синів!
    11.ІІІ.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12334

    7 квіт. 2022
    Наталія Бовтрук
    Світанок
    Світанок,
    Звучить сирена втретє,
    Боже, дякуєм що бачим ранок,
    Перед очима загиблих лиш портрети,
    Комок у горлі й сльози на очах,
    Чому ці дияволи припхалися до нас?

    Напевне в пеклі чорт благає небо:
    «Навіщо так, більше не треба -
    Давай зітремо руське все зі світу,
    Щоб на Україні настало мирне літо..»

    Через ті міста що попелом стоять,
    Навіки із ваших рук сажу тепер не зідрать,
    Так, прокляла українська мати й дочка,
    Кожного вашого руського солдата:
    Нехай він мучиться і корчиться від болю,
    Нехай важко нам дається воля,
    А твої, нечесте, сини і внуки,
    Будуть довго відчувати українські муки..

    У підземеллі те ховається, чому ж?
    У мене немає слова як його прозвати,
    Солов’їну тратити на те, не хочу,
    Обійму я рідних краще і щоб вже не сумувати,
    А ти щоб гнив у холоді і темноті,
    Роками - нехай буде така заслуга мерзоті..

    Українське - вірне, добре й вільне,
    Вважають нашу неньку державою світла й мрій,
    Правда, шкода, що сусіди в нас дебіли,
    Зомбовані й гудуть як чорний та смердючий рій..
    Ведуть себе як чмоньки всємагутніє даремно)

    Ми віримо - настане скоро новий ранок,
    Який зустрінемо зі смачним сніданком,
    Співатимуть за вікном солов’ї,
    І у дворі буде мало місця жвавій дітворі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12335

    7 квіт. 2022
    Марта
    ***
    Моя Україно, нене синьоока
    За, що така кара,
    За, що така доля?
    Я вірю у мир, в перемогу, свободу,
    У нашій країні, моя золотокоса.
    Наша слава, наша пісня – не вмре не загине.
    Пролунає на весь світ ще СЛАВА УКРАЇНІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12336

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    Нескорені
    Втома ллється через край,
    Сум на очі налягає.
    Хтось пішов за небокрай-
    Біль серденько розриває.
    Очі бачуть чорну смоль,
    Вуха чують біль і стогін
    І туги пиче вогонь
    Чутно помсти гомін
    Десь далеко все пусте,
    Все без суті, без межі.
    Десь далеко все не те,
    Все - негострені ножі.
    Близько ж, в серці росте лють,
    А в душі вогонь палає.
    Як життя ущент зітруть
    Й перешкоди подолає
    Те бажання жити вільно
    Мати більше ніж було!
    Та не звернеться ніколи
    Те чого між нами не було!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12337

    7 квіт. 2022
    Злата Прима
    Це наша Україна
    Де лунає мова солов'їна,
    Де цвіте червоная калина,
    Де душею вільная людина,
    Це все наша рідна Україна.
    Тут течуть Дніпра широкі ріки,
    Тут природа й пісні кращі ліки,
    Тут є найпрекрасніші музики,
    А заграють - зачарують вже навіки.
    Трішки дива придають Карпати,
    Тут час не буде нудьгувати.
    Як захочеш можеш заспівати
    Тільки-бо не треба сумувати
    Тут поля безмежні, жовті ниви,
    Тут напевно найсмачніші сливи
    І не страшні ані дощ, ні зливи,
    Де не глянь є дружні колективи,
    Сонце тут найяскравіше сяє
    І за все гучніше музика лунає,
    Навіть дощик ритм відбиває,
    А маленька пташка голосно співає.
    І це все одна єдина
    Рідна ненька наша - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12338

    7 квіт. 2022
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Країно рідна, Перемога ся за нами!
    Ми скидаємо з Тебе усіма потугами прийшлих зайд, безхатченків, потвор.
    Вони горять, яскраво та невпинно.
    Їхня кров холоне від жаху зустрічі із нами Помсти булави!
    08.III.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12339

    7 квіт. 2022
    Марта
    13 героїв Зміїного
    Початок дня...
    Вибухи ,втрати і штурм...
    Злість, образи, страх і сила...
    Згадки, переоціненя життя...
    Це все знайоме кожному із нас!
    Поки ми разом - ми єдині!
    Не зламають наш дух вороги!
    Ми нащадки козацького роду,
    Нехай дрижать всі українські недруги!
    Ми одне ціле, а це головне.
    І щастя, й свобода буде.
    І сонечко вийде, усміхнеться ще нам,
    Слава навіки героям!
    Їх було не багато...
    13 синів, та вони не здалися і в нас нема права!
    Ми до кінця, а ви – валіть в свою російську державу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12340

    7 квіт. 2022
    Камінська Ірина Павлівна
    Мій черешневий рай
    Черешневі зорі,  черешневий рай,
    Що зробили з тобою,
                                Мелітопольський край?
    Нам випало щастя народитися тут,
    Бачити звідси країни могуть.

    Ординці зненацька у рай цей прийшли,
    Черешневе гілля зім'яли, кати!
    Не будуть родити соковиті плоди
    Для москалів,  що на танках зайшли,

    Поневічили хати,  дороги,  мости,
    Грабували й вбивали - злочинців орди!
    Як тільки цю нечисть тримає земля!
    Коли ж вони згинуть вже - путінська
                                                                  тля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12341

    7 квіт. 2022
    Наталія Бовтрук
    Без назви
    Доба десята вже минала,
    Україною ще йшла війна,
    Найкращі міста щодень палали,
    Увесь світ, відступити, ворога благали,
    Зброю звезли вже звідусіль,
    І українці - сміло землю захищали,
    Давно боліло кожного в душі.

    Бомбили орки святі стіни,
    За ними падали й стелі в школах,
    Прострілювали ноги й руки всіх прохожих,
    Громили танками на вулицях машини,
    Міста, що раніше так буяли,
    Весною стали попелом у мить.
    Гранатами й ракетами ширяли,
    Здається, що закритими очима вороги усі,
    Стратегічні люди тут, ми це зрозуміли,
    Ця нація нервує всіх в кремлі.
    “Свобода, хіба таке можливо бути?
    Усі мають підкоритися мені,
    Лише один має бути тут правитель,
    Це все належати мені тут має й вмить!”
    Так засинає і просипається той путін,
    Такі думки він має кожну мить…

    Ці нелюди, орки варвари російські,
    Невмілі, наче вже давно забули писати та читати,
    Не треба нас сьогодні тут “освобождать”,
    Сусіда, щоб такого, краще ніколи нам не знати.

    Оцім всім стадом неученим,
    Які жили в росії як у консервній банці,
    Вороги зайшли на найкращих танках,
    Одного ж цигани викрасти змогли,
    Іншого - хлопці взяли возити дрова,
    Всі інші ж - палили, як солому.

    Як не розумієш головонько дубова?
    Що голіруч всі танки ми зможемо перевернути,
    Нехай ще десь зможе пролетіти твій літак,
    Найкращий на планеті він мастак,
    Наш “Привид” не дасть кулю тут пустити,
    Такого більш пілота нема ніде у світі,
    Давно даємо тобі це зрозуміти…

    Тікай же, вороже, скоріше з України,
    З держави найкращої у світі,
    Герой тут кожен, найщиріші люди,
    Де недопустять ніколи до влади тут іуди,
    Залишимо ми у керма простого,
    І доброго, коміка смішного,
    Для нього дорогі життя українців,
    Не терпить також він безумців,
    Запитує щораз; “За що стріляєш ти по дітях?,
    Невже це ворог у твоїх страшних всіх снах?”

    Для росії людина - просто м’ясо,
    Яке приручити можна з часом,
    без правди й з куском лиш хліба,
    Тепер ти чуєш звідусіль “Ганьба!”
    Своїх дострілювати ранених ти можеш,
    Як жити далі зможеш?
    Єдиний вихід смерть страшна,
    За кожного хто плаче й  у кого поранена душа.
    Нехай старенька “Мрія” не зможе полетіти,
    Тільки ми знаємо, як найкращий на весь світ створити,
    Наступний потужний літальний агрегат,
    Може назвемо “Перемога” - це буде знову наш віват.

    Ми будемо боротися до останку,
    Нехай забули як це міцно спати до світанку,
    Сили наші ще не зрахувати,
    Ти відступай! Вже час тобі здаватись,
    Ми будемо до останнього стояти,
    А руськім і тобі (путін) ми скажемо разом всі - “нах**!”

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12342

    7 квіт. 2022
    Тетяна Бонд
    Одна на всіх
    Коли вони повернуться -
    Душа веселково розквітне,
    А небо блакитно-привітне
    Заплаче від щастя дощами.

    Назад коли повернуться,
    Зітхне степ полегко-свідомо:
    Господар вернувся додому
    Назавжди лишитися з нами.

    До нас навесні повернуться,
    І ми вишиватимем зранку
    Найкращу свою вишиванку
    Із миру й достатку стіжками.

    І час побіжить-засміється,
    І в кожному серці озветься

    Любов, що так довго дрімала,
    Надія, що сил додавала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12343

    7 квіт. 2022
    Наталія Бовтрук
    Місяць незламності
    Місяць як вічність,
    Місяць як день,
    Війна щодень,
    2022 - нова трагічність,
    дії росії - де логічність?
    Україна - незламність,
    ЗСУ - мужність.

    Синьо-жовті кольори,
    Тепер вже майорять всім світом,
    Українське тепер у тренді моди,
    Нажаль, загинуло багато дІток,
    Щоб велич нації побачили усі,
    Щоб заговорили навіть і німі,
    Про силу українського народу,
    Тепер про нас усе відомо світу
    Від Заходу й до Сходу….

    Добро завжди перемагає зло,
    росія відкриває тільки дно,
    Україна плаче й квітне,
    Й  дуже скоро нову дорогу витне…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12344

    7 квіт. 2022
    Ольга
    Як смів ти ворог клятий…
    В моєму серці біль і смуток в нім,
    Як смів ти ворог клятий ?
    Прийти в мій рідний дім,
    Бомбити мій народ завзятий!

    За що забрав дитинство
    У наших ти дітей?
    То невимовне звірство,
    Відняти їх від маминих грудей.

    Як же посмів чіпати наше ти життя?
    Те як ми жили, мріяли й любили.
    Ми вірили у майбуття,
    А ви те все спотворили, ви вбили!

    Вам не простити всіх гріхів,
    За все прийдеться заплатити.
    Ми не пробачимо тих руських матерів,
    Які навчили вас чужі хати громити.

    Але нас так вам не зламати!
    Ми сильні, вільні ! Ми єдині
    Довік гріхи вам відмивати,
    Та і не вдасться то навіки і віднині!

    Ми відбудуємо країну!
    Повернем спокій у наш дім,
    Разом відновим Батьківщину.
    Не треба нам ваш «руський мір»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12345

    7 квіт. 2022
    Каріна
    Без назви
    Намагаюсь приборкати свою паніку,
    Говорю, сподіваюсь дійти консенсусу.
    Відчайдушно рятую я свій "Титанік",
    Хоч тривога набула нового сенсу.

    У думках не веселки і не метелики,
    М'яко кажучи, явно не на курорті.
    Консервую у банки свої істерики,
    Залишаю цю розкіш собі на потім.

    Ми від слова "безпека" давно далеко,
    Щонайменше останні вже вісім років.
    В співчуття заховатися було легко,
    Від промов голосних не дійшло до кроків.

    А комусь стало духу узяти зброю,
    Вберегти від загроз не одну родину.
    А комусь стало духу піти до бою,
    Стало сил захищати свою країну.

    Українці - це воїни. Крізь віки
    В наших жилах не кров тече, а свобода!
    Всіх загарбників нищимо залюбки!
    Прославляємо велич свого народу!

    В пам'ять предків славетних та гідних
    Виб'єм ворога по всій окрузі!
    У ім'я найдорожчих та рідних.
    В пам'ять наших полеглих друзів.

    Вража нечисть російська згине
    Неминуче та болісно, дуже.
    Й не похилиться більше калина,
    Й не зажурится Ненька, друже.

    Виганяйте російську отару -
    Наші кулі чекають їх скронь!
    Палить дужче пекельного жару
    Українського гніву вогонь!
    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12346

    7 квіт. 2022
    Юліанна Дрозд
    Без назви
    Ти взяв мене за руку,
    А завтра почалась війна.
    На ранок вибухи, удари та сирени,
    І люди( генії, селебриті, і просто громадяни)
    Пішли у бій, і плаче моя мама.

    А ти тримаєш мою руку у своїй,
    І кажеш - ти не бійся, я тебе врятую,
    От тільки думаю від кого і чому.
    Я йду від тебе,
    І це я не жартую.

    Як взяв мене за руку
    Я думала любов.
    Любов між нами і любов усюди.
    Брехав у очі підло, ницо та підступно,
    Робив із мене ляльку вуду.

    Я довгий час вагалася в собі,
    То хочу буть з тобою, то не хочу,
    То друг мені ти, ворог, то сім’я.
    А коли розвіялись твої всі чари,
    Я все твоє залишила тобі.

    Сиджу і думаю кохання це, чи підступ,
    Черговий підступ щоб заплутать світ.
    Навіщо все це, для чого грався моїм серцем?
    Навіщо тобі увесь цей світ?
    Весь світ не скориться ніколи.

    Одразу ж знала, ми не будем разом,
    Якщо і буде так,
     Нам буде важко разом жить.
    Але я мусила урок цей  пережити
    І як цей фенікс заново ожити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12347

    7 квіт. 2022
    Чуприна Олександра
    Немає слів
    Немає слів, та мені кажуть, що я вмію.
    Вмію складати їх у правильне, тонке,
    Воно ламається всередині, крихке
    Таке, що більше я нічого не жалію.

    Десь там спочатку мені вірилось в святе,
    Що розуміє кожен, бо людина.
    Зосталось розуміння, що єдина
    Правда в кожнім серці не цвіте

    Темніша з темряв віддзвенить одразу,
    Як ми повернемось додому, до своїх,
    Почуєм знову, як звучить дитячий сміх.
    Обійми, радість, рідні знову разом.

    А зараз біль та пустота, нерозуміння,
    Як можна людяність втрачати просто так.
    Та й ніби у людей не було жодної з ознак
    Таких, що нарікають вбивства, як спасіння.

    Немає слів, душевна пустота із крихт надії.
    Я бачу в сотий раз один і той же сон,
    Де кожен птах летить крізь свій кордон
    І знає, вдома більш немає лиходіїв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12348

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    Чорне
    Чому не бачите, що то є чорне?
    Чи очі ВАМ застлало то срібло?
    Чи си не бачите того, що горне
    Гниле й гидкеє їх нутро?

    Воно отруює, смердить навколо!
    Багном все маже навкруги
    І між  прозрілих вже нікого
    Хто може далі з посмішкою йти.

    Той жаль і смуток огорну в долоні,
    Закрию серцем невимовний біль,
    За тих хто буде завжди у страждань в полоні,
    Для тих хто з болем тим на самоті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12349

    7 квіт. 2022
    Ліна
    Війна, очима дівчинки
    Мені шість рочків
    Я прокинулася від вибухів
    Та пострілів.
    Потім звуки сирени,
    І ми з мамою спускаємося
    У підвал.
    Не розуміючи, що відбувається,
    Я витираю мамині сльози.
    Ненька мені нічого не пояснює.
    Плаче та притискає мене до себе.
    Та я, все ж таки не розумію що сталось,
    Чому моя мама так ридає?!
    Запитати не наважуюсь...
    І ось, помічаю,що у своїй кімнаті,
    Я забула мою Емму(ляльку)
    Еммі мабуть також страшно?
    А якщо з нею щось станеться!?
    Та що ж таке?
    Вибухи та постріли не припиняються
    Що взагалі відбувається?
    Я нічого не розумію,
    Ми залишаємося спати у підвалі...

    І ось мені майже сімнадцять...
    Я була малою, тому мені й не говорили,
    Що то була війна.
    Але тепер я підросла,
    І скажу ось що.
    То була жорстка, кривава ВІЙНА!
    Жорсткі чоловіки хотіли забрати:
    Землю - на якій я ступала свої перші,
    маленькі кроки.
    Мій дім- в якому колись я чекала маму з морозивом.
    Мої іграшки ( за якими я сумую й досі) .

    Ця ПЕРЕМОГА нам коштувала
    Багато безцінних життів.
    Дякую Нашим чоловікам,
    які нас захищали(якщо б
    мала б можливість, я б
    поцілувала кожного,і особисто
    подякувала).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12350

    7 квіт. 2022
    Olya Vesna
    Так, людина не може
    Ти живий, але не знаєш як жити...
    Думаєш, гірше вже бути не може
    Бо не може ж людина так ґвалтувати і бити
    Так, людина не може...

    Але ж то нелюдина, та, що прийшла нас "спасати"
    Ба більше це й не дика тварина
    Тварина не вміє ненавидіти чи катувати

    Нелюдина, москаль...там, куди він приходить - залишається лише біль і руїна
    І повними жаху очима ти  бачиш
    Як тоне у крові твоя прекрасна країна

    У крові і сльозах невинно убитих нелюдами, в яких руйнація в генах
    як світ на собі це гімно може носити
    І "мам", яким цінні лиш блендери, плойки і фени

    Москаль зніме малесенькі капці
    з вбитої ним же малої дитини
    А тоді дзвонить до жонушки вранці
    Хвалитись модним взуттям для їхнього сина

    Стає дибом волосся, бо танки
    Їздять по мертвих з півночі чи зі сходу
    Ти не злий, не байдужий, просто не віриш, що є люди серед руснявого гнилого народу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12351

    7 квіт. 2022
    Назар Гузій
    Ця біль ніколи не мине
    Ця біль ніколи не мине...
    Ніколи очі не забуть кадри...
    Сльоза... мов та ріка тече...
    Веде... веде в жахливі мандри...

    Такого світ іще не бачив...
    Про таке ніхто подумати й не міг!
    Над Бучею лиш чорний ворон кряче,
    Бо всіх убито руками москалів...

    Навколо все устелено тілами,
    Дітей, жінок, чоловіків без зброї....
    Це зроблено російськими руками!
    Не путіним... а росіяни, саме вами...

    Це ви ґвалтуєте без захисних жінок,
    Це ви вбиваєте невинні діти!
    Зв'язуєте руки і палець на курок...
    Коли ж ви встигли так осатаніти?

    За тридцять срібняків продали душу ?
    І служите кремлівській сатані!
    Я не бажав нікому зла, та мушу!
    Горіть ви всі у вічному вогні!

    Горіть та мучтесь до єдиного усі!
    Нехай сторицею вам все вернеться!
    За Бучу, Маріуполь та за інші всі,
    Нехай земля під вами вже здригнеться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12352

    7 квіт. 2022
    Юліанна Дрозд
    Без назви
    Ти брат, сестра і ще хтось вдалечі,
    Яких ми «безгранично» й «широко» любили.
    Ти спокій наш, ти серце, ти душа.
    Але, це до….
    А зараз в нас війна.

    Тепер ти звір,
    що рве мої ще не загоєнні рани.
    Ти жах,
    Забираєш життя в дитини на світанні.
    Ти Божа кара,
    Бо ми не правильно жили.
    Ти очі,
    Які ми зав’язали і без них жили.

    Тепер, Ти сумнів наш,
    Ти спокій наш забрав.
    Тепер, ти ворог наш,
    Ти щастя в нас украв.

    Ми будем воювати із тобою доти,
    Допоки хватить наших сил.
    Запевнити тебе я можу поки,
    Ми вистоїмо, і нам хватить сил.

    Як тільки згинеш на нашій ти землі,
    Одразу ж просурмлять всі наші сурми,
    А діти радітимуть весні,
    І з часом ми забудемо за війни.

    І процвіте Країна наша як ніколи,
    І будемо в щасті й радості ми жить,
    І забудемо ми за «братів» своїх сурових,
    А доти, потрібно весь цей жах нам пережить.
             29.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12353

    7 квіт. 2022
    Володимир
    Помста
    Тебе ж, бо, мати родила?
    В людській сім'ї зростав...
    За тебе Бога молили,
    Чому ж ти сволотою став?

    путінська, гоблінська пиха,
    Жити все нам заважа,
    В Донбасі, Криму - лихом,
    банду кремля розважа...,

    ти осідлати все мрієш,
    карлик - опудало, трон,
    в тіло слов'янське цілиш
    свинцевий російський патрон,

    За вбитих синів України...
    Вистрілить правди жало!
    за Матір Вкраїни й Дитину
    - в московське останнє хуйло...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12354

    7 квіт. 2022
    Вероніка Бевзенко
    Бажання молодих
    Щодня,щовечора я Бога молю,
    Щоб це усе скінчилось
    І віру я в собі кую
    Що все погане кудись ділось...
    Що зараз ми усі в раю,
    Бо ніколи так не хотілось
    Повернутись в той час, коли молоді будували сім'ю
    І їхнє серце гучно билось
    Сім'ю без тьми, з дітьми, з любов'ю,
    А зараз усі бажання розлетілись,
    Бо вже нема тих молодих, вони навіки
    Залишились лиш в спогадах моїх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12355

    7 квіт. 2022
    Назар Гузій
    Без назви
    У цьому прекрасному світі,
    Де всі люди мирно живуть,
    Де сонце усім однаково світить,
    І діти щасливі ростуть...

    Де сміється малеча від щастя,
    Де від щастя пускають сльозу,
    А на площі посеред міста -
    Людно в весняну грозу...

    Де весна до усіх нас приходить,
    Не відмовить нікому вона...
    Чарівна... затамовує подих...
    Але не зараз, бо в хаті війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12356

    7 квіт. 2022
    Вероніка Бевзенко
    Коли це все скінчиться ?
    Що не ранок, то жодна родина не перестає  молиться
    Що не день,то запитання "Коли це все скінчиться?"
    Що не вечір, то чується плач нескінченний
    Що не ніч, то на рідній землі злочин воєнний
    І день за днем, ось так мина наше життя
    І дивиться на них з осудом навіть мале дитя
    Навіщо ви сюди прийшли?
    Чи багато щастя тут знайшли?
    Читається в очах малечі
    Я сплю в метро, після страшної втечі!
    Я замість гірок маю пандус!
    А ви думаєте: "Який би зруйнувати кампус"
    Я думаю про друзів із садочка,
    А ви чекаєте "згори" дзвіночка,
    Який накаже вам: "А зробіть-ка геноцид
    Вбивайте всіх і створіть вид
    Ніби то "украинские-нацисты""
    Але дізнаються всі журналісти,
    Що це була ваших рук справа,
    Для вас це все лише забава,
    Ви спалювали дорослих і дітей
    Заради непотрібних почестей
    Ви гвалтувати загиблих дівчат,
    Щоб 9 травня у Києві зробити російський парад,
    Ви запустили сотні ракет на мирні міста,
    Не побоявшись навіть Божого хреста,
    Який священністю своєю освітлював дорогу душам,
    Людей, яких ви вбили,і уподібнившись щурам
    Тікали з награбованим, не знаючи рам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12357

    7 квіт. 2022
    Вероніка Бевзенко
    Маля з квітками
    І знову ніч, і знов війна
    Ти не сиди біля вікна
    Ворожі танки їздять там і вибухають там снаряди
    І ти не можеш дати ради
    Не знаєш дати, коли закінчиться це все,
    Але український дух перемогу несе
    Несе, неначе лелека маля
    І враз, рано-вранці, побачимо ми
    Біля того ж вікна
    Виспіване мирне небо солов'ями,
    Маля, яке іде з квітками
    І радість й волю нам несе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12358

    7 квіт. 2022
    Володимир
    Я Українець
    Я не хохол! Не малорос!
    Скажу, і без зупину,
    Не сирота на розголос,
    Бо маю Україну!

    Я - не мужва і не кріпак,
    Не бидло, не гидота,
    Народ - мудрець, труда мастак,
    Не раб і не сволота!

    І гот, хозар,  загадка - скіф,
    Лишилися в помині...
    А українець,  вже не міф -
    Окрема величина...

    Кожен з них все норовив,
    Нас ставить на коліна,
    Та не вдалось, не покорив,
    моєї України...

    У повний ріст іде нарід,
    Не вмре і не загине,
    Ми, історично, давній рід,
    Праславна Україна!

    Я є людина, цим горжусь,
    А ставши на коліна,
    Св'ятому Богу помолюсь,
    За  Нашу  Україну!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12359

    7 квіт. 2022
    Назар Гузій
    Без назви
    Прилітають крилаті ракети,
    Руйнуючи наші міста..
    Хочуть взяти нас у тенета,
    Та знищить... знищить до тла...

    Аби пам'ять наша пропала,
    Щоб забули ми все своє,
    І на коліна перед ворогом впали...
    Але ніколи так не буде...

    Ми пануєм на своїй землі!
    У нас завжди є вибір !
    Ми не хочемо жити в імлі !
    Не хочем розбитись об скелі!

    Ми не хочемо жити, де мир - це війна!
    А свобода є рабством !
    А сила, це незнання,
    Ну а гріхи це - християнство..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12360

    7 квіт. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Моя земля вмивається сльозами,
    Бо ваші руки вже по лікоть у крові
    Моїх людей,що десь під небесами.
    Їх катували підло вороги.

    Ішли вони, диявола пустивши в душі,
    На смертний бій за карлика свого,
    Ідею ту їм крєпко вклали в уши,
    Їх ватний мозок роз'їдало зло.

    Було життя і посмішки знайомих,
    Обійми рідних,сонця круг,
    В раз обірвався біг окремих,
    Не чутно вже їх серця стук.

    Уже на вас чекає місце в пеклі,
    Тепер відповідать поміж печей,
    За всі життя,за тих,хто зникли
    З радарів люблячих очей.

    01.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12361

    7 квіт. 2022
    Вероніка Бевзенко
    Харьков...Киев...Херсон...
    По улице моей прокатилась война
    Когда же закончится уже она ?
    Когда замолкнет плач детей и погибших солдат матерей?
    Когда ж наконец-то прийдёт к нам весна скорей?
    Февраль...март...апрель...
    Сколько должно вылиться крови ?
    И голос дрожащий от боли укажет путь к воле
    И не будет разговоров о вреде наших городов
    Харьков...Киев...Херсон...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12362

    7 квіт. 2022
    Ксю
    Пишу...
    Пишу! Пишу багато, щоб не плакати.
    Герої покидають нас щодня.
    І в їх рядах сьогодні пішов ТИ.
    А там дружина, й донька ще мала.

    Ти тут же чиюсь доньку рятував,
    Закрив від куль собою її тіло.
    А там урод, у Бучі ґвалтував,
    Дитину, й йому зовсім не боліло...

    Ти захищав, про доньку думавши свою.
    Вона повинна вижити за будь яку ціну.
    А в Ірпені, замордували всю сім'ю,
    " Чтоб паказать сваю бальшую сілу"

    У тебе шансів зовсім не було,
    Вона ж налякана, але залишилась жива
    А у Гостомелі кацапське те хуйло,
    Проводило "кровавії жнива"....

    Ти друзів обіцяв зібрати за одним столом
    Та привід зовсім не радіти.
    І замість тосту, в горлі болю ком,
    " Пробач наш друже, що ридаємо як діти"

    Ми помстимось за кожне місто України,
    Тебе їм не пробачимо НІКОЛИ!
    І наша помста, буде гірша за найгірші сни,
    Прошу серденько, ти хоч трішки не боли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12363

    7 квіт. 2022
    Анна Середа (Томчук)
    "Молитовний стрій"
    Донечки, дружини, матері,
    подруги - усі жінки країни,
    ми сьогодні молитовний стрій
    мусимо тримати щохвилини!

    Пам'ятаймо, що заради нас
    наші хлопці землю визволяють!
    Тож дамо ім міць своїх прекрас!
    Й що чекаємо на них, хай знають!

    Бережемо в собі всю красу,
    дбаймо попри все про свою силу,
    аби там на відстані часу
    вони знали - ми є міцьним тилом!

    Просим Богородицю:
    "УКРИЙ!"
    І разом з ії міцним Покровом
    молитовний свій тримаймо стрій
    з ВІРНИМ ПЕРЕМОЖНИМ БОЖИМ СЛОВОМ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12364

    7 квіт. 2022
    Залужець Марина
    Лелеки...
    Повернулися... Прилетіли...
    Та не знали, що тут війна...
    Повернулися... Не чекали,
    Що Вкраїна тепер сумна...
    Що рідненька роздерта звірями,
    Пошматована залпом ракет,
    Всі надії розбиті кулями,
    Мрії знищили кляті ,,zet,,!

    Повернулися... Не впізнали,
    Не повірили власним очам.
    Довго-довго у небі кружляли,
    Сіли втомлені між гіллям...

    Повернулися... Не покинемо!
    І гніздечко нове зів'єм!
    Бо є Віра в нас - переможемо!
    Україну свою вбережем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12365

    7 квіт. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Крилатим янголом нам в небі не літати,
    Ми тут,ми на своїй землі святій живем,
    І в серці віра і надія,бо у волі жити,
    Ще мільйон віків,ще тисячі життів.

    Нас не здолати й не похитнути навіть,
    Наш рід козацький-предків міць,
    Ми сильні духом і ми цілий всесвіт
    Відкритих і живих сердець.

    В нас кожне слово з душі лине
    З добром,любов'ю до життя,
    І ми нікому не дозволим,
    Забрати дороге для всіх буття.

    І зіркою у небі засяє світла пам'ять,
    І сліз людьских закінчаться дощі,
    Небесний список той для тих на пам'ять,
    У кого ллється Україна від душі.

    04.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12366

    7 квіт. 2022
    Олександр Вербицький
    УКРАИНА ЕДИНА
    УКРАИНА ЕДИНА
    Сны из грёз, в прошлом слёзы,
    Но ещё всё дрожит, детский слышится крик,
    слабый стон…
    Не исчезли ещё , сирены, угрозы,
    Но уже свежий хлеб, вся семья за столом…

    Живы мы, но не все…
    Каждый день-похоронка,
    В областях, в тишине, скорби свечи горят…
    Слабый стон, детский крик, и от взрыва воронка,
    И при встрече опущенный взгляд.

    Вроде мир. Не везде. И война повсеместно,
    Где-то шумных кафе раздаётся шансон,
    Чем закончится всё нам конечно известно,
    Но кому-то реальность, а где-то как сон…

    Всё провалится вдруг,
    в бездну канут сомненья,
    Тех, кто ждал что придут и освободят,
    Потому что вокруг трансформация мнений,
    Через смерти гражданских и подвиг солдат.

    Вся страна стала вдруг , кроме кучки изгоев,
    Словом, смыслом, понятием - Слава и Честь!
    Слёзы в прошлом…а нынче, каждый спокоен,
    Украина -едина. И будет, и есть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12367

    7 квіт. 2022
    Марина Балога
    Мир на землі
    Дні ідуть,  життя таке коротке . Проходить все і біль і сум та не проходь біль на серці. Дай Боже миру на землі, дай щастя й волі, і збережи всіх діточок від лихої долі. Я щиро Господа прошу за всіх, хто в нашій Україні: ти відверни від нас війну, пошли нам мир, добро, любов, хай зацвітуть в саду калини й мальви в мами під вікном, хай просто буде мир на Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12368

    7 квіт. 2022
    Ігор Байдак
    Реджепу Ердогану
    Реджеп, ти справжній Ердоган. Нам твій подобається план. Коли без зайвих балачок. Ти збив російський літачок. І від рашистських цих потвор. Закрив потрібний їм Босфор. І хоч не їв ти з нами сала. Рішучості тобі хватало. Бо б'є русню як супер Стар. Турецький месник Байрактар. Я точно знаю що ми разом рашистську знищемо заразу. Кацапам скрутимо дві дулі. А стіл  накриємо в Стамбулі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12369

    7 квіт. 2022
    Наталія Тимофіїв
    Коли в твій дім ввірвалася війна... (Триптих)
    *  *  *
             (роздуми серед вибухів)
    Ніч. Тиша. Тривога!
    Сирена! Певно, до Бога
    Доноситься. Серця стук!
    У свідомості – чорний крук!
    Рюкзак на плечі -
    Лиш необхідні речі:
    Аптечка і краєць хліба,
    Вода. Душа біла-біла,
    Як смерть. До грудей сина
    Міцно-міцно примостила,
    І в підвал!
          А зовні – бал
    Із вибухів і вогнів…
    І так безліч днів!..
    Стомилась…
          Загубилась…
    Стрепенулась: син плаче!
     Чи ранок, чи ніч?.. Одначе
    Хочеться сонця –
    Нема віконця…
    Стихне бісівський танець -
    Знайду окраєць
    Тобі, мій сину.
    Ще хоч годину
    Поспи…
          Весною сни…
             --------------
    Світло ранить зіниці,
    Згубились дні у темниці.
    Ковток повітря –
          Воно - як вістря!..
    Ранить груди
    Пилом і димом… Люди
    Кругом лежать: старі, малі…
    Серед уламків і землі…
    Треба поспішати! Несила…
    Боже. Врятуй хоч сина!
    Куди втікати?
          Немає хати!
    Кусаю губи.
          Вдаряє в груди…
    Підступна тиша. Евакуація.
    Сотні людей. Волонтери. Рація…
    І кілометр за кілометром –
    Віддаль від болю, межа від смерти…
    Кругом руїни –
          Нема країни…
    Все чужі лиця.
    Слово - як криця!
    Перед очима – плями криваві:
    Як жити далі?...

                       *  *  *
            (роздуми поза вибухами)
    Ніч. Тишу ріже сирена.
    Ніби спокійна… Так треба.
    Без паніки! Не втікаю.
    Розсічену думку латаю.
    Скиглить собака –
    Вчора зосталася неборака.
    Господарі втікали від ракет,
    Залишили. Дряпає паркет.
    Їй страшно. Пригортаю.
    Наступила на коліща. Зітхаю.
    Хлоп’я згубило, коли від’їжджало:
    Відіспалося – емігрувало.
    Темінь і тиша... Сон не проймає.
    Віє страхом. Невідомість лякає.
    Ниють руки, плечі…
    Завтра знову малечі
    (Переселенцям) борщі варити,
    Хлопцям військовим жилети шити…
    І усміхатись… Сіять надії,
    Віру, молитву і дії, дії…
    Втома стихає…
          Сон огортає…
    Телефонний дзвінок –
    Як стук, як курок!
    –	Мам! Ви як, до речі?
    (Це доня. Вона в безпеці!)
    Знову бомбили? Хутчіш до мене!
    –	Ні, дитино! Мене тут треба.
    Лягай спати.
           Будем стояти!
    До останнього, до загину…
    Бандерівцям все під силу!
    Ти, люба доню, молися щиро:
    Так треба миру! Всім треба миру!

                      *  *  *
              (роздуми поза війною)
    Трійко малят на руках. Втікаю!
    Добре, що виїхали… Картаю
    До болю душу.
          Та мушу, мушу
    Їх рятувати…
          Сама, без тата.
    Він освоює зброю.
    Гою думки і гою…
    Не відпускає…
          Не полишає
    Почуття провини –
    Так щоночі, щоднини…
    Тут тепло, ситно і тихо…
    В голові – справжнє лихо!
    Думки заводять аркан:
    Там, в Україні, кривавий тан,
     А ти тут, біженко-українко…
    До божевілля гірко…
    Вже енну ніч не дрімала…
    Енний день крихти не мала...
    Молитвою б’ю неспокій
    На ниві болю широкій…
    Боже, зціли мою душу!
    Я ж мушу так! Мушу!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12370

    7 квіт. 2022
    Микола Трохимчук
    Ми - сильні!
    В душі моїй - зневага і огида,
    Бо ж не такої ждали ми весни.
    Що ж, "дякую", північний наш сусіде,
    Навіщо все це треба, поясни.

    Ви з миром йшли? Чиї ж летять ракети?
    В домівках плач діток і матерів.
    І чути звук від танків й мінометів,
    Де мав звучати птаха мирний спів.

    Комусь кортить насилля, вбивств та крові,
    Хтось думає, що він рятує нас.
    Ідуть на бійню молоді військові,
    Виконують злочинний цей наказ.

    Та дух наш український не здолати!
    Ми - сильні і єдині у цей час!
    Нас захищають мужнії солдати
    І об'єднався світ навколо нас!

    Не винищить нас злий підступний злодій,
    Прийшов до нас - отримай навзаєм!
    Топтати нашу землю танком годі,
    Іди услід за русскім кораблем!

    3.03., 4.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12371

    7 квіт. 2022
    Наталія
    Заплакала Україна
    Заплака Україна гіркими сльозами,
    Деж ви мої милі діти?
    Скучила за вами.
    Вийшла вранці до порога
    Матір в вишиванці:
    Де ж ви любі мої діти?
    Плачу я за вами.
    Розкидала вас по світі
    Війна тая люта,
    А найкращих моїх діток
    Вбила гостра куля.
    Розірвала на кусочки
    Їхні любі серця,
    Смерть забрала їх до себе,
    Вони
    війни жертва.
    Плаче й тужить Україна за своїми дітьми,
    Просить Творця щоб Він прийняв їх у рай на небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12372

    7 квіт. 2022
    Альона Гай
    Війна, або 24.02.2022
    І ось, я знову чую вертоліт.
    А страшно як!..
    Як уявлю я: заліта снаряд..
    Аж серце в п'яти йде.
    Так страшно!
    Раніше і не знала я, що
    Будемо тікати від вогненного дощу.
    Як вийшло, що два брти
    Так сваряться? - не жартом..
    А боляче то як дивитись на дітей,
    Які осиротіли від війни.
    Мені так боляче дивитись,
    Як наші українці йдуть на польську землю..
    І покидають все:
    Хати, котів, собак!
    А їх то вб'ють!!!
    Безжалісний снаряд летить..
    Хтось мабуть й зна, може
    Вояки українські то зупинять?
    А може й ні..
    І будуть дух наш оберігати українськії сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12373

    7 квіт. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Вже квітнуть перші абрикоси,
    Не за горами перші врожаї,
    І заплетуть дівчата коси,
    Одягнуть кращії вінки.

    Війна лиш пам'яттю лишиться,
    На серці туга,на душі печаль,
    Ми вічно будемо за вас молиться,
    Бо не поверне Бог нам вас нажаль.

    З попелу чорного стануть міста,
    Стануть і села- засяє краса,
    Стрінуть кохані рідні вуста,
    Теплі обійми,сліз щасливих роса.

    Гомін дитячий на вулицях всіх-
    Це наше майбутнє,це Україна!
    Синєє небо,сонце для всіх,
    Море пшеничне- це наша країна.

    07.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12374

    7 квіт. 2022
    Шнир Андрій
    Земля в вогні
    Ой ... Як кипить душа у нас ,
    Коли в державі це твориться
    Земля палає і трясеться .
    Ворожі танки так ідуть ,
    На цій землі біду несуть.
    Із Градів бурю підіймають
    І навкруги усе змітають .
    А снайпери із вишок б'ють ,
    Підняти тіло не дають .
    Солдат в окопі помирає ,
    А десь його сім'я чекає.
    Надіється , що прийде він живий ,
    І буде дім у них новий ,
    А діти в школу вже підуть ,
    У дім собаку приведуть ...
    Але не всіх ...не всіх діждуться  матері ,
    Не всі діждуться щастя на землі ...
    Одні герої славу здобувають ,
    А інші на святій землі лягають !
    Усі вони за нас стоять :
    За нашу волю і любов ,
    За нашу долю і життя ,
    За нашу неньку Україну
    Та за її цілісність єдину .
    Напевно , доля в них така
    Стояти гордо до кінця !
    Надіються ось - ось усе скінчиться ...
    Нове життя вже розпочнеться ,
    В державі оголосять МИР !
    У всіх серцях маленький вогник запалає ,
    На цей великий день давно чекали .
    Не все красиво , як воно здається ,
    Багато хто уже не повернеться ...
    Ні ! будуть жити всі у нас в серцях !
    Слава ... Слава їм і їхнім матерям !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12375

    7 квіт. 2022
    Роман Котляр
    Варіант гімну раши
    1-
    Рашисти-падлюки такі агресивні,
    Не знають ніколи вони каяття.
    Тепер економіка в них депресивна,
    Віднині у них депресивне життя.

    Приспів
    Путінським виродкам все відгукнеться.
    Русофілітики! Смерть ворогам!
    Хай Маріуполь порве ваше серце,
    Харків, Чернігів нехай сняться вам!

    -2-
    Хіба старший брат?! Ні, ви просто нікчеми,
    Ви здатні вбивати жінок та дітей.
    Нічого святого – суцільні проблеми,
    Бо ви носії шовіністських ідей.

    Приспів
    Путінським виродкам все відгукнеться.
    Русофілітики! Смерть ворогам!
    Хай Маріуполь порве ваше серце,
    Харків, Чернігів нехай сняться вам!

    -3-
    Даремно нас перемогти намагались.
    З Лавровим Шойгу – вони дятли ще ті.
    В війні з Україною ви обісрались.
    З вас весь світ сміється – таки ви круті!

    Приспів
    Путінським виродкам все відгукнеться.
    Русофілітики! Смерть ворогам!
    Хай Маріуполь порве ваше серце,
    Харків, Чернігів нехай сняться вам!
    29.03.2022 р.
     На мотив гімну СРСР.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12376

    7 квіт. 2022
    Анна Середа (Томчук)
    "Прорахувались!"
    Ну як - питання досі ще зостались?
    І є бажання рухатись на нас?
    Невже не ясно - ви прорахувались!
    Ми набагато мужніші за вас.

    Ненависті до людства наковтались
    і думаєте це менеться вам?
    Збагніть нарешті -
    ви прорахувались!
    І Україна вам не по зубам!

    Під нашими ногами - наша Земле!
    І наше Небо укриває нас!
    І нам на радість квітнуть наші верби
    в святий і світлий молитовний час!

    Расєя ваша війнами загралась,
    ідею замісивши у багні!
    Вам ще не ясно? -
    ВИ ПРОРАХУВАЛИСЬ
    у цій ганебній на весь світ війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12377

    7 квіт. 2022
    Годій Вікторія
    Мрії дітей
    "Мамо, я готуюсь
    Танцювати вальс шкільний!
    Я вірю, що в нас
    Буде випускний!

    "А я готуюсь до ДПА,
    Хоч його скасували,
    Хочу перевірити
    Себе сама."

    "А я готуюсь
    До "Свята Букварика",---
    Почула голос
    Малого школярика.

    Стала мама
    Думку гадати:
    "Може не варто
    Ілюзій плекати?"

    "Але ж вони
    Так живуть мрією,
    І я повинна
    Жити надією.

    Треба у серці
    З вірою жити,
    Для України
    Щось велике робити.

    "Діти, беремо Вервичку
    До рук,
    Помолимось за тих,
    Що зазнають мук.

    Щоб припинився
    Весь той жах,
    Щоб вільний був
    Український шлях.

    І хай світанок,
    Який настане,
    Мирним небом
    На нас погляне."
    06.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12378

    7 квіт. 2022
    Наталія Алвахіб
    Без назви
    Усю дорогу подумки молилась,
    Тримала за руки своїх дітей,
    Попереду життя,а я втомилась,
    Позаду армія непроханих ,,гостей".

    З дітьми ми взяли мінімум речей,
    Аптечку,фото і домашніх звірів,
    І вийшли там,де майже не було людей,
    Я зрозуміла-транспорту не буде.

    Ми пішки йшли повз руський танк,
    Дітей це дуже налякало,
    Собака рвався з повідця,
    Я нишком гроші рахувала.

    Були думки про автостоп,
    Та що всередині чекає?
    Хто їде там,куди везуть?
    Ця невідомість теж лякає.

    Лунала гучно клятая сирена,
    У розпачі я сіла,серця крик,
    Можливо я даремно ризикнула?
    Прийшов на поміч рятівник.

    Вокзал був переповнений людьми,
    Чекали потяг,не втрачаючи надії,
    І ось купе,і ось вже сіли ми,
    Наш потяг рушив крізь страшні події.

    А далі тільки світле і живе,
    Мукачево,та й Ужгород і Брно,
    Смаколик для дітей.Тут все нове,
    Всі переймались - нам комфортно?

    Нас зустрічали мило і люб'язно,
    Нам дарували серденька тепло,
    Але ж не буду я ,,пускать коріння",
    Мене чекає рідне джерело.

    Та поки вдома лютува негода,
    Я не здаюсь-корисна я,
    Дітей навчу любити Бога
    Та Україну,й Кобзаря.

    У мене відчуття:живу я ,,на валізах",
    Чекаючи дзвінка з моєї сторони,
    Щоб там купатися в ріднесеньких обіймах,
    Та будувати наше майбуття.

    07.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12379

    7 квіт. 2022
    Годій Вікторія
    Не плач, Матусенько...
    Не плач, Матусенько,
    Що мене вже не має...
    Твій біль на небі
    Кожен відчуває..

    Ми з Ангелами в райськім
    Куточку стали
    І "Страдальна мати"
    Заспівали...

    Не плач, рідненька,
    Так не мало бути...
    Та Господь забрав,
    Щоб більше обстрілів не чути.

    Щоб не бачити
    Того знущання...
    І не зазнати
    Більшого страждання...

    У нашу машину
    Ворог стріляв,
    Добре, що в Тебе
    Він не попав...

    Бережи бабусю
    І дідуся,
    Добре, що в селі
    Родина уся.

    Тата поранено,
    Так його жаль...
    Мене за нього
    Огортає печаль...

    Та Він буде жити,
    Він сильний у нас.
    І знову піде
    Захищати всіх вас.

    Ми так на Перемогу
    Всі на небі чекаєм
    І дуже вам на землі
    Співчуваєм...

    Моліться, вірте
    І надійтеся,
    Ви є з Богом,
    Нічого не бійтеся.

    Матінка Марія
    Дуже Бога благає...
    Скоро в Україну
    Мир завітає!
    07.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12380

    7 квіт. 2022
    Кері
    Без назви
    Я відчуваю, що маю писати!
    Про те, що вже є і що буде.
    Для когось це краще не знати,
    А хтось взагалі не забуде.
    Я маю лишити свій слід!
    Якщо це твоє - зрозумієш.
    Подалі тікай від цих бід.
    Це добре, якщо ти вже вмієш.
    Багато думок - це трагедія.
    Скільки же пережито лиха.
    Згадаєш, а це все комедія
    І грає мелодія тиха...
    Я бачу і я поділюся,
    Памятай і ціную що маєш.
    З любовью на небо дивлюся,
    Відчуваю, що ти відчуваєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12381

    7 квіт. 2022
    Студінська Галина
    Невиліковний
    І знову в бій, а спокій лише сниться:
    Хоч спати ніколи, а багатьом ніде.
    Країні нашій знов за світ потрібно биться,
    І вірить в краще світ, що ворог не пройде.

    Палає Харків, бо зустрів без квітів,
    Ізюм руйнують - не схилив голів.
    Охтирка заважає їм на світі,
    Нічого іншого не буде від катів.

    А головний кат в бункері ховає
    Свій жалюгідний тусклий сілуєт.
    Даремно він про захист власний дбає:
    Згорить в аду той ботексний портрет.

    Земля таку істоту народила:
    Повинна кладовищем певно стать.
    Бо українці  всі - то нездоланна сила,
    Пора вже, Путін, могилку копать.

    Дивує нас зомбованість людськая,
    Що втратили в Росії геть мізки.
    Це не суспільство, просто тупа зграя,
    Що їсть брехню із "щедрої" руки.

    І ллє брехню потоком він васалам,
    Щоб владу мать та далі всім брехать.
    Йому РФ корони видно мало,
    Імперію почав він будувать.

    Купив казахів, Лукашенко поряд
    Так заглядає лесливо у рот.
    І сіє смерть кругом, і океани горя
    В якому сам потоне російський ідіот.

    Психічний стан його нікого не дивує.
    Весь світ побачив той надхворобливий стан.
    Реальності, на жаль, для нього не існує.
    Вигадує, зомбує, а потім вірить сам.

    Такий він шлях обрав добратися до трону,
    Кривавий та брудний: із трупами дітей,
    Боїться всіх та вся, та не вилазить з схрону,
    Гаагський суд чекає на цих недолюдей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12382

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    Без назви
    Втомлений ранок.....
    І фото світанку , з ним щирий припис -
    " Доброго ранку,  кохана"
    Сонячний день......
    Втома, турбота і припис -
    " Поїв я і в шапці, кохана"
    Вечір в обіймах рожевих хмарини.
     Чекаю , що будеш в ефірі
    І припис твій щирий -
    "Добраніч,  кохана".....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12383

    7 квіт. 2022
    Вікторія
    Плач.
    Природа плаче, земля ридає
    Лиш Бог бачить як мати сина ховає,
    Й подумки себе винує: що не захистила,
    Що ту кляту пулю руками не зловила.
    Дитина ще маленька —вже життя забрали,
    російські окупанти невинних розстріляли.
    Люди плакали ридали, бо їх катували.
    рашисти всіх вбивали — їх Бог покарає.
    Земля ридає. Гірко плаче.
    Цей гріх великий, ніхто не пробаче.
    Ніхто не забуде, ця весна плакуча
    Будем пам'ятати завжди Ірпінь і Буча.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12384

    7 квіт. 2022
    Студінська Галина
    Бо українці ми
    Ніколи раб не переможе вільну
    Талановиту, сильну та стрімку
    Велику нашу неньку Україну,
    Не повернути нас в радянськую ріку.

    Не вбити в нас цей дух щодо свободи,
    Відняти спроби вже були не раз.
    Не буде з катом іншої угоди,
    Не лізьте в брудних чоботях до нас.

    Спроможні ми самі критикувати уряд,
    Бо вдаду можем ми усунути, обрать.
    А вас рабів РФ постійно тільки дурять,
    Бо звикли в стаді ви все осторонь стоять.

    Ніколи не були ми родичами з вами,
    Ми різних є порід і різна в жилах кров.
    Ми намагались бути чемними роками
    Терпіли як могли ту "братськую" любов.

    Але терпець урвався зовсім в нас відколи
    Ви перейшли межу в нас бомбами кида.
    Ви розтрощили геть будинки,  навіть школи
    Ти проклята РФ всім людством на віка.

    Не зможете відмитись ви довгіє століття
    Від бруду всіх смертей, від зради та брехні
    Чекає вже давно на вас те лихоліття,
    Таке, що ви самі не бачили й у сні.

    Зробили все, щоб жить в вонючому болоті
    Прощайте! Вас нема, так вирішив весь світ.
    Тримайте на ціпку у власному у доті
    Того, хто вас туди веде вже 20 літ.

    Ми швидко встанем всі, та після перемоги
    Здолаємо усе, що стрінем на шляху.
    Бо українці ми та іншої дороги
    Ніколи не було у нас ще на віку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12385

    7 квіт. 2022
    КerriKrutina
    Без назви
    Я відчуваю, що маю писати!
    Про те, що вже є і що буде.
    Для когось це краще не знати,
    А хтось взагалі не забуде.
    Я маю лишити свій слід!
    Якщо це твоє - зрозумієш.
    Подалі тікай від цих бід.
    Це добре, якщо ти вже вмієш.
    Багато думок - це трагедія.
    Скільки же пережито лиха.
    Згадаєш, а це все комедія
    І грає мелодія тиха...
    Я бачу і я поділюся,
    Памятай і ціную що маєш.
    З любовью на небо дивлюся,
    Відчуваю, що ти відчуваєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12386

    7 квіт. 2022
    Тамара Петренко
    Ворогу
    Що ти відчув, російський солдат,
    Коли до нас прийшов додому?
    Приніс із собою свій автомат,
    Звідки жорстокість в тобі молодому?

    Що ти відчув, коли спалив те авто,
    На яке збирали п‘ять років сім‘єю,
    Мабуть, подумав - не покарає ніхто?
    Не займуться душею гнилою твоєю?

    Що ти відчув, як розбомбив ту лікарню,
    Знаючи, що там хворі діти?
    Зробивши для них могилу братню,
    Невже зміг цьому порадіти?

    Що ти відчув, як зґвалтував те дівча,
    Яке ти зв‘язав і мучав нещадно?
    Ти думав, що смерть не торкнеться плеча?
    Що знайти тебе буде так складно?

    Що ти відчув, коли спалив всю родину,
    Щоб замести свого звірства сліди?
    Коли лишив сиротою дитину?
    Коли повмирали від кулі діди?

    Як ти плануєш жити далі?
    Ти - мародер, вбивця і кат!
    Чи грітимуть душу криваві медалі?
    Горітимеш в пеклі, руський солдат…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12387

    7 квіт. 2022
    Вікторія
    Раби московські
    Я не розумію що за часи настали..
    Раби московські, вільних "визволяли"
    Пологові будинки чомусь військовими об'єктами назвали.
    Казали що самі б і не вбивали,
    Тому напевно всі роки мовчали..
    Усе своє життя вони слухали брехню,
    і вірили не всьому світу, а кримлю.
    А зараз плачуть що не буде інстаграму. Поки у нас дітей народжують в підвалах..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12388

    7 квіт. 2022
    Харчишин Максим
    Сльози гарячі
    сльози гарячі у матері на скроні
    в останній раз торкнеться рідної долоні
    в ночі вона молила щоб в мирі була країна
    і тут росла б її рідненесенька кровина

    що ж вони зробили?
    що так розплатились
    за що життя забрали?
    уламки розлетілись

    Думали злякаємось?
    впадемо на коліна?
    але ми об’єднаємось
    і буде вільна батьківщина

    десь там, перемога не за горами
    десь там, вороги загорались
    десь там, сидить в підвалі плаче дитина
    десь там, мати не дочекалась сина

    рятуєте стріляючи по дітям з танків
    позбавили ви нас тихих світанків
    ракети запускаєте в наші домівки
    залишились без доми маленькі дітки

    за це, усе
    ще ви, відповісте
    добривом тут згниєте
    і Україна розцвіте
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12389

    7 квіт. 2022
    Катерина Магула
    ***
    По бездоріжжю бігли двоє
    Маринко, там усі згорять?
    Мовчанка. Кожнен думав своє.
    Одній лиш дев‘ять. Іншій - п‘ять.

    А може мама загубилась?
    Поміж зруйнованих обійсть.
    Мовчанка. Менша помилилась.
    Одній вже десять. Іншій - шість.

    Маринко, тобі сниться мама?
    Як разом ми гуляли в лісі.
    Мовчить Маринка. Важко стало.
    Одній дванадцять. Меншій вісім.

    Маринко, а чому ці люди
    Так дивляться на нас. Ми інші?
    Мовчанка. Біль затиснув груди.
    Малій тринадцять. Старшій більше.

    І мов удар гранатомета.
    Щодня у них серця болять
    Відколи влучила ракета
    Тоді у дев‘ять. І у п‘ять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12390

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    2014р
    Коли не тішить радісний світанок,
    Коли не вабить захід на воді,
    Коли бентежать зорі аж під ранок,
    Коли воюєш навіть уві сні

    Тоді ти розумієш - то є страшно,
    Тоді ти розумієш  - то є біль,
    Коли ти бачиш як відважно
    Йдуть хлопці воювати звідусіль .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12391

    7 квіт. 2022
    Студінська Галина
    Відповісте за всіх та все
    Моя прекрасна Україна!
    Ти вся палаєш, бо війна
    Прийшла в твій дім, хоч ти невинна,
    Що землю бомбами здійма.

    Свободна, вільна та завзята,
    Така співуча та крихка.
    Ти об'єдналась проти ката,
    Та ти завжди була така.

    Ти боронила від монголів,
    Звільняла світ від тяжких пут.
    Терпіла голод аж до болю,
    І не шукала п'ятий кут.

    В обличчя ворогу сміливо
    Дивилась завжди у віках
    Твоя сміливість  - світу диво
    І знову світ в твоїх руках.

    Твоя земля горить, здригає
    Міста руйнує ворог твій
    Але страху нема від зграї
    Тримаємо єдиний стрій.

    Ми впевнені у перемозі
    Не знаєм тільки точний час,
    І хто б не стояв на дорозі,
    Ми подалаємо всіх вас.

    Кадиров, Вагнер - нечистоти,
    Не зможете нас залякать!
    Не гідні жити ці істоти,
    Що заважають дітям спать.

    Гвалтують, знищують,  вбивають
    Жінок, дітей, бабусь старих
    Чи є в них совість? Гідність мають?
    Це очевидно не про них!

    Час відповіді наближає
    Відповісте за всіх та все
    І кожен з вас той ад пізнає,
    А Україна світ спасе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12392

    7 квіт. 2022
    KerriKrutina
    Без назви
    Я відчуваю, що маю писати!
    Про те, що вже є і що буде.
    Для когось це краще не знати,
    А хтось взагалі не забуде.

    Я маю лишити свій слід!
    Якщо це твоє - зрозумієш.
    Подалі тікай від цих бід.
    Це добре, якщо ти вже вмієш.

    Багато думок - це трагедія.
    Скільки же пережито лиха.
    Згадаєш, а це все комедія
    І грає мелодія тиха...

    Я бачу і я поділюся,
    Памятай і ціную що маєш.
    З любовью на небо дивлюся,
    Відчуваю, що ти відчуваєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12393

    7 квіт. 2022
    Студінська Галина
    Ціна
    Ціни життю немає в світі,
    Свобода теж не має цін.
    Ми мрієм просто гарно жити
    Та солов'їний чути дзвін.

    Ми прагнем миру та достатку,
    Кохання, злагоди, дітей.
    Щоб кожний мав квартиру, хатку,
    Не хворобливих їх ідей.

    Щоб повесні саджать картоплю,
    Зимою - лижі, літом - пляж.
    Не хочемо сирен та воплю:
    Війни страшний ажіотаж.

    Війна пришла та розбомбила
    Будинки, школи та садки.
    Дітей малих не пожаліла
    Порозірвала на куски.

    Маля ще тільки народилось,
    Через годину - сирота.
    Батьків побачить не судилось:
    Жорстока вбила їх війна.

    Та доля нашої країни
    Хистити світ від ворогів
    І встала знову Україна
    На захист міст своїх, ланів.

    Цивілізацію спасає
    Від третьої світової,
    Про що Європа добре знає:
    Агресор став для всіх ізгой.

    Не тримтимо: ми в себе вдома.
    Панікувати має ворог.
    Не зупинить смертельна втома,
    Є сили, впевненість та порох.

    Заколосяться наші землі
    Вишневий цвіт весну зустріне.
    Ми вірим в це уперто вельми:
    Навалу путінську зупинем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12394

    7 квіт. 2022
    Орест Ільчишин
    Без назви
    Перед світанком масовий ракетний обстріл
    по всій території країни - чудовий будильник просто...
    Скільки місяців спокійно спати ще не ляжемо,
    доки по нас усіх вогонь ведеться на ураження?!
    Більше не підпишуть пактів Молотов із Ріббентропом -
    не бояться ваших куль Херсон, Бердянськ і Мелітополь;
    ви хіба лише у дзеркалі побачите фашистів,
    вас не матері народили - вас виригали п**ди!
    Не пробачать Бучі й Ірпеня вам зони лісопаркові,
    що стали братніми могилами дитини й матері,
    старовина Сум і Чернігова, модерність Харкова -
    все, що ви нищите, немов пухлина ракова!
    Русский военный корабль, іди на дно ти а не н***й -
    за знесилену та стерту з мапи світу Волноваху,
    за всі села, від яких лишились тільки цегли купи,
    за знекровлений, але незламний герой Маріуполь,
    під завалами померлу від зневоднення дитинку
    й породіллю, що не вийде з пологового будинку,
    перетвореного бомбою на гору скла й бетону,
    бо комусь примарилися там нацистські батальйони! Українська кров і сльози - історично справа звична;
    це ви так, б**дота, защищаете русскоязычных?
    На цих випалених землях не потрібен вже нікому
    буде ваш "язик" - повіситися можете на ньому,
    доки вас не розтерзали ваших жертв онуки й діти;
    доки сонце сходить - під ногами будуть вам горіти
    наші землі, на які лиш тільки стануть ваші лапті:
    "денацификаторы" всі будуть порвані на клапті!
    Відповідь за все дасте на світі цім і тім, потвори -
    за вогонь прицільний по гуманітарних коридорах,
    за зґвалтованих дівчат і за розстріляну малечу!
    Кто здесь, б**дь, искал Бандеру? Мы устроим вашу встречу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12395

    7 квіт. 2022
    Косянчук Владислава
    про крота
    жив собі маленький кріт
    сліпий, старий, не в розквіті вже літ.
    він був царем серед усіх
    за час свого правління той нарив чимало дір
    газ, нафту він копав, свердлив,
    природу, ґрунт нівечив й розорив…
    проте досягнень хоч було і мало,
    його піддані що не час, то вихваляли
    що молодець і знає толк
    в держ справах ще й який «знаток»
    а те, що кротовини відбирав,
    харч обділив і за роботу часто не платив,
    народ казав: нічого, потерпим!
    воно й не дивно чути таку річ,
    щодня їм соловей з вікна співав,
    що в їхніх бідах винен бджолин рід!
    ба більше, що кротів і обзивають,
    й не люблять всі: і миші, і вовки.
    іще співає: бджоли лиш синиць медом вгощають,
    а снігурів узимку жалять і вбивають.
    бджоли ж жили собі у праці й мирі,
    дружили з квітами та іншими звірями.
    та рід кротів царю і солов’ю лиш вірить,
    бо він сліпий, їх чує, та не бачить!
    їм байдуже, що світ кричить: рятуйтесь!
    він вас загубить й оком не моргне

    питання слушне:
    в чому правда і як буть?
    чи зможе сліпий кріт навколо осягнуть
    масштаб біди у себе і в рою?

    бо правда є одна,
    брехні ж довкола тьма.
    і вибір, власне, за тобою:
    відкрити очі, душу й вуха,
    чи далі вірити обманові царька!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12396

    7 квіт. 2022
    Марія Дем'янюк
    Закрийте нам небо
    Моє сонечко, моя квітонька,
    Моя радість, моє зайченятко,
    Чом всміхаєшся, моя донечко,
    Мабуть знову наснився татко?

    Моя зіронька, моє серденько
    Уві сні шепотіла тихенько:
    Я чекаю на тебе татечку
    І молюся щодня, як і ненька.

    Моя мужня та сильна дівчинка
    Говорила: сирен не боюсь,
    Бо я знаю, що нас берегтиме
    Добрий Боженька й любий татусь.

    Трудівниця. Натруджені рученьки.
    А сьогодні так крепко стомилась,
    Помічницею стала матусеньці:
    Плести сітки вже добре навчилась.

    А на вечір горнулась до матінки,
    Поцілунок вмостила на щічку:
    Снів солодких, моя мамусенько,
    Дай нам Боже спокійної нічки...

    Моя люба маленька дівчинко,
    Моя рідна кровинонька мила,
    Помолімося в бомбосховищі
    ППО щоб ракети збила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12397

    7 квіт. 2022
    В'ячеслав
    Будемо жити
    Шо ж ви сумні, адже будемо жити
    не будем тужити на свїй землі
    рду погонимо назад до Мордору
    с синіми мордами й зєт на чолі
    крізь дим над руїнами неньки-країни
    серцями своїми запалимо світло
    Страдальної долі, як предків в неволі
    Діянь цих ніколи не забудуть діти
    Земля прихистить тих, хто душу поклав
    запросить до лав їх Вальгала
    Жах Бучі, Ірпінь і по всій Україні
    Спокути вам, свині, завш буде замало
    Самих тих чортів, що на неньку ступили
    натомість тут згнили - забуде і чорт
    З попелу зродиться бувша заложниця
    Східних, назавжди кривавих гидот
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12398

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    Без назви
    Небокрай палких бажань,
    Мрій здійснених там блакить
    Там безодня всіх страждань
    Там без краю сонця мить.

    Все це було, десь.... колись!
    Все це було просто ....до!
    Ворог перервав політ умить
     І відтоді залишилось лиш "давно"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12400

    7 квіт. 2022
    Ірина Мартиненко
    Біль війни та шях до Перемоги
    Це почалося в лютому,  вночі,
    Коли за вікнами гриміти почало,
    Хіба гадали,  що саме тоді,
    На Україну лихо надійшло.
    Ті нелюди забули все людське,
    Кидали бомби по різних містах,
    Не залишаючи живого на землі,
    Тримали мирних жителів в підвалах,
    Знущалися над малолітніми дітьми,
    А потім всьому світу ще казали,
    Що фейки розпустили всі про них.
    Але те зло їм не минеться,
    Вони не мають у собі душі.
    Ми зможемо всі вистояти стійко,
    Бо іншого шляху у нас нема!
    І Україна наша ще розквітне
    І стане серцем Миру та Добра !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12401

    7 квіт. 2022
    Марія Дем'янюк
    Ангел з автоматом
    Доню, подивися в небо:
    зіронька зорює...
    Це від тата -
    Нас з тобою  боронить
    Янгол з автоматом.

    Заспокоїлась нарешті?
    Віченьки заплющи,
    Всі побоювання лишні,
    Не хвилюйся дужче.

    Тато шле тобі вітання -
    Сяєво заграло,
    Щоб ти спала до світання
    І міцною стала.

    Щоб наснилося тобі
    Синє чисте небо
    шепотітиме слова:
    "Доцю, спи, так треба.

    Як прокинешся раненько,
    Золоте серденько,
    Поцілуй за мене, люба,
    Братика і неньку.

    А тобі я шепочу:
    Люлі, донько, люлі,
    Україну вбережу
    Від російської кулі.

    Будуть ранки ще у нас
    Ясні, пурпурові,
    І веселки в небесах
    Різнокольорові.

    І прогулянка у місті -
    Все, що забажаєш,
    Знову купим кошеня,
    Хоч одне вже маєш..."

    Нахилилася матуся,
    Дочку цілувала...
    Спить дитина
    Й не відчула,
    як сльозина впала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12402

    7 квіт. 2022
    Вiта
    Мiй з ЗСУ
    Я сьогоднi мабуть не засну..
    Коли всi думки з тобою,
    Моє серце б'ється в ритмi ЗСУ.
    Навiть дихаю лише
    тобою..

    Ти сьогоднi десь там у бою..
    Ну а я в тилу молюся,
    Ти втомився, по розмовi впiзнаю,
    Та крiзь бiль: - "я не здаюся" .

    Вiрю в тебе, ти мiй захисник..
    Такий сильний, як нiколи,
    Ти як буря, i хоч вiтер майже зник..
    Знаю, вистоїш до перемоги.

    За тобою, я мов за щитом..
    Я в безпецi, це без перебiльшень,
    Ну а ти в бою, з тим  ворогом..
    Зменшуєш їх кiлькiсть...

    Далi буде тiльки перемога...
    I дорога приведе тебе у дiм,
    Там де я чекатиму з порога...
    Й заживемо в мирi ми у нiм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12403

    7 квіт. 2022
    Столяр Ольга Володимирівна
    Без назви
    Втома ллється через край,
    Сум на очі налягає.
    Хтось пішов за небокрай-
    Біль серденько розриває.
    Очі бачуть чорну смоль,
    Вуха чують біль і стогін
    І туги пиче вогонь
    Чутно помсти гомін
    Десь далеко все пусте,
    Все без суті, без межі.
    Десь далеко все не те,
    Все - негострені ножі.
    Близько ж, в серці росте лють,
    А в душі вогонь палає.
    Як життя ущент зітруть
    Й перешкоди подолає
    Те бажання жити вільно
    Мати більше ніж було!
    Та не звернеться ніколи
    Те чого між нами небуло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12404

    7 квіт. 2022
    Ірина Головай
    Мироточать сьогодні душі
    Мироточать сьогодні душі,
    Помста, ненависть-не моє...
    Піднімаю очі до неба-
    Там невидиме серце є...
    Всіх замучених і убитих
    В своє сонмище янголи ждуть...
    Заніміли нещасні душі,
    Слів немає...
    Є вічна суть...
    Пам'ять, Віра, Любов Всевишня...
    Невимовний колючий біль...
    Кровоточать сьогодні душі
    За загиблими
    Тиші сіль...
    Ні, не помста -
    Анафема вічна
    Над катами, над чорним злом,
    Плаче мати, дитя і свічка
    Під Господнім Святим
    Крилом...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12405

    7 квіт. 2022
    Проніна Олена
    Часи війни
    Життя буває вкрай непередбачене
    Ще вчора, усміхаючись, жили.
    Сьогодні — виживаємо та плачемо
    За тими, що безвинно полягли.

    Війна прийшла, ні в кого не питаючись
    Зів'яли в тузі квіти польові
    Від смерті відчайдушно захищаючись,
    Країна захлинається в крові.

    На стільки є життя непередбачене!
    Й жахіттями не снилось уві сні!
    Сьогодні ми, на жаль, усі побачили
    Якими можуть бути наші дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12406

    7 квіт. 2022
    Вiта
    Нiч в нарядi
    Зорi в небi, ти в наряд,
    А в окопi хлопцi сплять..
    Тридцять перша нiч пiдряд,
    Вороги мiста бомблять..
    На границi танки лiзуть..
    Далi москалi повзуть..
    Мало їм землi чомусь,
    На якусь там срану русь.
     Та не зна вони про те,
    Що там за рогом їх жде.
    Пiд прицiл як попаде,
    Й мертвим зразу упаде.
    В наc же хлопцi огоньки,
    Вiдстрiляють залюбки.
    Зададуть такого жару,
    Незрiвняти iз пожаром.
    Та допоки сонце встане,
    Ворога зовсiм не стане.
    Лишаться однi кiстки,
    Й тi собаки рознесли.
    Знову тихо навкруги,
    Шелестять однi луги.
    I наряду час пройшов,
    Спатоньки ти теж пiшов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12407

    7 квіт. 2022
    Мартиненко Ірина
    Україна - наша рідна Земля!!
    Благаю, Боже,  поможи,
    Хай буде мир на Україні,
    Хай сяє сонце навкруги,
    Хай пахнуть трави на землі.
    Повітря чистим будь, без диму
    Щоб можна спать лягти спокійно ,
    Та нам наснились гарні сни.
    Хай янголи прийдуть з небес,
    Та вкриють Україну,
    Щоб жоден ворог вже не зміг,
    Порушити наш спокій,
    Щоб сміх дітей почути знов,
    Ніхто з них не ховався,
    Щоб люди вийшли з укриттів,
    Щоб наші воїни прийшли
    Додому без ушкоджень.
    Благаю, Боже поможи,
    Хай нас почує цілий світ,
    І знає, що ми варті
    Та маєм право на життя
    Як будь яка людина,
    Що будемо ми захищать
    Поки не станем вільні,
    І страху в нас зовсім  нема,
    Бо то є рідная земля,
    В якій ми народились!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12408

    7 квіт. 2022
    Ігор
    Ще вчора тут...
    Радість від звільнення помножена на нуль мовчанням мертвих,
    Заглушена беззвучним криком підвалів та лісів.
    Як тут без ліку картин життя чудових стертих
    Руками ерефійських вірних псів.
    Ось тут учора грались діти на подвір’ї,
    А вже сьогодні – руки за спиною та обірване життя.
    Ще вчора так було. Не витерли ще кров з руків’я
    На вбивство благословенного московського ката.
    Розбите місто і спустошена земля,
    Яка учора ще щастя й радість на собі носила.
    Тут вщент розбилися ілюзії кремля,
    І так багато ангелів знайшло тут свої крила.
    Це та земля, де сиві діти матерів ховали,
    Де за харчами вслід граната у підвал летить.
    Усе, що так любили й довго будували,
    Тобі  марою спогадів гірких лиш на душі палахкотить.
    Та є ж та справедливість все - таки на цьому світі,
    І крок Розплата все пришвидшує вперед.
    Вже скоро дуже до загарбників в лахмітті
    Розплати лютої прийде черед!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12409

    7 квіт. 2022
    Олег Козюк
    Тавро ганьби
    Тепер росія буде вічно жити,
    З тавром ганьби на лобі- “Україна”.
    І час прийде за все платити,
    Прощення вимоляти на колінах.

    Но хто її простить, прокляту і забуту,
    Орду що пила українську кров.
    І буде їх в віках тяжка покута,
    Щоб не було спокуси воювати знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12410

    7 квіт. 2022
    Едуард
    Козацький заповіт
    Як загину, не ховайте мене в домовині,
    Бо не вмре козацька слава довіку від нині.
    А козак у іншім світі не знайде спокою,
    Якщо кине, навіть вбитий, своє поле бою...
    Пощастить ворожій міні в прах мене порвати,
    Ви зберіть, брати, той порох, зарядіть гармати...
    Може статись, підлі орки мене закатують,
    Тими муками годуйте вашу лють святую....
    Влучать в серце, кров проллється як метал із горну
    Пофарбуєте бандеру ней в червоно-чорну...
    Коли ж сонце перетворить ворогів у пару,
    Це пророцтво в нашім гімні та словах Джохара.
    Кров ворожу понесе Дніпро за пороги,
    Тоді підуть наші душі з Кобзарем до Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12411

    7 квіт. 2022
    Андрій
    Без назви
    Квітень місяць на дворі.
    Кінець холодів й морозів.
    Знову сонце у зеніті, теплої пори.
    Ой, виходь люди добрі.
    На сухі дороги.
    Та шукайте молоді, любові  і згоди.
    Будьте добрі, будьте щирі,
    Бо, на стали тяжкі часи,
    Хтось воює, хтось хворіє,
    Хтось, руйнує плани всі.
    А я не  журюся,
    Я, дивлюсь ясно на світ
    Буде знову завтра сонце.
    І зрадіють покоління всі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12412

    7 квіт. 2022
    Ірина Мартиненко
    Слава Україні!
    Промінчики сонця яскраві,  на небі сяє блакить,
    Хай наша земля українська постане в силі своїй!
    Хай ворог біжить якнайдалі,  бо що він у нас загубив?
    Народ український міцний та армія мужня в нас,
    Нікому нас не здолати,  хто хоче  зневолити нас!
    Дух українців сильний,  земля наша теж за нас!
    Тому тікайте подалі, доки ще у вас час!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12413

    7 квіт. 2022
    Крикливець Людмила
    Каяття
    Чи є в тиранів каяття?
    Не було в жодного й немає.
    Хоча в історії життя,
    Злочинців кара доганяє.
    Це буде потім… А тепер,
    Коли в дзеркалах – очі страху,
    Коли безумство руських сфер
    Не залишає вибір шляху
    Вкраїнцям  рідної землі
    До миру  в спокої й теплі,
    До вітру волі на вітрилах
    У древнім Києві на схилах.
    Бо знову - час випробувань,
    Брехні  цинічної підлоти
    З московських офісів  і бань,
    Кремлівсько-Думної  гидоти.
    Знамо,  москвитів сотні літ
    Дратують вперті українці.
    Їх європейський родовід,
    Талант і врода в кожній жінці.
    Знання і мудрість, і культура
    Та й мова, що маніжить слух.
    Хоча, здається, їх натура
    Слів наших не бере й на дух.
    Як не виносить нашу славу
    І  все зростаючу  державу.
    Проте, сусіда не змінити.
    За краще в злагоді з ним жити…
    Не так вдалося, як гадалось.
    В Росії знову диво сталось,
    Бо виріс з  ВИШКРІБКА – ТИРАН,
    Надія й слава росіян,
    Якому ревно б’ють поклони,
    Забувши правду  і закони.
    Чи їм замало крові, сліз?
    Куди їх  демон зла  заніс?
    Аби засіяли трунами
    Свої простори поряд  з нами?
    Аби сиротами ставали
    Ще ненароджені сини?
    Й несли в покуті гріх війни,
    Яку почав їх цар садизму,
    Кривавий викидень фашизму,
    Ущербний  духом боягуз,
    Що у минулому загруз.
    Народ і ближніх – зневажає,
    Себе на трупах  величає.
    Отож, гуртуйтесь, УКРАЇНЦІ!
    Нас кличе голос прадідів,
    Аби запал наш не згорів
     І ми не впали на колінці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12414

    7 квіт. 2022
    Крикливець Людмила
    Біль війни
    Російські орки, їх брехня
    Не зломлять духу українців,
    Бо в їх серцях – вогонь, броня
    І гасло: «Знищити чужинців!».

    Звільнити край від лжебратів
    Великоруської держави –
    Цих диких варварів, рабів
    Без честі, совісті і слави.

    Не здатен генотип орди
    Змагатись з кодом непокірних.
    Вони зітруть його сліди,
    Очистять світ для чесних, вільних.

    І засміється Україна
    Очима матерів, дітей.
    І в щасті розцвіте родина,
    І заспіває соловей
    Біля новітньої оселі.
    Міста збудовані, веселі
    Вкарбують  в пам'ять біль війни,
    Яку здолали їх сини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12415

        Долучайтеся!Кожен
     вірш, кожен рядок, кожне слово – це вже частина Української історії.
    Після нашої перемоги, майбутні покоління мають пам’ятати крізь що ми
    пройшли та надихнутись відвагою і героїчною боротьбою. Долучайтеся до
    культурної спадщини й додавайте свої твори, адже ми точно знаємо, що
    війни закінчуються, а поезія – ні.Додати свій вірш

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12783

        Поезія Вільних - Міністерство культури та інформаційної політики України

        Долучайтеся!Кожен
     вірш, кожен рядок, кожне слово – це вже частина Української історії.
    Після нашої перемоги, майбутні покоління мають пам’ятати крізь що ми
    пройшли та надихнутись відвагою і героїчною боротьбою. Долучайтеся до
    культурної спадщини й додавайте свої твори, адже ми точно знаємо, що
    війни закінчуються, а поезія – ні.Додати свій вірш

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12787

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Скоро закінчиться війна
    Скоро закінчиться війна,
    І зацвітуть тюльпани.
    Засяє сонечко у нас,
    Розтануть чорні хмари.

    І будуть посмішки в очах,
    Та щастя до нестями.
    Наповнимо радістю серця,
    Загоїмо в душах рани.

    23.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12814

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ВАМ ТУДИ… В СЛІД ЗА КОРАБЛЕМ
    - «Та не пішла б ти – «СТАРА РАША»
    - В слід за «Російським кораблем»!!!
    - Доки, ти будеш сунуть носа?
    До мирних жителів – людей.
    - На тобі кров, дітей невинних …
    В сльозах їх рідні потопають.
    - Сьогодні  плаче вся країна,
    - Бо її «Діти» помирають…
    - Ніхто тебе не забуває…
    - Та щохвилини – проклинає.
    Прокльони людські – зброя сильна!
    Від цих прокльонів ти й – згинеш!
    - В сльозах та крові – захлинеш…
    20.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12815

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Так це війна
    Так це війна...
    Але ж життя продовжується, люди!
    Ось за вікном уже прийшла весна,
    Та прилетіли журавлі й лелеки.

    Розквітли перші вдома квіточки,
    Промінчиками сонця обігріті.
    На вулиці деінде діточки,
    Гуляють та щось весело щебечуть.

    Не за горами вже і посівна,
    До неї треба встигнути приготуватись.
    А господарочкам завзятим,
    Вже на Великдень слід налаштуватись:

    - На Олексія винести картоплю,
    - Прибрати в хаті,
    - Штори перепрати,
    - А на останок посадить городи.
    Та просто жити...
    І це щастя....

    30.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12816

    8 квіт. 2022
    Олександр
    Зітхав стурбовано весь світ  - коли Нас всіх бомбили
    Зітхав стурбовано весь світ
    - коли Нас всіх бомбили,
    Коли снаряд летів
     - в пологовий будинок,
    І малих дітей, батькі їх хоронили.
    Відводив очі Шольц, Макрон
    - коли благали зупинити...
    І НАТО, яке не взмозі
     - небо нам закрити.
    Коли серця в унісон -
    Мов барабани б'ються.
    А люди від серен - в ночі
    В підвалах тісно жмуться...
    Чому, ми б'ємось і стоїм -
    як воїни при Фермопілах?
    Весь світ - не розумів,
    Давали три дні
    нам від сили...
    І занепокоїння десь там
    змінилось  соромом
    Перед нами...
    Українців - ніхто не поховав
    Коли вже весь Світ - ховали.
    Україна, ще стоїть...
    І ще стоятими віками,
    До поки живе наш рід!!!
    Не зламний ворогами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12817

    8 квіт. 2022
    Зоя Гурбанова
    Я проклинатиму
    За кожну вкраїнську дитину,
    За кожну людину, що загинула.
    Я проклинатиму ту скотину,
    Котра війну цю кляту затіяла.

    За кожну квіточку зім»яту,
    За зруйновану кожну хату,
    За те, що спокою не матиму,
    Я вас, росіяни, проклинатиму.

    За життя в укриттях та  підвалах
    За виття сирен та вибухів спалах.
    За постріли хлопцям у спину
    Я проклинатиму кожну російську скотину.

    За недоспані  тривожні ночі,
    За сльози матерів та дівочі.
    За  покинуту квартиру та хату
    Я проклинатиму рожу російську пихату.

    За кожну вбиту твариночку,
    За кожну ненароджену дитиночку.
    За кожного нашого захисника.
    Доля ваша буде бридка!

    Да бодай вами пранці вдавилися,
    Щоби ніколи ви на світ  не народилися.
    Щоб вам щастя зроду не знати.
    За те, що насмілися нас убивати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12818

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    НИЗЬКИЙ УКЛІН – ГЕРОЯМ НАШИМ
    Прекрасний день...
    Чудовий ранок...
    Спасибі, БОЖЕ за ще один світанок!
    Зате, що ми сьогодні встали,

    Та, що вночі спокійно спали.
    Низький уклін - Героям нашим,
    Що спокій наш остерігали,
    Що берегли й оберігали.

    Хранили нас охороняли,
    Не їли та недосипали,
    А часом зовсім не лягали.
    За нас із Вами воювали,

    Та героїчно захищали,
    Всі ночі нас від ворогів.
    Низький уклін!
    28.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12819

    8 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    #Zaрешётку
    Главное, чтоб Путин Вова,
    Словно мальчик из анекдота,
    Наигравшись уж в войнушки
    Не скосил под идиота.
    Чтобы все убийства, подлость,
    Взрывы, выстрелы и зверства
    Мир судил и мир запомнил,
    Их цена лишение детства.
    Голод, холод и насильство,
    В городах многих блокады
    Вам не будет, чем гордиться,
    Чтоб устраивать парады.
    Слезы, плач, тихие стоны,
    Их цена – ваше гонение.
    Вы отрезаны от мира
    Вызываете презрение.
    Будто, нация дебилов,
    Плюшевые медвежата,
    Ваша правда – пропаганда,
    Нет мозгов, сплошная вата.
    Вам вливают чушь собачью
    Попов и Скабеева,
    Принимаете за правду.
    Занавес. Дуб – дерево.
    Ой, забыла Соловьева,
    Он же тоже Вовочка.
    Из-под путинской указки
    Вьётся, как верёвочка.
    Главное, чтоб мир вернулся,
    Чтоб закончилась война.
    Чтобы Путина достали
    Из Кремля иль бункера.
    Главное, чтоб Путин Вова
    И его марионетки
    Пред судом Гааги встали,
    Не у власти сидеть, в клетке.
    08.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12820

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Україна
    Мальовнича, чарівна,
    Яка ж ти красива !
    Наша, ненька, неповторна.
    - Рідна Україна…

    Краєвиди незрівнянні,
    Усюди ти маєш.
    З дня у день наші серця,
    Й душі надихаєш.

    10.03.2022р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12821

    8 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Фронти війни
    Немає потреби мстити й клясти,
    Спрямуй  свої сили у молитви.
    Бачить Всевишній, як завдають кривди
    Повернить їм все до останньої крихти.
    Звертаюсь до тебе, того, що в безпеці
    Пітьму не рости в своєму серці.
    Ти краще за воїнів тихо молись,
    А кара знайде всіх, я знаю, колись.
    Бо правда зійде, як на полі пшениця.
    У небо злетить – вона вільна птиця.
    Відкриються очі, упадуть шори
    Правда підкорить усі простори.
    Газети і радіо, сайти, статті
    Всі методи добрі у боротьбі.
    Та щира молитва рятує людину,
    Що просить за землю і за родину.
    Воюємо далі, не сходим з дороги
    Певно крокуємо до Перемоги.
    08.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12822

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    Щаслива Україна
    Коли закінчиться війна,
    Розквітне все немов в раю.
    Прокинеться країна
    Ура - я знову вільна!

    І заспіває соловей,
    Зозуля закує в саду.
    І знову вечеря за столом,
    З родиною гуртом в саду.

    03.04.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12823

    8 квіт. 2022
    Аліна
    Мир, Жизнь, Любовь!
    Охвачен пламенем наш разум
    И пишем по утрам: "Кто жив?
    Все целы?".. вопреки стараньям -
    Врагов, ворвавшихся в наш мир?

    Родные, близкие, соседи,
    Вы живы?! Как же рады вам!
    За семь ночей и дней военных
    Мы оценили - Жизни дар!

    Всё остальное - отвалилось
    И больше не терзает нас!
    Под свист ракет - объединились,
    Под звук сирен - смирились: прав

    Конечно, прав был наш Создатель,
    Учивший в прошлом чрез Христа:
    Искать пути, чтоб мир наладить -
    В себе(!), Любовь объяв сполна!

    Какие б ни были искусы
    Вокруг, - не верьте, - ерунда!
    Одной Любви дана лишь Сила -
    Мирить сердца, когда война!

    Любовь - прощает, исцеляет,
    Спасает разум ото зла,
    Цветные лоскутки сшивает
    Различных судеб, как игла,

    Сшивая  - в Целое, к Единству
    Нас побуждая всех идти,
    Не поддаваясь мерзким, слизким
    Словам - "Добру - не победить"!

    И не такие были "ночи"
    На бренной Матушке Земле,
    Но всякий раз Священный Подвиг
    Их разгонял, впуская Свет!

    И Свет господствовал сияя,
    Так хватит мрачно унывать!
    Земляне, братья, призываем
    Пора в защиту нашу стать!

    Одним - не справиться нам! время,
    Увы, не повернуть уж вспять...
    Спасайте Украину смело,
    Если хотите мирно спать!

    Зло слишком долго издевалось,
    Бомбило страны, города...
    Коль не спасёте нас, то завтра
    Встречайте - дома вы Врага!

    Его амбиции  - безмерны,
    И аппетит - не утолить!..
    Земляне! Мыслимо ль "военный"
    Режим повсюду нам вводить?!

    Пора нам зло загнать в берлогу,
    Предав его - Суду Небес!
    И с чувством радостной Свободы
    Провозгласить Мир на Земле!..

    Мы ж - не сдаёмся, свято верим:
    Наш дух - не сжечь, не разбомбить;
    Народ украинский примером
    Всем станет - как Добру служить!

    Как песни петь в любые годы,
    Как сеять хлеб и побеждать
    Удары зла - бесповоротно,
    Как - Жизнь любить и прославлять!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12824

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    УКРАЇНА ЗАЖИВЕ
    Намалюю веселкою,
    Нам погожі будні.
    Дуже гарні вихідні,
    Чудове майбутнє.

    Заживемо гарнесенько,
    Й будемо співати.
    Будем нашу Україну,
    Весь час прославляти.

    12.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12863

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    НЕ ЗДАМОСЯ
    Не здамося!
    Не думайте!
    Розвіються хмари.
    Будем вільно панувати,
    У своїй державі.

    А, що було 24.02.2022 року
    - Будем пам'ятати!
    - "Віддячимо за кожного"...
     А поки, що культурно скажемо:
     РУСЬКИЙ ВОЄННИЙ КОРАБЕЛЬ - ІДИ .. ...
    -  «Бо ми кістьми за Україну ляжемо!»

    04.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12866

    8 квіт. 2022
    Іван
    Місто Харків
    По 50-й параллели ракетами, снарядами,
    По 50-й параллели бомбами и градами.
    Мир же увидев, содрогнулся,
    А город Харьков не согнулся!

    Застонала Матушка-Земля:
    Обезумели воители Кремля!
    На 50-й параллели танками,
    На 50-й параллели десантами.

    А город Харьков выстоит,
    Разрушенное выстроит.
    На 50-й параллели будем мы встречаться,
    И город Харьков нам будет улыбаться!

    Для тих хто забув або не знає:
    Харьков является самым крупным городом на 50-й параллели северной широты.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12867

    8 квіт. 2022
    Ремінний Павло
    Без назви
    Зимні дерева стрічають війну,
    Легкість, розкутість відходять на потім.
    Природа пручається вітати весну,
    Ми не розслабимось,
    А поки :
    Сніг летить пінопластом,
    Змішаний з потом наших військових,
    І в крові окупанта,  щедро, 2/3, здобрений
    Заповнюють Україну,
    Як пляшку з коктейлем Молотова,
    Безжальну, для всіх завойовників
    А в повітрі :
    Передріздвяний настрій.
    І в очікуванні свята ,
    Ми переходимо в наступ.
    І новий день перемоги,
    Припаде ось-ось і настане.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12868

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    НЕ ЗДОЛАЄ УКРАЇНЦІВ
    Не здолає українців,
    Ні орків навала.
    Ані зле вороже серце,
    Ні, ворожа слава.

    Бо, як лихо наступає,
    Ми всі патріоти.
    В об`єднанні наша сила,
    А свобода в слові.

    10.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12869

    8 квіт. 2022
    Валентина
    ПІДІЙМАЙМОС БРАТТЯ
    Підіймаймось браття,
    У цьому ми сила.
    Підемо у наступ,
    - Усі на Росію.

    Будемо їм мстити,
    За нашу країну.
    Вирвемо із пазур,
    Нашу Батьківщину.

    Дамо супостату,
    Все, що заробили.
    Не буде їм миру,
    Бо, не заслужили.

    Будемо жити вільно,
    Вічно панувати.
    Бо, ми – Україна.
    Хай усі це – бачать.

    13.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12870

    8 квіт. 2022
    Наталя Паславська Сорока
    Бучанські квіти
    Бучанські квіти ніколи тепер не зав'януть.
    Врослися корінням у горло і стали  комком,
    Ніхто не зламає їх стебла і час  не зариє ту яму,
    Де в братській могилі  сплелись між собою вінком
    Холодні ті квіти. Як ті бездиханні лиця.
    І колір тримають дитячих  відкритих очей
    Глибоких, як небо. І тихих, як води в криницях.
    Глибоких і тихих. Аж тиша гризе і пече.
    Ті квіти покручені. В різаних ранах і шрамах
     Пропалена шкіра. Зав'язані руки вузлом.
    Бучанські квіти не спатимуть.
    Зв'яжуть такими ж вузлами
    Злякані очі тварюк, що зробили їм зло .
    Сотні могил поміж вулиць.
    Кожна хата смертельна, як клітка.
    Дивляться людству в очиська. Земля аж гуде.
    Бо кожен із нас може впасти, як бучанська квітка
    Поки можна у світі так просто вбивати людей.
    Летіть, квіти, летіть. Вас більше ніхто не замучить.
    Час від часу  вкривайте нам небо, як ключ. Жравлиний ключ.
    Уламки від кожного з нас поховані зараз у Бучі.

    Скільки ж треба закопаних тіл? Скільки треба закопаних Буч?
    Скільки треба молити, кричати і вити?

    Не зав'януть ніколи.... Бучанські Квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12871

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ПРИЛЕТІЛИ ЖУРАВЛІ
    Прилетіли журавлі,
    Цією весною.
    Та не радісно мені,
    З цією війною.

    - Вкрали орки !
    Нашу весну.
    Нема ніде толку...
    - Щоб ви падлюки,
    Вік так жили!
    Як загнані вовки...

    21.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12872

    8 квіт. 2022
    Алєкса
    Незборимі...
    А ввечері сумно,                   а ввечері тяжко...                    По тілу гарують скажені "мурашки"!                 Гарують, "зжираючи" душу і тіло, на голови людям щось знов прилетіло!?                 Отямся  сатрапе, ординська звірюко!     Чому замість серця в тобі каменюка!?                    Бодай не діждавсь ти наступної днини!                Пів світу благає твоєї кончини!
    Якою б не стала важкою дорога, на військо чекає моє - ПЕРЕМОГА!!!   Вітчизно моя - ти в віках незборима!
    ЗемлЕ моя рідна, моя УКРАЇНО!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12873

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ОДНОГО РАЗУ Я ПРОКИНУСЬ
    Одного разу… я прокинусь.
    І зрозумію.
    Все скінчилось.
    І посміхнуться очі без війни.
    В обійми матерів…
    - Впадуть їх змучені сини.
    - І будуть сльози…
    Тільки щастя!
    - А їх вуста… потонуть,
    В скронях сивини.
    І тихо - тихо прошепочуть:
    Нарешті!
    - «Любі ви прийшли з війни»…
    - І світлим, знову, стане ранок.
    - І знов на ранок буде кава.
    А поряд рідні:
    Батько, чоловік та їх сини,
    І більш ніхто - нікого не вб'є.
    А Україна як той птах Фелікс,
    Вся переродиться,
    Та знову в мирі оживе.
    І тихо - тихо... ніч прийде...

    06.04.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12874

    8 квіт. 2022
    Валерій Гангало
    Без назви
    Розквітають сади на теренах країни,
    Стрімко сонце здіймається ввись,
    А десь гинуть сини України,
    Кращі з кращих - такий їх кінець.

    Вони кинули все у Європі,
    Коли ворог в країну прийшов,
    Бо не може народ наш дозволить
    Щоб його заганяли в ярмо.

    Міцно зброю руками тримали,
    Гідно ворога били в чоло
    Щоб в країні життя процвітало,
    А не ворога клятого зло

    Ви пробачте нас, тато і мамо,
    Що не всі повернемось живі,
    Землю й мир треба нам захищати
    Від проклятої тої чуми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12875

    8 квіт. 2022
    Нестеренко Тетяна
    До україського народу...
    Дозволь мені, мій обездолений народе,
    сказати все як є,
    у мене на душі.
    Що кожен день,
    руйнують серце перестороги.
    Що кожен день тебе я бачу в сні.

    Черговий день,
    і восьмий рік вже поспіль,
    ми звикли слухати новини про війну.
    Ворог здійснив вчерговий раз вже обстріл
    Ну як же я тебе убережу?

    Якби могла собою б тебе вкрила,
    Якби могла, усе якби могла.
    Моя душа давно вже Україна.
    До цього я такою не була.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12876

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ЖИТТЯ У БЕЗЛЮДНОМУ МІСЦІ
    «БРАТИ» Чорнобиль захопили,
    Рвонули всі туди щосили.
    - Осіли там…
    - Окопи рили…
    І не позаздриш тим «мозкам»,
    Що мислили химерний план.
    Швидко в орків ставсь «Колапс»,
    «Коту під хвіст ввесь план подавсь».
    За ним туди ж пішов їх «Фарс»,
    Не той «Фінал» в орків ставсь.
    Від радіації злягли…
    Ледь ноги звідти потягли,
    Кивали пяти як могли.
    Аж в Білорусію втекли.
    - Що ж більш Чорнобиль не по зубах,
    Пихатим нашим ворогам.
    - Краще тікай москаль від нас,
    Рятуй безмозкий хто, ще зоставсь.
    - Рятуйте шкури…
    - Є, ще час…
    Бо ворог ваш – сильніший вас.
    - Вони, ще вам покажуть клас…

    05.04.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12877

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    РІДНИЙ КРАЙ
    Квіти, річка, море, гай.
    Все це наш чудовий край.
    Люби його, оберігай!
    Ціни його та захищай!

    Вір у нього, довіряй!
    Ворогам не віддавай!
    І завжди про нього дбай,
    Та ніколи не лишай.

    07.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12879

    8 квіт. 2022
    Netania
    Янголята
    Розполохані мрії дитячі
    вусібіч розлітаються вмить.
    Діти плачуть, дорослі плачуть.
    Все довкола двигтить і горить.
    Де сховатись від звіра лихого?
    Як свої зберегти життя
    і якому молитись богу,
    коли звір пазурі простяг?
    Зазіхнув на святе і чисте.
    Розбомбив і згубив вогнем.
    Янголята летять над містом,
    над гірким материнським плачем.
         Малюки, малюки...
         Не розплющать оченята.
         Малюки, малюки
         здійнялися на крилята.
         Сум лихий, біль тяжкий
         звір приніс у кожну хату.
         Малюки, малюки -
         найдорожчі наші втрати!
    І не буде прощення вбивцям
    за перерваний серця стук,
    за оті янголині крильця
    й за тяжку гіркоту розлук.
    Хтось із вбивць поверне додому
    і радітимуть, що живі.
    І обіймуть синів і доньок
    їхні руки у нашій крові.
    Їх обіймуть щасливі мами
    і вони їх теж обіймуть
    закривавленими руками,
    що вбивали і ще уб"ють...
         Малюки, малюки!
         Не пробачим не забудем!
         Малюки,малюки -
         пам"ятати вічно будем.
         Захлинеться земля
         кров"ю москаля-убивці.
         За убитих малят
         і за янголині крильця...
    09.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12880

    8 квіт. 2022
    Нестеренко Тетяна
    Українським воїнам
    Ви України славної сини,
    Ви Ангели земні, що
    ходять поміж нами.

    Коли ж наш час прийшов
    зустрітись з ворогами.
    Ви перші стали на захист
    цій землі,
    І ми згадали, чиїми є
    синами.

    Свободу й волю мужньо
    боронили,
    Не проронивши жодної
    сльози.
    Бо це і є, напевно, Україна.
    А Ви величніїї її сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12881

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    РОСІЯНИ - МОСКАЛИКИ
    Росіяни - москалики,
    Що ж із вами стало?
    Говорили, що ми друзі,
    Та брати держав, ми.

    Одумайтесь !
    Схаменіться !
    Тікайте додому...
    Доки лихо не настало,
    І з вашого боку...

    01.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12882

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ЗОЗУЛЯ
    Сидить зозуля та співає,
    На краю оселі.
    Накуй Україні довгі роки,
    Та всі дні веселі.

    Побажай людям здоров'я,
    Та щастя в родини.
    Миру в нашу Україну,
    В нашу Батьківщину.

    02.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12883

    8 квіт. 2022
    Марія Федчук
    Без назви
    Герої і сумна статистика -
    Між ними надто тонка грань.
    На відстані одного вистрілу,
    На видосі одного "блять".

    Це треба на холодну голову
    Робити відчайдушний крок.
    Ти можеш легко стати спогадом
    Або натиснуть на курок

    Й змінити разом хід історії.
    Це не азарт, тут треба глузд,
    Терпіння, витримка бездонні,
    Але це треба крізь "боюсь".

    На описи безстрашних воїнів
    Не витрачала би я слів.
    Я вірю в тих, хто йде без гомону
    І зважує свій кожен хід.

    Люблю стратегію і тактику,
    І мудрість всіх, хто у бою,
    Хто ходить по усіх галактиках
    І зброю просить для ЗСУ,

    Чий кожен порух, кожне рішення
    Рятує часточку життя.
    Як весь народ без перебільшення
    Без жодних меж тепер сім'я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12884

    8 квіт. 2022
    Netania
    Без назви
    Мої синички вже співали Телегіза...
    Заходило тепло, гонило зиму.
    Аж тут з усіх боків, із Білорусі, з Криму,
    кацапське бидло в Україну лізе.
    Здригнувся ранок і притихли птахи.
    Міста вогнем зітхнули й болем.
    Кацапи думають - ми помремо від страху.
    Стріляють по будинках і по школах.
    Вони прийшли нас тут асвабаждаті!
    Звільняють від життя і від спокою.
    Тепер у кожній, кожній нашій хаті
    живе ненависть до пуйла з його ордою.
    У них тут вороги! Вони сюди війною!
    Ми жодного із вбитих не пробачим!
    Спочатку виб"єм вас,
    а потім вже поплачем...
    Коли повернемо собі ясні світанки
    і перемогу відсвяткуєм радо.
    А поки що, лови, орда, снаряди.
    Це за Софійку вам, а це вам за Іванка!
    27.02.2022.
    (У вірші згадуються розстріляні російськими окупантами діти -  Софійка та Іванко Федько)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12885

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    БОЖЕ БЕРЕЖИ УКРАЇНУ
    Скільки смертей…
    О, БОЖЕ правий!
    Кріпись ріднесенька
    Державо!

    Ще не таке переживала,
    Моліться, люди, до небес!!!
    Щоб подививсь БОГ,
    І ВОСКРЕС…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12886

    8 квіт. 2022
    Нестеренко Тетяна
    Україна
    Тебе люблю, моя прекрасна Україна!
    Тебе одну у серці бороню,
    Я не віддам тебе в полон
    нікому,
    Ми проженем оту
    московськую орду.

    Ще слави стане дух посеред
    нас.
    І ми згадаєм оборони час.
    І як не раз,
    у бій ішовши,
    загартувалась кров у нас.

    Ти нашій обороні вічний
    заклик,
    Ти гарт до бою,
    вдень і уночі,
    Ти сила духу й перемоги
    заклик,
    Ти Україно, нас лиш
    бережи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12888

    8 квіт. 2022
    Мілла Денчик
    Ти ж цього хотів "русскій брат"
    Ти ж цього хотів "русскій брат" ,
    зруйнувати моє рідне місто.
    Убивати моїх земляків,
    потішаючись з крові невинних.

    Ти ж цього хотів "русскій брат",
    обгорілих трупів своїх же солдат.
    Мирних жителів гнів і кара,
    на голови ваших рєбят.

    Чи надію ти мав на інше,
    квіти, горілка, на площі парад?
    Після гибелі сотень і зруйновані хижі?
    Помиляєшся ти "русскій брат".

    І ти зовсім не янгол миру,
    а століттями підлий хижак.
    Нищив мою культуру та віру,
    Сатана твоє справжнє ім'я.

    Тож послухай мене окупант.
    За століття убивств і терору,
    кров, репресії та геноцид.
    Наша відповідь буде жорсткою,
    вогонь правди РФ спепелить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12891

    8 квіт. 2022
    Валентина ПАВЛОВА
    ТІЛЬКИ З БОГОМ
    Тільки з БОГОМ, більш ніяк,
    Тільки правдою, тільки так.
    Ворога ми подолаємо,
    - «Із землею їх зрівняємо!»

    Витуримо назавжди геть!
    - На Росії ставимо хрест!
    Перепишемо глобус й карту.
    - Більш не буде місця «ЦАРСТВУ»...

    09.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12892

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    Куля не візьме слово
    Куля не візьме слово
    І шабля тут не спасе
    Слово обов'язково
    Непотріб з шляху знесе,

    Бо в слові велика сила,
    Воно безсмертне, як Бог,
    Воно одягає крила
    Навіть коли вони в борг

    Нічого вже не змінити
    Воно народилось і все
    Слово приречене жити
    Його за вітром несе

    Воно було на початку
    Бути йому і в кінці
    Крутиться коліщатко
    Не втримати слово в руці

    І в кого закрався намір
    Стати у слів на шляху
    Це ніби зневага до Бога в храмі
    Кажу це мов на духу

    Не лийте дурної кулі
    І шаблю сховайте свою
    Ліпше спитайте про вік у зозулі -
    Програєте в цьому бою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12963

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    К@цапський, звуковий політ!
    Ніхто вас не боїться переброди!
    Самі від атому підете на той світ!
    Зупиняться усі ваші заводи!
    К@цапський, звуковий політ…

    Зі свистом куль обвалиться система!
    Це лиш початок вічного кінця!
    Залишиться одна дилема:
    "Та як же так!? За що!? Біда!!!"

    Свинячі виски хай в кремлі лунають…
    Хай істерія атомна ричить!
    Погрози путінські нас не злякають!
    Бо маємо Господній щит!!!

    Ох, нерозумні! Цукром не спасетесь!
    Нікчеми! Гірше сарани!
    Всім продовольством ви не запасетесь!
    Відчуєте всі наслідки війни!

    І хоч лякається уся Європа
    Пред смертних, атомних погроз…
    Росіє, ти є голо попа!
    Не боїмося ми!!! Для нас ти лиш пронос!

    Не страшно нам! Чому!? Відомо!!!
    Довірили ми Господу себе!
    Бо не спрацює кнопка,- ми оскома!
    Європо, з Богом будь! І Він спасе!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12964

    8 квіт. 2022
    Марія
    Біль
    Плачу гірко коли Бучу,
    Бачу всюди у фейсбуці,
    Бородянка й Гостомель...
    Скільки ж горя ви  пізнали...
    Важко нині вас  впізнати ,
    Бо бомбили вас кацапи,
    Руйнували і вбивали,
    Обкрадали й мінували,
    Потім крадене в будинках
    Вороги гребли в кишені,
    Бо нормально для кацапів
    Вкрасти щось, чуже забрати,
    Ми нарешті визнаємо:
    Геноцид змінив обличчя,
    Має явне він коріння,
    Тільки зараз вже відкрито,
    Нас вбивають ці тварини,
    Де в них серце, де в них жалість,
    Ніц людського там немає,
    Там жадоба убивати,
    Там жорстокість і насильство,
    Проте правда лиш за нами,
    Сильні духом, нездоланні...
    Ми-не браття, ми окремо,
    Ми єдині й непохитні,
    Забирайтась геть з Вкраїни!

    (08.04.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12965

    8 квіт. 2022
    Надія Холод
    Засівають поле хлібороби...
    Засівають поле хлібороби…
    Хоч гримлять гранати, кулі дроби…
    Бо непереможні, нездоланні!!!
    Засівають хлібом поле зрання…

    Бо ці руки в золоті колосся,
    Можуть пестити дітей волосся…
    Можуть Землю рідну обійняти.
    Виглядає з лану стара мати…

    Славні предки духом закріпили!
    У нащадків їхня воля й  сила!
    Нездоланні та непереможні!
    Забуяють хлібом поля "вольні"…

    Задивлялася так пильно на пшеницю…
    Йшла по полю молода вдовиця…
    Хай колоситься, нехай буяє…
    Погляд його знову пригадає…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12966

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    На порозі стояла війна
    Твої губи тремтіли, як листя на вітрі,
    Очі ніби набрались дощу,
    Звичне слово "люблю" - застигло в повітрі,
    Вітер стишився, потім вщух

    Світанковим мовчанням бриніла тиша,
    Стоголоссям звучала німим,
    І чим далі, ставала густіша й густіша,
    Страх, як перед ефіром прямим,

    Ми стояли, як скуті морозом. Застигли!
    А ні пари з вуст - тишина,
    Ще обітниць не було, а коси обстригли
    На порозі стояла війна

    Твої губи чомусь затремтіли сильніше,
    Сльози зливою по щокам,
    Ти стискала мене міцніше, міцніше
    Війни завжди на горе жінкам

    Мене кличуть іти, а ти криком тримаєш,
    Ніби бачиш останній раз,
    Роблю крок, ти вже ноги мої обіймаєш
    "Не тривожся! Рухатись час!"

    Поміж нас залишались квартали, райони,
    Поміж нас залишались міста,
    А перед очима - військові колони
    І твої тремтячі вуста
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12967

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    Йшов березень місяць
    Місту Чернівці та його жителям, які допомагали біженцям і переселенцям під час війни - присвячується

    Йшов березень місяць, хоч падав ще сніг,
    Зовсім незвична весна
    Її зупинити ніхто вже не міг
    І навіть ця клята війна

    Тримаю листівку у лівій руці
    І на звороті пишу
    Люблю тебе місто моє - Чернівці,
    За те, що тобою дишу

    За щирість людей, непідробну красу,
    За твій міський колорит,
    Любов твою в серці своєму несу
    На тебе лаштую свій ритм

    І де б не залишив я власні сліди,
    Куди б життя не вело,
    Запамятаю я назавжди,
    Твоє Чернівці тепло
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12969

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    Ти схилилась зірвати квіти
    Ти схилилась зірвати квіти
    Скам'яніла, застигла вмить
    Навіть зовсім шалений вітер
    Зупинився - не шумить

    Заворожена, заніміла,
    Ані подиху, ані слів,
    Страх приховувати не вміла,
    Він усю тебе обіплів.

    Із трави світилися очі
    Ніби в дзеркалі неба плин
    Таки був цей твій сон пророчий,
    Гіркотою запах полин.

    Він вертався з передової,
    Ти його зустрічати йшла,
    Ти не була іще вдовою,
    Нареченою тільки була.

    І від крику птахи злетіли
    Від надриву тряслась земля
    Наскрізь було прошито тіло
    Візерунки куль видно здаля

    Твоє серце на мить спинилось
    Підібрати слів не могла
    Ти навколішки опустилась
    І на груди йому лягла Ти схилилась зірвати квіти
    Скамяніла, застигла вмить
    Навіть зовсім шалений вітер
    Зупинився - не шумить

    Заворожена, заніміла,
    А ні подиху, а ні слів,
    Страх приховувати не вміла
    Він усю тебе обіплів

    Із трави світилися очі
    Ніби в дзеркалі неба плин
    Таки був цей твій сон пророчий,
    Гіркотою запах полин

    Він вертався з передової
    Ти його зустрічати йшла
    Ти не була іще вдовою
    Нареченою тільки була

    І від крику птахи злетіли
    Від надриву тряслась земля
    Наскрізь було прошито тіло
    Візерунки куль видно здаля

    Твоє серце на мить спинилось
    Підібрати слів не могла
    Ти навколішки опустилась
    І на груди йому лягла

    І здавалось, що сльози солоні
    Гоїтимуть рани від куль,
    Ти до ран прикладала долоні,
    І не слухала злих зозуль
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12974

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    Вставай Вітчизно! Молися мати!
    Люди України,- помолімося!
    І світло Неба для нас відкриється!
    Воїни Ангели зітруть навалу!
    Ми божі люди! І ми вже встали!
    Ніхто й ніщо нас не поборе!
    Будемо жити, як вічні зорі!
    Бо сам Господь нас захищає!
    Ми його діти і він нас знає!
    Усе проходить, всі лихоліття…
    Чергова битва в нашім столітті…
    Добро і зло, як день і ніч…
    Ми промінь Світла із тисяч свіч.
    Віра у Бога нас підіймає!
    Свята Марія плащем вкриває!
    Наш ворог лютий,- сам сатана!
    Міняє маски, страшна чума!
    В московських храмах він поселився,
    Народ російський вже з цим змирився…
    З нього малюють в церквах ікони,
    Росія вся, ніби у комі!
    Люцифер "путіч" вбиває віру!
    Іде знущання…і він це вміє!
    Ми українці! Духовні, сильні!
    Бачимо істину, давно прозріли!
    Вставай Вітчизно! Молися мати!
    Йдемо диявола перемагати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12975

    8 квіт. 2022
    Валерія
    Без назви
    Ті сльози текли не від вітру,
    Й не від того, що гриміла гроза.
    Вуста промовляли молитву ,
    Бо знали, буде ніч бойова.

    Ті сльози стікали від болю,
    Ті сльози текли від зусиль.
    За нашу славу, і свободу,
    Вже сотні солдат полягли.

    Я знаю, сльози скоро висохнуть,
    І прийдуть щасливі дні.
    Солдати живими повернуться,
    І вклонятся рідній землі .

    Я хочу сказати агресору,
    Що Україна - єдина країна.
    І гордість, та слава козацька не зламна,
    Бо в єдності наша сила .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12976

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    Перетирала в долонях
    Перетирала в долонях зовсім суху траву,
    Щось пульсувало у скронях, нагадуючи про вік,
    Погладила потім рукою стерню запашну польову,
    А він стояв перед нею - звичайний такий чоловік

    Він родом із міста, де й досі стріляють не по бляшках,
    Де час ніби зупинився і чути воронячий крик,
    Сліди від важкої праці помітні були на руках,
    Та дуже яскраві очі, мав ось цей чоловік

    Вона посміхнулася несміло, як самий найперший сніг
    Розтанула, заніміла, бо втратила горю лік
    Здається, що упізнала, і до її ніг
    Падав як камінь зі скелі, звичайний ось цей чоловік

    Траву перетерту в долонях - пустила за вітром геть,
    За звичкою відкидала непотрібну в житі метушню,
    Вона знову бачила сина - відступила від неї смерть,
    Гладила йому коси, як запашну стерню
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12977

    8 квіт. 2022
    Валерія
    Без назви
    З НЬОГО СМІЯЛИСЬ, ЙОГО ЗНЕВАЖАЛИ.
    ГОВОРИЛИ: « КОМІКАМ НЕ МІСЦЕ У ВЛАДІ!»
    НА ЙОГО МІСЦЕ ПРЕТЕНДУВАЛИ ІДЕАЛИ,
    ТА ВІН ДОВІВ, ЩО ГІДНИЙ ЗАЙМАТИ МІСЦЕ НА ЦІЙ ПОСАДІ.

    ВІН НАМАГАВСЯ БУТИ НЕ ПРЕЗИДЕНТОМ – А ЛЮДИНОЮ,
    Й У ІСТОРІЇ ЗАЛИШИТЬСЯ НА ВІК.
    ВІН ЄДИНИЙ, ХТО ЛИШИВСЯ З УКРАЇНОЮ,
    НЕ ЗЛЯКАВСЯ, НЕ ЗРАДИВ, І НЕ ВТІК.

    НЕ ДИВЛЯЧИСЬ НІ НА ЩО, ЗАЛИШИВСЯ З НАМИ,
    ГІДНИЙ ПРИКЛАД СИНА КИЇВСЬКОЇ РУСІ.
    ПЕРЕГОВОРИ З США ЗАКІНЧИВ СЛОВАМИ:
    « МЕНІ ПОТРІБНА ДОПОМОГА – НЕ ТАКСІ !»

    ЙОГО СИЛУ ВОЛІ НІКОМУ НЕ ЗЛАМАТИ.
    ВІН ЄДИНИЙ, ХТО ВІДІГРАВ У ЖИТТІ УКРАЇНИ ВАЖЛИВУ РОЛЬ.
    Я НИЗЬКО ВКЛОНЯЮСЬ, І ХОЧУ СКАЗАТИ:
    « ВИ НЕ ПРОСТО ПРЕЗИДЕНТ – ВИ ГЕРОЙ!»

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12978

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    Ніби Світ догори обернувся.
    Прокидаюсь вночі, ще дрімота…
    Душу давить безжальна скорбота…
    Я ще тут! Чи живу!? Виживаю!?..
    Буду далі!? Чи ні, ще знаю…

    Ніби Світ догори обернувся.
    Може це лише сон!?...Я проснуся…
    Паралельності вимір вражає!
    Може буду, чи ні, ще не знаю…

    Наче час на Землі зупинився…
    Наче кадри з кіно…душа кличе…
    Я жар птицею знов обернуся,
    Чи покину цей Світ!? Чи вернуся?..

    Тиша в небі…зорі я не бачу…
    Не лунають птахи…туги паща…
    Тяжкий роздум мій мозок терзає…
    Сенс життя, де ти є!? Господь знає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12979

    8 квіт. 2022
    Юрій Піжук
    Не відчуваємо болю
    Не відчуваємо болю
    І зневажаємо страх,
    І хмари, що затуляли небо, якісь стали зовсім кУці
    Ми вірим у власну долю,
    Що мчить на семи вітрах
    І не дає нудьгувати народу, коли ми всі разом, у злуці

    Усе коловоротом -
    Події, стосунки, сни
    І зовсім такі незвичні сюжети, як з фільму німого
    Готуємось, як перед взльотом
    По полосі весни
    Тримаємо міцно штурвал для перельоту прямого

    Позаду спалено все,
    Ми знову на новий щабель,
    Такими як ми були, не будемо більше ніколи
    І доля до сонця несе
    Повітряний наш корабель,
    Бо ми на відміну із всіх, свій страх у собі побороли
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12980

    8 квіт. 2022
    Валерія
    Лист сина воїна
    Як скоро час промайнув,
    Вже нема вечорів як колись.
    Та я ще, мамо , не забув,
    Як ти казала:" Синку, молись!"

    Я вже давно,мамо, не плачу,
    Хоч важко на душі у дні розлук.
    Щасливим буду, коли тебе побачу,
    І відчую запах найніжніших рук.

    Хіба ж зміг тоді я зрозуміти,
    Що мамина любов свята.
    Як важко, коли покидають діти,
    Ідучи у небуття.

    Забери мене в дитинство,мамо,
    Туди, де кораблі паперові пливли.
    Де сонечко рано вставало,
    Мамо, в дитинство мене забери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12981

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    Мовчить моя душа і плаче...
    Я залишаю Україну рідну,
    Кругом мелькають блокпости…
    Неначе кінокадри з фільму
    Часів Великої Війни…

    Мовчить моя душа і плаче…
    Ще раз не пройдений урок…
    Історія ніщо не значить,
    Людина не дала зарок!

    В наш час черговий фюрер виліз,
    Десь в підземеллі піджидав…
    Чекав…випробував на милість…
    Момент атаки підібрав!

    І в котрий раз усе по колу
    Іде історія людська…
    Кругом знущання, ріки болю,
    Бо світом править сатана!

    Міняються лише обличчя.
    Не має значення прогрес!
    Якщо не вивчимо уроки!
    Чекає всіх земний регрес!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12982

    8 квіт. 2022
    Сергій Осика
    Маріуполь березень 2022.
    Осколки бетона танцуют как черти,
    Снаряды и пули, вы ангелы смерти.
    С оскалом улыбки и бешеным взглядом,
    Кружат в диком танце, бросаются ядом.
    Их страшные стрелы достигнули цели,
    И те кто укрылся не все уцелели.
    Тела и живые с бетоном смешались,
    Я в центре событий и всё во мне сжалось.
    Но кто режиссёр и кто вдохновитель,
    Кто дикого танца живой исполнитель?
    Нам имя известно безумного старца,
    И как не старайся, но нам не сломаться.
    Наш дух, наша воля и все мы едины,
    За нами родные и вся Украина.
    Вдруг время застыло осколки упали,
    Снаряды и пули визжать перестали.
    С укрытий выходят свободные люди,
    Начнут всё сначала, как было не будет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12983

    8 квіт. 2022
    Тетяна Шинкар (ТСШ)
    Змінилось все
    Змінилось все. Тепер немає сенсу
    писати щось про те, що відгуло...

    Вже другий місяць сплять могутні Зевси,
    а ми невпинно хрестимо чоло,
    благаючи простити за минуле,
    зробити мирним забринівший день.
    Та свищуть над містами вражі кулі,
    що прилітають із чужих земель.
    І знов звучать оті сирени страху,
    і б"ються вікна, гаснуть світляки.
    Ховаємося під картонним дахом,
    де спали досі наче малюки,
    де ждали весен, що проженуть зими,
    щоб потім в літніх травах прорости
    червоним маком...

    ................................."Боже, трохи стримуй
    отой рашистській ненависний тиск. -
    гойдає мати на руках дитину,
    яка померла вчора без води -
    Русьню ти прожени подалі, сину,
    і не впади на землю молодим."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12984

    8 квіт. 2022
    Петро Рух
    БАНДЕРІВЦІ - ХТО МИ ТАКІ
    Ми - козаки. Ми - українські націоналісти,
    А не нацисти. Нація - не етнос і не кров,
    А дух. Козацтво - це спільнота мужніх, серцем чистих
    Людей, яких єднає  воля й до життя любов.
    Життя не є життям без незалежності,  свободи,
    Бо рабство гірше смерті. Бог всіх вільними створив.
    Бог вільними і рівними створив усі народи
    І для життя усім народам землю подарив.
    За Богом дану землю ми, за справедливість, волю
    Повстаємо завжди, коли нас гноблять вороги.
    Повстаємо за свій народ, його майбутнє, долю.
    І хто прийшов топтати нас, лишиться без ноги,
    Руки, а також голови і стане гарним гноєм.
    Тому найкращий чернозем завжди у нас в полях.
    Запам'ятайте ці слова. Не йдіть до нас війною,
    Щоб не ставала пухом вам бандерівська земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12985

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    О, добра, сита та стара Європа...
    О, добра, сита та стара Європа…
    Це ненормально, коли знищують народ!
    Спостерігаєш, як Росія голопопа,
    Оскаженіла, налетіла мов заброд!

    Димлять міста, горять хлібозаводи…
    Кружляють чорні мітки в небесах…
    Тече сльоза незламного народу.
    Дивись Європо,- український жах!

    Ти роззирнися, морок накриває:
    Поля озими, села та міста…
    Де совість!? Бог її не позичає!
    Вона чи є- або її нема!

    Твій найстрашніший гріх,- то боягузтво!
    Він закриває віру в майбуття!
    Настане день…прийде кінець безумству.
    Європо! Маєш шанс! Врятуй життя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12986

    8 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Про  Z
    Настирно лізе і повзе
    Оте, що підписало: Z.
    Оте, що сере повз клозет,
    Сортирний путінський сюZет.

    Плюндрує рідний чорнозем.
    Недоістота, гнида Z:
    Рецидивіст, злодюга, зек —
    Супроти ЗСУ і Зе?

    Наш воїн кожен — то Тезей*!
    Дорешти виб’є все, що Z!
    Укупі — аж на Колізей** —
    Орди трупарня чи «музей».

    Тавро твоє довічне: Z!
    Смердючий путінський козел!
    ……………..
    А нам щастить і нам везе!
    По Перемозі — чистий дзен!

    Тезей* — один з найвизначніших персонажів давньогрецької міфології, Відомий боротьбою з розбійниками, убивством чудовиська Мінотавра, війнами проти амазонок і кентаврів, а також започаткуванням епохи процвітання в Афінах.

    Колізей** — амфітеатр, пам’ятка давньоримської архітектури, одна з найграндіозніших та найвідоміших споруд античного світу. На момент завершення будівництва був наймісткішим амфітеатром у світі — вміщував до 50 тис. глядачів.

    8 квітня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12987

    8 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    Білоруська земля, як заказник!
    Лукашенко , не "батя", - ти зрадник!!!
    Білоруська земля, як заказник!
    Ти дозволив нас взяти в кільце!
    Тож тримай на подяку слівце!!!

    Ти наступний зі списку проклятих!
    Оборону ми зможем тримати!!!
    Невідомо твоїй голові!
    Нас над сила держить на землі!!!

    Наші воїни, наші солдати!!!
    Всі в молитві...і Божа Мати!
    Найдуховніша нація Світу!
    Не покине нас Бог, бо ми діти!!!

    Долетить і до тебе привіт
    Зі свинцю надшвидкий переліт!
    За Костопіль! І за Полісся!
    За наш край! За нашу пісню!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12988

    8 квіт. 2022
    Duny Je Emreis (Olexandra Zakharova)
    Без назви
    Нас нищать уже рівно місяць:
    руйнують міста, залишають
    дітей помирати в підвалах.
    Стріляють по чергах за хлібом.
    Скидають вже й фосфорні бомби.

    Ви дивитеся співчутливо,
    Загорнуті у синьо-жовте.
    Весь світ розпізнав Україну,
    не хибний імперський придаток.

    Питаєте: “Як, не програли?
    У них друга армія світу!”

    Ви дивитеся, як щодобово,
    під звуки сирен по країні
    на нас випускають ракети.
    Дивуєтеся: “Як, ще живі ви?
    Як так, план Пуйла провалився?”

    Десь там на росії бояться
    протестів та б’ються за цукор.
    Макдональдз болить дуже сильно,
    мільйонні кричать інстаграми.
    “Ми вклали всю душу” -
    є сумнів,
    що їм ті доступні концепти.

    Бо в нас тут, наприклад, щоденно,
    вбивають солдатів режиму,
    кривавої армії Рейху
    цієї нової епохи, -
    тіла забирати не хочуть.

    Ви кажете: “Якось нечемно
    допитувать так полонених,
    а як же права та свободи?”.
    Дружина тим часом благає
    свого окупанта айпади
    привезти в Москву з України,
    а орк вихваляється орку,
    що вбив уже 30 цивільних,
    таке в них нове полювання.

    Ви кажете: “Все те жахливо,
    та як ми закриємо небо,
    то Путін натисне на кнопку,
    а НАТО війни не бажає”.

    На Раша-ТВ виступають
    досвічені пропагандисти.
    Нам в Польщі, говорять, роботи
    було б усього півгодини.
    “Та ще коридор у прибалтів
    вхопити було б непогано”.

    Ви тиснете зашморгом санкцій -
    Московію трохи хитає.
    Та поки в Кремлі панікери
    влаштовують очні розмови, -
    ми гинемо кожної ночі.

    Ми просимо - дайте хоч танки,
    літак, ППО, щось від орків,
    бо 1200 влетіло
    ракет по містах України.

    Весь місяць ви пишете тексти
    серйозних воєнних експертів.

    “А схоже, воюють-то справно,
    Росія вже майже програла!
    А ми-то давали прогнози:
    три дні - й України немає”.

    Скажіть, вам буває незручно
    Коли із глибин фотознімків
    і мемів про чорний трикутник,
    що знов розбива окупанта,
    на вас мовчки дивляться очі
    мільйони очей України?
    Скажіть, ви спите під снодійним?
    Бо нас вже не будять тривоги.

    “Ще місяць, рідненькі”, - лунає
    з ефірів, додатків смартфонів.
    Ще трохи і вже перемога,
    тоді порахуємо втрати,
    ховати, ридать, будувати, -
    приблизний концепт на майбутнє.

    Нас нищать уже рівно місяць.
    Поспіть. Ми навчилися спати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12990

    8 квіт. 2022
    Duny Je Emreis (Olexandra Zakharova)
    Без назви
    Вони, певно, кричали.
    Ти видихни та вдихни.
    Дихай рівно, як вчили.
    На час відклади новини.
    Коридори “зелені”.
    На дворі - виття весни,
    Прориває крізь смерть.
    Маріуполь усе ще гине.
    Всі жахи причаїлись,
    бо чим уже тут візьмеш,
    хтось питає, де бог.
    Мавка знов здобуває душу.
    У скалі сидить звір,
    перероджений у німе.
    Очі духів зими
    відступають у неминуче.
    Ще повернуться сни,
    будуть ігри та літній дощ.
    Мертві разом з живими
    співатимуть про світанки.
    =====
    Ми знаходимось тут,
    =====
    де застигли всі ноти “до”.
    Обережно дивись, -
    ще багато годин до ранку.
    Ми знаходимось тут,
    у збутті найстрашніших снів,
    де померти - не жах,
    де кошмар миготить в екрані.
    Та русалка плете
    в очереті нові пісні.
    Той, що греблі всі рве
    прокидається в океані.
    Проростає трава.
    Дикий біль замерзає в лід.
    В передранішніх криках
    палаємо всі єдино.
    Діти вяжуть сітки
    “Град” бере й підриває дід.
    На долоні душа -
    і вона уже не загине.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12991

    8 квіт. 2022
    Любов Сердунич
    ЩЕ БУДЕ!
    Ще буде радість-втіха від борні.
    І стиглим віршем вродить навесні.
    І заяріє у душі розвиднень,
    І запаліє вишенька й мені.

    Ще буде хліб із власних із долонь.
    Ще буде лій життя й рясне зело…
    Та мусиш дбати про безпеку завше,
    І мусиш мати запасне житло.

    І будуть роду пагони злоті,
    І добра звістка в душу залетить.
    Але ніколи – чуєш-бо?! – ніколи
    Не прихисти врага! Ні я, ні ти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12992

    8 квіт. 2022
    Богдана
    Сорок третій день...
    І знову привіт!
    Звертаюсь до заходу сонця.
    Сорок третій день.
    Ми боремося.
    Ми сильні.
    Відважно.

    Скажеш мені небо,
    Коли спокійним ти станеш.
    В тей самий момент,
    Я вкриюсь - щасливими сльозами.

    ...Шкода, не усі цього світанку дочекались...

    Великий уламок болі,
    Сидіти буде з нами,
    В пам'яті, в душах,
    Навік, віками.

    І знову привіт!
    Скажу я пташкам різнобарвним.

    Ми будемо, будемо знову сміятися.
    Сумувати і плакати, робити буденні справи.
    Бігти на роботу, в навчальні заклади, хто куди...

    Ми знову, знову вільні,
    Ми будемо незалежними.
    Не будемо більше здригатися,
    В підвальних оковах пітьми.

    Новий світанок принесе звістку:
    "Більше не буде втрат!"
    Кінець.
    Народ український, це перемога!

    Ми будемо, будемо живі, націє!
    Ми знову, ми будемо щасливі.
    Будемо щасливі, на нашій рідній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12993

    8 квіт. 2022
    MyMykhailivna
    Трагедія на вокзалі Краматорська
    Вони просто хотіли поїхати
    Й на землі своїй вільно дихати
    Вони просто хотіли себе вберегти
    І щоб діти не бачили жахів війни

    На вокзалі чекали транспорту рятівного
    Але не вийшло нічого з того
    Орки пустили ракету туди
    І наробили великої біди

    Ті люди, що свободи лиш хотіли
    Тварюки орські їх життя лишили
    Відправили ракету "за детей"
    І відібрали життя у людей

    Кров, смерть, відчай крики жаль
    І за загиблими страшна печаль
    Невже високою має бути та ціна
    Ціна свободи людські життя

    Усі ми люди маленькі частина
    Великих механізмів під назвами країни
    У цьому світі не повинні ми мовчати
    Про жахи в Україні повинні ми кричати

    Тварюки ці заплатять за все
    Коли ми переможемо
    Роки не змиють правду про все це
    А ми стерпіти наругу не зможемо

    Моя країна вільною буде
    В моїй країні будуть жити люди
    І українців усі будуть поважати
    А росіян всіх навпаки
    Бо ж злочини не маємо прощати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12996

    8 квіт. 2022
    Денис Семенченко
    Рік до війни
    Яким був твій рік до війни?
    Ким ми були поки
    В Україну не вдерлись вони
    Наш перервавши спокій

    Яким ти сам був до війни?
    Що в думках було поки
    Вранці не прийшли вороги
    Підступні, кроваві, жорстокі

    Які були думки до війни?
    Про що ти мріяла поки
    Він у мирі просив твоєї руки
    Під військових одружились кроки

    Яким ти був на початку війни?
    Ким ти був поки
    Розплановані були вихідні
    Не турбували ядерні кнопки!

    Ким ти став?
    За одну коротку мить
    Все неважливим стало чим жив
    Коли звук сирен звучить

    Ким тепер станемо ми?
    Коли лікарі, волонтери
    ЗСУ, СБУ та ДСНС
    Україна сама закриватиме небо

    Тепер ким ти є?
    Якщо зброю не вмієш тримати
    Роби все, що можеш в тому місці де ти!
    Ми Українці! Нікому нас не зламати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12997

    8 квіт. 2022
    MyMykhailivna
    Херсонському міському голові Ігореві Колихаєву
    Ігоре Вікторовичу, дякуємо вам
    За те що виграли у Сальдо ви тоді
    Адже той зрадник вже б давно
    Продав наш рідний Херсон Росії

    Ігоре Вікторовичу спасибі вам за те,
    Що залишилися ви разом із людьми,
    Що опікуєтесь містом і робите для нього все,
    Щоб ми тут не існували, а жили.

    Ігоре Вікторовичу, дякуємо вам
    За те, що ви тримаєтесь так довго,
    За те, що правду кажете ви нам,
    Хоча її казати так не просто.

    Ігоре Вікторовичу, дякуємо вам,
    Що Херсон наша досі український.
    Віримо, що буде так й надалі
    Й піде звідси окупант російський.

    Хочемо спасибі Вам сказати
    За те що ви наш мер український
    І здоров'я тільки побажати
    Миру, процвітання місту нашому ще більше

    Ігоре Вікторовичу ми разом з вами
    Знайте це і пам'ятайте завжди
    Ви довели не тільки словами
    Відданість нашій херсонській сім'ї

    Ми сподіваємося що ви здорові
    Що ви їсте три рази на день
    Ще будуть дні в Херсоні кольорові
    І будете тут ви найкращий мер

    Ми віримо у нашу перемогу
    Ми хочемо сказати зараз вам
    Ми раді що стали саме ви на цю дорогу
    Й крізь сум вселяєте надію нам

    Ми хочемо спасибі вам сказати
    За кожен крок і кожну вашу дію
    Ми перемогу будем святкувати
    З Вами у незалежній Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12998

    8 квіт. 2022
    MyMykhailivna
    Моїй українській Каховці
    У серці там багато злості
    До тих кого не звали в гості
    Які як загарбники прийшли
    І область в окупацію взяли

    Ця орківські падли які напала
    На мою Каховку лапи наклали
    Це кляті зрадники, до яких слів немає
    Моя Каховка, люди лиш тебе тримають

    Бо ж Каховчани вони найкращі
    Наші люди добрі й прекрасні
    А вороги це прокляті гади
    І люди наші їм зовсім не раді

    Так от ви знайте, щоб ви не робили
    Ви наше мирне місто захопили
    Інтернет і зв'язок блокуєте
    Але хороших слів ви не почуєте

    А ті продажні то не зовсім не люди
    І навіть коли вони усюди
    То ненависть дику лиш викликають
    Тікайте з Каховки вам виходу немає

    Повинні всі знати кожна родина
    Каховочка наша то Україна
    Вона наш є дім, наша кожна дорога
    За нами, українцями буде перемога!

    Тож будемо ми триматись, терпіти
    Адже зрадникам вічно не жити
    Адже орки теж звідси тікатимуть
    Коли ЗСУ їх виганятимуть

    Тож люди носика вгору
    Тримаємось і ще дамо їм фору
    І будемо жити і буде весна
    І закінчиться ця клята війна

    І перемога буде за нами
    І Україною будемо з вами
    Наша Каховка то Україна
    Вільна, незламна й єдина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/12999

    8 квіт. 2022
    Галина
    Я намалюю
    Я намалюю прапор на стіні,
    Коли закінчаться кроваві війни,
    Коли погаснуть всі розпалені вогні,
    Коли прийде час на палкі обійми.

    Я намалюю прапор на стіні,
    Ясним жовто-блакитним сяйвом,
    Коли на всю лунатимуть пісні,
    І будь-яка проблема стане зайва.

    Я намалюю прапор на стіні,
    І вже знайшла жовто-блакитні фарби,
    Настане спокій в кожному вікні,
    І знову проростуть плакучі верби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13000

    8 квіт. 2022
    Уляна Штуник
    Нікому не дозволяй.
    Не давай нікому свою волю забрати,
    Не дозволяй свій міст зруйнувати,
    Адже тоді тобі вже ніколи не дійти
    Туди де дуже потрібний лише ти.

    Приспів
    Нікому не дозволяй
    Зруйнувати мій край,
    Я прошу тебе не давай
    Забрати з мого серця рай.

    Не дозволяй ворогу себе зупинити,
    Не давай свою сильну мрію забрати,
    Адже йому ніколи не зрозуміти,
    Що комусь дуже потрібний лише ти

    Приспів
    Нікому не дозволяй
    Зруйнувати мій край,
    Я прошу тебе не давай
    Забрати з мого серця рай.

    Не давай своє щире серце залякати,
    Не дозволяй нікому любов забрати
    Тебе вже не можливо здолати,
    Адже мені дуже потрібний лише ти.

    Приспів
    Нікому не дозволяй
    Зруйнувати мій край,
    Я прошу тебе не давай
    Забрати з мого серця рай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13002

    8 квіт. 2022
    Уляна Штуник
    Супер герої існують
    Я вірю супер герої існують
    Вони два білих крила мають
    Я знаю, що вони нас захищають,
    А наші молитви завжди оберігають
    Нехай скоріше повернуться до нас,
    А ми більше не відпустимо вас.

    Я вірю супер герої існують
    Вони серед нас живуть,
    Я знаю, що за нас вони воюють
    Ангели завжди їх охороняють
    Нехай скоріше повернуться до нас,
    А ми більше не відпустимо вас..

    Я вірю супер герої існують
    Вони завжди про мир мріють
    Я знаю, що серце хоробре мають
    Та любити неймовірно щиро вміють
    Нехай скоріше повернуться до нас,
    А ми більше не відпустимо вас..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13003

    8 квіт. 2022
    Уляна Штуник
    Нам відомо вже давно
    Нам відомо вже давно,
    Жити мирно вам не дано.
    Ви дуже любите воювати,
    Ми мусимо себе захищати.

    Приспів
    Ми дуже злі на вас
    Тож бійтеся ви нас,
    Адже ви хочете війни
    Це розуміємо ми.

    Ви пішли війною на нас,
    Ми будемо захищатися від вас.
    Ви були колись добрими,
    На жаль стали сьогодні злими.

    Приспів
    Ми дуже злі на вас
    Тож бійтеся ви нас,
    Адже ви хочете війни
    Це розуміємо ми.

    Знайте, не боїмося ми вас
    І вже не залякаєте ви нас,
    Ми завжди будемо готові
    Дати відсіч своєму ворогові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13005

    8 квіт. 2022
    Зоя Гурбанова
    Баллада о русской матери
    Постареет  мать за много лет,
    А вестей, как не было и нет.
    Будет верить, будет вечно ждать.                                                                                                        Потому  что сын и  потому что мать

    И на что надеется она?                                                                                                                  Думала, как кончится война-
    Сын придёт обратно в орденах.                                                                                                             Но сказала Украина  - «НАХ»

    А потом однажды по весне                                                                                                                   Им покажут фильмы о войне.                                                                                                                 Все придут в кино и стар и мал                                                                                                        Кто поддерживал войну, кто воевал.

     Перед злобной памятью людской
    Разливалась кровушка рекой
    Стыдно было это вспоминать
    Когда лезли в Украину - убивать

    Мать узнает сына в тот же миг
    И раздался материнский крик:                                                                                                            - Алексей, Алешенька, сынок!
    Словно сын ее услышать мог

    Сын счастливый. Смех в глазах застыл                                                                                                      Градами он спящий город крыл.
    А потом, когда уже устал                                                                                                                   На экране показался Байрактар…

    Кадр сменился. Сын остался жить.
    Просит мать о сыне повторить

    Вот в экране. Как не отличить!                                                                                                     Обещает укров всех мочить.
    Видно, что накормлен и привит.
    Жив, здоров, не ранен, не убит

    - Алексей, Алешенька, сынок!
    Словно сын ее услышать мог.
    Но Алёшу ждал бесславный путь.                                                                                                        Он прилёг под танком отдохнуть.                                                                                                              А вокруг ни душеньки, ни зги.                                                                                                               Где-то руки, ноги, там мозги.
    Видно, что Алёшенька устал.                                                                                                                   Над Алёшей поработал Байрактар.

    Дома ей все чудилось кино
    Все ждала вот-вот сейчас в окно….

    Что ж, мамаша, будешь долго ждать.                                                                                                                         Не ходил бы в  Украину воевать…

    ОСТАНОВИТЕ ВОЙНУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13006

    8 квіт. 2022
    Олена Трибуцька
    Ніч України
    На сплюндрованих вулицях - ніч.
    І лиш вітер тихцем завиває,
    Замітаючи пилом узбіч
    Меси чорної жатву криваву.
    Потойбіччя ступило сюди
    І застигло у мертвих зіницях,
    Звір залишив по собі сліди-
    Він тут був, ночі Князь темнолиций.
    Вдвоїв силу свою Сатана
    Від безумства і ганьбищ ординських
    Ріки крові - лиш чара вина
    Для сухих, темних вуст сатанинських.
    Він ходив по тих вулицях сам,
    Заглядав, мов шакал, в мертві очі,
    І горіли над ним небеса,
    Пошматовані криком жіночим.
    Він спускався у темний підвал,
    Хижо скалячи лик чорно-сірий,
    І впадав в екзальтований шал
    Від нестерпного жаху катівень.
    Та найбільше він п"яно радів,
    Як вздрівав на тій смертній дорозі
    Мертвих, чорних, згвалтованих дів,
    І зітхав у солодкій знемозі...
    Та як яро світанок розцвів
    Він гайнув у своє підземелля.
    День зринав, яскравів, тужавів
    І маліло, щезало пекелля.
    І як день понад ніччю постав
    - осіянно постане Вкраїна
    Білу тишу ранкових заграв
    Лиш будитиме трель солов"їна.
    І лунатиме піснь солов"я,
    А не стогін нестерпної муки,
    І ярітиме світла зоря
    На верхівках гетьманських бунчуків...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13007

    8 квіт. 2022
    Уляна Штуник
    На столі гаряча кава чекає.
    На столі гаряча кава чекає,
    Чи прийдеш ти - вона не знає.
    Налита лише у твоє горнятко,
    Душі твоєї маленьке зернятко

    Її аромат неймовірно пахне
    У твоїх очах іскрою спалахне,
    Лише тебе зачекалась кава,
    Така особлива і солодкава

    Кава особливий смак дарує
    І неймовірно тобі так смакує,
    Прошу скоріше прийди до мене
    Адже вона чекає лише на тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13008

    8 квіт. 2022
    Зоя Гурбанова
    Обращение к русской женщине
    Русская женщина, как там тебя звать?                                                                                                      Валя, Наташа, Светлана, а может быть Мила?                                                                      Русская женщина – ты же,  ну ты же мать!                                                                                            Как же тогда ты это всё допустила?

    Ведь право слово, ты не могла не знать,                                                                                             Что твой ребёнок, твой сын подписал контракт                                                                                                                             и по команде будет готов убивать                                                                                                  Женщин, детей –всё делать, что скажет комбат.

    Русская женщина, очень прошу – не молчи                                                                                           Где же твой сын? Как же спишь? Ты же мать!                                                                                Волосы рви,  белугой реви, кричи!                                                                                                      В Украине война! Ну не можешь ты это не знать!

    Русская  женщина, пусть не порвётся нить                                                                                           С сыном единым, тобою любимом навеки                                                                                          Только одна ты сможешь его сохранить                                                                                                       Жизнь сохранить в любимом своём человеке.

    Русская  женщина, в поле быть может твой сын                                                               Может в разрушенном городе здесь в Украине                                                                                    В танке подбитом он выжил случайно один                                                                                         А может не выжил…И для тебя только память отныне.

     Русская женщина, плач, истери, кричи                                                                                 Волосы рви, на всю трезвонь страну                                                                                                 Валя, Наташа, Марина – не молчи!                                                                                         Сына спасай – останови войну!

    Не будет прощенья ни тебе ни тому,  с калашом.                                                                                 Кто оккупировать взялся другую страну.                                                                                                       Не говори никому, что ты ни при чём.                                                                                          Если не против, то ты с войной заодно.

    Русская женщина, как там тебя звать?                                                                                                      Валя, Наташа, Светлана, а может быть Мила?                                                                      Русская женщина – ты же, ты же мать!                                                                                            Как же тогда ты это всё допустила?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13009

    8 квіт. 2022
    Тетяна
    Моїй
    Чорна тьма мою Вкраїну вкрила,
    із паном Мороком здружилась .
    Закрилось все : природа , люди …
    Та ж як вони її катують!

    І душать, б’ють , ґвалтують волю
    що так давно дана нам Богом.
    Тай мова наша солов’їна так дзвінко шепотіла:
    -Прошу , не забувайте браття
    і лиш одне ви пам’ятайте :
    -Хто розмаїту покидає ,
    той до деньки не має.

    Україно , нене !
    На світі ти -єдина.
    Ще заспіваєм і вийдемо з пустелі пекла .

    Як гірко плачеш , чую ,
    та потерти Господь з тобою всюди.
    Й буде синє море, гори мальовничі,
    степ широкий на Вкраїні милій .
    Поле забуяє золотим колоссям.

    Всміхнеться мати своїй дитині .
    Тож каємось і просимо Творця,
    щоб нам милість була.
    Відступить зло далеко , вмре навічно.
    І аж тоді ми будем панувати !

    Слава Украіні !
    Героям Слава !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13010

    8 квіт. 2022
    Софія Миронова
    Без назви
    І як казав Кузьма тобі:
    Не брат я, ти не сестра моя,
    Ми з ними різні

    У кожного із українців болить душа,
    За незнайомих геть людей,
    Здавалося б, на перший погляд

    Та ні, ми - українці, ми одна сім'я і це
    Не відібрать нікому!

    А що росія - то понти, раби й просто
    Гнилі люди, які продались за KFS MCDONALD'S й за всі інші фастфуди

    І гріш ціна таким рабам, а ні не гріш,
    А просто 1 долар

    Мені не шкода їх УЗАГАЛІ,
    Вони у цьому  всьому винні
    Вони  увесь цей час  мовчали,

    Вони увесь цей час терпіли цього довбня, що є при владі

    Вони бояться 1 автозака, а наші ж
    З голими руками виходять, блін, на танк,
    Шлють рускій корабль нах*й

    А наші ЗСУ - то наша Віра, Сила й  Гордість,
    вони показують тим
    недооркам, де раки зимують

    Тероборона теж не спить,
    І їх таки чимало, вони чекають
    Кожну мить, щоб дати на горіхи гадам.

    Що ще сказати, це точно, що за нами
    ПЕРЕМОГА,
    А ці  раби ще довго чахнутимуть в своїй недодержаві без права на слово
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13011

    8 квіт. 2022
    Дарина
    ***
    ***
    Хоч не можу дієву
    До рук взяти зброю...
    Хоч, не можу узяти
    Я участь в бою...
    Найцінніше не можу
    Життя врятувати,
    Лиш рядки... про
    Незламную Волю пишу!
    Хоч не можу
    Від злої ракети сховати
    Та в обличчя негідним
    Всю злість показати!
    І не зможу руками
    Війну зупинити,
    Але можу до смерті
    Вкраїну любити!
    Хоч не знаю, ще скільки
    Страждати ми будем...
    Чи від вражої злості
    Ми щастя пробудим?
    Чи залишать нас горе
    Й страшні перепони?
    Але орків "добро"
    Не забудем ніколи!
    Чи зійде наше сонце
    Й не буде розрухи?
    Може й далі чекають
    На  нас лиш недуги?
    Чи не будем ми щастю
    І миру радіти ?
    Та я знаю, що кращі
    За нас будуть діти.
    Може й небо блакитне
    Посіріє на віки,
    Перестане кохання
    Нас всіх чепурити.
    І не будуть над нами
    Світитися зорі
    Та душа  наша
    Вічно буде прозора...
    Жаль, я не стану
    Стальною стіною,
    Щоб всіх захистити
    Від кулей собою.
    Не дати нікому
    Людей ображати,
    Ніколи в житті
    руським не догоджати!
    Жаль, що не зможу,
    Як пташка літати.
    Всю правду нарешті
    Лихим доказати,
    Щоб люди на світі
    Усі зрозуміли:
    Ніколи не станемо
    Ми на коліна!
    Ми всі не здамося!
    Бо ми - Українці!
    Наша мова не згине
    На світлій сторінці.
    Не дозволим нікому
    Обрізать шляхи...
    Нам у дальнє майбутнє,
    У радісні сни!
    Хоч не можу я взяти
    До рук автомат,
    Щоби зменшити кількість
    Болючих утрат...
    Та я знаю,
    Що віра моя і любов
    Не дадуть погасити
    Надії вогонь.
    Бо ми разом
    Усі ведемо дальній бій,
    Хоч без спокою серце
    Чи ворог страшний.
    Та ми всі - Українці,
    Ми всі - нездоланні!
    Не будем коритись
    Чиїйсь забаганці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13012

    8 квіт. 2022
    Ніколайчук Вікторія
    Без назви
    Бо ви - наш спокій берегли!
    Своє життя віддаючи на небезпеку…
    Уже не сотні, - тисячі з вас полягли,
    Йдучи у бій у голод, холод і у спеку…
    Не затрусилася рука у супостата,
    Коли підписував клятий наказ,
    Щоб брат зі зброєю ішов на свого брата.
    Брат на брата!!!
    Життя юнацьке обірвалось враз…
    А вам би тільки жити і любити!
    Ще й так любити, як ніхто не вмів!
    Щоб ненависне «бути чи не бути»
    У вас ніхто спитати не зумів!
    Звичайно, жити! І хотіти жити!
    Щоб знали діти, як цінується життя!
    І потім жити, щоб онуків правди вчити.
    Бо кожного на світі батька жде дитя!..
    Не тільки батька,- сина, внука, брата,
    Коханого, племінника чи дідуся…
    Усіх чекаємо! Бо вас багато,
    За вами плаче Україна вся…
    Незгасна слава вам!
    Бо ви - герої!
    Що мужньо йшли у бій і кожну мить
    Серденько мами обливалось кров‘ю,-
    Душа за рідную кровинку так щемить!..
    Тож повертайтеся! Не журавлями в небі,
    Не лебединими ключами ввисоті!..
    Ви нам живі й здорові тільки треба
    Із вірою у серці,
    З любов’ю у душі,
    З надією на Бога у житті!

    .
    Цей і декілька схожих віршів я написала ще в далекому 2014 році, коли була школяркою і точно не розуміла половини з написаного… не планувала публікувати, писала в «скриньку». І ніколи не думала, що ці слова будуть такі безжально сучасні…
    Ніколи - знову…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13014

    8 квіт. 2022
    Зоя Гурбанова
    Ще не вмерла УкраЇна
    Ще не вмерла Україна, курви, не чекайте.
    Беріть краще лапті  в зуби й додому  втікайте.
    Згиньте сучі  вороженьки, смуту тут не сійте
    Не здолати мою Неньку, навіть і не мрійте.

    Не паскудьте сучі діти, тут міста та села
    Ваша доля в нашім полі буде невесела.
    Розкидала вас недоля, тут нога- там срака
    Вас сюди загнав  іздохнуть скажений собака.

    Він у бункері  трясеться, смерті ж так боїться.
    Від імперських повноважень, бач йому не спиться.
    А на вас йому насрати, мамки ще народять.
    Он,   Скабеєва и Ко каламбур городять.

    Як не чули, то почуйте, скільки вже волати:
    «Забирайте свою дупу із нашої хати!»

    Не здолати нас ніколи! Сучії ви діти.
    Ваш  двохсотий буде довго на полях смердіти.
    Що ж не хочуть забирати, ні живих ні мертвих?
    Путін  вам на  раші каже тіпа іхтамнєту.

    Операція мовляв,? Трясьця вашій мамі.
    Будуть прокляті нащадки самими Богами.
    До десятого коліна  сьорбнете по вінця
    Відгукнуться вашим дітям сьози українця.

    Ще не вмерла моя ненька! Годі вам чекати!
    Бо для кожного навік – Україна – МАТИ!

    Буде Слава  Україні! Кличемо до Бога!
    Буде Воля! Буде Доля! Буде Перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13015

    8 квіт. 2022
    Ніколайчук Вікторія
    Без назви
    Жаліти вас і не вбивать?
    В полоні годувати й лікувати?
    Мені би на шматтЯ вас всіх порвать!
    Бо гидко називати вас «солдати»!..
    Скоти. Не люди. Орки сатани.
    Раби диявола. Чи ж він у вас за раба?
    Тікай, спасайся і тримай штани
    Страшна расєйськая незграбо!
    Як спиться вам? Їсте собі? Жиєте?
    Награбували сережок, чобітків?
    Ви з тим майном самі скоро згниєте
    В багатстві між немитих «мужиків»
    Ми не пробачимо вам. Ні. Ніколи.
    Ми не забудем. Доки є Земля…
    Кожне дитя, що не піде до школи,
    Вам снитись буде. Кожне немовля!…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13016

    8 квіт. 2022
    Анатолій Михайлович Покрасьон
    Без назви
    Душа болить і рветься кожну мить,
    Бо новий день, несе і нові жертви.
    Чого бійці, яким ще жить і жить,
    Через недолюдків, сьогодні можуть вмерти?
    Це кращі з кращих, нації ядро,
    Які ідуть на цю самопожертву.
    Для того все, щоб захищать добро,
    Щоби російське зло навіки стерти.
    Немає слів, вже про дітей, жінок,
    Катованих, згвалтованих і вбитих.
    Згорає розум від таких думок.
    З думками цими ще прийдеться жити.
    Лікує час, який загоїть рани,
    Герої всі залишаться в серцях.
    Росію знищим, час такий настане,
    Заб'ємо їй у домовину цвях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13017

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Я люблю тебе, український солдате
    Я люблю тебе український солдате,
    Дуже сильно люблю.
    Ти мені так схожий на рідного тата,
    Він загинув учора в бою.

    Ти настільки сміливий і дуже завзятий,
    Хоч ходиш завжди на краю.
    Я люблю тебе, український солдате,
    Дуже сильно люблю.

    І нехай навколо грохочуть гармати,
    А танки псують нам ріллю.
    Я люблю тебе, український солдате,
    Дуже сильно люблю.

    Мій дім знесли окупанти прокляті.
    Не маю до них жалю.
    Я люблю тебе, український солдате,
    Дуже сильно люблю.

    А скільки іще ми будем страждати?
    Коли вже переможний салют?
    Я люблю тебе, український солдате,
    Дуже сильно люблю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13018

    8 квіт. 2022
    Ніколайчук вікторія
    Без назви
    Коли помітиш над своїм чолом
    Кроваві вмить нависли тучі.
    Крізь них сміється скошено дівча -
    То знай: прибув привіт із Бучі…

    Коли кричала мати за свою дитину:
    «Облиште ви її, Христом молю!»
    Замучили. Замордували. Розпишіться,
    Вам тут привіт з Гостомелю…

    Знайдемо кожного. Всіх до єдиного.
    Жорстоке знищення чекає тих створіть.
    Нещасний випадок. Отруєння. Аварія.
    То шле привіт замучений Ірпінь…

    Як раптом ваші діти випадково
    З балкону полетіли наче птиці
    І розтрощились крихітні голівки -
    То прилетів привіт із нашої столиці…

    Коли прокинетесь від котрого жахіття,
    В якому навкруги мертвих поля,-
    кожної днини, ночі, кожної миті
    Отримуйте привіт із Маріуполя…

    Немає душ у вас. Самі безликі.
    Де має серце бути - тільки дирки.
    Ми не клянемо вас. Побійтесь Бога.
    Ми лиш передаєм привіт з Охтирки…

    Нехай на це треба роки й зусилля,
    Щоб ваших рідних довести до лихоманки.
    Ми не пробачимо вам жодного насилля!
    Чекає кожного привіт із Бородянки…

    Ці всі привіти - пошта справедливості
    За сльози наші, біль і тяжкий сум.
    За те, що наробили ви в селі і місті.
    За Суми, Миколаїв Харків та Ізюм…

    Знай, як впаде «вєлікая» держава,
    Залишаться одні страшні руїни,
    Живий і мертвий і навіть не рожденний
    Вам шле «палкий» привіт із України!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13019

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Казки на ніч
    І коли я буду власним дітям читати на ніч казки,
    Розповідаючи про добро і зло скажу напевно:
    Достатньо лише одної жорстокої злої руки
    Щоб побачити гниль народу. А душа взагалі-то є в них?

    І коли я гортатиму фото та читатиму сотні літер,
    Щоб розповісти їм, як тоді жили міста і села, —
    вони знатимуть: руські нас намагались зломити,
    А ми були щирі, завзяті, закохані та веселі.

    Ми кохалися в силі і в правді, в народній волі.
    Захищали країну до крові, до кулі у власній спині!
    У кожного були свої завдання, неповторимі ролі.
    І саме тому ми вистояли! Ми вільні, ми щирі, ми сильні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13020

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Будь ласка, досить!
    Будь ласка, вистачить. Будь ласка, досить.
    Ну зарубайте ж собі на носі!
    Що ми вам точно народ не братній,
    Лише прийдіть — розірвем на шмаття.

    Ми ті, хто знає ціну свободи.
    Ми ті, хто владу обрав народом.
    Ми ті, хто вірить в свою країну:
    Одеса, Харків, острів Зміїний,

    Київ, Херсон, Миколаїв, Тернопіль,
    Львів, Запоріжжя вас зітруть в попіл.
    Хочете м'яса? Буде вам м'ясо!
    Трупами встелимо путь із Донбасу!

    Най тільки встигнуть вивозити ваших
    До преславутої "вєлікої" раші.
    Ми не брати — довела це історія.
    Наша країна повна героями!

    Ми захищаємось і цим для вас винні.
    Ви ж "визволителі" вбитій дитині
    Це розкажіть. І най Бог вас судить,
    А ми не прощаємо, а ми не забудем.

    І навіть коли приповзете нещасні,
    Наша ненависть нітрохи не згасне.
    Ми безумовно на це маєм право.
    Слава нації! Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13021

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Колискова війни
    Моя колискова — сирена тривоги.
    Ракета містом несеться.
    Перший мій подих. Вибухи. В кого
    Настільки немає серця?

    Я народилась в метро у столиці,
    Мама мене ховала.
    Всі, хто довкола, давали зігрітись.
    Сам хоча замерзали...

    Досі не знаю хто татко, та ,кажуть,
    Він під пекельним небом.
    Б'ється за мене, герой зі стажем.
    Сильний відважний лебідь.

    А мама-лебідка до себе тулить,
    Цілує сухими вустами.
    Якщо я житиму, не з'ївши кулю,
    То буду міцна, мов камінь.

    Я вірю, що скоро побачу квіти
    Та зараз немає значення...
    Ми діти війни і ніколи в світі
    Вам цього не пробачимо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13022

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Не стріляй
    На війну під стягом триколору,
    Без надії знов почути маму.
    Із душею повною покори...
    Та кому ти коришся без тями?

    Вас, як вівців недолугих стадо
    Без жалю кидають в м'ясорубку.
    Краще б ваші танки вийшли з ладу,
    Краще б ти удома ніжив любку,

    Що уже тебе не дочекає.
    Бо не вернешся живим, у землю ляжеш,
    Нашу землю, рідну і безкраю.
    Підірвешся з міною на пляжі.

    Хлопче, знай, що здатися – не сором.
    Сором в очі мамі не дивитись.
    Твоя смерть для неї справжнє горе.
    Не стріляй, якщо волієш жити.

    Не стріляй, здавайся, будь нам другом.
    Так ми боремось, бо ця країна — наша!
    Твій народ здійснив на ній наругу,
    Але ми вам скажемо: go fuck in Russia!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13023

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Готові до бою
    Мирного неба над головою
    І мамину усмішку.
    Більше нічого не хочеться
    Цієї ночі.
    Лягаємо спати готові до бою.
    Без слів і пустощів.
    Лише б живими лишалися очі ці
    Й не тільки очі.
    Горнеться сонце до горизонту
    Палке і п'яне.
    Страху немає, є тільки совість
    І злість, і сила.
    Може ми й не на лінії фронту,
    Але ми станем
    Боротись за кожну краплину нашої крові
    І цим щасливі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13024

    8 квіт. 2022
    Анна Вітерець
    Перемога
    Ми давно не питаємо в Бога: за що й для чого?
    Ми давно не чекаємо мани від нього небесної.
    Я дивлюся, як дівчинка жінку питає весело:
    - Мамо, ну що, вже скоро там перемога?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13025

    8 квіт. 2022
    Василина
    ***
    Світе, ти чуєш мою Україну?
    Ти бачиш як гинуть діти її?
    Світе? Ти бачиш як катують країну?
    21 століття на цій землі.

    Ти бачиш братні могили?
    Братні могили мирних людей.
    Світе, прокинься, люди жили, любили,
    Скільки ще треба невинних смертей?

    Світе, ти й так багато йому пробачав,
    Грузія, Сирія, тепер Україна.
    Світе, можливо якщо б ти не мовчав,
    Зараз в країні моїй не була би руїна.

    Світе, прокинься, не роби помилок,
    Скільки ще треба смертей?
    Світе,прокинься, натискай на курок,
    Якщо не для нас, то для себе.

    Ти ж не думаєш, що кат зупиниться?
    Якщо не поможеш, тебе, потім чекає те саме.
    Світе, тобі треба прокинутися,
    Санкції добре, але їх  замало.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13026

    8 квіт. 2022
    Василина
    ***
    Чуєш? Ти тільки живи,
    Після перемоги живи щасливо.
    За всіх,що вижити так й не змогли,
    Пообіцяй, що житимеш красиво.

    Подорожуй, гуляй, люби,
    Люби за всіх,котрі не встигли.
    Радій життю, живи в нім без журби,
    За всіх, що до перемоги не дожили.

    Живи,живи та тільки не забудь, прошу
    Ти пам'ятай про всіх кого убили.
    Повторюй і дітей навчай, що "Не прощу,
    Я не прощу, і ти не пробачай усі оці могили".

    Не пробачай смертей свого народу,
    Не пробачай згвалтованих дітей.
    Не пробачай замученого роду,
    Не пробачай розстріляних сімей.

    Навчи дитину, що росія - ворог.
    Хай знають всі, у всі віки.
    Там де росія смерть і морок,
    Так було завжди в всі роки.

    Не пробачай, бо як пробачиш,
    Як стреш із пам'яті усю біду,
    То знов історію повториш,
    Накличеш знов оту орду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13027

    8 квіт. 2022
    Василина
    ***
    Коли принесеш додому речі вбитих тобою в Бучі і в Ірпені,
    Не забудь сказати дружині:
    "Бери то сумка тієї, яку гвалтував три дні".

    Як будеш давати дитині вкрадену іграшку,
    Не забудь їй сказати:
    "Я забрав її в мертвої, я вбив таку як ти дівчинку"

    Як принесеш додому айфон, і подаруєш старшому сину,
    Не забудь сказати йому:
    "Я застрелив того чий він був, перед тим руки зв'язав за спину"

    Я після всього правда не знаю.
    Думаю в них не буде жалю,
    Але точно знаю, що Бог вже вирішив долю твою.

    Бог такого не пробачає,
    Звірства проти мирних людей.
    Пам'ятай, що кат в муках вмирає,
    Відповідатимеш за кожну з смертей.

    Відповідатимуть й твої діти,
    В них руки в крові від чужих речей.
    Не поспішайте речам тим радіти,
    Вам буде помста, за кожну з смертей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13028

    8 квіт. 2022
    Шкамардін Григорій
    Молитва за Україну
    Тільки пред тобою наш Господь єдиний
    У смиренні без сумління припаду
    І молитимусь за рідну Україну
    О! врятуй і відведи біду

    Мій народ свободним хоче стати
    Жити для дітей і для онуків
    Скорбі, як в минулому, не мати
    Захисти нас від страждання, смути, муки

    Господи! Благаю, тільки ти
    Можеш Україну врятувати
    Правду і напівтемряві знайти
    І царя лукавого здолати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13029

    8 квіт. 2022
    Шкамардін Григорій
    Не наша війна
    Війна має запах біди, сліз і крові
    Війну починає завжди сатана
    Війна — чорний колір, вона без любові
    Бо в ній все не добре, і горе без дна

    Війна — це руїни, це вдови, сирітство
    Це не справедливість і бездія
    Це спалені хати, це вбиті, каліцтво
    Коли весь люд плаче, а путін радіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13030

    8 квіт. 2022
    Alexander Klug
    Сошёл с ума...
    Сошёл с ума, не мир, а Вова -
    Войной пошёл на Украину!
    И вверг в такую нас пучину,
    Вернув нам сорок первый снова!
    Сошёл с ума, не мир, а Путин -
    Бомбит, как Гитлер, Украину!
    Стреляет подло брату в спину.
     О как же путь его беспутен!
    Сошёл с ума, чекист кремлёвский!
      Своею властью упоённый
    Послал своих солдат на бойню.
    Питаясь силою бесовской!
    Сошёл с ума, плешак кровавый!
    Весь мир содрогнулся от боли,
    Но Украине хватит воли,
    Победа будет с ней и Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13031

    8 квіт. 2022
    Амброзія Весняна
    Моя русофобія досі недостатня
    Ні сльози, ні зітхання бодай,
    Безнадії, скорботи, жалоби
    Не побачиш . Та як не ховай -
    Бовванітиме пострах худоби
    В сЕрці твоїм. Згадаю тобі
    Всі ті роки невпинного гніту,
    Як в полоні твоїм та журбі
    Проводжала я довгії лІта.
    Годі! Довго терпіла я те,
    Як мене називала сестрою
    Та, що нищила моїх дітей,
    Прикриваючись ціллю благою,
    Та, яка грабувала хати
    І минуле моє оббрехала,
    Породилась яка від орди
    Й покоління страховиськ зачала.
    Затикала ти рота мені,
    Солов'їну співучую мову
    Намагалась спалити в вогні,
    Розповсюдивши підлую змову.
    Ти ж, незграбная заздрісна твань,
    Задивилась на мОю свободу,
    Що й від власних невпинних бажань
    Для руйнацій чекала нагоду.
    І в манері своїй - крадькома,
    Як огидна пацюча дитина,
    Зі щілин ти поперла - й дарма -
    Дожидає тебе домовина.
    Що ж, потворо, ходи-но сюди,
    Зазирни мені в очі, паскуда.
    Віроломства свойого плоди
    Пожинатимеш, клята облуда.
    Чуєш хрускіт? То твОї кістки
    Голіруч я трощила нещадно.
    Посічу я тебе на шматки,
    Упиваючись помстою жадно.
    Чуєш сморід? То вАньок твоїх
    Скрізь розірвані рештки зопріли,
    Чорноземи поглинули їх -
    Кров'ю ґрунт мій добряче скропили
    Чуєш гомін? То мОї мужі
    Воєдино вхопились за зброю
    Боронити аби рубежі,
    Поквитатися щоби з тобою.
    Га, насправді гадала скорюсь?
    Уповала, впаду на коліна?
    Несподіванка, що не боюсь,
    Ще й глумлюся із тебе, скотина?
    Мій народ - Моноліт, ну а Я -
    Волелюбна, дбайливая мати.
    Ми - могутня,єдина сім'я -
    Ворогів заходились карати.
    Ти ж - підступний, гидкий бузувір,
    Твоїм оркам не знати турботи,
    Лиш великий смітник - "русській мір",
    Владарюють де дряхлі істоти.
    Та не вічне життя у катІв
    Й мали б ви всі у пеклі горіти,
    Тільки навіть сам біс не схотів
    Вас в геєні своїй прихистити.
    Ось заждіть, як розІб'ємо вас -
    В небутті вам довіку сконати.
    Аби рід ваш проклЯтий загас ,
    Увесь світ можем ми згуртувати
    Знаки долі любила? Так от -
    Моє сонце на обрії сяє,
    А тебе уже жде ешафот
    І спасіння для тебе немає.
    Переможу. І тільки відтак
    Я зітхну і загиблих оплачу,
    А до того най кожен козак
    За хвоста держить міцно удачу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13032

    8 квіт. 2022
    Валентина
    Мамо, я на війні
    Мамо.. я на війні
    І на Бугу і на Дніпрі
    Тут все в крові, прокляті дні!
    І ці ж прокляті руські ЗМІ
    "Руский не хочет войны"

    Мамо, я на війні..
    Коли взриваються мости -
    В думках: "хай згинуть ці чорти"!
    Ці руські тварі ще й які!
    Та знай, не виграти їм тут війни.

    Мамо, я на війні.
    Переживем з тобою і ці дні,
    Коли здригається від вибухів земля,
    От сволота гніда!
    Поїдем потім на моря, де вся сім'я
    І ти жива, і я , і наша Україна вільна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13033

    8 квіт. 2022
    Валерія
    Двадцять четверте
    Сьогодні місяць, знов двадцять четверте.
    Вже цілий місяць! Але ти стоїш!
    Тебе хотіли взяли дуже швидко,
    Ти посміхаєшся, хоч встромлений у сердце ніж.

    А ти стоїш...могутня та велична!
    В тобі дві якості: велика ненависть й любов.
    Ти першою долаєш ворога безжально,
    А другою - ласкаво обіймаєш свій народ.

    Незламна, сильна, всі захоплені тобою,
    Такої сили не очікував ніхто.
    З тобою Бог, а з ними - жалюгідні біси.
    Чекає пекло їх! Відповідатимуть за зло.

    А в тебе, моя ненько, є майбутне! Таке, що, мабуть, ти не уявиш!
    За тебе Всесвіт! За тобою перемога!
    Тримайся, моя рідна, не облиш.

    Сьогодні знов ця цифра, цифра горя.
    Сьогодні знов ця цифра страху та біди.
    Але ти, моя могутня Україно,
    Все вистоїш, розквітнеш наново!Амінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13034

    8 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Правда Війни
    Війно, єдине, за що тобі вдячна:
    За маркери Правди, за жорсткий відбір.
    Екзамен почався тотальний гарячий.
    Усі потрапляють крізь сито у вир.

    Такі настали часи в тобі, Війно.
    Нема непричетних. Усі у тобі.
    Жеребкування чесне й надійне.
    І неминучий нині двобій.

    І неминуче візьмешся за зброю:
    Хай буде слово, меч, автомат.
    Поділ триває тепер: на героїв
    Й антигероїв. Воїн чи кат?

    Правда у тебе страшна і кривава.
    Перелетіти прірву і жах.
    Там, по той бік, Божа Правда і Слава.
    Тут, по цей бік, лиш поразка і крах.

    Я вибираю. Всі вибирають.
    Рідний народе, прапор здійми!
    Сльози — на потім, зцілимо рани.
    Темряви проти гуртуємось ми!

    Пісня до пісні. Лента до ленти.
    Йдемо у силі чота до чоти.
    Війно, така в тобі нині прикмета:
    Правда на світ увесь буде цвісти!

    8 квітня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13035

    9 квіт. 2022
    Матяш Вікторія
    Аплодисменти
    Вперше, ЙОМУ аплодували стоячи
    У Європарламенті - лідери світу...
    Ніяковів трохи, до зали "входячи",
    Розповідав усім: "У нас гинуть діти!"

    За НЬОГО кожен був сповнений гордості -
    Не останні люди (у такій кількості!)
    Аплодують стоячи ЙОГО свідомості
    І (народу нашого) силі й стійкості...

    Потім, частіше, ВІН приймав овації
    (Вже спокійно, навіть трохи дратуючись):
    ООН, Канади, Британії, Франції,
    Знов про дітей говорити готуючись.

    ЙОГО промовами всі надихаються
    (Не з папірця, що був кимось написаний)!
    Тамують подих свій, слізьми вмиваються...
    Потім - мовчання, товстою завісою...

    Тепер вже ВІН не сприймає ті оплески,
    Що так гучно ідуть від лідерів світу:
    "Поки ви сидите у межах допуску,
    Поки ви аплодуєте - ГИНУТЬ ДІТИ!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13230

    9 квіт. 2022
    inst:qlwarc
    Не розцвіте...
    Я ненавиджу весь світ.
    Ненавиджу себе безсильну.
    Не розцвіте вже щастя цвіт,
    Де безжально вбили мирну родину,
    Бо вони просто були, були українцями.
    Не розцвіте вже цвіт,
    Де біля могили матері стоїть мале дитя
    І ручки він простягає до землі— прощається.
    Не розцвіте щастя квіт і в Краматорську.
    Де люди просто рятувалися, а їх безжально вбили...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13231

    9 квіт. 2022
    Дериземля Ксения
    Стогін землі
    У сльозах захлинулася рідна земля,
    Що синів своїх вірних втрачає.
    Де колись зеленіли пшениці поля,
    Там війна свої жертви збирає.

    Небосхил від розривів гармат почорнів,
    Смерть блукає розореним полем.
    Повернутись не зможуть до матерів
    їх сини, що загинули в бою.

    Хто поверне батькам їх загиблих синів?
    Поле геть почорніло від крові.
    Чутно всюди розпачливий стогін землі,
    Що оплакує своїх героїв.

    Буде проклята хай ця огидна війна
    Й не повернеться більше ніколи.
    Закарбуються в пам'яті тих імена,
    Що життям заплатили за волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13232

    9 квіт. 2022
    Анна Шулькевич
    Русским мародерам
    А между тем, в какой-нибудь Твери,
    А, может быть, в какой-нибудь Калуге
    Девица скажет: "Ваня, посмотри,
    Что муж-танкист прислал моей подруге!"
    Сережки, две цепочки, сапоги,
    Красивые... Чуток великоваты,
    Но это не беда, размер ноги
    Легко исправить, напихает ваты.
    А кожаная куртка под змею...
    Я о такой с песочницы мечтаю.
    Шикарная, ну просто мать твою,
    Не ширпотреб дешёвый из Китая.
    Достань мне куртку, слышишь, паразит!
    И набери бельишка у хохлушек.
    Да, детские сережки привези,
    Мы наконец проколем дочке уши.
    Короче, все, что видишь, все бери!
    Помрёшь, так хоть о папке память будет.
    В какой- нибудь Калуге и Твери
    Они не знают, что они не люди...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13249

    9 квіт. 2022
    Анна Шулькевич
    Маки
    Маки густо всходят на крови,
    Даже там, где сроду не всходили.
    Сколько бы ромашки не сердились,
    Сколько зверобоя не зови.
    Маки грустно всходят на слезах
    И на неоплаканных утратах.
    Силится земля своим солдатам
    Раны как собака зализать...
    Маки всходят в утренней тиши,
    Каплями росы играет ветер.
    Палачи и зрители ответят.
    Ждут цветы...Им некуда спешить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13250

    9 квіт. 2022
    Дар'я Чудінова
    Сонце Правди
    Сходить гаряче коло -
    Колесо, жорно сили
    Над обгорілим полем,
    Де височать могили.
    Хмари - неначе крила.

    Коло таке пекуче!
    Чистить слова і руки.
    Опіки неминучі:
    Де є брехня, там муки.
    Ласують чорні круки.

    Коло все гарячіше.
    Місто кричить від болю:
    "Опіків не облишим,
    Ми тут куємо волю!"
    Вітер хита тополю.

    Коло уже в зеніті.
    З ран проростають трави,
    Білим вогнем умиті.
    Світить нам Сонце Правди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13252

    9 квіт. 2022
    Біла Галина Іванівна
    Вишиванка
    Рано на світанку вишиту сорочку мати одягала.проводжала сина у краї далекі.
    Сину.Мій синочку долю Бог дає.
    А дорогу сину вибираєм ми.
    Не легкий тернистий шлях собі обрав.
    Боронити землю неньку Україну.
    За свою родину.за небо голубе.
    У дорогу мати сина проводжала.
    Рушники стелила.Бога все молила.
    Щастя все просила.
    Час важкий настав Ворог той проклятий.
    І війна на Сході.А тепер і в нас.
    Українська мати молиться із ранку.
    І в ночі не спить.Ката проклинає.
    Господа питає.Ну за що?Навіщо?
    Відповідь незнає.Бог все теж бо баче.
    Сили посилає.Сили і терпіння.
    Буде в хаті свято.Свято в Україні.
    Наша перемога.Бо ми всі єдинні.
    Вільнні.Нескоренні.
    Вишиту сорочку й сину положила.
    Ще й рушник в придачу.Буде оберіг.
    А молитва наша то велика сила.
    Віра в нас єдинна.Бог допомагає.Нас оберігає.
    Втрати ті великі.Вже людські життя.
    Плаче мати ненька.Плаче вже дитя.
    Стогне вже земля.Стогне і палає під ногами ката.
    Ворон все кружляє.У полях побиті орки трижди кляті.
    Боже нас прости.Проклинати то великий гріх.
    А як вже інакше.Слів не вистачає.
    Сліз уже немає...
    Чорная земля.Доля України ой то не легка.
    Встала. Зброю узяла.
    За міста розбиті.За життя.Життя.
    За Ірпінь і Бучу.Харків.Маріуполь.
    За дитячі сльози.Кара буде Божа.
    Вже пора прийшла.Танки так палають.
    Літаки горять.
    На полях забуті орки все лежать.
    Місця не було.Щоб додом забрати.
    Крали все майно.То велика нація Народ.
    Русский мир.Сміх той через сльози.
    Все тягли.Несли.коханим сувеніри.
    Потім відсилали.Ми вам допоможем.зустрічайте вже.
    Подарунки файні.Аж болить душа.
    Грузи ті 200.
    Вже доставим ми.Майте радість ту.
    Ще додамо вам болю.Щоб боліло вам.
    Як Ірпінь і Буча в наших там серцях.
    Вас судити буде Бог за ваші гріхи.
    Плата ой страшна.У віках буде кров на ваших руках.
    Очі ті дитячі і плач у ночі.Щоб ви чули до кінця життя.
    Спокою не буде.
    Вишиту сорочкуми одягнемо знов.
    Ми ж бо не скоренні.
    Рано вранці звісточка прийде.
    В Україні мир.Ой летять лелеки.
    А душа болить.
    Матері все синів чекають і чекають мир
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13331

    9 квіт. 2022
    Лук‘яненко Ніна
    Бучанська трагедія
    Відлітають душі, відлітають,
    Вдаль летять… далеко в небуття…
    Нелюди
    ерефу тут стріляють,
    Забираючи людські життя.

    Не провину людям  виставляють,
    Бо нема ні в чому їх вини,
    А жорстоко і безжалісно вбивають,
    Бо загарбники, насильники вони.

    Там душа дитини відлітає,
    Зовсім ще малий у неї вік
    З татом йшла за ручку, як буває,
    Вбили дівчинку, впав рядом чоловік.

    І весна для них не наступила…
    Бо вона в природі, а не в душах,
    Хижа зграя підло так рішила,
    Несучи зло, палять  все і рушать.

    Смерть несе землі російський кат,
    А за що, напевно, сам не знає...
    Нищить душі  всіх людей солдат,
    Вже від градів вся земля палає.

    Відлітають душі, віддлітають…
    Для рідні немає вже розрад…
    Стариків, жінок, дітей вбивають —
    По землі іде російський кат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13334

    9 квіт. 2022
    Алвард
    Без назви
    Лелечий крик,
    І вітер буйний,
    Земля горить,
    Від людських страждань.
    Знов оповила темрява над світом.
    І вдалині лиш проблиски жадань.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13351

    9 квіт. 2022
    Юрій Кіткайло
    Все буде Україна
    Все буде Україна!!!
    В наш дім прийшла сиренами весна,
    Кацапа чобіт по землі ступає,
    У світ надій постукала війна,
    Моя Вкраїна у вогні палає.

    Назад уже не буде вороття,
    Мерзота в лаптях суне звідусюди,
    Безвинних жертв спаплюжене життя
    Ракетами стирають недолюди.

    Ми вистоїм, в нас вибору нема,
    Воскреснемо: бо з нами Бог і правда,
    Героїв кров'ю скроплена весна,
    Освячена молитвами лампада...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13356

    9 квіт. 2022
    Олександр Архангельський
    По Краматорську – по вокзалу...
    *
    8 квітня вранці орки нанесли ракетний удар по перону вокзалу Краматорська, де сотні біженців чекали на потяг.  Є численні жертви, серед яких переважно жінки та діти…
    З повідомлень преси

    По Краматорську – по вокзалу –
    по дітях луплять, по жінках,
    щоб від розривів не тікали,
    щоб розірвало в пух і прах
    усіх, хто мислить, бачить правду,
    усіх, хто любить рідний край.
    Та здичавілих орків банда
    одне лиш слово зна: «Карай!»…
    В юрбі, неначе навіжений,
    снує пероном чоловік
    і дзвонить, дзвонить: де ж ви, де ж ви?!
    Ми ж розлучились не на вік!..
    Шука дружину і дитину:
    в дорогу їм приніс води…
    …З мішка лунає без упину –
    з позасвітів – сигнал біди…

    09.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13357

    9 квіт. 2022
    Дмитро
    Закриті шатами всі вікна
    Закриті шатами всі вікна,
    Вночі лиш зорі золоті
    Нам світло замінила свічка –
    Але не байдуже мені

    Спекотне сонце засліпило,
    в рашистах нице проявило:
    бажання хтиві, підсвідомі,
    серед катів що у полоні,
    асортимент лайливих слів,
    в агресії бридких тонів.

    Безкарність – привіт до розпусти,
    Як кава зварена з робусти
    Відсутня справжність гіркоти,
    Куди кацапе тобі йти…

    Та сподіватися на краще,
    не варто, якщо ти ледащо…
    Руками жар не загрібати –
    це як чесноти продавати

    Життя змінилося назавжди,
    хоча, змінились більше ми,
    Ніколи більше слова "брате"
    бо не прикриєш наготи!

    Тіла лежать в 4 боки
    Вам інсталяції в екран?,
    в мережі будете брехати,
    І нице притаманне вам...

    Відкрийте очі, схаменіться,
    потворне досить вихвалять,
    і штучні різні речі оптом
    чи не набридло просувать?

    Чи не здається безпідставним,
    спотворювати стан речей,
    критикувати в світі безлад,
    що не без участі "расєй"?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13360

    9 квіт. 2022
    Дмитро Ларін
    Киїів у вогні!
    Киїів у вогні!
    Цинічно, ганебно обстрілює ворог!
    Сім днів війни,
    трупи солдат тисячами на порох!
    Палить вогнем,
    гатить гарматами в спальні райони,
    "Русский корабль",
    твоя історія в глибоких водах!
    Очі відкрий,
    той хто прийшов до нас всіх "визволяти"!
    Мозок увімкніть,
    йдіть до Расєї щі свої жрати!
    Сильний народ,
    жодній орді не вдається здолати
    Бачить весь світ,
    люди соромляться "Руських солдатів"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13361

    9 квіт. 2022
    Кірілл Перстеньков
    Миколаїв
    Місто на хвилі потрапило в шторм,
    Корабели з'єднались на славу.
    Ненависник б’є, не знаючи норм,
    Нехай не чекає на шану.

    Наш капітан не відступить ні кроку,
    А вовки морські то тим паче.
    Орки отримають відсіч жорстоку,
    Поки Кім на “Тигрі” вже скаче.

    Святий Миколай нас усіх береже,
    Чого не скажеш про клятих піратів.
    Український тріумф недалеко уже,
    Усім зрозуміло і без постулатів.

    Скінчиться буря — повний вперед,
    Рубікон залишився позаду.
    І соняшник сонцем тепер зацвіте,
    Прославляючи нашу громаду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13363

    9 квіт. 2022
    Дмитро Ларін
    Падіння імперії
    Останні блага світу,
    в Росії загнили
    Під санціями вкритіі
    Товари на крові

    Всі зрадники вже щезли,
    У ці військові дні
    й у черзі довжелезній,
    на митниці вони.

    Літак без пасажирів,
    Бо палива нема,
    Тим, хто "за мир, и стыдно"
    Століттями - ганьба

    Жебрацтво вам пасує?
    ласкавих слів Пуйла,
    Він ще Вас нагодує
    примарами совка!

    Вам слава, волонтери,
    Пишаюсь - ЗСУ!
    Навік Героям Слава!
    Міста ще заживуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13364

    9 квіт. 2022
    Олена Коржовська
    Величний народ
    Україно - величний народе!
    Відвойовує землі свої!
    Панувати будем і розквітнем,
    на своїй українській землі!
    Цей народ завжди прагнув свободи і боялися нас вороги,
    ця земля наша кров'ю пролита
    полягли наші славні сини.
    Мій народе, не спи, піднімайся!
    Бери зброю і до боротьби!
    Як зламаєм хребет тому монстру, то не буде у світі біди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13365

    9 квіт. 2022
    Маргарита Кушнір
    світло
    я у темряві знайшла світло ,
    у серці посіяла квіти .
    стала лагідним теплим вітром ,
    промінці сміялись мов діти .

    зірки плутались у волоссі  ,
    мов птахи, мрії кружляли .
    двоє дітей бігали  босі ,
    всім серцем , цей світ кохали...

    давай зустрінемо ранок ,
    обійми , схід сонця ,ми ...
    це буде найкращий світанок ,
    перші квіти весни.

    я у темряві знайшла світло ,
    закохалась у це життя .
    стала лагідним теплим вітром ,  любов'ю зігрію усе майбуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13367

    9 квіт. 2022
    Світлана
    Вставай, Україно
    Вставай, Україно, рідненька, вставай!
    Не дай окупантам, свою волю зламати.
    Встаю, доню й синку. Встаю! Лише дай,
    Від крові і сліз, відпочити хвилинку!

    Я зараз піднімусь, і в руки візьму
    Всю силу і міць, та й ударю щосили!
    Межи очі оркам, щоб більше у них
    Ні сонце, ні зорі, во вік не світили.

    Вставай, Україно, а ми підсобим:
    Не пустим ворожі війська до порогу!
    Бо віра і правда, у нас поза спин.
    Ми йдемо, й за нами — іде перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13368

    9 квіт. 2022
    Світлана Алск
    Молитви мільйонів
    Проводжала мати сина на війну.
    Діти — тата, жінка — чоловіка.
    Він їм, обіймаючи, ніжно промовляв:
    "В нас іще світанків буде тих без ліку!"

    Він пішов назустріч сонцю і весні,
    З ним славетне військо мужнього народу.
    Вийшовши у двері, він плечима затулив
    Мирне небо наше, щастя і свободу.

    Бережи їх, Боже, наших хлопців і дівчат,
    Що боронять відчайдушно Україну!
    Молитви мільйонів хай для усіх вас,
    Мов щитом закриють, ту широку спину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13369

    9 квіт. 2022
    Світлана Алск
    Не пробачимо
    І знову тривога. "Усім в укриття!"
    Летить від "братів" "допомога".
    Одна вам дорога — до пекла, русня!
    Вже ми не пробачим нікого!

    Розтрощені храми, розбиті серця —
    Це так нас сусіди "рятують".
    Їм більше не буде у світі життя,
    Бо їхні сини нас катують.

    Сльозами і кров'ю стікає земля,
    Немає кінця цьому й краю.
    Тих, хто вбиває невинне дитя,
    Героями не називають.

    Нам з неба на голови стрімко летять
    Ракети, снаряди — облога.
    Та ми не здамося, ми будем стоять,
    Поки не підкосяться ноги.

    Вкраїнський народе, тримайся щосили!
    Вже чується дух перемоги.
    Бо з нами є віра і правда, мов крила,
    Що дані нам Господом Богом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13370

    9 квіт. 2022
    Ірина Лавренюк
    Обійми мене
    Обійми мене.
    Притули до себе так сильно,
    Щоб сирен я не чула
    лунаючих за вікном.

     Обійми мене
     Сильно сильно.
     Що б весь плач
     Розчинився в обіймах твоїх
     знов і знов.

    Обійми мене
    Міцно міцно
    Щоб я чула
    лиш подих серця твого.

    Обійми мене
    Сильно сильно
    Що б страху не було
    Зовсім. Знов.

    Обійми мене,
    як ніколи .
    Що б у серці була
    лиш Любов.

    30.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13371

    9 квіт. 2022
    Світлана Алск
    Ця весна не така, як інші
    Ця весна — не така, як інші,
    Хоч, як завжди буяють квіти,
    Прилітають птахи, та між іншим,
    Рано стали дорослими діти!

    Подивіться у їхні очі,
    Там нема пустотливого блиску.
    На їх личках недоспані ночі,
    Залишили зажурений відтиск.

    У дітей украли дитинство,
    Научили ненАвисті й люті.
    Показали війну й насильство,
    Безтурботні ігри — забуті.

    Вже немає назад дороги,
    Їх невинність війна забрала.
    Замість музики — звук тривоги,
    Замість хованок — ночі в підвалах.

    Ця весна, як багато інших,
    Нам дарує надію і квіти,
    Прилітають птахи, та між іншим,
    Рано виросли бідні діти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13372

    9 квіт. 2022
    Єсенія
    Ті ж самі ночі і ті ж самі дні...
    Ті ж самі ночі, і ті ж самі дні.
    Мільйон думок, шляхи, дороги...
    Чи ми зустрінемось? Напевно, ні...
    Сирени знову та повітряні тривоги.

    Це не кіно, нажаль, якесь сумне.
    Життя людські це, і реальні драми.
    Ти кажеш просто, що усе мине,
    Лишаючи в моєму серці рани.

    Іду кудись, не відчуваю, ніг.
    Навіщо все? І що тепер я значу?
    Війна, весна...А з неба пада сніг.
    І я на вулицях так тихо плачу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13373

    9 квіт. 2022
    Ірина Лавренюк
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна
    До мене ти приїдеш
    І обіймеш мене що сили
    Як мати свого немовля

    Коли закінчиться війна
    Підем гуляти біля моря
    Рука в руці і погляд в море
    До заходу барвистих фарб

    Коли закінчиться війна
    Твій поцілунок буде згодом
    Такий солодкий як ніколи
    Коли закінчиться війна.

    Вже дуже скоро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13374

    9 квіт. 2022
    Віктор
    Вставай!
    Вставай, козаче! В дім прийшла біда!
    Не вийде пересидіть лихоліття:
    В твої ворота грюкає Орда,
    Неначе, знов - тринадцяте століття.

    Вставай, козаче! Миршавий Батий
    На Русь узявся знову меч точити.
    Хто захистить її, якщо не ти?
    Хто, як не син, повинен матір захистити?

    Вставай, козаче! Зорана межа -
    Такий дрібний і непотребний клопіт,
    Коли поля від вибухів дрижать,
    Коли пшеницю топче "скрєпний" чобіт.

    Вставай, козаче! Зброю підніми!
    Не Сонце нині устає зі сходу -
    Повзуть полки рашистської чуми,
    Щоб відібрати силу і свободу.

    Вставай, козаче! Вчули кров вони.
    Прийшла пора нам долю вибирати:
    Рабами пасти їхні табуни,
    Чи ниву власну вільними орати.

    Вставай на герць! Зійшлися два світи,
    Ідуть війська нового Муравйова.
    Тобі - вирішувать, хто має полягти,
    Чи - ми, чи - діти біля Крутів, знову.

    Вставаймо, браття! Вітер дим несе.
    В броню серця з'єднаємо гарячі.
    Вставай, хто волю цінить над усе!
    Вітчизна - у біді! Вставай, козаче!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13376

    9 квіт. 2022
    Ludmila Sosnovsky
    My beloved Odessa
    Моя любимая Одесса
    Я очень за тебя боюсь
    Там глубоко в душе зажались
    Мои сомнения и грусть

    За 30 лет ты не забылась
    В моем сознанье ты звезда
    Дождём весеньим ты умылась
    Чтоб чистой встретила врага

    Ты знаешь что тебя все любят
    Ты так красива и свята
    Обороняют тебя люди
    Что не боятся не черта

    Ты защити их умоляю
    От лютых ворогов  твоих
    Тех что вчера друзьями были
    Тех с кем стаканчик пропустили

    И вместе вы детей крестили
    Сегодня бьют сынов твоих
    И бьют жестоко беспощадно
    Чтоб не осталось ничего

    Неужто з нами шось не ладно?
    За что воюем ,за кого?
    Вокруг великие державы
    Боятся дикого орла

    Который очень кровожадный
    И с красной кнопкой у крыла
    А он сидит в глубокой яме
    В тепле в уюте с тёплой баней

    Своих детей он не жалеет
    Те тонут в пепле и крови
    И от жестокости и злости
    Стирают все с лица земли

    А если кто и не захочет
    Стрелять и мирных убивать
    То тут же в цэпи их заточит
    И будит сам их линчевать

    Моя любимая Одесса
    Ты город город юности моей
    Гони врагов своих по дальше
    И бери своих детей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13377

    9 квіт. 2022
    Любов Проць
    "Всі хустини барвисті - на потім..."
    * * *
    Всі хустини барвисті - на потім,
    І на потім - сукні ясні...
    Лік єдиний - втопитись в роботі
    І молитися день при дні -

    За найкращих у всесвіті хлопців,
    За мужів, що числа їм несть,
    Що по-лицарськи носять при боці
    Найкоштовнішу зброю - ЧЕСТЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13378

    9 квіт. 2022
    Остап Грень
    Без назви
    Легенький відтиск на землі,
    Маленькі пальчики та п‘ятки,
    Біжати босим по росі,
    Бабусині топтати грядки.

    Дощу радіти на весні,
    І чарувати, чарувати,
    Накрасти яблук у селі,
    Втікаючи, свій страх долати.

    Купатись вечером в ставку,
    Травою лікувати ранки,
    Шукати скарб…знайти війну,
    Снаряди, вибухи і танки…

    Легенький відтиск на землі,
    Маленькі пальчики та п‘ятки,
    Де бігав босим по землі,
    Лишились витоптані грядки…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13379

    9 квіт. 2022
    Ганна Ленок
    Сліди Пандори
    Напевно, наше людство, й справді хворе,
    Очищення жадало - не війни.
    Із Кримських гір прийшла до нас Пандора -
    Красуня - юнка з серцем сатани.
    Так щедро обдарована богами,
    розруху, смуток, біль несе вона.
    О, дівчино! Чом нашими стежками сьогодні за тобою йде війна?
    Чи не тобі Паллада сукні шила,
    Як німфі сонцесяйній у Раю?
    Красою Афродіта наділила,
    як богорівну посестру свою?
    Ти вкотре видаєш брехню за правду.
    Облуда і подвійність - бісів дар.
    Гермес тебе навчив цієї справи -
    колись він був заступником отар.
    Вподобавши синів найкращих світу, -
    богатирів, розумників - наш квіт, -
    без крихітки жалю підступно й підло
    провадить душі юних у Аїд.
    Анархія й брехня - військова драма.
    Чом, Боже, не зупиниш часу лет?
    Пандора, як невинна, із братами
    втішається й регоче : - Их там нет!
    Здались тобі печери наші й гори!
    На узбережжі Криму влітку - рай.
    Купайся, засмагай і ти, Пандоро,
    не воруши змію, не зачіпай!
    У глибині печери спить ще лихо.
    Не відкривай! Гадюка там жива.
    Цікавість? Забаганка? Заздрість? Втіха?
    Для нас - це втретє. Третя світова.
    У Всесвіту й життя свої закони.
    Ті, хто керують, втілюють своє,
    бо інші в них боги і Пантеони,
    а в нас - життя і світлий розум є.
    Маленькі золоті зернятка правди.
    Чи пощастило тим, хто їх знайшов?
    О, скільки років вирви та гранати
    ковтають свіжу і невинну кров?!
    Облуда і краса - підступна сила
    і на життя не кожен має шанс.
    Скажи, Пандоро, чом ти народилась
    і з братньої землі прийшла до нас?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13391

    9 квіт. 2022
    Ганна Ленок
    Повня
    Господи, чом наша ніч така зоряна?
    Зорі, мов вишиті на полотні.
    Ірод кривавий конає в агонії,
    мирний світанок наснився мені.
    Там, де немає смертей, ані атому,
    там, де усе так, як Богом дано.
    Доки матуся світанки стрічатиме
    біла, як свічечка, як полотно?
    Там, де десятки смертей - нині тисячі,
    там, де столиця - тепер чорторий.
    Ніч яка зоряна, ніч яка місячна!
    Господи, нас покривалом накрий!
    Так, донедавна ще були ми братніми,
    нині розпалась велика сім'я.
    Боже, прошу Тебе, будь із солдатами!
    Зорі у небі... Яка з них - твоя?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13392

    10 квіт. 2022 р.
    Ірина Кримська-Лузанчук
    Як ти там, доню?
    Як ти там, доню? Як твоя Троя?
    Чим твої вікна дивляться в світ?
    Там, на десятому, вкупочці троє —
    Ти, чоловік твій і ваш мудрий кіт.
    Бачиш у вікна таку ж панораму,
    Як до війни — велич ріки.
    Сонце сіяє світанком у раму
    Як і до Трої, як всі віки.
    Твій чоловік — щодня в обороні.
    Нині робота одна — захисник.
    Дякую Богові, трапився доні,
    Той, хто в АТО до війни уже звик.
    Чуєш сирени, рахуєш тривоги.
    Кажеш, працює пепешка, як Бог.
    Перед тобою не ролики й блоги.
    Перед тобою реальності блог.
    В Києві рідні там он і всюди.
    Рідні із Бучі дивом живі.
    Рідні із Ворзеля вибрались чудом.
    Щастя — почути врятованих вість.
    І з Ірпеня — теж врятовані дивом.
    Хтось — на Поділля, хтось — на Волинь.
    Ворог тим часом чорний і хтивий
    Все передмістя розбив і спалив.
    У європейських затишних околиць
    Пам’ять віднині чорна й важка.
    Ми не забудемо цього ніколи.
    Із берегів вийшла крові ріка!
    І то не паводок згідно з сезоном.
    Злочин небачений: вбивство з утіхи!
    Вбивство без сенсу і без резону.
    Як осягнути учинене лихо?..
    ……………………………….
    …Що тобі видно у вікна високі?
    Мо’ із майбутнього блимнула мить?
    Добре, що поміж сирен маєш спокій,
    Що Михаїл захищає крильми.
    Хай же тримаються Троя, Хрещатик.
    Хай же тримаються Липки, Поділ.
    Щоб пережити, однак не прощати,
    Треба нам віри, тривкості, сил!
    Потім, по всіх замовклих тривогах,
    Час комендантський коли промине,
    Я налаштуюсь у звичну дорогу,
    Ти також звично зустрінеш мене.
    Будемо парком гуляти, неначе
    Все нам наснилося… Сон був страшним.
    Потім — у Ворзель, між сосни, на дачу…
    Але війною ще днюєм і спим…
    7 квітня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13527

    10 квіт. 2022 р.
    Марія Гатала-Квасневська
    ОДНА НІЧ В ПІДВАЛІ
    ( З хроніки вторгнення російських військ  в Україну)

    - Скажи мені, мамо,
    Чи довго, так само,
    У цьому підвалі сидіти?!
    Дівча п’ятирічне,
    З розгубленим личком
    Звернулось до мами сердито.
    - Нам треба терпіти,
    Для того, щоб жити –
    Біда обійде стороною.
    Десь знов загриміло,
    Дівча побіліло,
    Тремтіло  маленьке від страху.
    - Не бійся , дитино!
    Мине ця година
    І ми повернемось до хати.
    - Матусю, рідненька!
    Скажи, дорогенька,
    Що там? Що  так гучно стріляє?
    - Прийшли московіти,
    Антихриста діти,
    Колись їх ще Бог покарає!
    Та ось за дверима,
    Неначе дитина,
    Зненацька заплакала кішка.
    - Знайшовся наш котик!
    Маленький Муркотик!
    Напевно шукав сіру мишку?
    Дівчинка тішилась,
    З котиком бавилась,
    Мати ласкаво всміхалась.
    Минула година,
    Та ще й половина, -
    Стрільба все ніяк не вщухала.
    Втомившись в підвалі,
    Вони задрімали,
    І снилися сни їм щасливі.
    Їм бачилось сонце,
    Що світить в віконце,
    Їм квіти вклонялися  милі.
    Та вибух раптово
    Змінив все навколо
    І темрява їх огорнула…
    Коли розгрібали
    Будинку завали,
    Доба з того часу минула,
    В одному підвалі
    В обіймах лежали,
    Які ж в них зворушливі лиця!
    Мати та дівчинка
    Сном спали вічним,
    Лиш плакала жалібно киця.
                                 08.04.2022 р.

    Марія Гатала- Квасневська, член Української асоціації письменників  художньо-соціальної літератури
    м. Львів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13528

    10 квіт. 2022 р.
    Марія Гатала-Квасневська
    І  ВОСКРЕСНЕ Україна!
    Скільки сліз!... А скільки крові
    Проливає Україна!
    За святу незламну волю, -
    В цьому лиш її провина.

    Бо москаль владолюбивий,
    Як вовчиця серед ночі,
    Наш народ свобідний, вільний
    Підкорити собі хоче.

    На землі, на нашій рідній,
    Прагне звір запанувати.
    А за намір жити гідно
    Мріє люто катувати.

    Та не вдасться вже ординцям
    Хід історії змінити -
    Волелюбні українці
    Зможуть кату  відплатити.

    І злодійську чорну силу
    Скинуть в пекло догорати,
    Україну нашу милу
    Ми зайдемось підіймати.

    І воскресне Україна!
    Зацвітатиме садами!
    Засміється десь дитина,
    Сонячно всміхнеться мамі.
           02.04.2022 р.
    Марія Гатала- Квасневська, член Української асоціації письменників  художньо-соціальної літератури
    м. Львів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13529

    10 квіт. 2022 р.
    Соня Лелюх
    Перші дні війни
    В собачих снах не буває війни
    ховаючись в  бомбосховищі єдине що мене засинає- велике братське серце
    Сподіваюся його розносять по Харкові Києву та інших містах
    В хлібі в анекдотах дивлячись на ракети
    В погляді людини яку ти ніколи раніше не зустрічав
    Але чомусь
    Дуже хочеш
    Її обійняти.
    Війна це затримка дихання
    На кордоні між живим і мертвим
    Всі мої друзі в бомбосховищі
    Всі мої брати в тер обороні
    Все мої діти обирають тільки одну іграшку
    Яку можна покласти в тривожний рюкзак
    Всі мої ноги тікають
    Всі мої серця караються
    За " нацистську душу " за бажання
    Повернутися до мирного міста
    Де я переживала що вдягти зранку де балакала з бабусями
    Де ходила боса по лісам - зараз мої п'яти в мітках
    Зараз мої очі бачать
    Замість неба вертольоти
    Замість землі поглиблення де сховатися
    Замість домівки  несучі стіни та заклеєні вікна
    Кожна подія стала як диво
    Яке ти хапаєш  військовими  пальцями
    Ти хапаєш своє життя військовими пальцями
    Надію
    Прихисток
    Рідних
    Путіна
    Документи
    Розуміння того, наскільки те любиш це місце
    Де ми колись сміялись та сумували з неіснуючих причин
    Де закохувались  нудьгували
    Де травили чорні анекдоти де щиро
    Віддавали братське серце за любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13530

    10 квіт. 2022
    Ірина Кримська-Лузанчук
    НА КОНЯ
    1.
    Прокурите Курили, прокурите Кавказ.
    На черзі всі міньйони, супутники, крадіжки.
    Ускрізь, куди ходили ви через перелаз,
    Ми вам уріжем носа і покоротим віжки.
    І Кенігсберг відійде, і Придністров’я теж.
    З усіх республік «бывших» свої приймете мешти.
    Ви звузитеся, зсохнетеся до московських меж.
    А все довкола МКД обсиплеться до решти.
    Чому? Чому це станеться? Бо є магічний клин.
    Є землі в нас украдені. І наше первородство.
    А ваша «правда» і спадковість хоч додала сивин
    І крові, та збувається про Русь Святу пророцтво.
    Іде Війна Священна. Люстрація-війна.
    І декуманізація. І де-, іде, розподіл
    На біле і на чорне, на зло й добро і на
    Усе, що на поверхні і що іще на споді.
    2.
    Тотально з України сповзає шкаралуща!
    Ця сама шкаралуща — вже клоччями, гниляччям.
    Прокурите мір рускій... Нетесані баклуші!
    Скарб вміститься у возі, у труповозі клячі.
    3.
    То що є ваша правда? Вєлічіє і чєсть?
    Обрізана до шиї, без голови і ніг.
    Бо тільки загребущі ручища у вас єсть.
    Але й вони вкоротяться до пліч у цій війні.
    І навіть плоть оцю, що звалася Росія,
    Не шкода. Антидоти подіяли від бомб.
    І кожен те пожне, що в цю весну посіяв.
    Тепер вже остаточно врізнобіч нам обом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13531

    10 квіт. 2022
    Elena Kaspirkevych
    Кішка Мишка
    Це Мишка. Хоча вона кішка.
    Ну просто назвали так.
    Це путін. Він наче людина.
    Насправді великий мудак.

    Це черга. В ній люди втомились.
    І ноги замерзли стоять.
    Це фермер. І він не на продаж
    Привіз молоко - щоб роздать.

    - Ви хоч на бензин візьміть, хлопці!
    - Не треба! Облиште! Війна...
    Продовжую скролить новини.
    Всередині скиглить душа...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13568

    10 квіт. 2022
    Моргуненко Вікторія
    Гнев
    Рашисты, вы не люди, вы же твари.Посеяли вы в наших душах страх, что завтра вовсе можем не проснуться иль оказаться в ваших кандалах.
    О, как мы ненавидим вас, рашисты, за эту жесточайшую войну, за то, что
    вы оставили без крова, наших знакомых, близких и родню.
    Вы, разбомбив селенья наши, хаты, тащили всё из них, что только можно взять, забрали даже детские игрушки, которыми детишки должны здесь играть.
    Но дети наши далеко от дома- спасала жизнь им любящая мать. Кто ж знал, что в двадцать первом веке придётся от рашистов убегать, оставив всё: свой дом, родные стены, всё то, что нажито трудом, ограбив нас и в беларуси на рынке продадите вы потом.
    Вы так опустошили наши души, загнав в них страх, тоску и скорбь, оставив там, нет, не рубцы, а раны, лечить их будем мы годами и не забудем тех людей, что нету  с нами.
    Но всё же через время оживём.
    Мы снова будем радоваться жизни: любить, творить и даже хохотать, и как поднимем из руин мы Украину, вам никогда рашисты не узнать.
    От крови нашей, орки, вам уж не отмыться, ответите за зло вы по суду, а если правосудье, не дай Бог ,не совершится, то будет вам народный приговор:
    "Горите вы в аду , не только после смерти, страдайте, мучайтесь во сне и наяву."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13579

    10 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Без назви
    Сегодня плачу я,а завтра ты,
    Не думай что уйдёшь от наказания,
    Когда вы действуете как скоты,
    Готовы будьте идти на закланье.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13681

    11 квіт. 2022
    Дмитро
    Смертоносцям
    Упали ми... Так холодно та бридко,
    І ходить ходором земля!
    Прокляті вбивці! Кати! Нелюди!
    Вам з пекла виходу нема!

    Проклять не змити вам довіку,
    Сльозами й кров'ю хоч вмивай!
    Не бути вільними вам, зрозумійте!
    Висить над вами рабовласницький нагай!

    Я закликаю духів- всіх, хто чує!
    Обруште гнів свій на свинособак!
    Терзайте душу, понівечте тіло!
    Щоб окупант пізнав гостинний лад!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13756

    11 квіт. 2022
    Давид Бродский
    рука кремля
    Рука кремля

    Всё, к чему прикасается расея, превращается в пепел и страдания. Расейские власти называют своё вмешательство “миротворческими миссиями” и “специальными операциями в защиту русскоязычного или православного населения”.
    …Финляндия, Прибалтика, Венгрия, Польша, Чехословакия, Вьетнам, Афганистан, Приднестровье, Грузия, Чечня, Сирия, Украина…
    Далее везде?

    В руке кремля - дубина, дуло
    Прицел, ракета, бомболюк…
    А что к руке идет, уснуло
    Средь серой массы закорюк
    Спят - совесть, жалость, милосердье
    Спят беспробудно ночью, днем
    Рука крошит людей усердно
    Чужие земли, отчий дом
    Двуглавый смотрит вправо, влево
    Кого ограбить и убить
    Неугомонно его чрево
    Неужто так тому и быть?!

    Накормим, братья украинцы
    Врага убийственным борщом
    Чтоб в горлах сей двуглавой птицы
    Навек застрял борщовый ком
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13758

    11 квіт. 2022
    Тетяна Леонт'єва
    Не про весну
    Так хочеться писати про весну,
    Про її ніжний, теплий подих,
    Природу, що прокинулась від сну,
    Про сонце, що над нами тихо сходить!

    Та знов пишу про те, що проросло
    Корінням дуже глибоко у серце:
    Тут болю пагони, надії є росток,
    Міцніє віри зламане стебельце.

    Дощу краплини ллються по щоках,
    В молитві знов звертаюся до Бога,
    Щоб зародилась сила у бруньках -
    Розквітла скоро наша перемога!

    Буятиме цвітіння у садах!
    Поспіє вишня в батька біля хати,
    Повернеться в гніздо лелека-птах,
    Дитину мама буде колисати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13759

    11 квіт. 2022
    Людмила
    Україна  моя
    У ...У чому провина твоя ,
    К....Країно, рідна моя?
    Р .... Роками незламна,
    А ....А ще Незалежна!
    Її .....Її мова безмежна,
    Н....Навіки у серці вона!
    А ....А єдність то слава!
    М....Могутня держава,
    О.....Одвічно жива!!!
    Я ....Я - дитина Твоя !!!

    11.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13966

    11 квіт. 2022
    Спиридонов Богдан
    ****
    Все у погляді перемінилось,
    Лінія світу перекосилась.
    Як же людям у небо дивитись?
    Коли серцю боронять битись.

    Немає автівки, школи і брата
    Десь без мами плачуть малята.
    Як у бога спасіння благати?
    Коли голос глушать гармати.

    Хай у вогні! Хай без даху жити!
    Але як себе в камінь збити?
    Як не плакати? Як не здуріти?
    Коли замертво падають діти

    Десь донечка в пошуках тата,
    Проклинає російського ката.
    Крізь руїни ведуть блукання.
    Для надії не друг чекання.

    Скоро черга дійде до підвалу,
    Вже давно там живих не бувало.
    Скотчем намертво зв'язані руки.
    Кат прикладом завершував муки.

    Сходить сонце під гул сирени,
    Йдуть ракети на мирні терени.
    Скільки крові нам ще пролити?
    Щоб антихриста цим напоїти.

    Зникли мрії, думки, бажання.
    Світ занурений в переживання.
    Та немає до світу вже діла,
    Тим до кого війна прилетіла.

    21:50 05.04.2022 (41 день війни)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13967

    11 квіт. 2022
    Єлизавета
    Я б могла бути нею...
    Я б могла бути нею, лежати в холодній землі,
    І на шкірі моїй темні плями  запеклої крові,
    Як мій доказ безчестя, того хто це пекло вчинив,
    Кожну ніч уві сні заповзали б тобі на долоні.

    Ти б згадав мене іншу, веселу, і вогник в очах,
    Ластовиння на носі, а може як люблю троянди,
    І поволі думки, ніби рани роз'ятрював жах,
    І цей жах не вмістити в хореї, анапести й ямби.

    Як збирала листівки,  а тебе гукала на чай,
    Як ходила босоніж улітку й слухала  Білі,
    А тепер у мені мовчазне й розпачливе "хай",
    Хай карають отих, хто мене катували й били.

    Чий наказ забирати життя задля своїх вождів,
    Чий наказ руйнувати одвічне, прекрасне й чисте,
    Чий наказ бути звіром, найгіршим з найгірших чортів,
    Грабувати, вбивати й нищити. Жінку й місто.

    Бо в сліпих свої очі, ті очі їм кажуть стріляй,
    Бо в глухих своя совість, з мораллю уклала угоду,
    Я б могла бути нею, тому що  я люблю свій край,
    І тому що я вірю у нашу з тобою свободу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13968

    11 квіт. 2022
    Топольницька Наталія
    Кохання ...
    Її кохання - вище зір і неба!
    Його кохання - там, на крижмі хмар...
    Таке, як в них кохання, ще шукати треба!
    Війна коханню завдала удар... Кохання їхнє житиме в покосах, в шовкових китицях старенької верби...
    В яскравих стрічках у дівочих косах...
    У серці сина , в пташечках журби...
    Кохання їхнє житиме віками!
    В осінніх айстрах та в грибних дощах...
    В очах заплаканих старесенької мами...
    Все буде Україна й її слави стяг!
    Кланяюсь низько Герою., який не повернувся з Харкова та з Маріуполя, з- під Києва та з Херсона, з Миколаєва та з Гостомеля, з Чернігова та з Житомира...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13969

    11 квіт. 2022
    Наталя Мазур
    Буде все Україна
    Хтось поїхав у Польщу - рятує дітей,
    Хтось в розбомбленій Бучі ночує в підвалі,
    Але сили небесні рятують людей,
    Тих, котрі  в Україні, і тих, хто подалі.

    Бо до Бога взивають і донька і син,
    Батько й мати, що горнуть до серця дитину:
    "Будь заступником, Спасе, для наших родин,
    Не дозволь супостатам згубити країну!

    Бо тепер, як і завше, тримаючи стрій,
    Здобуваєм відвагу у герці кривавім.
    Переможем ординців у битві святій,
    І за звірства отримає ворог розправу!"

    Бог воздасть за сльозу на дитячих очах,
    І за страх, і за біль, за вогонь, і руїни.
    "Хто прийде із мечем - згине той від меча",
    Перемога гряде! Буде все Україна!
    ***

    21.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13970

    11 квіт. 2022
    Вiта
    Мiй ангел..
    Мiй ангел, ти на небесах..
    А був колись зi мною поруч,
    Та розлучила нас вiйна..
    Й ота безжалiсна орда!
    Най буде  проклята вона!
    Коли прийшла на нашу землю!
    Принесла горе, бiль та смерть..
    Земля укрилась кров'ю..
    Я й уявити не могла,
    Невже це все зi мною...?
    Але не сон, не фiльм i не казки..
    Це все реально, гляньте навкруги...
    Мiста горять i руйнуються хати
    Все на яву, а як же ти...
    Спiваєш ти менi пiснi,але вже увiснi
    В обiймах сильно затискаєш,
    Немов би знаеш..  що кiнець
    Й не поведеш мене ти пiд вiнець,
    Не поцiлую тебе нiжно вранцi
    Та очi бiльше не побачу я твої.
    А сльзи ллються, чорним морем..
    I матiнка твоя убита горем,
    У в серцi бiль та ураган страждань..
    Немає слiв.. Нема думок..
    Лиш смуток, тиша..
    Адже ти навiк замовк...
    Мiй ангел...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13971

    11 квіт. 2022
    Лариса Л.
    Моя відважна країна
    Рідна і єдина наша Україна!
    Сильна і смілива моя Країна!
    З півночі на південь
    разом ми з тобою
    боремось, воюємо з рашиською ордою.
    Зі сходу на захід сонечко нам світить,
    ми з тобою разом, твої славні діти.
    Від країн Європи, островів Британі
    підтримують, помагають нам пани та пані.
    Від берега до берега Америка та Європа
    з окупанта - "брата" не зводять ока,
    він плюндрує землю вільну та багату.
    Забирайся, вражий брате, до своєї хати!
    Смерчами та градами б'ють міста русини,
    повернеться, вам вороженьки, все, що нам вчинили.
    За безвинні жертви мирних міст великих,
    українців вбитих мирних сіл барвистих,
    за батька, за сина, за дружину, доньку,
    вік не змити крові з рук вам сотні років.
    Відважнії діти неньки України,
    скоро вражий чобіт землю геть покине!
    Зацвітуть в садочку яблуні та вишні,
    пісня перемоги залунає звісно.
    Заспівають разом всі міста і села,
    зайде Мир великий у кожную оселю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13972

    11 квіт. 2022
    Дарина Бельмега
    Без назви
    Безбарвне море у твоїх очах
    Нагадує простори далечіні...
    А я чую сирени по ночах,
    І у думках крадуться темні тіні.

    Скільки було пролито крові на мечах?
    Скільки ще буде в нас її пролито?
    Я чую тихий стогін у вітрах,
    І загадаю в Бога лиш молитву.

    Я відчуваю біль у стомлених плечах,
    А ноги й руки залишаються в тремтінні.
    Ми відчуваємо підтримку у словах,
    І сильну лють, яка горить в палахкотінні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13973

    11 квіт. 2022
    Лариса Л.
    Правда переможе
    Проходять дні, хвилини і години
    під звуки залпів, вибухів,
    такі війни картини.
    Ми кожен день
    складаємо в скарбничку перемоги,
    наразі в нас немає іншої дороги.
    Безжальний ворог нищить Україну.
    Хто захистить свою родину?
    Так, мужній воїн, сильний із мотивом,
    нема чужинцю місця на теренах Батьківщини.
    Зіграта сонцем, напоєна дощами,
    земля родючая від краю і до краю.
    То все Земля, яка навіки прихистила,
    своїх дітей плекала, боронила.
    А зараз час її нам захищати,
    єдину неньку визволяти
    від руської орди, ненависного "брата",
    якому мало все, чужого - не багато.
    Та правда переможе,
    терпіти довго Бог не зможе
    брехню, наклеп, маніпуляції,
    загарбницькі рашиські демонстрації.
    З мечем прийшов русин незваний,
    своїм мечем себе ж уб'є іржавим.
    А нам робити своє діло,
    бо воно праве, вірне.
    За нами Київськая Русь велика,
    стоїть, стояла, встоїть ще тисячоліття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13974

    11 квіт. 2022
    Алекс Сиверянин
    Когда грохочат пушки музы не молчат
    Когда грохочат пушки музы не молчат!
    Поэзия воюет как доблестный солдат.
    Давай наполним кружки и выпьем за ребят,
    Что теперь в могилах по всей стране лежат.
    Земля вам, братья, пухом,
     а душам светлый рай.
    Вас будет помнить вечно козацкий славный край.
    Давай наполним кружки, не чокаясь испьем.
    Они ушли в могилы... Спасибо, что живём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13983

    11 квіт. 2022
    Луб'янко Анастасія
    Їм вже не можна пробачати..
    навіщо нам вбивати наших же людей?
    нам не потрібні смерті наших ближніх
    і не тому, що це нам не вигідно..
    ми просто вмієм і любити, і прощать.

    ми вщент здолаєм цю русню прокляту
    і згинуть всі, хто нас, людей, холоднокровно убивав!
    я жити хочу, а не виживати...
    ми ж ще малі, а вже нема де спати
    це вже абсурд, найгірший сон
    мені так хочеться додому!
    а не в підвалі бути та страждати з усіма разом..

    нас, українців, вже зараз не зламати
    наша земля пережила усе.
    у Маріуполі вже нічого втрачати,
    вони же знищили усе, включаючи серця й життя людей.
    їм вже не можна пробачати!

    вони вбивали наших же дітей
    в нас на очах жінок вагітних убивали
    кидаючи в країну сотні бомб, ракет..

    їм вже не можна пробачати!
    їм вже прощення в Бога можна не просить..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13984

    11 квіт. 2022
    Руслана Марко (Скалецька)
    Без тебе...
    Без тебе...
    Мені так важко, сумно й порожньо без тебе,
    але я знаю, що живий ти десь у далечі.
    Я знаю, що ти думаєш завжди про мене,
    щоранку, вдень і навіть уночі.

    Мені так хочеться до тебе пригорнутись,
    відчути подих твій й ніколи не забути
    погляд очей твоїх, і ніжно усміхнутись,
    в теплих обіймах тихо так заснути.

    Я почекаю, потерплю як треба,
    ти тільки повертайсь скоріш,
    щодня молитимусь до неба,
    щоб Господь Бог тебе беріг!
                      Руслана Марко (Скалецька)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/13985

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Надія
    Украли НАДІЮ?!
    Вони, мабуть, здуріли!
    НАДІЮ ж украсти не можна!

    Вона ж є остання,
    Як зірка та рання,
    Що перед смертю тривожна.

    ЛЮБОВ найсильніша,
    Але й вразливіша.
    То й гине вона найскоріше.

    І ВІРА в зневіру
    Перейти також може.
    Але ВІРА й НАДІЯ міцніші.

    Украли НАДІЮ?!
    Вони, мабуть, здуріли.
    НАДІЮ ж украсти не мож-на!!!

    Бо то є НАДІЯ,
    Що згуртувала країну.
    Буде завжди вона переможна!
    				11 липня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14038

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Пусті слова
    Один маляр сказав: «Слова – пусте.
    Вони у цій війні не допоможуть!»
    Частково згідна з цим, але, проте,
    Я повністю погодитись не можу.

    Він відкривав великий вернісаж
    З метою кошти заробити,
    А потім амуніцію купити
    Та на поля звитяг відправити багаж.

    Ніхто не має заперечень цьому –
    Дійсно громадянський вчинок
    І приклад для наслідування тому,
    Гідний та шляхетний для почину.

    Але ж ми повернімося до слів.
    Не дав мені Господь руками щось творити.
    Свої думки і погляди свої
    Я лиш словами вмію вам розкрити.

    Можливо є щось цінне у моїх словах,
    Але я їх не можу вам продати.
    Вони безцінні, тобто дармові,
    І лише можу вам я їх подарувати.

    Чи то мої слова, чи лікаря слова
    Із ліжка зможуть воїна підняти,
    Чи то мої слова, чи ще когось слова
    У матері згорьованої сльози витирати.

    І сила наших слів у тім,
    Що всі ми разом, а також і меценати,
    Ми допоможем поборотись з ворогом своїм –
    І Світ світлішим стане набагато.

    Один маляр сказав: «Слова – пусте.
    Вони у цій війні не допоможуть!»
    Я стійко впевнена у тім, що зі зброєю в руках
    Та словами віри і добра нас ніхто не переможе!
    19 липня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14039

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Не стримуйте себе ні в чому!
    Ось і настала та хвилина,
    Коли разом вся Україна
    Прагне ворога здолати
    Та відкоша йому наддати.

    Я навесні листа писала
    І до Криму надсилала,
    Щоб вояки міцно тримались
    Та нізащо не здавались:

    «Стійне хлопці й не журіться
    В синє небо подивіться,
    Де сонце сіяє,
    А вночі зірки палають.

    Там небесна наша сотня
    Весь цей час вартує
    І нас з вами, вояками,
    Повсякчас рятує.

    Небесна сотня полягла.
    На теє Божа воля.
    Мабуть, увійти в безсмертя –
    Така їхня доля.

    Вона звітна перед Богом
    За героїзм свій гідний
    І вимолює для нас всіх
    Життя щасливе, вільне.

    Схід нас Заходом лякав,
    А війна прийшла зі Сходу
    Від сусіднього народу,
    Чого ніхто і не чекав.

    А народ той, наче братній,
    Був від споконвіку,
    Йменував себе єдинокровним,
    Вірним і надійним».

    У тім листі я їх просила,
    Хоча було мені не сила
    Емоції свої стримати.
    Тоді я стала закликати:

    «Стійне холопці й не журіться,
    Землі-матері вклоніться,
    Зуби зціпивши від люті,
    Зброю підготуйте: налагодіть і чатуйте.

    Але лише пильнуйте,
    До командирів дослухайтесь
    І тільки наказу дочекайтесь
    Сміливо в бій вступити».

    І ось настала мить ця неминуча,
    Коли прийшла хвилина ця болюча
    З загарбником нелюдським розібратись
    І неодмінно жорстко поквитатись.

    Тому моя підтримка і поради
    У зверненні до вас, як до громади,
    Що представляє всю нашу країну
    І сміливо й вправно захищає Батьківщину:

    «Не стримуйте себе ні в чому!:
    У захисті себе і нас,
    А також вашої сім’ї і дому.
    Ми всі підтримуємо вас.

    Ми вас підтримаємо у дорозі,
    Підтримаємо ми вас і в облозі.
    Ми вас підтримаємо і в бою
    Та радо стрінем в рідному краю».

    А поквитатись усім нам треба
    За нашу землю щедру і красиву,
    За кожну матір засмучену і сиву,
    За тих малих діток-сиріт,

    Що лише вчора народились,
    Та вже страшенно налякались,
    Побачивши цей білий світ,
    Що став криваво-чорним.

    Цей світ набув таких от кольорів,
    Бо «вседержитель»-узурпатор повелів
    Праматір Руських городів
    Підпорядкувати до нескінченності віків.

    Але стане йому несила,
    І впаде він від безсилля
    У боротьбі з нашим народом,
    Який лиш прагне щастя і свободи.

    Свободи чесної і чистої,
    Немов гірський кришталь,
    Та слави чесної і чистої,
    Як та небесна даль,

    Де пташки дзвінко так співають,
    Що лиш нагадує небесний рай,
    Де щастя й справедливість,
    Якщо на теє Божа милість.

    30 липня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14040

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Хрест
    Ісус тягнув хреста.
    Він перечіпався й падав,
    Але, знесилений, він підіймався
    І знову ношу ніс.

    Ця ноша непомірна.
    Тягар дуже надмірний,
    Але його здолати він сили віднайшов
    І все-таки дійшов.

    Той хрест його згубив.
    Ісус над ним піднявся
    І людям він поклявся
    Про вічну допомогу та вбивць своїх простив.

    Тепер несемо знову
    Хреста дуже тяжкого.
    Але вже нас багато,
    Тому ми зможемо разом все неодмінно подолати.

    Ми виборемо свободу
    Для нашого народу.
    Ми встанемо з руїни.
    Ми відбудуємо й модернізуємо нашу країну.

    І людям всім на радість
    Та ворогам на заздрість
    Розквітне мальовничий край
    У європейськім колі, немов біблейський рай.

    Ми всі об’їдемо навколо Світу,
    Передамо усім привіти
    Від славного нашого народу
    З побажаннями щастя і безмежної свободи.

    То ж збагатиться тим планета –
    Тісною дружбою народів.
    А Бог із Сином Божим
    У цьому посприяють нам і допоможуть.

    22 серпня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14041

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Пам’яті полеглих
    Пролинув рік як лиш година,
    Але година по хвилинах:
    Хвилинах крові й боротьби,
    Щоб ворог згинув до ноги.

    У цих боях полегли кращі
    Та й залишились не ледачі.
    Нам треба вистоять в борні –
    Кровавій, не своїй війні.

    На жаль, вона ще не скінчилась,
    Хоча давно вже всі втомились.
    Тому ми будемо ще воювати,
    Щоб нашу землю визволяти.

    Нам треба перемогу вкрай здобути
    Та всіх бійців додому повернути,
    Ще й неодмінно записати
    Та кожному закарбувати:

    «Не вмре ніколи України
    Ні слава, ні воля.
    Завжди буде посміхатись
    Українцям доля.

    Ворог ляже в нашу землю
    Добривом навіки.
    Розквітне наша Україна
    Щасливою довіку».

    А ми згадаємо полеглих
    Теплими словами.
    Пам’ять вдячності про подвиг
    Буде завжди з нами.

    Їхні душі охоронять
    Край наш щирий, милий,
    А ми будем працювати
    День у день щосили.

    Працювати так завзято,
    Щоб собі на радість,
    Й Україну підіймати,
    Щоб усім на заздрість.

    21 лютого 2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14042

    12 квіт. 2022
    Гончерова Тетяна
    Без назви
    Дощ впаде на землю скривджену
    І омиє криваві болючі рани...
    Наше небо засмучене
    Громовицями б'є в барабани.
    Сльози падають вниз на людей закатованих
    Для розваги, без всяких причин.
    На жінок і дітей замордованих
    І для забавки вбитих тварин.
    Ґвалтували, вбивали, втішалися
    Як наситився підлий чужак-
    То трощили усе, розважалися
    І стріляли в котів і собак.
    І корів постріляли, гигикали,
    І лунав сатанинський їх сміх.
    Землю кров'ю в'язкою забризкали
    І людей і тварин - вбили всіх.
    Там за хмарами сховані спомини
    Про любов і про рідні долоні...
    Блискавками ідуть в вічність стомлені
    Живцем спалені змучені коні...
    Десь у снах прийде песик до хлопчика,
    Погуляють у парку удвох,
    Кошенятка, маленького Мурчика
    Нагодують смачним молочком.
    За веселкою їм світить сонечко
    Серед луків, лісів, вулиць, площ,
    Заглядає любов у віконечко...
    А під хмарами в нас... плаче дощ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14044

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Небесна сотня янголят
    Небесна сотня янголят –
    Майже дорослих і немовлят, і тих,
    Хто ще не встиг на світ з’явитись,
    Вже мусять за чисте мирне небо битись.

    Яка ж гадюка створила оце військо?
    Відомо всім – це чорна кров рашистська,
    Якій не до вподоби мирне небо –
    Їй чорний дим у небі повсякчасно треба.

    Із того неба смерть летить,
    А янголята мусять її вхопить,
    Щоб не було поповнення у їхній сотні,
    Щоб сплинули назавжди дні спекотні.

    Їх поєднала гірка доля,
    Але вони тепер у вільній волі,
    Долоньками міцно з’єднались,
    А потім довго обіймались,
    І рідними навік зостались.

    Небесна сотня янголят –
    Майже дорослих і немовлят, і тих,
    Хто ще не встиг на світ з’явитись,
    Тепер за нас, за світле небо будуть вічно битись.

    19 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14045

    12 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Я щиро дякую іспанському народу
    Я щиро дякую іспанському народу
    За прихисток моєї крові – роду
    І сотні матерів з дітьми із України,
    Щоб ті пережили ці чорні днини
    У затишку – теплі, добрі,
    Огорнуті увагою з любов’ю.

    Я сподіваюся, що Іспанія не тримає на нас зла
    За те, що своїх діток у тридцяті віддала
    Падлюці Сталіну – такому ж кровопивці,
    Який гноїв отих дітей і групами, і наодинці.
    Дісталося тоді і нашому народу –
    Кого голодомором не добили, того у засланнях також гноїли.

    Але одне, я знаю точно, спільне є між нами.
    Це так непросто висловить словами.
    Понад усе ми любимо свободу
    І вічно боремось за майбуття свого народу.
    Це нас єднає і ніяк не може розділити.
    Тому дітей своїх ми завжди будемо плекати й боронити.

    20 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14046

    12 квіт. 2022
    Зіновія Гаврилюк
    Без назви
    Вже здригнулася вся Україна
    Від навали страшної орди.
    Ті хто були ще вчора братами
    На нас зброю свою навели.

    Вже стріляють ворожі гармати
    І палають села й міста,
    Але дух в українців завзятий
    Нездоланна країна моя!

    Всі ми стали до бою святого
    І землі не дамо навіть п‘ять,
    Пам’ятайте рашисти прокляті
    В цій землі вам прийдеться конать!

    Ви заплатите за кожну кровинку,
    За осиротілих батьків і дітей,
    За зруйновану їхню домівку,
    І за сльози із їхніх очей!

    Цілий світ нам дає допомогу,
    Наше військо - нездоланна броня,
    Та грозиться той Ірод московський
    В небезбеці  планета Земля.

    Всі ми просимо Господа Бога,
    Щоб почув він молитви палкі,
    Забери ти від нас супостата
    Щоб згорів він в пекельнім вогні!

    Збережи ти для нас Украіну,
    Наше військо, всіх наших людей,
    Бо бороним ми землю єдину
    НАШУ ВІРУ, СВОБОДУ І ЧЕСТЬ!
    Ми переможемо!
    СЛАВА УКРАЇНІ!!! ГЕРОЯМ СЛАВА!!!

    28.02.2022р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14050

    12 квіт. 2022
    Ольга Мартинюк
    Весна іде
    Весна іде у новім стилі.
    Боролася з зимою, а тепер - зі злом.
    Квітковий принт, бурхливі хвилі,
    Зелене море за селом...
    Усе усім говорить про життя,
    та не рабам, що смерть несуть невинним.
    Їх у ріллі зостане забуття!
    А за весною - літо, цей процес невпинний...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14051

    12 квіт. 2022
    Покрасьон Анатолій Михайлович
    Без назви
    Новинами  почався новий ранок,
    Знімаю кавою безсоння пути.
    Десь за вікном уже бринить світанок.
    Це звичні і щоденні атрибути.
    А ще журба, болюча, невгамовна,
    Що серце навпіл розриває й душу.
    Безсилля виривається назовні,
    А я його приховувати мушу.
    Безсилий, бо вже роки за плечима,
    Сини і внуки все вирішують в двобої.
    Їх подвиг назавжди перед очима,
    Від смерті закривають всіх собою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14059

    12 квіт. 2022
    Yuliana
    Навіщо вам церкви?!
    Навіщо вам церкви? Навіщо вам храми?
    Якщо ви в душі всі кати?
    Нормальна людина,
    Що вірує в Бога
    Не скоїть такої біди!
    Розбомблені хати, зґвалтовані діти,
    Мерці на подвір'ях лежать...
    Такого не скоїть нормальна людина
    Хіба що рашистський солдат!
    Ми точно не браття,  і точно не сестри
    В нас цінності різні це факт
    І поки ваш нишком краде унітази!
    Сім'ю боронить Наш солдат!
    Кидайте зброю, сідайте за книги,
    Розвинуть вони інтелект!
    І може тоді зрозумієте, тупні,
    Що в юрті ніколи не буде робити
    Вкрадений в нас туалет!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14060

    12 квіт. 2022
    Завірюха Тамара Володимирівна
    Фенікс
    Кава...Ранок...Новини...Тиша...
    Це здається тепер важливим...
    Так, я зібрана, я не виснажена,
    Заспокоююсь всім можливим...

    І виходячи вранці з дому,
    Сина міцно до грудей притискаю...
    Потай думаю про ту маму,
    Яка свого не дочекається...

    Донька гімн підспівує тихо,
    Рано вранці під звук сирени,
    Посміхаюсь, і гоню лихо,
    Закриваючи подумки небо, над її очима зеленими...

    І не плачу вже, майже, зранку
    Прийняття - це не зовсім згода...
    Це на потім відставивши паніку,
    Стать частиною свого народу...

    Ми ніколи не будем іншими -
    Україна тече по венам,
    Той, хто кров*ю свободу виборов,
    Перед страхом не впаде на коліна!

    Перемога наша - скоро вже!
    І весна ця нас всіх зігріє
    Маріуполь, Харків, Гостомель, Бучу
    Відбудуємо і всі зміцніємо!!!

    Нам не вперше з пеплу Відродження,
    І орда тут не вперше гине...
    Диво в муках завжди народжується...
    Слава моїй Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14061

    12 квіт. 2022
    Давид Бродский
    «руский дух»
    Познавши грех убийств
    И вкус невинной крови
    В злодея обращается народ
    И он, к бесчеловечности готовый
    Становится губителем свобод
    Под руководством зверя
    Уплотнившись в стаю
    Готов любой осуществить приказ
    Над ними ложь имперская витает
    Спецоперация, спецназ…
    И он уже опомниться не в силах
    Крушит и убивает наповал
    Ему насилие, как корм, нужно и мило
    И верит, что его Господь призвал…
    Да, верит, так ему сказали
    С амвона лживые попы
    Чужой свободе смерть благословляли
    Расейской церкви мнимые столпы

    Прогнило всё - народ, его верхушка
    За много сотен лет засилья и разрух
    В огромном государстве стало душно
    Нет воздуха, лишь спертый «руский дух»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14062

    12 квіт. 2022
    Руслана Марко (Скалецька)
    Крик душі
    Моя душа пливе в сльозах,
    і не тому, що нині жах.
    Тому що мама я, і бачу,
    як гинуть наші діти, й плачу.
    І скільки б  років їм не було,
    для нас вони маленькі були.
    Защо своє життя віддали,
    коли вони ще жити мали.
    Синочки й донечки рідненькі,
    за вами плаче кожна ненька.
    Вас не забуде Україна,
    адже вона у нас - єдина!
    Від нині небо буде з вами,
    яке замінить любов мами.
    І знов пливе душа в сльозах,
    як бачу діток на руках...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14063

    12 квіт. 2022
    Юлія Правак
    Причина перемогти
    Не спиш? Знаю, в цю ніч теж були сирени,
    Бери з собою термос з міцним гарячим чаєм,
    Закутуйся в ковдри і відкрий повідомлення від мене,
    Роби ковток, а тоді читай між рядків «я скучаю»…

    Зігріває зсередини? Чай чи моє смс - бАйдуже,
    Аби тобі стало від чогось з них тепло-тепло,
    Вірю, що серед цієї темряви майбутнє не таке райдужне,
    Не будувати планів і жити одним днем нестерпно.

    Не забула павербанк? Боюсь втратити з тобою зв’язок,
    Бо для мене твої голосові найкраща підзарядка,
    Поки в моїй голові панує справжній хаос думок,
    Зцілити від цього божевілля може твоє «Я в порядку»

    Буде знов комендантська година до наступного ранку - не нехтуй
    І краще не гортай стрічку новин в десятках каналів телеграму
    Я сам тобі повідомлю, уважно послухай, буде наліт зверху,
    Ховайся добре, тримай весь час за руку і не відпускай маму.

    І моїм передай за змоги, що «вийдуть з мене люди», відслужу
    І приїду героєм, ще будуть хвалити сусідам і колегам з роботи,
    Хоч не хотіли пускати єдиного сина на вірну смерть (тобто службу),
    Пропустив крізь вуха і слухаю зараз лиш свого командира роти.

    Ми переможемо! Чуєш, у нас тактична перевага і лють,
    Невимовна злість і ненависть до клятого ворога,
    Зараз усі вони - на чужій землі, то ж ніяк її не візьмуть,
    А за те, що посягли на нашу свободу заплатять дорого!

    Ти тільки не переставай вірити, хоч у наших теж втрати,
    Герої не вмирають, ми всі йдемо до єдиної мети,
    А наостанок пообіцяй, якщо справді зможеш - чекати,
    І я знатиму, що моя головна причина перемогти - це ти.

    19.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14064

    12 квіт. 2022
    Юлія Правак
    Красиво бути вільними людьми
    Красиво бути вільними людьми
    Хоч воля ця виборюється кров’ю
    Під шум сирен я на весь світ промовлю
    Почуйте, люди, Ми не хочемо війни!

    Не нам прийшлось цю бійню зачинати,
    Не нам прийшов страшний наказ: Убий.
    Руйнуй, скаліч, не вийшов, щоб живий,
    Народ простий, він мусить помирати!

    Ці злочини вчиняють проти нас! Свідомо
    Прикривши зброю в образі брехні
    Вони мовчать, хоч пишуть «ні війні»
    Окремі з них, прижитись в світі щоб потому

    Та як не дивно, світ для них замовк,
    Замкнув всі двері, вікна, замінив паролі,
    І не прийме «пожити» й «на гастролі»
    Тих жалюгідних «лідерів думок»

    Вони себе вважають непричетними,
    Шестірки, пішаки, прості служАки,
    Цензура-мама відправляє в автозаки,
    Вони всього бояться, бо є смертними.

    Сніданок : пропаганда, що прогнила,
    Вони спитають лиш, чи треба ніж з виделкою,
    Почнуть жувати, поки в роті стане клейко
    Й запили жовчю із газетного чорнила

    Отак проковтують без жодного супротиву,
    Мовчать і далі, хоч гастритом змучені,
    Слова покаяння не будуть вже озвучені,
    Їх потопили в собі власною ж блювотою

    Не скажуть вони всупереч режиму
    Бо в них кайдани на вустах і в мізках
    Тримають все життя під кодом у валізках,
    Бо добре знають свою владу одержиму

    А ми ж бо інші… мій народ - це воля,
    Сводоба, правда, честь, закон і міць,
    В нас не забрати незалежність силоміць,
    Ми завжди боремось, це наша доля!

    І цю війну ми виграємо теж,
    Напишемо (хай кров’ю) - «Перемога»
    Нам далі - до майбутнього дорога,
    А ти, проклятий карлик, сам згниєш

    Тебе задушить власна жага влади,
    Тобі відніме мову від судом,
    Влаштують ще Гоморру і Содом,
    Твоїй ж раби, що навчені вбивати.

    Ось так руйнуючи засади миру в світі,
    На свій гнилий народ вчепив клеймо,
    Ви разом вже давно пробили дно,
    То ж разом в пеклі вам сто літ горіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14065

    12 квіт. 2022
    Юлія Правак
    Скрізь і всюди
    Я смерті не боюсь, я вже вмирала,
    І помираю далі з кожним українцем в цій війні,
    І я не плачу,
    Тепер знаю, що замість сліз бушує ненависть в мені.

    Я вже була в агонії і відчувала,
    Що кров чомусь на присмак віддає землею,
    Я вже втрачала ногу від ракетного удару
    І від вибухової хвилі накривалась стелею.

    Я галюцинувала від голоду і блювала жовчю,
    Я відчувала, як висихаю зсередини без води,
    Я кричала окупанту в лице, що НЕ ХОЧУ!!!!
    Я від страху втрачала свідомість, бо не могла втікти.

    Мене пробирало холодом, що не могла зуби зціпити,
    А тоді лихоманило і кидало в жар від геморагічного шоку,
    Мене осипали молитвами і починали хрестити,
    А тоді закривали мішок і кидали в братську могилу глибоку.

    Мені було 7 і я точно не чекала, щоб мене «рятували»,
    А тепер мама плаче, біля неї я і тато, мертві,
    В останню мить усе життя перед очима? Вам брехали!
    Я бачу пустоту, нема там світла, ми всі жертви.

    Я евакуювалась, коли куля прилетіла прямо в груди,
    А тоді лежала вбита перед своєю ж хатою,
    У цій війні щодня була я СКРІЗЬ і ВСЮДИ,
    Була і кожним жителем Маріуполя, і солдатом…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14066

    12 квіт. 2022
    Демидів
    Кадыровцу
    Ты хочешь быть кьонахом,
    Чтобы память о тебе
    жила до конца веков.
    Но стал бы кьонах воевать за то,
    Чтобы свободных превратить в рабов?

    Ты хочешь нажиться на этой войне
    На мародерстве, смертях наживаясь
    Но одобрит ли это милосердный Аллах?
    Сильно я сомневаюсь

    Забыл ты Самашки,
    забыл ты и Грозный,
    Спаленный страшной войной.
    Забыл, как твое отечество
    Разрушалось военной ордой.

    Забыл, ты о шейхе Мансуре
    И смысл песен Муцураева.
    Но брат, вспомни только одно -
    Буданова и Эльзу Кунгаеву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14067

    12 квіт. 2022
    Демидів
    Город бывших домов
    Где-то мирное небо над головой,
    Там играются дети, тишина и покой,
    А в Мариуполе вороны кружат гурьбой
    И снова всем слышно уличный бой.

    Вот проехался танк, миномет просвистел,
    А вон там, на высотке, снайпер засел.
    И в ночной темноте летит самолет
    Снаряды и горе он нам принесет.

    Мариуполь, город бывших домов,
    Не узнать мне твоих берегов.
    Мариуполь, тебя больше нет,
    Теперь в тебе правят пожары и смерть.

    Нет ни солнца, ни света, ни даже зари,
    Только пожары нам видно вдали.
    Серою тканью город покрыт,
    Здесь самое частое слово - "убит"

    И детям и мамам - смерть идёт всем
    Постучится снарядом, заберёт насовсем.
    А безумный старик все хохочет в Кремле,
    Но закончит он жизнь свою с шеей в петле.

    Мариуполь, город бывших домов,
    Не узнать мне твоих берегов.
    Мариуполь, тебя больше нет,
    Теперь в тебе правят пожары и смерть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14068

    12 квіт. 2022
    Олег Антонюк
    Якби не пес
    Якби не пес, напевно б, втратив глузд.
    На самоті лишився я з війною.
    А так - тримаюсь, іноді - молюсь,
    І пес на пару молиться зі мною.

    Ось влучило неподалік кудись,
    Як точно - не відомо достеменно.
    "Врятуй і збережи!' - шепочу ввись,
    А пес, здається,  молиться на мене.

    Тремтливий ніс до ніг моїх кладе.
    Знов вибухів скавчить ворожа зграя.
    Облиш, твій бог тебе не подведе,
    Допоки мій мене оберігає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14069

    12 квіт. 2022
    Катерина Синько
    Мрію
    Я кожної ночі тепер засинаю і мрію,
    Що зранку розбудить нарешті дзвінок телефону.
    Скоріш відповім і почую, як тато радіє:
    "Скінчилась війна! Повертайтесь, рідненькі, додому!"

    Я кожного дня сподіваюсь, що скоро побачу
    Всіх рідних і друзів, за ким щосекунди сумую,
    О, скільки людей обійму і від щастя заплачу...
    Я знов перед сном рідне місто в уяві малюю...

    Мій дім так далеко і зовсім чуже все навколо.
    І тато не дзвонить, не кличе до свого порогу...
    А я засинаю... І мрію тепер, як ніколи,
    Про мир в Україні й скорішу її перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14071

    12 квіт. 2022
    Екатерина Синько
    Без назви
    А скоро уйдут из краев наших прочь холода
    И теплым лучом засияет весеннее солнце.
    И хочется верить - уйдет наконец-то беда...
    Весна принесет позитивных и добрых эмоций.

    И будет всё так, как мечтается день изо дня,
    И будет спокойна душа, позитивна беседа.
    Судьба возвратит в дом родной непременно меня...
    Подарит она Украине и мир, и победу!

    А скоро уйдут из краев наших прочь холода...
    И гости незваные прочь уберут свои руки.
    И будет спокойно ласкать нас морская вода,
    А в небе слышны только птичьего пения звуки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14072

    12 квіт. 2022
    Катерина Синько
    Без назви
    Яка б страшна не сталася подія,
    І як би складно нам не було знов,
    Ти не втрачай ні віру, ні надію!
    І в своїм серці бережи любов.

    Цінуй життя і кожную хвилину,
    Шукай прекрасні миті попри все!
    І віру не втрачай в свою країну,
    Бо ж Україна - то понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14073

    12 квіт. 2022
    Сніжана
    Без назви
    У холодному підвалі сиділа сама
    Серед усіх була жива лише вона
    За великою шафою тихо ховалась
    Щоб живою надалі зостатись
    «Спасатєлі» вночі прорвались до них
    І з автоматів розстріляли усіх
    Лиш мати її встигла врятувати
    Власним життям майбутнє надати
    Три дні не виходить з цього підвалу
    Закрило усі виходи після обвалу
    Серед сотні трупів шукає шмат їжі
    Знаходить кусень хліба в чиїсь одежині
    За нього в кишеню копійку кладе
    Наче дійсно купує а не краде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14074

    12 квіт. 2022
    Ju Lia
    А я на Твою перемогу, мій Боже, жду
    Коли весь мій світ - на дрізки, життя - ковтками,
    А небо блакитне чорніє в їдкм диму,
    Тримаюсь за Тебе, Боже, двома руками.
    Ти вмієш розсіяти Словом убивчу тьму.

    Ти знаєш, як провест крізь жерл вогненне,
    Щоб полум'я не обпалило й вбрання на нас.
    По хвилях бурхливих ідеш навпростець до мене
    В тривожний, тяжкий, похмурий, жахливий час.

    Ти спокій солодкий вливаєш у серце Словом.
    Надію запалюєш там, де панує смерть.
    Як зтишно пробувть під Твоїм покровом,
    Хай навіть усе іде собі шкереберть!

    Тобі довіряю, Господи, до останку.
    У руки Твої вкладаю слабкий свій дух.
    Я знаю, пітьм відступить перед світанком.
    Отож, на Твою перемогу, мій Боже, жду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14075

    12 квіт. 2022
    Олексій
    Маріуполь
    Там діти більше не сміються,
    Дівчата свої пісні не співають.
    Адже війна нещадна туди завітала,
    І все там зруйнувала та сплюндрувала.
    Місто це великим кладовищем постало,
    Мешканці... Навіки привидами стали.
    А захисники, до сих пір його захищають,
    Та смерть їх також не минає,
    Своїм мечем в свої лави навіки забирає.
    З усієї країни в місті братами стали.
    Братами загинули на своєму краю.
    Та ніхто їх мабуть, таки не поховає,
    Бо вороги їхні тіла сплюндрували
    Тому голову безжально відірвали,
    Іншого нещадно... Кати закатували.
    За те, що боронили свою Батьківщину!
    Тіла їх мабуть не знайдуть ніколи,
    Спалять в залізних своїх крематоріях.
    Та пам'ять про них не загине!
    В наших гарячих серцях і думках
    Героями України! Стали для нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14076

    12 квіт. 2022
    Марія Фоміна
    ЕПОХА ГРАДІВ, ТАНКІВ, БОМБ
    Епоха градів, танків, бомб,
    Ридає мати і дитина.
    В обіймах болю вся Вкраїна,
    Сумує мироносний Бог.

    Підвал, театр, лікарня, льох,
    Чи знайдеш порятунок нині ?.
    Епоха градів, танків, бомб,
    Ридає мати і дитина.

    Та всюди смертоносний грог
    Готують для "братів" злочинних,
    За душі немовлят невинних
    Їх жде пекельний епілог.
    Епоха градів, танків, бомб.
    Березень 2022 року.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14077

    12 квіт. 2022
    Петрова Світлана
    Людина
    Якщо ти людина,
    У тебе є очі,
    Щоб бачити світло в пітьмі.

    Якщо ти людина,
    У тебе є серце,
    Щоб знати - де правда, де ні.

    Якщо ти людина,
    У тебе є мізки,
    Щоб зрозуміти - наяву чи ві сні.

    Якщо ти людина,
    У тебе є воля
    Знаходити мужність в війні.

    Якщо ти людина
    Ти не ходиш в ярмі,
    Ти безцінний, не маєш ціни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14078

    12 квіт. 2022
    Дмитрій
    боль
    Канонада под лунной призмой,
    Ультиматум непризнанных строк.
    Я борюсь в предвкушении тризны,
    Выполняю приказ, что изрек.

    Блиндажи вновь под вражеским залпом –
    Возвышаются клочья гербов.
    Захлебнулась гуманность украдкой
    В русле сводок, идущих с фронтов.

    Смертоносный туман после боя,
    Всемогущий и сущий везде.
    Как солдат, несерьезно, из строя
    Бросит вызов преградам, судьбе.

    Смерч ракет и лукавой картечи,
    Беспокойный багровый покров.
    Я сражен... мой покой ради чести,
    Ради детских нетронутых снов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14079

    12 квіт. 2022
    Ляшенко Анна , 11 років
    Зажурилась Україна моя…
    Зажурилась Україна моя,
    Бо настигла жорстока війна.
    Плаче, стогне рідна земля,
    Українські діти гинуть від зла.

    Прийшов вбивця-рашист,
    Знищує все, грабує й трощить.
    Ракети з градів, смерчів летять,
    Споруди наші й оселі горять.

    Брат на брата пішов,
    Але згубив він братську любов.
    Маріуполь, Гостомель, Буча, Ірпінь -
    Завжди йтимуть за ними, як тінь!

    Переможе український народ,
    За нами правда, з нами Бог!
    Не віддамо ми Україну свою,
    Слава Героям! Низький уклін ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14080

    12 квіт. 2022
    Слава Слободян
    Без назви
    Ми  вистоїмо
    Плаче Марія над містом своїм,
    Плаче гіркими сльозами.
    Танки, ракети, гради і грім,
    Вулиці вкрились зірками.

    Зорі на землю спустились з небес,
    Бо важко їм з неба  дивитись.
    Як оскаженілий, розлючений пес,
    Трупами хоче вдавитись.

    Місто Марії дим застелив,
    Смерті тут страшно ходити.
    Злочину слід краматорій палив,
    Вони так хотіли ще жити.

    Шепче Азов колискову свою,
    Рани страшні промиває.
    Я за країну і волю стою,
    А чайка сумної співає.

    Стала Марія в молитві святій,
    Господу впала в коліна.
    Сили дай Боже, щоб стати у стрій,
    Щоб не зламалась  країна.

    Лицарів, Боже, ти рани зціли,
    Покрий їх своїм омофором.
    Щоб у бою вони встоять змогли,
    Закрий їх небесним затвором.

    Піднявсь Маріуполь і прапор підняв,
    Накрив ним розпечені плечі.
    І Гімн України над містом заграв,
    У бій йдуть нащадки козачі.

    Вони переможуть в нерівнім бою,
    Хоч смерть заглядає у вічі.
    Бо правда і  Бог у єдинім строю,
    Марія запалює свічі.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14081

    12 квіт. 2022
    Дмитро
    Твоя правда
    Чи краще стало жити, тобі тепер в житті?
    Коли прийшов до мене, зі смертю у душі.
    Чи так ти бачиш правду? Гвалтуючи дітей!
    Несеш свою ти віру, вбиваючи дітей!

    Для тебе твоя правда, коли летить снаряд!
    Коли ти своїм танком, руйнуєш все підряд!
    Коли ти вбєш цивільних, вкрадеш собі майно!
    А вдома своїм рідним розкажеш як було?

    Забудеш може з часом, все те що ти зробив.
    Забудеш навіть того, кого ти тут згубив.
    Забудеш свою правду, і смерть яка в тобі.
    А ми ніколи не забудем! Бо в нас життя в душі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14082

    12 квіт. 2022
    Аліна
    Коли?
    Коли повернеться вже зморений солдат додому?Коли ж закінчиться війна?Коли обійме знову батько сина,і по щоці його знов з'явиться сльоза?Коли побачить бабця внуків,яких відправила геть з дому ця мара?А мати виплачиться на плечі у чоловіка,в обіймах знов розчиниться вона?Не будемо ми знову як колишні,нас виснажила й обезкровила вона!Але я знаю точно,що любов до рідних,і до України не відніме в нас ця сатана!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14083

    12 квіт. 2022
    Негода Костянтин
    Холодний квітень
    Холодний квітень,але крокуси цвітуть
    Розп'яті хмари на блакитті неба
    До квітів сонця промені ніяк не йдуть
    Немов би зовсім теплоти не треба...
    Ні квітам ні землі.
    Каштани мовчазні ще стріли не пускають
    Тополі теж не поспішають оживати
    Вони неначе за війной спостерегають,
    Як зосереджені на ворогах  солдати....
    Ще битви будуть,Перемога незабаром
    Вона як травень налетить дощів сльозами,
    Умиє та напоїть весняним нектаром
    Всю землю рідну що вночі зірками,
    Осяяна , а вдень героїв жовтожаром,
    Що Україну боронили....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14084

    12 квіт. 2022
    Ростислав
    Без назви
    Дякую Богу за все і прошу тільки про одне
    Щоб захистив він Україну
    Від садистського сусіда
    Що ні серця,ні душі не має
    Як жорстоким можна таким бути?
    І Бога не боятися
    Дияволу служити і мирний люд вбивати
    Коли пошле Бог на вас кару ?
    Пошле аш тоді до вас усе дійде
    Коли у пеклі в вічних муках будете ви горіти
    Із путіном й кирилом,що благословив вбивати
    Усе прийде колись до вас
    Ні кого смерть ще тут не залишила
    Усіх вона поїла
    Колись смерть всіх вас забере
    І за все,що ви зробили
    Відповідати вам прийдеться
    Не перед людьми,а перед Богом
    Бо суд його є найстрашнішим
    Із всіх судів,що є і були
    Тоді кінець ваш буде
    В пеклі у вогні і вічних муках
    Бо з нами Бог і з нами правда
    І перемога буде наша також
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14087

    12 квіт. 2022
    Ростислав
    Без назви
    Війна, ти найвірніша диявола слуга
    Війна, ти найбільша із усіх біда
    Війна, скільки ти уже забрала життя?
    Війна, які це страшні слова
    Війна, як добре коли тебе нема
    Війна, навіщо ти в Україну прийшла?
    Війна, скільки біди ти принесла?
    Війна, коли ти помреш сама?
    Війна, коли ти назавжди будеш мертва?
    Війна, краще було,щоб ти до нас і не йшла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14088

    12 квіт. 2022
    Ростислав
    Без назви
    Як би було би добре
    Би в цілого світу все було добре
    Не було би війн
    Не було би різних хворіб
    І весна без пострілів б була
    Без вибухів тих ракет
    Люди були б щасливі
    Без заздрощів, і без підступів злого
    Усім я бажаю того
    Щоб посміхалася кожна людина
    І не плакала мама за сином
    Щоб війна померла вічною смерт‘ю
    Щоб мир навіки посилився на нашій планеті
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14089

    12 квіт. 2022
    Ростислав
    Без назви
    Москалі тупі!
    В них не має прав
    А навіщо їм права?
    Якщо путін завжди є правий
    Завжди правда в них одна
    Те що скаже старий лох
    Те і правда в них
    Скаже дохніть з голоду ви люди
    То будуть чекати смерти
    І навіщо виходити на майдани?
    Якщо можна в хаті з голоду померти
    І своїх синів на вірну смерть без сенсу
    Може лиш віддати
    Той тупий москаль
    Бо лиш путін знає правду і він є правий
    Санкції так просто вводять проти них
    Бо завжди путін в них правий
    І усе що скаже то є правда
    Всі погані лиш один хороший він
    Всі хотять біди Росії
    Лиш старий баран,хоче помогти
    Тому все що вони усі раби
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14090

    12 квіт. 2022
    Ростислав
    Без назви
    Ми не раби,ми українці
    Ми не залежні й не пероможні ми
    Завжди були й завжди будем
    Ми не сусіди,що у рабстві
    Лиш ті що піднімаються в Росії
    Не є рабами лиш вони
    А решту всі то лиш раби
    Що зголоду поумирають скоро
    На війну їх Путін відправляє і батогом він їх лякає
    А тих що не раби він просто знищить у Росії
    Біда збирає нас усіх
    А москалів збирає тільки Путін
    Чи можем ми по жарту щось сказати
    За призедента чи за владу ?
    Так можем,бо в вільній ми державі
    Не так як москалі
    За Путіна не пожартуєш у Росії
    Бо лиш раби не мають і не мали слова
    Україна переможе!
    Бо знаєм ми за що ми гинем
    Лиш ті раби що у Росії гинуть
    Не за правду і свободу
    А тому,що Путін хоче так
    Бо у рабстві москалі
    І тоді лиш з рабства вийдуть
    Коли здохне карлик цей маленький
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14091

    12 квіт. 2022
    Вікторія
    Діти війни…
    Діти війни… Ви ходили до школи, у дитячий садок, зустрічалися з друзями, в вихідний - на каток!!! …Безтурботне  дитинство…, щаслива пора …тихо, мирно, спокійно засина дітвора… Та стурбовані очі мам, бабусь і батьків ви побачили вранці… Світ  навкруг онімів… Як дитині сказати?… «почалася війна…» …що  потрібно  тікати,  бо жорстока вона…Як сказати, що треба покидати свій дім… І що тато не з нами…Як це важко усім … !!! пережити  цей злочин проти наших дітей…Що  забрав мир і спокій українських сімей … !!! І  щасливе дитинство обірвалося вмить … Десь  далеко від дому їм прийдеться пожить… Нові  люди і друзі…, так зробила війна… та ви скоро повернетесь!!! БАТЬКІВЩИНА - ОДНА!!! Проженемо цю нечисть із своєї землі!!! Приберем, облаштуємось- повернетесь, малі !!!  А за тих, хто на небі…буде помста жорстка…проклянем…не пробачимо…  кара божа така…дожене  вас повсюди …не втекти від гріха!!!…І відійдуть далеко в історію… дні страшної війни!!! … Книгу  Радості, Миру і Щастя  знову відкриємо ми!!! Стоїмо до кінця за Свободу!!! Перемога уже до нас йде!!!  І повернетесь  всі ви додому !!! Украіна завжди на вас жде!!! , 12.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14092

    12 квіт. 2022
    Леонтіна Топало
    Без назви
    Весна...
    Стоять, мов наречені  абрикоси...
    І дякують Всевишньому за цвіт.
    Читаю вісточку від сина і крізь сльози
    Відписую йому  в далекий світ...
    Там теж весна...
    Розбита Бородянка
    Жахає пустками після ракет й пожеж...
    Без світла села, холод на світанку,
    Ворожих танків
    знищений кортеж...
    Війна як є: без
    фарб, - все чорно-сіре,
    Все непоправно знищено дотла...
    Скрізь  - німота без
    радості ефіру,
    Без весняного чистого тепла...
    Весну війні несила відмінити,
    Стікає сік з поранених беріз..
    Усе довкіль благає: жити, жити!
    Молюсь за сина повсякчас і скрізь...
    12.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14093

    12 квіт. 2022
    Кароліна
    Перемога так непремінно відбудеться
    Квіти допоки засушені,
    Небо допоки в диму,
    Діти допоки замучені,
    Таке випало на їхню душу

    Але ж в світі усе зворушливе,
    Нема незмінного і не було,
    Таке, що в гомо габіліс засушливе,
    В сьогоденні щастя дало

    Перемога так непримінно відбудеться,
    Квіти кольорами повстануть з весной,
    Кожен, хто проти, з соромом посунеться,
    Світ не праведник- покінчить з тобой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14094

    12 квіт. 2022
    Анастасія Демидченко
    Без назви
    Можна палити без цигарок,
    Просто відчуваючи гіркоту губ.
    Можна викинути людину з думок,
    Того хто торкається серця без рук.

    Можна п'яніти без алкоголю,
    Лишатись тверезою , п'ючи вино.
    Повільно божеволіти, живучи поволі,
    Переконувати себе ,що "все одно".

    Можна ,люблячи чай ,хотіти кави,
    Змушувати себе сміятися, коли плачеш.
    Писати кожного ранку " як справи?",
    І знати, питання у відповідь не побачиш.

    Можна бути поетом без віршів,
    Вдивлятись в папір, уявляючи його своїм.
    Гучно мовчати "кохаю" у тишу,
    Говорити тільки очима. Без слів.

    Не можна. Не просто. Не перестану.
    Коли ніби не куриш і навіть не п'єш.
    Мовчати. Кричати. Спустошена стану.
    Та ти все одно в голові живеш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14095

    12 квіт. 2022
    Леонтіна Топало
    Без назви
    Вітер з півночі - холодний і різкий...
    Як тебе, нарешті, зупинити?
    Прошиває душу і мізки,
    Хоче наскрізь і серця прошити.
    Зупинись, триклятий, час не твій,
    Скільки можна світом мандрувати?
    Ми ще сильні, сповнені надій,
    Ще тебе зумієм подолати.
    Згинеш, клятий,
    Лють твоя слабка, -
    Сонце з нами стало у супрязі!
    Ось його всеправедна рука
    Поміччю нам нині у звитязі!
    Вітре чорний, годі, вже не вій,
    Бачиш сам, що ми непереможні!
    Повні сили, мужності, надій,
    Потуги твої вже не спроможні!
    Поруч з нами Правда і Весна!
    Вже сини згуртовані, мов криця!
    Хай з тобою, вітре, ця війна
    Щезне враз і вже не повториться!
    12.04.22

    Ще один день, дарований Богом
    Сьогодні знову, настав!
    Наче війна не за нашим порогом, -
    А плід наших чорних снів і уяв...
    От би прокинутись враз на світанку,
    А навкруги - супокій!
    Все, що приснилося в чорнім серпанку,-
    Вранці забрав вітровій!
    Небо ясне над Україною,
    Квітнуть в Херсоні сади,
    І Маріуполь не став ще руїною,
    Як після раши-орди.
    В Бучі, як завше,
    Ідуть на роботу,
    Діти до школи біжать...
    В кожного в Харкові власні турботи,
    Потяги мирно пихтять...
    Все як і було, -
    Розмірено, рівно,
    Смарагди пшениць на полях...
    Спокій у Ворзелі, тиша у Рівному,
    Київ планує свій шлях...
    Їдуть синочки у гості з родиною,
    Повні гостинців торби...
    Мирний супОкій над Україною
    Світ без жалю і журби...
    От би усе прокрутити, мов плівку,
    Як у старого кіно! Кожному щоб повернути домівку,
    Двір свій і рідне вікно!
    Щоб до батьків за столи великодні
    Доньки з синами зійшлись.
    Хай би було не ввісні, а сьогодні!
    Щоб хмари війни розійшлись!
    Вірю, настане той день, та годинонька!
    Мир принесуть нам сини!
    Зітхне із полегшенням вся
    Українонька,
    Скине окови війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14096

    12 квіт. 2022
    Адріана Яремчук
    московія
    Спалила честь, втопила правду й п’яною переписала
    своє Об’явлення Івана Богослова.
    Коней усунула — хто-зна, чи з’їла чи, як звично, вкрала,
    і в бункер сіла, поки вершники повзуть на лови.
    Ці честь і правда —  хтось колись їх в тебе бачив?
    Ні мертві ні живі, ні зараз ні повік
    тобі Апокаліпсис України не пробачать.
    Сім труб сурмитимуть, проте лише в твій бік!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14097

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    З Україною в серці
    Між нами тисячі кілометрів,
    Між нами тисячі доріг.
    Та серце б’ється лиш Тобою,
    Воно – де батьківський поріг.
    За Тебе, Рідна Україно,
    Я Бога кожен день молю:
    Щоби зберіг Тебе від лиха,
    Печалі, горя та жалю.
    І хай агресори прокляті,
    Що гірші, аніж дикі звірі,
    Горять вогнем в війні початій!
    З Тобою я в думках та вірі.
    25.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14098

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    47 день
    Гадала, що я живу в безпеці
    У краї, що милий моєму серцю.
    Та серед ночі прийшли московити,
    Щоб націю стерти, землю спалити.
    Як злодії, поки всі люди спали,
    Вони без жалю міста бомбардували.
    У кінці лютого, за крок до весни
    Це був початок нової війни.
    Відтоді минуло сорок сім днів,
    Україна втрачає своїх синів.
    За землю рідну гинуть солдати,
    Багато хто зараз не має хати.
    Все нищать і трощать, будинки грабують,
    Дітей убивають, жінок ґвалтують.
    Не мають гідності й честі потвори
    Крадуть килими, шуби і штори.
    Білизну, прикраси, іграшки, одяг
    Везуть у Росію машини і потяг.
    На всьому же цьому лежить крові слід,
    Не буде вам щастя та радості від.
    Але то дурне, йому не зрозуміти,
    Рахунок за це отримають діти.
    Його кровинка, його нащадки
    Життя не буде їхнє в порядку.
    Та й сам він під старість не зможе заснути,
    Бо снитися будуть ті самі люди.
    У кого коштовність життя відібрав,
    А міг зберегти, бо вибір же мав.
    Подумай москалю, за що ти воюєш?
    В історії слід який намалюєш?
    Хотів би такого для своєї дитини?
    Як ні, то йди геть з нашої Батьківщини!
    10.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14099

    12 квіт. 2022
    Аліна
    Незламні
    Крізь сльози ,біль і страх,ми станем у тилу
    А все чому?
    Тому що путін  розпочав війну !
    І дитсадка немає ,і школу нам розбив
    Іди ти нелюде з наших полонин

    Скотино,зупинись!
    Тобі уже невдаться !
    Зламати наш народ,
    Ми-кращі,вже зізнайся !

    Звучит наш український гімн
    І ти хочеш співати
    Захочеш з нами жити ,всім ноги цілувати

    Ти винен нам життів!
    Ти винен нам багато !
    Не будемо як ти ,а будем будувати
    Ти все зробив людьми ,чужимими руками
    І ось ,тобі вдалось !-
    З’єднати весь світ з нами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14100

    12 квіт. 2022
    Аліна
    Без батьків
    Так хочу обійняти
    Оту малу дитину
    Які лише три роки
    залишилась єдина-
    Єдина
    Що вціліла -від твоїх рук ,юначе

    Ти знав куди ідеш !
    І знав ,що це невдача !
    Ти плачеш зараз тут і зізнаєшся всім
    Ой як же ти не винен ,ой як ти не хотів
    Зізнайся вже,юначе!
    Тобі нема пробачень !
    Немає в нас пробачень для наших ворогів

    Ми зможемо встоятИ і віднайти сім‘ю
    Ніколи не поверне ріднесеньку свою
    Матусю що обійме ,татуся що прийшов
    Ось так ви і лишаєте ,
    Назавжди
    Без батьків
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14101

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Відібрана мрія
    Мама так довго чекала дитину,
    У церкву ходила, молилась щоднини
    І вірила щиро у чудеса,
    Молитва злітала у небеса.

    Підіймалася високо, дуже далеко
    І їй звістку приніс білий лелека.
    Тепер вони з татком на нас чекають,
    Імена різні перебирають.

    А ми розвиваємось, ростемо щодня,
    Мама дізналась, що буде двійня.
    Радості сльози, подвійне свято
    Ось знепритомнів майже наш тато.

    І за рахунками десь на Явдохи
    Родимось ми, їм чекати ще трохи.
    Зо десять днів після дня Валентина,
    Для нас почалась нестерпна година.

    Серце у неньки шалено б’ється,
    Щось неспокійно мамі живеться.
    Плаче так часто, молиться Богу,
    Валізу зібрала чомусь у дорогу.

    Татові каже, що спокою хоче,
    Щоб не тремтіти більше щоночі.
    Знову сирена, спустилась в підвал,
    Ракета влучила, стався обвал...

    Під грудою цегли стікала надія:
    Придушена матір, убита мрія
    І ми, що чекали приходу весни,
    Та жертвами стали цієї війни.
    12.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14102

    12 квіт. 2022
    Аліна
    Герої
    Я скажу тобі тихо-
    Солдате ,
    Маю намір тобою пишатись
    Вже не плаче моя мати
    Обріг вона має-солдата

    ЗСУ ти чи нацвагрдієць,
    Волонтер чи тероборона
    Я пишаюся Вами,герої,
    Назавжди в моєму серці зі мною

    Ви стояло сміливо і гордо,
    Захищали малих дітлахів
    Допомігши бабусі з водою
    Полишили ви  рідніх хатів

    Я пишаюсь тобою навіки
    Ви є наше плече
    Не тікати пішов,а по ліки
    Показавши добро ти своє

    Захищали ви сон своїх рідних
    Під доще чи то вітром великим
    Можу сміло сказати у світі
    ЗСУ ти чи нацгвардієць…

    Я пишаюсь тобой навіки !
    Як ніхто не пишався у світі !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14103

    12 квіт. 2022
    Ярослава Ворчак
    триматися
    у фільмах знімали красиво: естетика воєн.
    в книжках розбавляли епітетом кров і страту.
    медалі, досягнення, слава і почесть героям
    як виклик для кожного другого йти воювати.
    війна ця насправді огидна, відразливо чорна.
    покоцане поле не виростить більше волошок.
    весна розквітає без вишень в повітрі, а порохом,
    і влада благає триматися там.
    ще трошки.

    Бог приходить додому до мертвих, гортає нотатки.
    там у кожній сторінці — волошки минулої тиші.
    спить кутя на столі і запрошує гостей мовчати,
    а за вікнами сохне усипана квітом вишня.
    у малого хлопчини у погляді синь вертольотів.
    він проходить скрізь золото днів до металу конвертів.
    іще вчора він квіти зривав, щоб залишити дотик,
    а сьогодні відбились в очах всі отруєні смертю:

    піаніст, піаніно, обрубана кисть від бомби,
    романтичний поет і контузія аж до коми,
    п'ятирічне дитя в самоті залишилося вдома,
    молода волонтерка, агонія, смерть, судоми...

    і удар в голові... і до сходу злітають гранати.
    люди зрізали крила, щоб краще лягав автомат.
    розповзається запахом смерть біля кожної хати:
    вже не хлопець з волошками:
    просто жорстокий солдат.
    ти ніколи не скажеш про біль, що заглушить веснянки.
    ти відчуєш, що смерті більше, ніж неба й суші.
    в цьому всьому красиве одне: відвойований ранок
    і врятовані кров'ю мертвих живенькі душі.

    розвернутися б і втекти у поля безкраї,
    пересидіти ніч у красивих книжках відвертих.
    нас за шию холодним металом війна обіймає
    і так хочеться жити кожному
    аж до смерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14104

    12 квіт. 2022
    Винидиктоа борис
    8 марта
    В темноте сырого подвала
    Хриплый голос - ты где сынок
    А в ответ прозвучало - мама
    Я принес тебе вот цветок
    Там морозно, но все же он выжил
    Завалило его под столом
    Я, пока ты немножко уснула
    Поднимался в разрушенный дом
    А ещё вот пол-пачки печенья
    И свечи небольшой огарок
    Больше я ничего мамуля
    Не нашел для тебя в подарок
    Я хочу подбодрить тебя, мама
    Пока выдался час тишины
    Пусть сегодня совсем не праздник
    А тринадцатый день войны
    Пока папа воюет на фронте
    Я ведь главный в доме мужчина
    Ну конечно, защитник мой,
    Обняла шестилетнего сына.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14105

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Слава Україні
    Моя блакитно-жовта Ненько,
    В молитві я складу долоні,
    Щоб Бог беріг тебе, Рідненька,
    Не опинися у полоні!
    Моя голубко білокрила,
    За тебе я молю Христа.
    Незламні щира віра й сила
    Нам дані були неспроста.
    Моя могутня Батьківщино,
    Зростила відданих синів.
    Тебе не кинуть на коліна,
    Ти – Матір вічна гетьманів.
    Палаюча моя країно,
    Де кров, ще ллється наче лава.
    Ти сильна духом, Україно,
    Слава Тобі! Героям слава!
    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14106

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Відібрана мрія
    Мама так довго чекала дитину,
    У церкву ходила, молилась щоднини
    І вірила щиро у чудеса,
    Молитва злітала у небеса.

    Підіймалася високо, дуже далеко
    І їй звістку приніс білий лелека.
    Тепер вони з татком на нас чекають,
    Імена різні перебирають.

    А ми розвиваємось, ростемо щодня,
    Мама дізналась, що буде двійня.
    Радості сльози, подвійне свято
    Ось знепритомнів майже наш тато.

    І за рахунками десь на Явдохи
    Родимось ми, їм чекати ще трохи.
    Зо десять днів після дня Валентина,
    Для нас почалась нестерпна година.

    Серце у неньки шалено б’ється,
    Щось неспокійно мамі живеться.
    Плаче так часто, молиться Богу,
    Валізу зібрала чомусь у дорогу.

    Татові каже, що спокою хоче,
    Щоб не тремтіти більше щоночі.
    Знову сирена, спустилась в підвал,
    Ракета влучила, стався обвал...

    Під грудою цегли стікала надія:
    Придушена мама, убита мрія.
    І ми, що чекали приходу весни,
    Та жертвами стали цієї війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14107

    12 квіт. 2022
    Ольга Марченко
    Моя Україна!
    Плаче моя ненька чорними сльозами...
    Діток закриває власними руками...

    Руки – всі у ранах, з серця – кров рікою...
    Тілом закриває.. Всіх людей собою...

    Така юна, мила, добра й незалежна
    Моя Україна! Моя краса безмежна!

    Моя рідна, вільна, потерпи – ще трішки..
    Не крови так сильно, повернем усмішку!

    Ворогів женуть козаки-солдати,
    Вони вправно й мужньо будуть воювати!

    Потерпи, ще трішки – й зацвіте калина,
    По лугу зеленім – побіжить дитина.

    Сонце засіяє, небо мирним буде...
    Всі до праці станем – тебе відбудуєм!

    Станем на коліна й замремо в молитві...
    Пом'янемо тих, хто загинув в битві..

    В битві за свободу, за свою родину...
    В битві за життя... За свою Вкраїну!..

    Пом'янемо діток, яких орки вбили
    Підло і безжально! Що ж ви наробили?!

    Маленькі янголятка, спочивайте з миром...
    За кожну смерть відплатимо рашистським мундиром!

    Залікуєм рани, витремо всі сльози...
    Й гучно відсвяткуємо Наш День Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14108

    12 квіт. 2022
    Юлія
    Не вчора…
    Війна вчора звузила простір до за і проти
    Вона блискавично швидко знищила стан
    Той, на якому тримались найкращі ноти
    З якого в тобі виростали нові міта

    Війна зачепила струни та всі порвала
    Гуділо занадто гучно чи пак ревло
    Війна відучила часто казати «мало»
    Бо в тебе, насправді, до біса всього було

    Війна затупила страх і на рани перцю
    Щоранку потрохи сипле та не пече
    Ти просто відкрив ще ширше думки і серце
    Ти просто комусь підставив своє плече

    Війна – це уламки всього, що «було раніше»
    На фоні війни чітко видно любов і лють
    А ще вона вчить цінувати людей і тишу
    Не завтра і не через рік, а сьогодні … тут…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14109

    12 квіт. 2022
    Лідія Мищенко
    Ви бомбили мій Київ
    Ви бомбили мій Київ.
    Мій Київ!!!
    Святу, древню столицю Русі,
    Яка вас колисала, зростила,
    Яка щиро любила вас всіх.

    Ви бомбили мій Київ!!!
    ,,Сестриці'',
    Що у дружбі навіки клялись.
    Та тихенько кували ви крицю,
    В нашу спину ви ніж підняли.

    Не пробачим. Ніколи, довіку!
    Вашим дітям прокляття навік.
    Не забудемо болісні крики,
    Плач дітей не пробачим повік.

    Тож гори ти у пеклі, роsiя!
    Ти ніяка мені не сестра.
    Твоя мати , мокшанська повія,
    Своє тіло ординцю дала.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14110

    12 квіт. 2022
    Олександр Шевчук
    Музика і поезія
    Андрію Хливнюку

    Музика, як і поезія, живе повсюди,
    У армійських окопах,
    У лікарняних ліжках,
    У покинутих  будівлях.
    Між шарами уже поруділих
    Лікарняних бинтів,
    Які очікують, аби їх замінили.

    Між сторінок, які тільки очікують слідів
    Чорнила.
    Музика живе у кожному подуві вітру,
    У ворожих канонадах.
    Даруючи надію там, де вона міліє.

    Музика і поезія – це те, що ніколи не закінчується,
    Коли усе погрожує закінчитися…

    28 бер. 22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14111

    12 квіт. 2022
    Лідія Мищенко
    Пані з зомбоящика
    Пані з зомбоящика, здуріла?
    Що за чортівню несеш в ефірі.
    Ти борщу ніколи ще не їла,
    Справжнього? Тому і озвіріла.

    Після ваших щів у вас ,,ізжога'',
    В них неначе полоскали ноги.
    Тож ви казитесь усі в своїй берлозі,
    Заздрісні, озлоблені, убогі.

    А у нас господар із роботи
    Прийде втомлений ,увесь в своїх турботах.
    В домі ж пахне борщ, аж слинька в роті.
     І дружина всміхнена навпроти.

    А на столі пампушечки рум'яні,
    Сметанка у горнятку полив'янім.
    Часник, цибулька, перчик полум'яний.
    І пироги, пухнасті та духмяні.

    Де і поділась втома і бурчання.
    І знов, після такого частування,
    У чоловіка виросло бажання
    До подвигів, роботи
     і кохання.

     Так, таємницю має господиня.
     Є свій рецепт у кожної родини.
     Ми різні всі, та все одно- єдині.
     А борщ- це сила!
      Й символ України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14112

    12 квіт. 2022
    Лідія Мищенко
    Україні
    Моя розтерзана, сплюндрована, розбита,
    Страшними бомбами і градами розрита,
    Сльозами, кров'ю, горем оповита,
    Ти не скорилась під ногами московита.

    Ти вижила, ти вистоїш до ранку,
    Ти виженеш zвірюк і їхні танки.
    Зустрінеш ясне сонце на світанку.
    І знову вдягнеш чисту вишиванку.

    І буде перемога, будуть квіти,
    Щасливі і веселі гратись діти.
    Та біль пекучий нам не затушити,
    За тих, хто мріяв  жити і любити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14113

    12 квіт. 2022
    Олександр Шевчук
    Захисницям України
    Ворог у тебе спокій украв,
    Дістань із колиски NLaw,
    Обріж ножем косу,
    Кинь її у ріку.

    Вода косу твою понесе
    Що до цього було, забудь усе,
    Тепер тільки є сьогодні,
    Є тільки будні кольору хакі.

    Це уже, сестро, і твоя війна,
    Хоча вона завжди була твоя.
    Під серце давно росла образа –
    Чорна, металева троянда.

    Тож хай від її металевих шипів
    Падають голови вражих синів.
    Ворог у тебе спокій украв,
    Дістань із колиски NLaw

    11, 16 березня 22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14114

    12 квіт. 2022
    Тетяна Конюшенко
    Відродимо мир
    Насадимо квітів, відродимо мир,
    Збудуємо гарні оселі,
    Vivat, Україно! Повернемо Крим,
    Неправди зруйнуємо скелю.

    Повернем Донбас і віру в життя,
    Зламаємо всі перепони,
    Мітлою відгорнем рашистське сміття,
    Затвердимо Правди Закони.

    Війна відійде. І новітня земля
    Розквітне, як мальва у полі.
    В борні переможе Вкраїни сім’я –
    Нам жити у щасті і волі!

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14115

    12 квіт. 2022
    Олександр Шевчук
    Нічна тривога
    Знову тривога до ранку,
    Знову чекати відбій,
    Ніч заводить свою шарманку
    Із суголосся сирен.

    Чути поспішні кроки на сходах,
    Скрегіт старечий ліфта,
    Нове покоління виростає у сховках,
    Виховує його війна.

    Мабуть у бункері тихо,
    Спить диктатор старий,
    Доки в ночі тривожній,
    У сховок за мамою дибає малий.

    Виють сирени голосисті,
    Наче біблійних труб голос гучний,
    Достиг плід ідеології російської,
    Фашизму плід п'янкий.

    16 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14116

    12 квіт. 2022
    Тетяна Конюшенко
    Весна крокує
    Весна ввібралася у шати,
    В садах квіткова заметіль.
    З війною треба вже кінчати,
    Від неї дух важкий і цвіль.

    Від неї припах, що вбиває,
    Несправедливостей потік.
    Душа розтерзана страждає –
    Вже горя досить на наш вік.

    Клубками котиться мерзота
    У наш квітучий тихий рай.
    Вже досить крові і чорноти!
    Молитви линуть з краю в край.

    Весна крокує безупинно,
    Приємний подих, посівна…
    Розвіє вітер швидкоплинно
    Той порух, з іменем – війна.

    03.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14117

    12 квіт. 2022
    Олександр Шевчук
    УКРАЇНКИ
    Українки спокійно вдягають військову форму,
    Українки охайно шнурують берці,
    Ревно шепочуть молитву,
    Тільки-но прокинувшись вранці.

    Українки встають в оборону,
    Україну прикриваючи своєю спиною,
    Тримають свою зброю
    Як звикли колисати дитину.

    Українки до всього готові,
    Життя навчило не гнутись,
    Якщо під рукою немає зброї,
    То банкою з помідорами не промахнутись.

    8 Бер. 22 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14118

    12 квіт. 2022
    Олександр Шевчук
    УКРАЇНКИ. ДРУГИЙ ВІРШ
    На все ладні Українки,
    Встати серед ночі до колиски,
    Зробити крок у вир війни,
    Квітку вплети у косу,
    Стрілити у груди ворогу.

    Життя – це часто здатність виживати,
    Кому як не їм про це знати?
    У вирі, тисняві віків непевних,
    Народжували воїнів відважних,
    А потім безкінечно знову
    Ставали в оборону.

    06 квітня 22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14119

    12 квіт. 2022
    Олександр Назарець
    Вчорашній день був 1 000 000 років тому
    Вчорашній день був 1 000 000 років тому.
    ***
    Вчорашній день був 1 000 000 років тому,
    вчора я не знав чи живу насправді.
    Сьогодні я чітко усвідомлюю,
    якщо це все скінчиться, щось зміню
    Учора ми були в окавах метушні,
    сьогодні в укритті й окопах ми рахуєм дні.
    ***
    Наша кров! Наша смерть! Сон про спокійний день!
    Наш подвиг! Наша лють! Наш відчай!
    Наша кров! Наша смерть! Сон про мирний день!
    Наша ненависть буде жити сторіччя!
    ***
    Лицем до лиця перемогам і горю немає кінця
    Лицем до лиця перемогам і горю немає кінця
    Лицем до лиця перемогам і горю немає кінця
    тепер ми знаємо ціну розмінної монети
    ***
    Сьогодні світ вплутаний в чергову війну -
    наш край терпить цю наругу.
    Сьогодні світ лихоманить над прірвою -
    народжені жити стоять на краю
    ***
    Наша кров! Наша смерть! Сон про спокійний день!
    Наш подвиг! Наша лють! Наш відчай!
    Наша кров! Наша смерть! Сон про мирний день!
    Наша ненависть буде жити сторіччя!
    ***
    Вчорашній день був 1 000 000 років тому -
    сьогодні у вогні відроджується нація!
    Вчорашній день був 1 000 000 років тому -
    якщо це все скінчиться щось зміню!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14120

    12 квіт. 2022
    Сергій Галушко
    Йому п'ять рочків.
    Йому п'ять рочків.
    Тиждень у підвалі.
    Чекає тата. Тільки мама з ним.
    Він ще не знає ,що вони в завалі.
    Удвох.Лиш темрява і дим.

    Немає сліз. Води немає.
    Час зупинився.Руки не тремтять.
    Вони матусю міцно обіймають.
    Із силою сто тисяч янголят.

    Ще б'ються їх сердця.
    Ще є хвилини.
    І Віра буде жити до кінця.
    Чим завинили діти України?
    Щоб стала жахом  казка ця?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14121

    12 квіт. 2022
    Коваленко Єлизавета
    Без назви
    Я бачу як вже забувається страх
    Я чую як посмішки тихо шепочуться
    Нехай це відбудеться у кожного в очах
    Але де-не-де постріли...
    Люди з надією моляться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14122

    12 квіт. 2022
    Британ Галина
    Дружині московитського окупанта
    Ти чекаєш його із війни
    Московитська дружино, чекаєш...
    Руки в нього по лікті в крові,
    А у грудях вже серця немає...
    Він - істота, чорніша за ніч,
    Їде з Бучі, твій «освободітель»
    Привезе тобі крадену річ
    Що з дитини зірвав перш ніж вбити...
    І сережки та ще й золоті
    Привезе... Та даремно радієш...
    Бо сережки оті у крові,
    А її ти повік не відмиєш...
    Ще парфуми пахучі такі,
    Пів флакона, доволі багато...
    Донці, туфельки, майже нові
    Що із ніжок малесеньких зняті...
    Як ти спатимеш жінко скажи?
    Серед всіх цих трофеїв кривавих?
    Що тобі привезе із війни
    Твій невоїн, бездушний, лукавий…
    Нечестивий загарбник і кат,
    Із прогнилим нутром кровопивці,
    Не врятує новий аромат
    Від пекельного смороду вбивці...

    11.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14123

    12 квіт. 2022
    Ярослав Чорногуз
    Спецоперація Пуйла
    "Спецоперація" Пуйла
    Стоять будівлі, вщент розбиті -
    Без газу і води й тепла.
    Летять “цукерки” нашим дітям -
    Ракети дядечка Пуйла.

    Кривавий слід за небокраєм
    На пекло рай перетворив.
    Вервечки біженців безкраї -
    Жінок, дітей, людей старих.

    Воронки у красивім гаю,
    Тріщать пожежі навкруги...
    То “у солдатиків” так грає
    Народ “наш братній, дорогий”.

    Найбільша в світі ця держава —
    Землі їй мало, просто жах! --
    Усе воює безугаву,
    Аж доки трісне вся по швах!

    У цю страшну, лиху годину
    Роздерло землю нашу зло.
    Її загарбать в домовину*
    Узяти хоче “брат” Пуйло.

    Його солдатам вбить дитину -
    Раз плюнуть, “дружнє” дать тепло.
    А там, де військо їх зустріне --
    Здаються пачками в полон.

    Броньовані машини, танки
    І літаки розбиті геть
    Москальські, то — безперестанку
    Вкраїнці шлють забродам смерть.

    Трублять Москви пропагандони --
    Спецоперація іде!
    Летить брехня через кордони,
    Але не вірять їй ніде.

    Війну страшну супроти волі
    Веде імперія рабів.
    Козацька сила в чистім полі
    В запеклій з нею — боротьбі.

    Світ весь обуривсь: Кари, кари --
    Орді бездушній, москальні.
    Шле “джавеліни”**, “байрактари”***
    Для перемоги день при дні.

    І наші воїни-герої --
    Всі характерники вони --
    Один варт сотні. Шлях ізгоїв
    Чека державу Сатани!

    18 березня 7529 р. (Від Трипілля) (2022).

    *”Щоб загарбать і з собою взяти в домовину” -- приблизна цитата вислову Тараса Шевченка з поеми “Сон”.
    **Джавеліни — .американські переносні протитанкові ракетні комплекси FGM-148 Javelin, призначені для ураження бронетехніки, гелікоптерів та укріплень на землі.
    ***Байрактари” - турецькі безпілотники.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14124

    12 квіт. 2022
    Анастасія Дробязко
    Буча... і ще багато інших міст...
    Не врятували... Бо не змогли... бо не зуміли...
    Бо лютий звір підступно кігті випустив свої...
    І після цього, щоб зібрати всі моральні сили
    Потрібно, мабуть, сотні виграти іще боїв...

    Без слів... Без рухів... І без жестів...
    Беземоційно сльози досі по щокам течуть...
    Невинні душі спинилися на перехресті.
    А янголи м'які їм килими давно вже тчуть...

    Проте болить... Проте так тяжко... Проте ж і страшно...
    Про ті жахіття ми не забудемо й повік!
    Недавно ще здавалося цілком нам недосяжним...
    А вже жахлива смерть стоїть ось тут - неподалік...

    Ніхто всього не знає... Ніхто не передбачить...
    Ніхто чомусь війну цю кляту не спинив!
    І досить говорити, що ми їм не пробачим!
    Ми проклинаєм кожного, хто зло нам це зробив!

    Згадаємо їх дітям... згадаємо потворам всім...
    Згадаємо, як ті віками українців убивали...
    І не зважайте, коли нарешті горітиме їх дім!
    Вони ж його горючим віками поливали...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14125

    12 квіт. 2022
    Володимир Германов
    Вижити
    Не про все, не усе виспівав,
    Тугу з радістю ще не вижлуктив.
    Брів по литки у сніжних висипах
    не спиняючись, щоби вижити.

    Не про все, не усе висловив,
    На папері думки не випростав.
    Всі слова у жебрацькій тисняві,
    Що між люди ідуть на випроси.

    Не про все, не усе вимолив,
    У ліжник переметів падаю.
    Замете всі стежки покривлені
    і мене закиптюжить згадками.

    Не про все, не усе вимріяв,
    Засапався під снігу бганкою.
    Знов нахабно штовхне до вирію
    Час, що гучно й невпинно кранкає.

    Не про все, не усе виспівав
    тим, чим серце зумів наситити.
    Сніг здолати, мов скласти іспити,
    Щоби жити й не тільки вижити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14126

    12 квіт. 2022
    Кануникова Наталия
    Когда вернемся
    Когда вернёмся мы домой,
    Войдем во двор, а там -все живы …
    И белка скачет под сосной,
    Исчезнут во дворе могилы…
    Разбитый дом во всей красе
    Вновь засияет по былому.
    И на рассвете по росе
    Ты босиком спешишь «до дому»…
    И не сирены - наш трамвай
    Звенит , дуги завьётся локон.
    И слышен хохот, звонкий лай,
    И мамино «домой» из окон…
    Но ничему сему не быть.
    Сожжен твой дом и рухнул в Буче.
    А в Мариуполе от тел
    Дым крематория едучий…
    И раны на моей земле,
    И траур вдовьих похоронок,
    И к окровавленной щеке
    Прильнул ничейный медвежонок!!!
    И всюду гарь, кресты, кресты…
    Металл. И вспороты  курганы…
    Скажи, Господь, ведь знаешь ты:
    «Мучитель будет же покаран?!!!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14127

    12 квіт. 2022
    Ніна Павловська
    Найкраща зброя
    Моя найкраща зброя - наша мова
    І берегти її, як діамант, завжди готова.
    Нести її у світ та прославляти -
    Обов'язок наш нею правду промовляти.

    Писати, мовити, творити -
    Усе для тебе, лиш би жити
    Змогла моя прекрасна і чудова -
    Найкраща в світі українська мова!

    Не розумію "українців" й "українок",
    Які щебечуть на москальській без зупинок.
    Невже так важко врешті зрозуміти,
    Що ворог й вас не думає жаліти?

    Земля свята, красива й мила
    Такого варварства не заслужила!
    Багато кривди встигли нам зробити,
    Але любов ракетами не розбомбити.

    Будь мудрим, не топчи свого коріння,
    Пильнуй щодня, яке сієш насіння.
    Лиш кожен з нас може змінити
    Долю на краще та зло зупинити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14128

    12 квіт. 2022
    Людмила Баглай
    Привид Києва
    ,,Привид Києва,, легендою став,
    За нього новини кожен читав ,
    Він країну мужньо боронить свою,
    В блакитному небі безпеку мою !
    Я дякую ,,Привиду,, за своє життя ,
    За мрії , надії , свободу , буття...
    Наші простори невтомно рятує,
    Життя і свободу для нас гарантує !
    ,,Привид,, у небо здіймає літак,
    Безжально збиває ворожий літак !!!
    Знищено ціль! Відмінне влучання !!!
    Шансів немає !!! Повертаюсь з завдання!!!
    12.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14130

    12 квіт. 2022
    Марта Відіарі
    «Воїн.Друг.Батько.Брат»
    замість сирен я хочу чути море, розкішне,
    тепле, вільне і просторе,
    і подихом вдихнути далечінь,
    на повнії груди відчути
    ту незламну височінь,
    української землі простори

    і прийде завтра день скорботи,
    обійме чорноземом та земля,
    героїчну душу воїна,
    що загинув в укопах,
    рятуючи тебе, мене й маленьке немовля.

    сьогодні поховаємо друга, брата,
    а комусь він був і татом,
    залиємо слізьми наш океан,
    так важко дихати у цю хвилину,
    коли так героїчно гинуть цілісінькі родини….
    але час розплати вже настав !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14133

    12 квіт. 2022
    Олена Баглай
    Нема чого лізти до нас, москалюки!
    Нема чого лізти до нас, москалюки!
    Нікчемні шакали, ординські падлюки.
    Ніхто не зустріне вас тут пирогами,
    А шаблями, кулями та батогами!
    В нас щирий народ і ми люди відкриті,
    Для вас в нас могили повсюди нариті.
    Хотіли принести ви руський нам мір?
    То буде для червів невиданий пір.
    Вояк наш сокиру у руки візьме
    І голову кату-кацапу зітне.
    Безславні ублюдки, а в нас козаки –
    Прославлять країну вони навіки!
    Їх доблесть і подвиги згадувать будуть,
    Полеглих в бою ні за що не забудуть!!!
    Кацапи ж раби, ні звитяги ні сили
    І плюнуть нащадки на їхні могили.
    Вкраїна ж з руїн підніметься, воскресне
    Засяє, й синам своїм мужнім всміхнеться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14134

    12 квіт. 2022
    Каминская Ирина
    Без назви
    ***
    Нет, не русская я, отрекаюсь от  прадавних корней,
    От прежних связей с кровожадной державой,
    Что на Севере диком научилась стрелять в детей,
    Детей насиловать  – что ж это делается, Отче Авва?!

    Не стало любви – с первой брошенной бомбой.
    Вера исчезла – с вероломно начатой войной.
    Надежда пропала – с расстрелянной автоколонной.
    И нет уж иллюзий – кто свой в этой мире, а кто – чужой.

    Перевернулись в могилах кровные предки мои,
    И взывают немыми впавшими ртами
    Остановить ад позорной для русских войны,
    Посыпать голову пеплом, признав себя упырями!

    Стыд за прародину – в горле ком и слезы застят очи.
    На Небесах не бывает платежей просроченных!
    А главное - не простят эрэф  мой сын и дочки
    За в затылок расстрелянных,  в Буче замученных.
    Они справедливо расставят над «i» все точки…

    Нет, не русская я! Отрекаюсь от  прадавних корней!
     Кровь с рожденья течет украинская в жилах!
    Дух не рабский во мне, а свободолюбивый.
    Отрекаясь от прошлого, горжусь своей Украиной!
    Любимой и единственной Родиной - Батькивщиной!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14135

    12 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Сором дідів
    Я підбирала з легкістю слова
    До всього. Був талант, мала уміння,
    Але на жаль ще терміну нема
    Не люди ви, але і не створіння.
    Рука чия поклала вас у світ?
    Та чи під серцем вас носила мати?
    У Другій світовій загинув дід?
    Чи Сталін посадив його за ґрати?
    Чи призабуті наслідки війни
    У тих краях, де батьківська домівка.
    Не пам’ятаєте вже коренів своїх,
    Перед очима лиш російська гілка?
    Вам з малечку розказують про нас,
    До мозку ненависть привита, мов живець.
    Розмножується в  тілі і росте
    Не ясно більше ким був сіянець.
    І до початку сокоруху на весні
    Мутація про себе дала знати
    Озлоблені на нас, розгнівані
    Почали просто так бомбардувати.
    Все нищите, стираєте до тла
    Села, райони і жилі квартали.
    І навіть крихти совісті нема
    Це вибір чи накази такі дали?
    Хто ти такий, питає увесь світ
    Звірств не опишу, то суцільний гріх.
    Перевертається в могилі дід:
    Він породив, та вбив би, якби міг.
    12.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14138

    12 квіт. 2022
    Aks
    Відбудуємо...
    Ми відбудуєм все, повірте,
    І будем жити краще, ніж жили.
    Ви тільки вірте, щиро вірте,
    Бо ми вже стільки всього прожили...
    Ми відбудуєм все, повірте,
    І будемо щасливі, як тоді.
    Ви тільки вірте, чесно вірте,
    Бо ми тепер всі разом у біді.
    Ми пам'ятаєм все, повірте,
    І будем пам'ятати це завжди.
    Ви тільки знайте та не забувайте,
    Що більш немає вам шляху сюди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14139

    12 квіт. 2022
    Дружня Рука
    "А хто вам дозволив жити?"
    А хто вам дозволив жити?
    Та ще й до того красиво …
    І від порожнечі не пити,
    Бо навсібіч чорно і мстиво …
    І не кричати п’яно
    Про велич свою безмежну,
    І не валятись в бур’янах
    Хоч того тут незліченно …
    Товста обридлива баба
    Сичить від нестачі грошей,
    Диякон дає пораду:
    Вбивай, як до раю хочеш …
    Приїхав на Україну
    Тут справді є, що узяти,
    Порішив  і батька й дитину,
    А ще зґвалтував їх матір …
    А дома уже чекають
    Гостинців його геройських
    Украдених десь у Бучі
    Дитячих штанців ковбойських.
    Діди так його навчали,
    Діди воювали добре,
    На старість героями стали,
    За те, що чинили горе …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14140

    12 квіт. 2022
    Карина
    Без назви
    Мій Київ, рідний Київ, Україно,
    ти серце наше, Львів наша душа.
    Тебе Дніпро рукою огорнуло,
    мій рідний Київ, дім мого тепла.
    Одне з найстарших міст у світі,
    в тобі є стільки слави і добра, що хватить огорнуть усю
    Європу
    від ворогів ганебних й всього зла.
    Мій рідний Київ - дім моїх дідів, як би ж ви знали, знали в
    41-першім,сусід прийшов до нас,
    приніс нам бід,
    страждання, муки, ми одні із перших.
    Німеччина нам біженців зустріла, гостинно так і руку подала, а в відповідь країна наша мила броню тримає для добра від зла.
    Герой сучасності наш президент, він сильний духом, вільний, незалежний, йому весь світ співатиме пісень, ми дякуєм йому за його чесність.
    Нікуди він не втік і не злякався, він неньку Україну захища.
    Наш любий президент вклонюсь техенько твоїм батькам за сина, за вождя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14141

    12 квіт. 2022
    Дмитро Сільман
    Нелюди
    З нами воюють не люди
    Не мати на світ привела
    Не сонце на небі світило
    Коли розродилась вона
    Сіро-зеленої барви
    Слизу і гною клубок
    Випав з утроби нічної
    Отак з'явився орк
    Нелюди з нами воюють
    Там замість крові жовч
    З нами воюють не люди
    А те, що виригав чорт
    Все нижче зубів - клоака
    Жарини замість очей
    Гасити їх - наша задача
    Вони наших зжирають дітей
    Нелюди з нами воюють
    Не гріх буде їх убивать
    Вже наступає розплата
    Гріх їх в живих залишать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14142

    12 квіт. 2022
    Дмитро Сільман
    УКРАЇНІ
    Постала ти на зламі двох світів
    Пророкували то твої сини великі
    Творити новий лад, і рятувати світло
    Від темряви, від гніту, від тюрми
    І від навали нечестивців диких

    Століття не минуло ще з тих пір
    Коли чума нацистська прокотилась
    Європою, яка за кілька днів
    На милість окупації здалась, а постраждала ти
    Твоя земля найбільше кровію умилась

    Одним на зміну інші надійшли
    Рабів робити з тих, хто не загинув
    В жадобі слави наплювать на всіх
    Щитом для світу знову була ти
    Як запалала ядерна зоря полину

    Затамували подих в світі знов
    Загроза для єства, і для всього живого
    А на шляху у зла стоїть вона
    Утретє за століття, непохитна
    І платиться ціна страшна за перемогу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14143

    12 квіт. 2022
    Вікторія М.
    Вір у мене
    Вір мені. У мене. Моїм складовим
    Плекай у долонях любов - то вища сила
    І я повернуся незламним, твоїм, живим
    І в сотні разів міцніш, ніж ти відпустила.

    І ми відбудуєм розтрощені наші міста,
    Розірване серце твоє зашию, зціллю чар-зіллям
    Рятуюсь, щоб твої знов торкати вуста
    Можливо, Господь за це додає везіння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14145

    12 квіт. 2022
    Вікторія М.
    До Перемоги
    Скільки мені до тебе весною йти
    Скільки ступати кроків крізь всі тривоги
    Просто, щоб доторкнутись, щоб обійняти
    Разом стрічати тишу та Перемогу.

    Будемо підіймати міста з руїн
    Більше садити квітів, мов обелісків
    Кожен в Країні нашій найліпший Воїн
    Знищить, зітре, розчинить вороже "військо".

    Нам же терпіння мати, силу та міць
    І берегти любов у серці та душу світлу
    Буде рубців багато в кутках зіниць
    Буде лунати гімн український по всьому світу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14146

    12 квіт. 2022
    Вікторія М.
    Нам принесли війну
    Нам принесли війну. Страшне, жалюгідне слово,
    Що не знає ні меж, ні радості, лише біль
    Сотні раз обіцяли у травні "Ніколи знову",
    А насправді - ростили з боку ворожу тінь.

    Дні усі як один. Без кисню. І без спокОю
    Стала тиша, мов скарб, дарунок від вищих сил
    Хтось мене обійматиме зраненою душою
    Щоби я берегла наявність у собі крил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14147

    12 квіт. 2022
    Вікторія М.
    Зло згине
    Я знаю як тобі болить
    Душа не знає де знайти спокОю
    Ми всі чекаєм Перемоги мить
    Ти не одна/один - ми всі з тобою.

    За всі життя відібрані в війні
    За кожен клаптик рідної Країни
    Над нами в небі плачуть журавлі,
    Пророчучи, що зло скоро загине.

    Біль мерехтітиме у вічному вогні,
    Який не згасить крізь століття злива.
    Та буде світло, посмішки (сумні)
    І будеш ти незламна і щаслива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14148

    12 квіт. 2022
    Костянтин
    До війни
    Початок третього тисячоліття,
    напередодні двадцять другої весни,
    сусідам неньки-України
    дали відмашку до війни.

    В ярмі маразмів чахнущого діда
    насупивсь старий, косолапий звір,
    зібрались орди недолугих,
    полізли зі своїх смердючих нір.

    Промили мізки їхні спиртом,
    з новин наповнили лайном,
    що українців треба визволяти,–
    при владі "нє такой" геном.

    Пішло бездумно теє стадо,
    палити села та міста.
    Білизну спідню у нас красти,
    дівчат маленьких ґвалтува.

    Нема прощення для садистів,
    готуйсь до бою вільний люд.
    Посічемо тупих рашистів
    у ґрунт затопчемо паскуд.

    Пліч-о-пліч станем брат за брата–
    захистимо свою землю,
    та проженемо супостата
    назад в триклятую москву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14149

    12 квіт. 2022
    Єлизавета Зубенко
    Без назви
    Мар‘яна збрила довгу косу,
    Вдягнула свій бронижелет
    Сховала веснянки на носі…
    Зібрала каску і намет.

    Мар‘яна взяла в руки зброю,
    Дітей до мами відвезла.
    Поклала амулет з собою
    Мар‘яна на війну пішла.

    Не спить дівчина ані ночі
    Боронить дім, свій рідний край
    Дитячі мрії, сині очі,
    Стареньку хату, тихий гай.

    Натомість олівців - набої,
    Натомість фарб - ворожа кров.
    В очах її чимало болю,
    А в серці - віра і любов.

    Палає у душі багаття,
    Немов палає вся земля
    Бо кожен день вмирають браття
    Від бронетанкового зла.

    Мар‘яна збрила довгу косу
    І нею душить ворогів
    Пшеничним помахом волосся
    За рідний край дарує гнів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14150

    12 квіт. 2022
    Валерій Калинюк
    Сльози перемоги
    Сльози відомі віддавна й повсюди,
    Наділені ними тварини і люди.
    У людських сльозинок природа – чуття
    Образи і болю, вини й каяття,
    Є сльози безсилля, благання, розради,
    Є розпачу сльози, подружньої зради
    Та тихі сирітські і вдовині сльози,
    Причина усіх їх – життєві загрози…
    Як радість довкола – то сльози нестримні,
    Вони привселюдні, вони не інтимні,
    А з ними    бажання обняти весь світ
    І всім незнайомцям сказати «Привіт!»

    «Привіт» ми не скажем ворожій навалі,
    Що втілює хибні ідеї зухвалі –
    Вщент нищити нашу Вкраїнську державу,
    Вчиняти нелюдську, злочинную справу –
    Вбивати всіх мирних цивільних людей
    Й немислиме звірство – маленьких дітей.
    Танцюєте довго під путінську дудку,
    Тому і крадете собачую будку,
    При тому грабуєте людське майно –
    Таке ви задумали дуже давно.
    Грабунки всі ваші – криваві прикраси,
    Бо ви не зродилися з жодної раси,
    Ви з інших віків, не з Христової ери,
    Бо ви андрофаги    мертвих людожери.
    Із вас сформувалась московськая «раса»,
    Яка «доросла» до собачого м'яса.
    У світі відсутня до руzzкіх симпатія,
    Бо в племені вашім незнана емпатія.
    В переліку «праведних світу» (на жаль?)
    Не числиться ані єдиний москаль!

    Наш воїн не плаче, хоч сльози течуть,
    А він не слабак, і не в тім його суть:
    Часами дозволить маленьку слабину,
    Бо завжди плекає у собі людину –
    У горі, у щасті, в жахливій війні,
    Не маючи звісток від близьких й рідні.
    Ненависть зростає в воєннії дні
    За скоєне орком в Бучанській різні,
    Коли темне зло переходить міста –
    Добро там зникає, з'являється мста,
    Бо кремль знахабнів і не чує загрози,
    Хоч ллються із неба нестримнії сльози,
    Вже й ангели плачуть – їм жаль немовлят –
    Приймаючи душі нових янголят,
    А сонце палає кривавим промінням
    І гори погрожують зсувом каміння,
    Земля вся умита гіркими сльозами
    В кривавій війні, що триває роками,
    Ікони сльозяться у наших церквах…
    Що ж діється в ваших пустих головх?

    Спинись, враже кодло! Ми сили набрали
    І кара вас жде, ви війну вже програли!
    Ми скоро відкинем і сум, і плачі,
    Всі наші тривоги і вдень, і вночі,
    Прибудуть в нас сльози рясні перемоги,
    Яку нам здобудуть військові залоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14152

    12 квіт. 2022
    Топольницька Наталія
    В полях під Маріуполем...
    В полях під Маріуполем пропав світанок...
    В полях під Маріуполем згубився день...
    Підперезався крайкою старенький ґанок...
    Й вітри співають жалібних пісень...
    В полях під Маріуполем пекельна спека і очі залива брудний солоний піт...
    А вдома на стовпі зів'є гніздо лелека!
    І з мальвами у дружбі дерев'яний пліт!
    В полях під Маріуполем голодне гайвороння руйнує плоть і випиває кров!
    Та вийде ґанок  грітись на осоння!
    Врятують світ Господь, Добро й Любов!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14153

    12 квіт. 2022
    Вероніка Бевзенко
    Сни українців і москалів
    Ніч. Сняться українцю сни
    Про шепіт милої весни
    Про відбудовані міста,
    І від коханого листа,
    Про світло від новонароджених,
    Про ворогів переможених,
    Про повні сміхом дитсадки,
    І українських письменників рядки
    Про повернений Крим і Донбас,
    І мирні ночі повсякчас
    Про життя без воєнного стану,
    І почуття кохання без перестану
    Про вміння українців триматися гідно,
    Щоб нас з самого космосу було видно!
    Щоб ми прославляли свою честь і волю,
    Не зважаючи на тяжку долю.

    Ніч. Сняться москалю сни.
    Про кроваві орденИ,
    Про темряву від смерті,
    Про чужі міста,які з лиця землі стерті,
    Про повні плачем дитбудинки,
    В яких малеча не бачила щастя ні днинки,
    Сняться сковорідки, блендери, вИлки
    І не шкода їм ні однієї сльозинки
    Про мрії мародерити в будинках громадян
    І наказує це все пихатий тиран
    Сниться кацапам воля,
    Але вони не знають від неї пароля
    Навіть у сні не буде цього почуття,
    Бо вони не гідні навіть цього поняття,
    Воля їм буде тільки сниться,
    Бо вона зможе тільки тим підкориться,
    Хто на боці правди і добра,
    А не тим хто за Айфон інших людей повбива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14154

    12 квіт. 2022
    Олена Єременко
    Війна
    Болить, на серці така туга!
    Ножа у спину нам встромив!
    Але, ми нація! Ми сила!
    І з нами Бог! В це вірим ми!
    Залиш нас, кате, дай нам спокій!
    Ми непохитні, вільні МИ!!!
    Захистимо нашу КРАЇНУ!
    В військових віримо ми всі!
    Бог з нами! Ми у себе вдома!
    Іди від нас, у пекло, там гори!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14157

    12 квіт. 2022
    Олена Єременко
    Боже Всевишній, бережи Україну
    Боже Всевишній, бережи Україну!
    Бережи всіх людей її, життя їм храни!
    Ти єдиний, могутній, так дай же нам сили,
    Щоб навалу прийдешню перемогти!
    Ми до тебе взиваєм, просимо сильно!
    Молимось всі, почуй нас, прошу!!!
    Захисти увесь люд український!
    Дай їм пожити, зустріти весну!
    Молоді дай сім'ї створити!
    В мирі й любові , храни їх завжди!
    Щоб розквітали на вулицях квіти!
    Щастя було і ми не знали ВІЙНИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14158

    12 квіт. 2022
    Олена Єременко
    Другий місяць війна
    Вже другий місяць кат лютує.
    Скидає бомби, гради шле.
    Ракети, авіаудари, міни.
    Залякувань все більших завдає.
    Приборкати все хоче Україну!
    Людей вбиває всіх підряд.
    І жінку і малу дитину.
    Скажи:"Який же в біса ти солдат? "
    Ти кат, ти нелюд, страшний ворог,
    Але ми звалимо тебе!
    Бо віра, сила, правда з нами!
    Незламні ми, коли до тебе це дійде?!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14159

    12 квіт. 2022
    Ольга Харів
    Наперекір
    Вибиті вікна.
    Розпач німий.
    З ніжок малої дитини,
    що бігала радо,
    на власній землі,
    зідрали взуття.
    Жовто-синє.

    Обличчя тендітні.
    Очі ясні.
    Залиті плачем без упину.
    Не тішаться нині
    квітучій весні -
    в загрозі життя
    їх родини.

    Люди сердечні.
    Руки тяжкі.
    Та захищаючи країну,
    зберуть всі сили,
    як один,
    і стяг піднімуть
    жовто-синій.
    Наперекір.

    06.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14162

    12 квіт. 2022
    Вікторія Міліцька
    Незламна сила України
    Я вже не я і ти - не ти,
    Наша країна здригнулась від війни.
    Руйнують бомби села і міста,
    Сльозами й кров'ю вмивається земля.

    Кремлівська гнида тягне грязні руки,
    Та українці б'ють у зуби.
    Корінням в рідну землю проростем,
    Не зрадим, не відступим, відіб'єм.

    Ніколи ми не будемо рабами,
    Сьогодні Бог і правда з нами.
    Міцніше всі тримаймося за руки,
    "Русскому миру" - у нас не бути.

    Ніколи ворогу не віддамо свого,
    Ми українцями родились й помремо.
    У кожному із нас козацька сила,
    Ми Українці! Ми - Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14163

    12 квіт. 2022
    Вікторія Міліцька
    Червоні маки
    Де ворога нога ступала -
    Земля поранена стогнала.
    Де бомби сипала війна -
    Стали руїнами міста.
    Де небо гради розрізали -
    Невинні люди помирали.
    Де кров гарячу пролили -
    Червоні маки розцвіли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14164

    13 квіт. 2022
    Наталія
    Без назви
    Прийшов ворог підступний
    Лихий нелюдський
    Він міста Українські
    Жорстоко громив.

    Він ракетами бив по садочках і школах
    По лікарнях ,
    І навіть по нашим роддомах.

    Не жаліли нікого
    Ні жінок,ні дітей,
    І стріляли в усіх,
    І в стареньких людей...

    І багато біди вони
    Нам наробили...
    І могили кругом
    За собою лишили...

    Не боялись вони навіть
    Божого гніву...
    Та розплата прийде
    І їх кара настигне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14272

    13 квіт. 2022
    Галина Наливайко
    Ми вже не будемо братами
    Ми вже не будемо братами,
    А сестрами – тим більше.
    У тебе будуть сестри інші  -
    Більш східні, галасливі,
    Навіть заможніші й вродливі,
    Але занадто полохливі,
    Щоб усвідомити про те,
    Що їх чекає непросте випробування,
    Яких ти зможеш оббрехати,
    Обкрасти, зґвалтувати,
    А може навіть убивати,
    Бо ти не вмієш себе в руках тримати.

    Ми вже не будемо братами,
    Бо це не братня допомога:
    Вкраїнців з дому виганяти,
    Де весь цей час жили батьки
    Та пращури славетні,
    Що боронили край завітний
    Від ворогів далеких і запеклих,
    Яких бороли та перемагали
    І світлу долю здобували
    Для дітей й онуків,
    А також правнуків, нащадків,
    Щоб більше не було таких випадків.

    Ми вже не будемо братами,
    Бо то не братня допомога:
    Ножа встромляти в спину,
    Поранивши фізично і морально,
    Що так нестерпно аморально,
    Примусивши малечу
    Запам’ятати міцно й заспівати,
    Приклавши долоньки до сердечок,
    Немов останній наш оплот,
    Що душі й свої тільця вони положуть
    За нашу свободу, бо вони трирічні,
    І ми всі разом з ними, козацького роду.

    Ми вже не будемо братами,
    Бо ти вже стіну змурувала аж до неба,
    Що китайська і берлінська тьмянуть,
    Яку віками руйнувати буде треба.
    Але чи варте це зусиль
    На ту неправедну роботу –
    Відбілюватися невинному народу
    Ще й перед кривдником своїм?
    Та хай би трясця була з ним,
    Отим загарбником-сестрою,
    Що навіть Бісмарк обсміяв,
    Коли ціну їй вірну склав!

    Ні, ми вже не будемо братами,
    Бо це того таки не варте –
    Перед хряками бісер розкидати,
    Щоб їх задобрити та нагодувати.
    Та ні – цього не буде,
    Бо тут живуть правдиві люди,
    Яким і ні до чого те чуже,
    Хай і найдорожче в світі,
    Але які не віддадуть й своє.
    Вони свій рідний край плекали,
    Дітей народжували і навчали
    Та і нікого ж і ніколи не чіпали.

    Ні, ми вже не будемо братами.
    Можливо будем, як колись,
    Але тепер не кращими сусідами,
    Які від сварок ще не зареклись.
    І ти ніяк не відсахнулася від фальші,
    Бо ти не можеш вже інакше –
    Воно в тобі кипить, бурлить
    І вискочити з тебе норовить.
    Але ще не дозрів отой фурункул,
    Що так і прагне перейти в карбункул,
    Який не здатен сам цей біль здолати
    І зможе лиш із допомогою прорвати.

    Ні, ми вже не будемо братами
    Ніколи і нізащо!
    «Чому?» - спитаєте мене.
    А я скажу: «Навіщо?».
    Якщо у Вас є аргументи,
    То доведіть мені ті важелі,
    Що будуть наче компліменти,
    А не слова образливі.
    Я прагну чути оте інше,
    Що стане зародком надії
    На справедливі мої мрії
    Про наше завтра краще.

    11 квітня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14273

    13 квіт. 2022
    Ілля Плахута
    Чому?
    Якби було можна,
    я би скинув на них чуму,
    аби щезла істота безмозка кожна.
    Проте не можна… Але чому?

    Чому їм в жити треба,
    можна, а нам — полізти у труну
    раніше, ніж нагальная потреба?
    Так не має буть… Проте чому,

    чому так є сьогодні,
    що гинем ми, а не вони?
    Бо ми в неволі жить не згодні,
    Бо в голові в нас інші сни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14278

    13 квіт. 2022
    Микола Білокопитов
    ***
    ***
    Ми йдемо в майбуття світліше,
    І що впевненіша хода,
    Тим нервовіше поруч дише
    Невгамовна, глуха орда.
    «Нє пущу! Вам туда нє надо!»
    Чути окрики із Кремля –
    І плюються снарядами «гради»,
    І аж стогне від ран земля…
    В ці години тривожно-грізні
    В ратиборстві супроти заброд –
    Всі згуртовані, хоч і різні,
    Ми виковуємось у народ.
    Нам не треба скарби чужинські,
    Бо ж відстоюємо своє:
    Хай не брешуть
                          шавки москвинські –
    Ми були і, звичайно ж, є!

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14279

    13 квіт. 2022
    Антоніна Підмогильна
    Буду жить
    Сидить на призьбі стомлена дитина,
    Із неба сіє весняна сльота,
    То плаче з хлопцем мати- Україна,
    І знову горе, знову сирота.
    Біля калини виднеться могила,
    У ній лежать батьки й молодший брат,
    Прийшла на нашу землю вража сила,
    Запрацював безжально автомат.
    А він устиг сховатися в куточку,
    Чув зойк матусі й окрик брата:-Ма...
    У голос батька:-У вікно, синочку!
    І він утік...Один... А їх нема...
    Лелеки повернулися додому,
    І тихо сіли на старій вербі,
    Побачили не радість, біль і втому,
    Схилили крила й голови в журбі.
    Сухий окраєць хліба у долонці,
    Його пекла матуся... Ще тоді...
    А поруч кішка гріється на сонці,
    І проліски синіють молоді.
    Сидить хлоп'я на призьбі, вже не плаче,
    Шепоче знову вперто:-Буду жить!
    Я ворогам ніколи не пробачу,
    Їм у вогні пекельному горіть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14280

    13 квіт. 2022
    Топольницька Наталія
    Коли твій світ не відпускає втома...
    Коли твій світ не відпускає втома і в павутинні сумнівів заплутались думки...
    Коли кричить у небі гайвороння - іди у сад і гілку обніми!!!
    Візьми записничок з пожовклими листками і піч в своїй оселі розпали!
    Спечи смачненький тортик...як у мами...І цілий світ цим тортом пригости!!!
    Коли планети збилися із курсу і мрії в спину застромили ніж - підлий вазон квітучий та посій капусту!
    Спечеш з капустою улітку класний кіш!
    Коли світами править громовиця- дитину ніжно, ніжно обніми!!!
    І на старих світлинах усміхнуться лиця...
    І буде менше горя та  біди...
    Ступай землею впевнено і твердо! Торкнись веселок, крижма білих хмар...
    Роби свою роботу і натхненно, й вперто!
    Щоб ворог шансів ні на що не мав!!!
    Т.Н.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14281

    13 квіт. 2022
    Микола Білокопитов
    Подяка Путіну
    Все, братан, ти заслужив на оду
    І на честь безчесную твою
    З гущі українського народу
    Я свій вдячний голос подаю.
    Ну, їй-богу, сповнений по вінця
    Вдячності за цілу купу справ:
    Ти (спасибі!!!) – різних українців
    У народ єдиний згуртував!
    Ми усі тепер міцніші криці
    І коли на нас орда іде –
    Окупантам цідимо по пиці
    Так, що аж довкола гай гуде!
    І не тільки ми.
                         Тебе, бідахо,
    Роздивився пильно цілий світ –
    І тепер безжалісно бабаха
    І по спині,
                       й нижче,
                                       й під живіт!
    Скоро ти, і вся велика Рашка
    Зітреться до вичовганих дір….
    Завдяки тобі, мерсі, милашко,
    Зникне недолугий «русскій мір».
    Все оце, дрібнесенька кокетко,
    Щиро, мов на сповіді, скажу,
    Як тебе запхну на табуретку
    І на шиї зашморг зав’яжу.
    Тут у нас гілляка на гілляці,
    Що тебе готові вже гойднуть
    Й провести на тлі рясних овацій
    В сатанинську, вічну, «добру» путь…

    Та тривогу пізнаю лукаву:
    Ти ж наSRав і на своїй землі
    Так,
              що я спіймати можу ґаву
    Й не завершу благородну справу –
    Бо тебе повісять москалі.

    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14282

    13 квіт. 2022
    Олександра Михайлюк
    Тонка енергія буття
    Тонка енергія буття,
    Зіткана з тисячі мікрон.
    А в серці відліком війна,
    Шматує мирний горизонт…
    А так хотілося весни,
    Вона ж прийшла,а ти в зимі…
    У тій,де клята та війна
    Почала відлік смерті свій…
    А так ще хочеться життя,
    Воно ж у жилах ще тече…
    Та перекреслила війна-
    Що було До,що є Тепер,
    І вже не буде,як колись,
    Скоригувала все війна,
    Життя вже має інший зміст,
    І суть вже інша у буття.
    Війна вказала хто є хто,
    З ким я піду,кому прощай…
    Не буде більше,як було…
    Все буде,але вже Не Так.
    Бо те,що зіткано з мікрон
    В тонку енергію буття,
    Змінило тисячу основ
    Змінився світ на все життя.
    Змінилась я,змінився ти
    Змінились ми,наш час настав,
    Коли в пекельній боротьбі
    Складаємо до Волі пазл…
    Все буде добре,ти лиш вір,
    Молись,борись із темним злом,
    Настане день і теплий дощ
    Відмиє все,що запеклось
    В душі,у серці,навкруги…
    Засяє світлом доброти…
    Тонка  енергія буття
    Мене звільняє від оков.
    13.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14283

    13 квіт. 2022
    Хоменко Тетяна
    Прозріння.
    Із життя груші на колись моєму городі

                       Деметра – богиня родючості і землеробства

    Спиляли грушу на городі –
    Старезну, як Деметра в забутті,
    Тепер  сороки на колоді –
    Пліткують, точно як в народі -
    І меду додають куті.

    Сорокам радісно, роздоло-
    Повисідалися рядком,
    А на городі тепер голо,
    Лиш бур'яни ростуть   навколо
    Оперзані садком.

    Не буде буйного цвітіння,
    Нектару  бджоли  не зберуть -
    Людське колись прийде прозріння,
    І пусте груша знов коріння:
    Життя віднове свою суть.

    Стоїть розп'ята на городі
    Правічна груша – клич в пітьму…
    Душа тепер її в колоді
    Літа без крил – живе в свободі –
    Напам'ять гілочку візьму…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14285

    13 квіт. 2022
    Віталій
    Без назви
    В останню дорогу  провели Героя
    Батьки,родина, друзі та знайомі
    У всіх лиш біль одна в цю мить
    Тебе не повернути вже ніколи
    Закрилися очі твої назавжди
    І просить матір щоб сказав хоч слово
    Ти спиш, заснув уже на вік
    Остання ця дорога вже твоя
    І мовчки йдуть, ні слова з уст
    Засмучена від горя вся родина
    І сльози самі по лиці біжать
    Чому тепер, коли лиш тільки
    треба починати жити ...
    Але тепер нічого вже не повернеш
    І смуток лиш один на всіх
    та біль одна
    на серці залишає слід
    Пробач за все ....
    що ми тебе не вберегли
    ще нас  пробач....
    якщо колись перед
    тобою завинили .....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14290

    13 квіт. 2022
    Олекса Доброгорський
    Пісні із того світу
    «Пісні із того світу»
     Пишу пісні вам із того світу
    У світ прийдешньої пори,
    Спостерігаючи наскрізно
    За дивним перебігом життєвої гри.

    Не можу вдіяти нічого,
    Застиг в безсиллі власному вбранні,
    Та що ж це діється навколо?,
    Мов збожеволіли усі.

    Мов метушня яка зчинилась,
    Поворушив мурашник хтось,
    Комахи не знайдуть домівки,
    Птахи летять, не знаючи, куди.

    І придивляюсь, й розумію:
    Забули, хто ми є у цім житті -
    Ми лише гості чи пілігріми подорожні,
    Спокутувать які прийшли гріхи

    А ви? Все сидите в чеканні власного кінця...
    Обридло вже чекання ваше,
    І ваша чаша вже гірка,
    І цей лаштунок вже не ваший.

    Затьмарило і затягнуло небеса
    Від ваших остогидлих вчинків
    Чи, може, досить вже, хто зна?
    Відвертаюсь, закриваю очі.

    Одчай... огорнув мене у сльози,
    Молюся, не перестаючи
    Благати в Господа прощення
    За наші підлості і прикрості душі.

    Прости нам, Отче, як до цього Ти прощав не раз,
    Як огортав покровом Ти небесним нас від горя,
    І ми, вже перероджені тотчас,
    Злетіти зможем, вдягненні у нові долі.

    Але приспущені вітрила поки що,
    І не знайти вітрів попутніх,
    Дерева руки простягають догори
    І розмовляють з небесами осторонь...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14308

    13 квіт. 2022
    Северинюк Валентин
    ЖІНКИ УКРАЇНИ!
    Жінки України! Бійці ЗСУ!
    Пекельним стожаром спалахує обрій.
    У ваші серця, в вашу диво-красу
    вп’ялися зіниці голодної кобри.

    Якби ж то я міг обійняти хоч раз
    всіх разом жінок, щоб від куль захистити!
    Та тільки молитися можу за вас,
    щоб сили небесні до вас прихилити.

    – Матусенько Божа! Царице цариць!
    Шатром омофору свого рятівного
    в краю калинових пісень і пшениць
    спаси наших доньок від гаддя чужого.

    Улий в наші ріки живої води
    і мертвої крові – у горло вороже.
    І знову Месію свого народи –
    тепер «Не убий» він сказати не зможе.

    Зійшлося добро у двобої зі злом.
    І має світанок пітьму подолати!
    І травень розквітне за нашим вікном,
    і сонце загляне до кожної хати!

    Вкраїнські Мадонни, вклоняюся вам!
    Хай небо озветься до вас журавлями.
    Простіть, мої рідні солдатки, що сам
    не можу стояти між кулями й вами.

    Настане пора – ночі мирних зірок.
    І з’являться храми Святої Офіри.
    Хай стане на всіх українських жінок
    броні із любові, надії і віри!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14309

    13 квіт. 2022
    Северинюк Валентин
    І ЗНОВУ НАВАЛА!
    І знову навала!
    І знову орда!
    Вистромлює жала
    всесвітня біда.

    Не гуни зі Сходу,
    не той Чингізхан
    на нашу свободу
    націлив аркан.

    Поріддя Батия,
    що Київ спалив,
    на наші святині
    клики нагострив!

    Із чорного лісу,
    із моксель-води
    запроданець біса
    припхався сюди.

    Не соком калини
    зоря налилась –
    це кров України
    із ран полилась.

    Яви нам, о Боже,
    щедроти свої
    і стань на сторожі
    народу її!

    Ми різної мови
    і барви очей,
    і різної крові
    в нас хвиля тече.

    Та всі – українці!
    І мирно живуть.
    Хай знають ординці:
    вони не пройдуть!

    Ворожа короста
    розтане, як сніг.
    І сили в нас доста,
    і мсти – для усіх!

    На зграю злочизну
    чекає петля!
    Тут – наша Вітчизна!
    Тут – наша земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14310

    13 квіт. 2022
    Олекса Доброгорський
    Голод [екзистенційний]
    «Голод [екзистенційний]»
    Так крихко лід тане у вчорашньому чаї,
    І очі прижмурені знову огортають любисток,
    Мовчи, замри, не кажи нічого,
    Постріл пролунає лише завтря
    Й обернеться супроти тиші вістрям.

    Соловейко, розмінявши вроду на сича,
    Злякано, передчуваючи питає -
    «Мамо, мамочко, а як це, падати на голу землю
    Так і не здійнявши, не розпростерши крила?
    Бо бачив, як лежали такі живі,
    Забиті камінням забуття наші синочки.»

    «Твій натюрморт у мене на грудях ще з вчора, синку,
    Твій голод ще з позаранку став виснаженням моїм.
    Людина приходить в муках і у муках піти повинна...,
    Щоб віднайти свій власний біль.»

    Вдивляючись у ріки, зорі втопають
    В безсиллі часоплинної ходи,
    Не знаю, мамо, яких тепер пісень співати,
    Забув усі від тої я туги.

    Наснилося таке, що голос втратив -
    Неначе зкинули із неба, ввігнавши в землю
    І, оточивши відчай, чорне вороння кружляє
    Із намаганням страти показової.

    Ні, це не сон, мій милий, прокуратор -
    Римський намісник, вже виніс вирок -
    Чорний конвой місяця нісана поведе тебе
    З останнім пострілом у вирій.

    Але я буду там серед глузуючої пустоти,
    На скорчених руках тримаючи твоє жахіття,
    Твій смуток відізветься лісів риданням,
    І повиходить спокій з берегів...

    Але, поки що, спи...,
    Буду молитись, щоб вистачило в листя сліз
    На все те, що мусиш ввібрати в себе,
    Не прокидайся, прошу, тебе, спи,
    Спочинь, хоча б у снах, мій любий сину...
    05.07.2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14311

    13 квіт. 2022
    Метла Тетяна Олександрівна
    Мій Захисник!
    Мій Захисник, ХОРОБРИЙ , ВІРНИЙ БРАТЕ!
    Я знаю , що не солодко тобі...
    Пішов Ти Україну захищати
    Від чорної російської війни...
    Та наша віра разом із тобою!
    Летить услід молитва матерів.
    Я знаю точно захистиш СОБОЮ,
    Бо маєш серце Вільних Козаків!
    Хоч холодно та мокро у окопах,-
    НЕЗЛАМНИЙ ДУХ у Тебе у крові!
    За Вами Україна і Європа!
    І МИР І ЩАСТЯ ЦІЛОЇ ЗЕМЛІ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14312

    13 квіт. 2022
    Северинюк Валентин
    МАТЕРЯМ РОССИИ
    России матери! Когда
    вы сыновей своих рожали,
    неужто думали тогда,
    чтоб их сегодня убивали?

    О сердце матери! В тебе
    любви и нежности – безбрежность!
    Готово ль ты носить в себе
    потери сына неизбежность?

    Согласно ль ты его отдать
    в кровавые объятья ада,
    откуда нет пути назад
    и только смерть – его награда?!

    В моей истерзанной стране,
    в моей прекрасной Украине –
    по чьим приказам, чьей вине
    их трупы коченеют ныне?

    Зачем они пришли сюда
    как оккупанты, интервенты
    по воле вашего царя,
    назначенного в президенты?!

    Когда вернётесь с похорон
    с опустошенными сердцами,
    запомните: убийца – он!
    Тот, кто возвысился над вами.

    Его не тронет ваша боль,
    ни ваши слёзы и страданья.
    Ему приятна эта роль –
    быть палачом без колебанья.

    Не дожидайтесь новых тел,
    чтобы увидеть их воочью.
    Того, кто их убить посмел,
    сегодня разорвите в клочья!

    На улицах и площадях
    всех городов, посёлков малых
    забудьте, что такое страх,
    как мы его давно сломали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14313

    13 квіт. 2022
    Олекса Доброгорський
    Хто за плечем моїм? Каїне, це ти?
    Це
             Веселитися ж і радуватися треба було,
    що брат твій сей мертвий був та й ожив
    і згинув був та й знайшовся.
    Лука, 15, 32 («Притча про блудного сина»)

    Хто за плечем моїм? Каїне, це ти?
    Заходь, сідай, вип’ємо на двох з тобою нашу долю,
    Чого так знітився, не переживай,
    Прийшов сказати, що копачі
    Вже підготували дім моєму тілу?

    Каїне, але ж, душа - вона безсмертна
    І, навіть, після смерті з тобою буде  в день і ніч,
    Ну добре, хочеш, навіть ніж вкладу у твої руки?
    Лише кінчай скоріш цей Шекспірівський сюжет.

    Чого так трусишся, чи в моїх очах
    Дізнався наперед, що буде через мить?
    Але чи варто сперечатися зі смертю,
    Коли кінжал в ножнах втомився і блищить.

    Не муч мене мій брате по нещастю,
    Роби ж своє, що знаєш і іди
    Поглянь на мене і відчуй тривожно,
    Що відчував Христос,
    Коли Іуда цілував його у щоку.

    Каїне, що ж ти за людина,
    Знову про совість і про вічні муки,
    Скажи мені відверто, а чи має вибір
    Травина, зрубана ще від учора?

    Слухай, ти так не переживай,
    Я знаю смерть, вона мені знайома
    І з нею привітаюсь в той же час,
    Коли переступлю поріг земного.

    Поглянь, ти бачиш, зачекались копачі,
    Їм заривати ще криваве тіло,
    Роби ж своє скоріш й підемо ми,
    Ти - додому, я ж - до Бога...

    02.10.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14314

    13 квіт. 2022
    Олекса Доброгорський
    Лютує лютий
    Щось занепав, сказився, лютує лютий,
    20-го Гідності розстріл, 24-го розстріл впритул,
    Кому ти зав’язуєш очі, скалічені долі заламуєш?
    І кулі свинцеві облизують скроні, кому? Дай відповідь.

    Що полишив ти тут, на квітучій землі,
    На чиїй стороні, Фебруаре?
    Чи переплутав безкрайні сибірські сніги
    З березнево-п’янкою розквітлою свіжістю?

    Відкотись у минуле, у сивую далечінь,
    Не чекали, не кликали твій норов суворий,
    Щоб так підступно “братський”, кривавий нарід»
    «Остаточне питання» вирішував.

    	06.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14315

    13 квіт. 2022
    Метла Тетяна Олександрівна
    Я ВІЛЬНА!!!
    Горить та стогне Україна.
    На тілі рани від пожеж.
    На Бій Святий благословила Сина .
    За Доньку помолилась теж.
    Хоч тіло все побите та в руїнах,-
    Палає серце в лютому вогні.
    Душа живе - не буде на колінах!!!
    -" Я ВІЛЬНА !!!" - раптом крикне у ві сні. Почують голос мами її діти!
    Врятують Рідну Неньку від біди!
    Усюди знову будуть квітнуть квіти!
    І ворог більш не вернеться сюди!
    Засяє вільне, ніжне ,ясне сонце
    Над нашими містами угорі!
    Осушить гірки сльози на долонях -
    Старих долонях Матінки Землі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14316

    13 квіт. 2022
    Олександр Архангельський
    "Стирають вщент міста і села..."
    *
    Стирають вщент міста і села
    оці подоби до людей.
    І грає посмішка весела
    у носія «нових» ідей –
    перетворити лад на пустку,
    на попелище між руїн.
    А що йому? Він з’їхав з ґлузду,
    та загалом, не він один.
    В шаленстві, в захваті ординці:
    їм застить очі кров чужа.
    Сумління мук не знають ниці.
    Чи є тим злочинам межа?..
    Явило лик середньовіччя
    в кривавій сутності – «кацап».
    Що ж, «живодер»-ім’я їм личить,
    бо все сволоті «до лиця».
    І розповзається холера,
    й чума вражає цілий світ.
    Сигнал біди бринить в етері,
    що пащу знов роззявив Схід,
    що скоро орки прийдуть всюди,
    що все війна зруйнує вщент.
    Повстанем разом, добрі люди,
    бо ми живі і сильні ще.
    Бо «ще не вмерла Україна»,
    бо «не згінела Польська» ще.
    З ім’ям Отця, і Духа, й Сина
    підставим Воїну плече!

    12.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14317

    13 квіт. 2022
    Олександра Михайлюк
    А я не там,де виючі сирени.
    А я не там де виючі сирени…
    Далеко я,а серденько болить,
    Бо думкою завжди я в Україні,
    Душа щемить….душа болить,болить.
    Серце на дрУзки,волю у кулак,
    І тягнеться рука до телефону,
    Дзвінок до рідних,новини в «сітках»…
    І всюди чути слово «Україна»…
    Останнім часом й кава без смаку,
    Так,для пробудження,а не для насолоди,
    Надворі квітень,дерева в цвіту…
    А на душі вже котрий день неспокій.
    А на душі і смерч і ураган,
    І усмішка скупа на гарні вісті
    І вічнеє прокляття москалям,
    І віра в Перемогу й небо чисте!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14319

    13 квіт. 2022
    Олександра Михайлюк
    Прапор України

    На прапорі моєї Батьківщини
    Два наймирніші в світі кольори,
    Жовтий і синій-символ України,
    Поле пшеничне,золоті лани,
    А над ланами неба синь безкрайня…
    Небо бездонне,синьо-голубе…
    Бо прапор України-то сакральне!
    Бо Україна,знаєш,то святе!!!
    21.03.2022-
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14320

    13 квіт. 2022
    Галина Половко
    І знову,й знову звук сирени…
    І знову,й знову звук сирени
    нагадує виття гієни,
    і ти спішиш, щоби сховатись,
    тримаєшся,щоб не зламатись,
    ти проклинаєш всю голоту,
    кремлівську нечисть і гидоту,
    і їхню челядь всю прогнилу
    за те, що нелюди зробили,
    за те,що дім наш зруйнували,
    пограбували й сплюндрували,
    за плач дітей в сирих підвалах,
    за відчай тих,хто на вокзалах,
    за матерів безсонні ночі,
    за їх від сліз опухлі очі,
    і батькове німе мовчання,
    і нелюдське людське страждання;
    тим смерті кожен з нас бажає,
    хто землю нашу оскверняє,
    хто без запрошення приходить,
    хай пекло тут своє знаходить,
    щоб назавжди запам‘ятали
    щури,гієни і шакали:
    ми будем бити вас,потвори,
    ми звернемо залізні гори,
    щоб вас,паскуд,по виганяти,
    і щоб не пахла наша хата
    нікчемністю і мародерством,
    тупим рашистським офіцерством,
    ви всі-убивці,орки дикі,
    раби режиму без‘язикі,
    ми-нація,ми-неподільні,
    ми-українці,люди вільні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14321

    13 квіт. 2022
    Ірина Невесела
    Коли лякає гуркіт холодильника
    Коли лякає гуркіт холодильника
    Коли в підвалі познайомився з сусідами
    Коли не знаєш буде ранок чи день
    Коли не слідкуєш який місяць і тиждень

    Коли одне бажання на країну
    Коли так сильно любиш Україну
    Коли радієш смерті ворогів
    Коли мрієш щоб їх перебили як скотів

    Коли будинок вліз в рюкзак
    Коли найголовніше у руках
    Коли матеріальне втратило цінність
    Коли військовим віриш у вірність

    Коли жалкуєш що ти без зброї
    Коли забирають все по неволі
    Коли від люті німіють кінцівки
    Коли стріляють з дітьми автівки

    Коли правда повинна бути з джавеліною
    Коли народ країни об’єднаний однією мрією
    Коли весь світ проти русні з тобою
    Коли українці за свої землі горою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14322

    13 квіт. 2022
    Хая
    Мати
    Єдиний і улюблений мій син.
    Давно не бачилися з тобою.
    Я знаю милий що ти поруч.
    Також я знаю, що йде бій.
    Удари праворуч, удари зліва.
    Горять дома-горить душа.
    Від болю  замирає серце.
    Кричить, кричить пійди війна!
    А я стою одна на полі.
    Мені так страшно тут.
    Але - стою.
    Ногами я вросла з землею.
    Не мирному вогню шепочу...
    Візьми мене! Візьми одну!
    Всім градам, бомбами та кулею.
    Наїжся мною, я потерплю.
    Злетить душа, не стане болю.
    За всіх за мир візьми мене.
    І ще шепочу, але вже голоснійше!
    Нам всім потрібен мир!
    Піди війна!
    Я мати!
    Я піймаю прапор України  вище!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14323

    13 квіт. 2022
    Адріана Яремчук
    Чорне, біле і червоне
    Не може чорне бути трішки білим,
    Зате так легко біле забруднити.
    Хресна хода — повинна бути Хресна,
    А не вибілюванням московитів.
    Червоні пілеолус і моцетта -
    Це символ крові нашого Христа.
    Не оминайте плями крові України!
    Зніміть її живу з московського хреста!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14324

    13 квіт. 2022
    Олександр Зіменко
    Біобаза
    Садок вишневий коло хати,
    Хрущі над вишнями гудуть,
    А поряд - біобаза НАТО.
    Експерименти там ідуть.
    Садок вишневий - незвичайний:
    Розташувався там "Азов"
    Та гуси йдуть у бій відчайний
    Кацапів бити знов і знов.
    Ці гуси - небезпечні птАхи,
    У них - "смєртєльниє какахи".
    Біжи, русня, біжи без бою.
    Це дуже небезпечна зброя!
    Там є ще віруси, тим паче,
    А ще отруйний є кажан:
    Багато чого там побачиш,
    Якщо ти довбень-наркоман.
    Не лізь, москаль, у біобазу.
    Як влізеш - то помреш відразу.
    Ти краще йди у ліс рудий,
    Сиди собі окопи рий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14325

    13 квіт. 2022
    Віра
    БОРИСЬ, УКРАЇНО, ЖИВИ ...
    У місті, де квітнуть каштани
    Приходить із миром весна !
    Лилася з грудей кров із рани,
    Затьмарила Київ війна  ....

    2.
    Упав молоденький хлопчина,
    Йому ще б радіти та жить.
    Знов втратила сина Вітчизна.
    На слово залишилась мить ...

    3.
    Він в небо дивився очима -
    В зіницях відбилось ключем ...
    Прощальне курли України
    Неслось над землею плачем ....

    ПРИСПІВ 1.
              Живи Україно, живи
              В останнє боєць промовляв.
              Тобі ще цвісти, та цвісти,
              Вкраїно, рідненька моя !

    Я з неба тебе захищу,
    Та Бога проситиму знов -
    Подай переможну весну,
    Хай кане у темряву зло !

    ПРИСПІВ 2.
    Живи Україно, живи ...
              В останнє боєць промовляв.
              Твої не здадуться сини,
              Дорога до Слави одна !

    Я з неба тобі усміхнусь,
    Ріднесенький, Києве мій !
    Забудеш, мов сон, про війну.
    Борись, Україно, живи ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14326

    13 квіт. 2022
    Діана Онофріюк
    Без назви
    споглядаєш це все і не вписуєшся в повороти
    захисний механізм організму - це черговий напад блювоти
    у цю матрицю досі вписані і лани, і Дніпро, і кручі
    тільки з неї чомусь видалили сотні людей у Бучі

    очедивно, це богом необачно пропущений баг
    він дав воду, світило, тисячі інших благ
    стільки мов та людей помістилось у цій симуляції
    йому добре вдалось усе, крім одної дефектної нації

    вона шкірить зігнилі зуби, а на тілі ятриться стигма
    від її безглуздих бажань кровоточить уся парадигма
    на великдень попрошу бога стерти її із коду
    щоб усі ми, нарешті, пізнали сакральну свободу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14327

    13 квіт. 2022
    Шкіряк Ярослава
    Припиніть війну
    Голубе миру, до нас прилети
    Дай сили і волі моїй Україні,
    Хай більше не буде страшної війни
    Ти захисти,її кожну дитину.
    Припиніть я благаю війну
    Поскладайте свої Ви гармати,
    Хай лелеки несуть всім весну
    Мир і спокій до кожної хати.
    Не стрілляйте Ви градами в небо
    Не лякайте в гаях солов'їв,
    Скільки крові пролитої треба....
    Ворог клятий:Цього ти хотів!?
    Ти без жалю в малечу стрілляєш
    Так піди,пострілляй у своїх,
    Яку вигоду з цього ти маєш?
    Ти великий на себе взяв гріх.
    Що ж це коїться зараз у світі?
    Ворогами- стали рідні брати,
    Діти в підвалах,голодні й роздіті
    Лишились без дому,куди їм іти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14328

    13 квіт. 2022
    Анна
    Війна за моїми вікнами...
    Війна…За моїми вікнами Вона.
    В кривавих шатах, з брудними по лікоть румами.
    Страшна, озвіріла, зла ця Війна.
    Поранені ноги..бо по Землі ходить роками…

    Пора зупинитись. Оглянись навкруги!
    Схаменися! Умий своє личко водою.
    Всі навколо - люди звичайні, не вороги!
    Час по світу пройтися мирною ходою!

    Одягни нову сукню…жовто-блакитну.
    А волосся розкішне заплети у косу.
    І віночок із маків…Ох, яка ж Ти тендітна!..
    Краще волошки збирати, ніж криваву росу.

    Так пройдись Ти по світу, по Землі всій великій!
    Мирним людям розказуй про країну одну:
    Де народ вільним птахом, а не монстром безликим,
    Відстояв свою правду й вільним стрітив весну!

    Хай лунає святково і по цілому світу
    Українська народна пісня всім до душі!
    Я навік пам'ятатиму аромати бузкового цвіту,
    Що гуляють в привітній рідній дому тиші!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14329

    13 квіт. 2022
    Віра
    Колискова з війни ..
    ***
    А, мати співала, сльозами вмивалась,
    Горнула дитя, щоб зігріти грудьми.
    Маленьке ракетного гулу боялось.
    БулО вже запізно кудись бігти, іти.

    2.
    Заснуло маленьке, заснуло солОдко.
    Прикрила плащем, а сама досягла
    З футляра смичок. Заграла на скрипці ...
    Здавалось звучала - України душа ...

    ПРИСПІВ :
    Послухай, дитино, послухай,
    Чи чуєш серденька мій спів ...
    Минеться війни завірюха.
    Співатимуть знов солов'ї ...
    Заквітнуть сади у рожеве дерева,
    Розквітне небесна блакить ....
    І тиша, як воля, уже кришталева
    Тебе, мій синочку, приспить ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14330

    13 квіт. 2022
    Шкіряк Ярослава
    Моя Україна
    З весною, розквітне моя Україна,
    Відродиться наша рідна земля,
    Буде жити моя Батьківщина!
    Тут про волю її ,все навкруг промовля:
    Перед ,,орком" не станемо ми на коліна,
    Не зрадимо неньку, на рідній землі
    Нехай лунає пісня журавлина,
    І світить сонце ген у вишині.
    Ми пройдемо разом, тернисті дороги
    Засіємо щедро хлібами лани,
    Нам,не завадять ніякі тривоги,
    Будуть квітнути скоро, вишневі сади.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14331

    13 квіт. 2022
    Віра Юрчишин
    ТРИМАЙМО СТРІЙ !
    ***
    Свище вітер... кличе Брата
    Вирушати знову в бій !
    Нехай згине ворог клятий !
    Ми тримаймо хлопці стрій!
    Доки буде Ненька плакать
    Слізьми діточок малих
    Прийшов час, будЕм карати
    Божевільних із москви .
    Не плач, рідна Україно,
    Присягалися на смерть ....
    Ми підіймем цвіт калини,
    В супокою заживем,
    Щоб садити та збирати
    Літом з колосу пшениць.
    Нам судилося витати
    Вільними, як лет синиць.
    Свище вітер, кличе, брате
    Вирушати знову в бій ....
    Нехай згине ворог клятий !
    Ми тримаймо хлопці стрій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14332

    13 квіт. 2022
    Шкіряк Ярослава
    Моя квітуча ненько Україно
    Моя квітуча ненько Україно,
      Ми молимось рідна за тебе щодня
      Молитва за тебе далеко полине,
       Вона захистить твоє кожне дитя!
       До тебе звертаюсь, російськая мати,
       Як тобі спиться в теплесенькій хаті!?
       Сина свого віддала воювати,
       Він наших батьків пішов убивати!
        Чуєш мене - ворожий солдате!?
         Чому убиваєш невинних людей...?
          В підвалі народжує злякана мати
           Невинне дитя пригорта до грудей.
           Лиш знай,що сильна моя Україна
          З молитвою в серці- вона не загине!
          Народ український - мов сталева броня,
         З любов'ю у серці її захища.
         І хоч Україна моя у вогні
         Здаватись не будуть солдати її,
         Ми скажемо разом - ні цій війні!
         Залишимось разом на рідній землі.
          Україну нашу,знайте - не здолати,
           Яких би не пригнали Ви машин !
           І свист ракет ваших крилатих
           Не зіб'є з ніг,ми дійдем до вершин!
            Край наш могутній,красивий
             Твої сини пішли у бій...
        Вони - мов ангели величні й сильні
       Хай Бог їх береже у небі й на землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14333

    13 квіт. 2022
    Шкіряк Ярослава
    ***
    Сивим туманом дим торкається неба
    Плаче серце від ран і страдає душа,
    Моїй рідній землі війна ця не треба!
    Без сонця з вітрами приходить весна.
    Мирні люди просили -- закрийте нам небо!
    За Україну гинуть наші сини.
    Молитву у серці за дітей понесемо
    Ви знищили школи,садочки,лани.
    Мати в сльозах вигляда у віконечко
    Серце її у надії тремтить,
    Вірить,всміхнеться весняне їй сонечко
    Будемо скоро в мирі всі жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14334

    13 квіт. 2022
    Шкіряк Ярослава
    ***
    Стала тихою вулиця в темну годину
    Перехоплює дух,насторожує знову,
    З тремтінням матуся обіймає дитину
    Не співає,шепоче їй колискову.

    Ні ,я не вибачу сльози дітей,
    Не запбуду про вчинки ворожі
    Ви знищили дім ,вбили рідних людей,
    Змусили бути всіх на сторожі.

    Поверніться живими сини України
    До власних домівок,хоч вони без дверей
    Матері Вас чекають,діти,дружини
    Принесіть перемогу для мирних людей!

    У цвіт білосніжний ,вбиреться калина
    Весна обізветься струмочком дзвінким,
    Збереться  в оселі велика родина
    Наші солдати, низький Вам уклін!

    Вірю настане наш день Перемоги!
    Сонце зігріє рідну землю мою
    Весна квітами встелить лани і дороги,
    Наші дітки радітимуть кожному дню.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14335

    13 квіт. 2022
    Юлія Безерко
    Пропащий
    Ненароджені діти, вагітні жінки,
    Похилого віку люди,
    Каліки, сироти, чоловіки
    Мерещяться тобі всюди.
    Ти бачив їх муки, сльози і біль
    Й спокійно дивився у очі.
    Тішився дуже – он вона, ціль,
    Та зараз приходить щоночі.
    Їх образ живе у твоїй голові,
    Мовчки  гризе печінку.
    Накази не були ж ті головні,
    Не виправдати поведінку.
    То був лише вибір і він лише твій
    Це знаєш і це лякає.
    Думок в голові вертиться рій,
    То Бог тебе так карає.
    Тепер до кінця твого життя
    Снитиметься картина:
    Невинних штовхаєш у небуття
    І чуєш, яка скотина.
    І з цим відчуттям тобі далі жить,
    Вернувшись до свого дому.
    Ти знаєш, що совість не довго спить
    Прокинеться, принесе втому.
    Ти будеш жадати звести кінці
    Тягар той не двісті, важчий.
    Зрозумієш життя лиш наприкінці
    Все марним було, ти пропащий.
    12.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14336

    13 квіт. 2022
    Ігор Семецький
    Дитя
    Україна родить
    У сльозах та крові
    Дитинча моралі
    Цифрового часу.
    Майже всі народи
    Цьому малюкові
    Родичами стали,
    Хай і не відразу.

    Хто живе при тямі –
    Відізвались швидше,
    Ладять допомогу,
    Як-но тільки можуть.
    Ті, хто все ще в ямі,
    Де не ловить 3-G,
    Присягають Богу –
    От-от допоможуть.

    Не просила милості
    Україна-ненька,
    Зазнавала муки
    Та плекала віру,
    Може й не хотілося
    Стати височенько
    Над життям тварюки,
    Що тремтить за шкіру,

    Але що – бажання,
    Якщо воля вища?
    Рвуться із минулим
    Вузлики-вузли.
    Всесвіта завдання
    Буревієм свище
    Та ласкає тюлем –
    Спробуй, відхили!

    Перший крик малечі
    Разлетівся з вітром,
    Спонукавши ворога,
    Відступити скрізь.
    Сильну кровотечу
    Зупинили світом
    Та в очах од сполоха
    Не проходе різь.

    Сльози ллються тихо,
    Начебто хвилини –
    Дякує країна
    Всім, хто з нею був.
    Щастя після лиха
    В душу так і лине –
    Квіткою дитина
    Встала за добу.

    Запахом свободи
    Діє, наче косить
    Бур’яни навколо,
    І лепече дивно
    Про стрімкі нагоди,
    Котрих буде досить;
    Про рядки закона,
    Що всі люди рівні;

    Про розрив удавки,
    Що вила брехня;
    Про найвищу цінність –
    Особистий вибір...
    Хто оця малявка?
    Хто їй дав знання?
    Звідки її чільність
    Зоряного штибу?

    Україна-мати
    Народила диво,
    На тисячоріччя
    Визначивши курс –
    Правду промовляти,
    Навіть жартівливо,
    Навіть коли відчай,
    Треба без спокус.

    Бо в новій епосі
    Цифра кривду нищить,
    Оголяє миттю
    Тайні укриття.
    Будемо ми взмозі
    Підійнятись вище
    За свої жахіття
    Разом з тим дитя?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14337

    13 квіт. 2022
    Карина
    Лист солдата
    Привіт, кохана, зараз я фронті, сиджу в окопі і пишу листа. Привіт кохана дні такі короткі
    наш дух нам перемогу наближа.
    Привіт кохана зараз йду я в наступ, звільняти будемо Дніпро, тоді нас повезуть у місто Харьків,  там скільки болю й смерті там було.
    А потім Львів, ти пам'ятаєш мила яка смачна там кава й дивограй. Мене ти в Львові ніжно так любила, тут я освідчився, тут України рай.
    Привіт кохана, скоро буду вдома, ми підем на парад співать пісень, ми ворогів прогонем і без втоми подякуємо богу за людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14339

    13 квіт. 2022
    Катерина Шпак
    Що сьогодні є правдою?
    Скажіть, що сьогодні є правдою,
    Якою б вона не була?
    Те, що вороги градами
    Спалюють наші міста,
    Те, що жінки народжують
    В підвалах під звуки сирен,
    Люди гинуть від голоду -
    Ми не пробачим тепер.

    Світле майбутнє у напасті,
    Надія в душі не росте.
    Боже, що відбувається,
    Чим заслужили ми це?
    Що ж Росія та клятая
    Робить на нашій землі?
    Люди, почуйте нарешті нас -
    Ми не хотіли війни.

    Кров проливається ріками,
    Бачим ми це наяву.
    Ніби я в 39-му
    Чи в іншому світі живу.
    Небо покрилося попилом,
    Не заспівають птахи.
    Матері вбитого хлопчика
    Точно вже не до весни.

    Каменем в серці продовжує
    Біль той нестерпний нести.
    Завтра вона не почує вже
    Малечі дзвінкі голоси.
    Скільки іще залишилось
    Лютій війні панувать?
    У скронях пульсує ненависть
    Від мороку й груди нещасть.

    Фейки курсують каналами,
    Нових досягають вершин,
    А ми сидимо під завалами
    Бруду російських новин.
    Нас називають сволотою,
    Кажуть в нас зло пророста
    Доброю волей зомбовані
    Пропагандисти Кремля.

    Кажуть вони: «Я не вірю вам,
    Та ви там просто дурні.
    Це мирна спецоперація,
    Нема там тієї війни.
    Ми «руський мир» побудуємо,
    Краще ми зробим для всіх.
    Тільки ось школу зруйнуємо,
    Фашисти засіли у ній.

    Вам тут нацисти загрожують,
    Мирно не зможете жить.
    Ви почекайте ще трошечки,
    Скоро ми звільнемо всіх.
    Нічого, що вам під ракетами
    Важко дітей колисать.
    Ми допоможемо кожному,
    Будем Бандеру шукать.

    Місяць сидиш ти під обстрілом?
    Та не вигадуй, дурня.
    Закрилась в нас Zara з ікеєю -
    Ось, де є справжня біда.
    Не буде тепер в нас Макдональдзу,
    І цукор з прилавку зника,
    А ти там плачеш, вигадуєш,
    Що в тебе дому нема.

    В житті ти не розумієшся,
    Не бачиш реальних речей.
    Коли ж ти від сну прокинешся,
    То буде вже пізно, повір».
    А хочеться й справді прокинутись,
    Сказати, що то був лиш сон.
    Країна моя не зруйнована,
    І в серці живе ще любов.

    Нічого, ми переможемо,
    Ми будем зі світом дружить.
    А «братський народ», так би мовити,
    В диктаторськом краї тужить.
    Весь час вас благали, кричали ми:
    Війну цю страшну зупиніть,
    Бо завтра це буде в підручниках,
    І вам з тою правдою жить.

    Хотіли ви мірятись зброями,
    Росії до смерті служить.
    У світі ми стали героями,
    А ваші гріхи не відмить.
    Люди вас скрізь зневажатимуть,
    Ізгої ви вже навіки,
    І соромно буде зізнатися,
    Що ти народився в Москві.

    Якщо не погодились з правдою,
    То спробуйте відповісти,
    Чи для вас стали важливими
    Долі загиблих бійців?
    Ні, ми не будем жалітися,
    Ми переможемо зло.
    «Мрію» свою відбудуємо,
    І прийде в країну тепло.

    Ні, ми не будем здаватися,
    Відсіч дамо, так і знай.
    Від страху не будем ховатися,
    Покажем козацький наш драйв.
    І «миротворцям» Московії
    Скажемо впевнено ми,
    Що це не ваша історія
    На українській землі.

    Стали для всіх нас кумирами
    Ті, хто не здався в бою.
    А ви в пропаганду повірили,
    Не маєм до вас ми жалю.
    Напишемо згодом у повісті,
    Що як би там не було,
    А все має бути по совісті,
    Тоді переможе добро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14340

    13 квіт. 2022
    Катерина Шеремет
    Журавлики
    Прилетів журавлик в Україну милу -
    Не ляка його страшна війна.
    Прилетів журавлик - символ щастя й миру,
    Сповістив нас, що прийшла весна!

    Чи не маєш страху, чи щось знаєш більше?
    Милий наш, журавлику, скажи!
    Журавлі - то символ України,
    Символ вічно вірної душі...

    Знають вони те, що  зовсім невідомо
    Та новин їм не оповісти.
    Повернулись журавлі  додому -
    Віру в перемогу людям принесли.

    Наша пташка в небі нам дає надію,
    Що життя продовжується, як би не було...
    Поки в своїм серці  маємо ми віру,
    Віру в перемогу доброти над злом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14341

    13 квіт. 2022
    Катерина Шеремет
    Незламна. Україна. Єдина
    Я не була ніколи нацисткою
    І портрета Бандери у шафі не маю.
    Я люблю своє затишне місто
    Й президента свого поважаю.
    Мені мама співала колиски
    Українською, рідною мовою.
    Пам'ятаю байки із дитинства,
    З добротою над злом перемогою.
    Війни, репресії, страх голоду, смерті -
    Це реалії народу нескорених!
    Не забудемо свого ми роду
    І людей у містах замордованих!
    В нас немає в країні нацистів,
    Досить нас від домівок "спасати"
    Ви ще гірші за німецьких фашистів -
    Чого з вас нелюди взяти?
    Не була Україна московією
    І ніколи нею не стане!
    Україна - це про єдинство
    Наша воля навіки зостане!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14342

    13 квіт. 2022
    Олександр
    Без назви
    Потерялась весна в апреле
    И так, кружит снег на самом деле
    На земле лежит он безоглядно
    Говорит правду о войне оглядно
    Так тревожно сирена гудит
    Вражеский самолёт к нам летит
    Маленьких детей с матерьми
    Будет он бомбить
    Дядя Путин всему миру твердить
    О русском мире говорит
    Везде убийства и разрухи он творит
    Я верю в светлую победу и безмертые души
    Где бы наш враг небыл
    На земле,в раю,в аду
    Ми виновником найдём
    И вслед за русским кораблём
    На тот свет всех пошлём
    Накажем за разрушенные города
    Отстроить их пройдут года
    Накажем за сломание судьби людей
    Не подрастут убитые дети
    Перед ними, ви перед Богом в ответе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14343

    13 квіт. 2022
    Юлія Захарченко (Ебервейн)
    Про що сьогодні мовчить Марія?
    Про що сьогодні мовчить Марія,
    Коли над містом вирує дим?
    Жевріє тьмяно строката мрія,
    Тримає серце її живим.

    А чи живі ті кохані люди,
    Які над містом тримають щит?
    Вона молитись за всіх них буде,
    Допоки здатна сприймати світ.

    В будинку поряд і в серці - вирви
    Від бомб касетних, ракет і мін.
    Вони зорали бездонну прірву
    До скону світу чи поколінь.

    На мапі чорним залитий ворог,
    Підступний мордор шматує мир,
    А зомбі радо вітають морок,
    Бо це "лиш захист" і х. - кумир.

    Про що ж сьогодні мовчить Марія,
    Коли сирена дала відбій?
    Щодня, щомиті міцніє  мрія -
    Жива країна і люди в ній.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14344

    13 квіт. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Без назви
    Здається в мене синьо -  жовта кров,
    І серце в ритмі "Ще не вмерла" б'ється.
    Щодня вмираю й воскресаю знов.
    А може це мені все не здається...

    Так хочеться калиною цвісти,
    І ніжно соловейком заспівати
    І зранку сон - травою прорости,
    Й на заході зозулею кувати.

    Пролитись теплим весняним дощем,
    І вільним вітром пролетіти море.
    Відчути в серці неймовірний щем
    Від пісні, що лунає над простором.

    Доспіти житом, стиглим, золотим.
    Осипатися золотом осіннім,
    І просто жити, просто бути тим,
    Хто хоч собі, але приніс спасіння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14415

    13 квіт. 2022 р.
    Ярчук Аня (yarchuk_a)
    Так важко дивитися в очі смерті
    Так важко дивитися в очі смерті.
    І на людей, які біжать від неї навпростець.
    Я відчуваю, ніби зупинилось серце,
    Та підсвідомість каже: "Ні - ще не кінець."

    На спалені землі,панує тиша
    У небі не літають солов'ї.
    Завмерло все,лиш дим густішає,
    А я повторюю: " Ми вистоїмо.Ми на свої землі"

    Безжальний ворог все лютує.
    Мирні міста наші руйнує.
    Та наші мужні воїни стоять на варті.
    І дають гідну відсіч,
    росіянам клятим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14417

    13 квіт. 2022 р.
    Ольга Марчук
    Без назви
    Війна з весною, Боже, - несумісні,
    Коли летять додому журавлі,
    Й синичка жовтопуза першу пісню
    Майстерно вищебечує мені.

    Війна із небом, Боже, - несумісні,
    Воно - для сонця, місяця і зір,
    А в піднебессі хмарам білим тісно,
    Коли в нім свист від куль, ракет і мін.

    Війна з землею, Боже, - несумісні,
    Вона - для жита, гречки і пшениць,
    Для соняхів кремезних і розкішних,
    Щоб гріли своє зерня горілиць.

    Війна з людьми, мій Боже, - несумісні,
    Бо родить сина мати для життя.
    Не для війни під кулі ненависні
    Під серцем носить матінка дитя.

    Війна зі світом, Боже, - несумісні,
    Для миру він, для правди, для добра.
    Нехай любов твоя навік воскресне,
    Й забуде, Боже, світ слово "війна"!
    26.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14418

    13 квіт. 2022 р.
    Дарина Федорович
    Сестра
    Сестра

    "Твій старший брат слідкує за тобою" -
    Тиран-диктатор захопився грою
    І день за днем криваві шле дари.
    Обійми втішні любої сестри
    Допомагають біль наш вгамувати,
    Вона пообіцяла "дати ради".
    Ми впевнені, сестра про нас подбає,
    Канапками й гарячим чорним чаєм
    Знедолених зуміє пригостити.
    Позасинали виснажені діти,
    Почувши колискову незнайому.
    Їм досі страшно, хочеться додому,
    У кожнім звуці чуються сирени,
    Кривавої війни жахливі сцени
    Ще довго будуть їм у снах являтись,
    Та є кому про них попіклуватись.
    Спасибі, сестро, за твою турботу,
    За дах над головою у негоду,
    За теплий суп, цукерки й колискові,
    За надважливі прояви любові,
    Що врятували нас в годину скрути.
    Твоєї доброти нам не забути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14420

    13 квіт. 2022 р.
    Владислава Гирява
    Я бачив сон
    Я бачив сон, у ньому ти щаслива.
    Ти бавишся із вітром у дворі.
    Заквітчана, барвиста і вродлива,
    А над тобою зорі золоті.

    Минали дні, ти на очах марніла,
    Губила сльози градами униз.
    За день на сотні років постаріла,
    Не втративши своїх прекрасних рис.

    Ти в нас одна, тебе не візьмуть кулі,
    Долонями закриєш небеса.
    І зовсім скоро закують зозулі
    І скажуть всім: закІнчилась війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14422

    13 квіт. 2022 р.
    Вікторія Васильєва
    Країна перевертнів
    На карті світу є одна країна,
    І в тій країні перевертні живуть.
    Народ там ставлять на коліна й
    Брехнею кормлять їх, а ті її жують.

    Брехнею снідають, їдять її в обіди,
    І на вечерю залишають шмат.
    Їм байдуже, які в них вдома біди,
    Сказали, що так треба, всяк тому і "рад".

    Сидять собі за ґратами «дєржави»,
    Кричать, що добре все у них і так,
    Їм про це по телевізору сказали –
    Свої думки, то вже поганий знак.

    Яка свобода слова? Що за власна думка?
    Хіба то личить челяді простій?
    У них з покон віків своя вирує чумка –
    Що "сіє цар", і ти в сім'ї "посій"!

    Сьогодні, каже, що збирає військо,
    Збирається сусідів грабувать.
    І всі кричать: "Яка чудова звістка,
    Оце ж придумав цар, оце подумав, ать!"

    Зібрав дітей, по вісімнадцять років,
    І наказав їм Київ швидко захопить.
    Вони зібрались, стоять руки в боки
    І гадають, а де ж той Київ та стоїть?

    Напали рано вранці, як годиться,
    Як кожен злодій, як нацист!
    А цар собі в болотяній столиці
    Спокійно спить, спокійно собі їсть.

    Вони напали. Та таке нещастя –
    Як воювати цар їм не сказав.
    Ото прийшли і почались напасті
    Про які ніхто у їх краю й не знав.

    Там всі жили, усі царя хвалили,
    Його портрети ставили в кутку,
    А їх сини вмирали щохвилини
    За місію безглузду та хитку.

    А цар сидів як всі царі на троні,
    Тільки титул видав собі сам.
    Усім брехав, писав про заборони
    Й байки оповідав чужим послам.

    Прийшли оті «вояки» на чужину,
    Повзли з усіх сторін, як таргани.
    І сотнями лягали в домовину,
    А деякі тікали від ганьби.

    Захопити Київ не вдалося.
    Цар почав серйозно лютувать.
    Кричав, щоб більше крові пролилося,
    Щоб дух народу силою зламать.

    Все руйнували на своїм шляху.
    Летіли бомби на міста і села.
    Не бачили у тім свого гріху,
    Бо цар сказав, що так воно і треба.

    Але ж кого хотів він підкорити?
    Тих, хто бере свій рід від козаків?
    Народ, якому краще вовком вити
    Аніж прогнути спину під царів?

    Тут люди добре знають слово «воля»
    Про неї ще колись співали кобзарі.
    І що ти вдієш, така випала їм доля,
    Що заздрять завжди їм якісь царі.

    Вони не просто так народ,
    Вони оту свободу вигризли зубами,
    Бо все життя якийсь там панський «сброд»
    Топтав їх землю чорними ногами.

    В них відбирали все: від хати до життя,
    Забороняли мову, знищували храми,
    Їх землю розпинали, як колись Христа
    Й людей залякували батогами.

    Народ цей вистояв. Свободу він зберіг.
    Отримав славу оспівану віками.
    І от, вже зараз, хто б подумать міг,
    Що знову цар з нечистими руками.

    Скоріш не цар, а так собі голота!
    Яка країна, такі в них і царі.
    Усім відомо вилізли з болота
    Й хазяйнують на чужій землі.

    Вкрали історію, якої в них не було,
    Червоним змастили свій прапор,
    Зробили культ, зібравши докупи все зло
    Й жили так, як наказав їм диктатор.

    Країна перевертнів. Країна рабів.
    Тавро несуть на своїх хребтах.
    Нестимуть його до кінця своїх днів.
    Амінь. Нехай дійсно вже буде так!

    Нема їм прощення. Нема й не буде!
    Настав їх час відповідати за гріхи!
    Що-що, а це вже люди не забудуть,
    І тут не допоможуть їм байки.

    Вже цілий світ йменує їх катами,
    На перших шпальтах зображують тепер
    Перевертнів з кровавими руками,
    Московських виродків й химер.

    Вони даремно зазіхнули на святе,
    Прийшли зі зброєю до вільної країни.
    Народ їх рабський ніколи не збагне
    В чому сила волі. В чом сила України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14423

    13 квіт. 2022 р.
    Зоряна Кіндратишин
    НЕЛЕЛЕЧИЙ КЛЕКІТ
    Ой летіли буськи до рідного дому,
    Із країв далеких до свого гнізда.
    Нелегка дорога, проганяли втому,
    Бо іще не знали, що там жде біда.

    Уже зовсім близько, кілька кілометрів
    І крильми торкнемось рідної землі.
    Та зірвався клекіт поміж мінометів:
    Всі простори рідні у страшній золі.

    Леле ж моя, леле, де гніздечко наше?
    Не чекають ґазди нас біля воріт.
    Відлітали в вирій - все було інакше,
    Обернувся болем весняний приліт.

    У блакитнім небі нелелечий клекіт –
    Дикий рев моторів, градів та ракет.
    Здалеку почувся смертоносний стрекіт:
    Сатана справляє свій гучний бенкет.

    Ох якби ми знали, що спішити треба,
    Обирали б разом найкоротшу путь.
    І крильми закрили понад вами небо,
    Вберегли б Вкраїну від вогненних куль .

    © Зоряна Кіндратишин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14424

    14 квіт. 2022 р.
    Олександр Скрипник
    НЕМАЄ ПРОЩЕННЯ
    Немає прощення, немає
    Москальській орді! Бо, то дика орда!
    Орда, що дітей убиває,
    Вбиває жінок та руйнує міста!
    Немає прощення, немає…
    Лиха є година, – війна!
    Хто є українцем, той знає
    Зміст слів. – «То, – імперія зла!».
    Немає прощення, немає…
    Народу без мозку та честі,
    Що послід з екранів ковтає
    Й радіє убивствам та смерті!
    Немає прощення, немає…
    Немає та бути не може!
    Є сила, що нас захищає
    Й ми знаємо, - ми переможем!
    Є воїни, - наші Герої!
    Вони нашу Волю тримають!
    У кожному, кожному бої
    Навалу орди зупиняють!
    Я знаю, - не стане орди!
    Ми рідним пишатемось Краєм!
    Та, втім… москалям назавжди
    Немає прощення,.. Немає!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14425

    14 квіт. 2022 р.
    Олександр Скрипник
    ТАМ БУДЕ ВСЕ…
    Там будуть мальви, мальви… квіти…
    Там будем ми! Там будуть діти!
    Там спить Дніпро, димлять Карпати…
    Садок вишневий коло хати…
    Там будуть легені! Герої!
    Вони, - ні в крок… Бетон не встоїть…
    Там, - вороги! Ордою… З сходу….
    Там буде кузня для НАРОДУ!
    Й там будуть… Жаль… Мерзота! Підлість!
    Все то… Минає… Коли Гідність
    Тобі говорить, - «Ти - Людина!»,
    І… Все навколо, - УКРАЇНА!
    Там буде ВСЕ! І, навіть… Більше!
    Ми БУЛИ! Є! Ми БУДЕМ! Тішюсь…
    Торкаюсь пелюсток, мов долю…
    П’ю, як безмежність, небо й волю…
    Мине… Зійде лиха година!
    Та… Вічно буде… УКРАЇНА!
    Там будуть… МАЛЬВИ… Будуть КВІТИ…
    Там, - УКРАЇНЦІ! БУДЕМ… ЖИТИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14427

    14 квіт. 2022 р.
    Павло
    Без назви
    Я знав — колись цей день настане,
    Застогне втомлена земля,
    А ми серед пітьми засяєм
    Навіки разом — ти і я.
    У час нової Реконкісти
    Триває битва двох світів —
    В твоїх палких очах пречистих
    Я бачу марево віків.
    Лиш глянь на тихі зорі, мила,
    На нескінченність далини,
    Мене святі духовні крила
    Несуть на зарево війни.
    Вся моя честь зоветься вірність
    Клянусь тобі — миліш життя
    Прещира, бережна покірність
    Завітам нашого Вождя.
    Я лицар чорної троянди,
    І хай іде за роком рік,
    В душі твоїй, та в Україні
    Розплинусь місяцем навік.
    Почуй мій ніжний, тихий шепіт —
    Він увібрав чари століть,
    Я повернусь в ранковий трепет,
    Коли вся злоба догорить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14430

    14 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Змінилося життя в одну хвилину,
    І навіть і весна вже не весна -
    У посерілім небі хмари плином,
    Немає спокою, тривожиться душа.
    Розгублені дитячі бачу очі,
    В них безліч болі, смутку та жаху,
    Безсонні, полохливі ночі,
    І перетворені дома в труху.
    У тих очах знецінене дитинство,
    Загубленая радість, невимовний крик,
    Болючі спогади жорстокого безчинства,
    Поодинокий, потаємний всхлип.
    У них застигли непролиті сльози,
    Німе питання :"В чому є вина?"
    Душе у друге відчува морози
    Не для дитячих душ оця війна.
    Як обігріти, знищити цю пам'ять?
    Почути безтурботний сміх?
    Перемогти, втішаючи, не зрадить -
    Дитячі сльози - непрощенний гріх.
    Передамо нащадкам нашу віру,
    Рефреном най звучать слова:
    В тотожності ніколи не повірю -
    Співіснування хибне - Діти і Війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14433

    14 квіт. 2022 р.
    Євгеній
    Життя
    Давай одружимося на світанку в години, коли розпочалась війна,
    У противагу всім ворожим залпам зачнем нове життя.
    Під звуки стрільна  хай зросте зерно кохання,  хай діти нашої землі
    пізнають, що воля й правда не дається без платні.

    Бо хто гадає, що то дарують, той в рабстві шию не розігне й в могилі,
    Бо той і слова не скаже проти ворожій силі,
    Бо й з лона ми не йдемо у світ сухі.

    І тільки впоєна кров'ю глина і вдобрена плоттю земля,
    Цінується що є сили, цінується як життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14434

    14 квіт. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна(Наталка Сорока)
    Без назви
    Не їсти Вам моєї паляниці !
    Вареників моїх не смакувать!
    Ні- кнедлів ,ні пампушок,ні суниці,
    Як вух своїх , московці-"нє відать"!
    Ні юшки,ні галушок, ні узвару
    Я вам, нахабам ,зайдам ,не подам!
    Хіба лайна на паличці вам ,тварі ,
    Та дулю з маком ,сучим ,клятим псам!
    Борщу вам-зась! Не пригощу вас- салом !
    Щоб сраний ваш голодний рід пощез !
    Он скільки смерть неситих вас поклала,
    А скільки в Пекло полетить вас ще !
    Від пуза наїстеся і нап'єтесь
    Гарячої смоли зі сковорід !
    Своєю кров'ю ,орчики,заллєтесь-
    Щовечора,щоранку й на обід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14444

    14 квіт. 2022
    Таня Онищук
    Містам -героям...
    Мила моя, згорьована Ірпінь....
    Ридаю від безсилля та розпуки....
    І плач мій лине птахом вдалечінь,
    Поки тебе шматують хижі, дикі круки....

    Мій бідолашний, любий Гостомель....
    Пробач, що обійнять тебе не можу
    Та вилікувать біль твоїх земель....
    Надія в нас лише на ласку Божу....

    Мій сплаканий, зкривавлений Маріуполь...
    Окроплений сльозами янголят....
    За что тобі була пекельна купіль
    Під "Градів" безперервний канонад???

    Молюсь до Будди, до Аллаха, і до Бога:
    "Небесні сили, небо зачиніть..."
    І знов реве "Повітряна тривога"...
    Сирена виє.... Господи.... Болить...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14446

    14 квіт. 2022
    Олесь Мензер
    Крейсер "Москва"
    Що тобі сниться, крейсер "Москва"?
    Як жаби клекочуть "ква-ква"
    На ріднім болоті в зеленій гурбі,
    Та вже не почути тобі.

    Що тобі сниться на глибині?
    Перемога в новій війні.
    Нацистська потвора горить у вогні,
    Та ти не на тій стороні.

    Що тобі сниться, "Москви" капітан?
    У небі ширяє баклан,
    Вервечка крові, пливе катран,
    А в зубах його твій кафтан.

    Мідії мають нове житло,
    Добро переможе зло.
    Хай же насниться нарешті мир,
    А на місці Москви - пустир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14447

    14 квіт. 2022
    Г. Чук
    Світ вагається
    Світ дивується, світ сахається,
    прозріває світ, та не кається –
    не прийшов ще час каяття.
    Не достукались ще до совісті,
    все що в Бучі – то випадковості,
    ще не канув світ в небуття.

    Ще течуть річки, зацвітуть садки,
    а гряде війна – це лиш вигадки
    і стурбованість до подій.
    Хто придумав здичілі правила,
    щоб військова міць землю плавила,
    що за виродок, лиходій?!

    Ниций збоченець та «красавиця»,
    що жорстокістю не нахвалиться,
    що спотворив народ в «русню».
    Він історію переписує,
    він чуже краде й не хранить своє,
    вигодовує в світ брехню.

    Чує світ і тверезо дивиться,
    тільки замість лиця потилиця
    і лапша де-не-де висить.
    Відкривають для виду ротика,
    заграють наче миші з котиком,
    хтось вагається, дехто – сцить.

    Бо говорять тут бе-те-ерами,
    безсердечними револьверами,
    що не видно і вороття.
    Та допоки тривають роздуми,
    жах миттєвостями морозними
    обриває чиєсь життя.

    Здивувати світ – то безглузда річ,
    надивився він протягом сторічь
    і не вірить вже чудесам.
    Не до розкоші, тут би в малості
    жити в мирі і щирій радості,
    без оглядки на чин і сан.

    Не важливо якої  нації,
    вища раса – для профанації,
    ті ідеї ведуть в сортир.
    Ми зметнемо деспота путіна,
    світло вирветься з хижих сутінок
    і настане жаданий мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14448

    14 квіт. 2022
    Ірина Оршак
    Була така історія
    Була така історія
    Сусіди нас гнобили
    Була тут моцна панщина
    І горщики побили

    Та москаляка гірше всіх
    Вбивав, гнобив і нищив
    Мільйони душ він має гріх
    Терпець все вище й вище

    Стирав із пам’яті тиран
    Козацьку добру славу
    І шматував як той кабан
    І лив брехню як лаву

    Багатства нашої землі
    Собі усі привласнив
    Історію переписав
    І смів на нас напасти

    Брехав, що братній ми народ
    Та лиє кров він нашу
    Російське зло як той урод
    В кульку поїде в рашу

    Бо славний воїн України
    Розіб’є окупанта
    Ми відбудуємо руїни
    Бо ми разом команда

    Весь світ підтримав Україну
    Весь світ допомагає
    А двох дибілів - Пу і Лу
    Нечистий вже чекає

    Народ росії у крові
    Він має теж провину
    Усі, хто путіна обрав
    Відповідать повинен

    Усі рашисти що мовчать
    Той гріх на душу мають
    У пеклі прийде час волать
    Та прощення немає

    Русні народ гонимий став
    Вік не відмиє крові
    І як би навіть не благав
    Записано в історії

    А Польща нам допомогла
    В біді не залишила
    В свої домівки прийняла
    Історію змінила

    Тепер ми знаєм хто нам друг
    Хто ворог, хто байдужий
    Русні ми знищим навіть дух
    Спасем невинні душі

    Піде москаль як корабель
    Ми не забудем кривди
    В нас кіборги міцні як сталь
    У небі маєм «привид»

    Ще не одного козака
    Народить наша мати
    Найкраща в світі в нас земля
    І горя нам не знати

    І перемогу ми візьмемо
    Москаль капітулює
    І землі свої ми вернемо
    Країну відбудуєм

    Героям слава і уклін
    за мирне небо, дії вмілі
    Віщує перемогу дзвін
    Героям слава, слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14467

    14 квіт. 2022
    Тетяна Бліновська
    Спілкуйся українською, дитино!
    Забудь, моє дитя, чужинську мову -
    вона лунає з вуст катів і вбивць.
    Згадай-но пісню рідну, колискову,
    і спогадів солодких не згуби.

    Спілкуйся українською, дитино,
    тією - наймилішою із мов.
    Нехай вона бринить довкруж невпинно,
    в серця вселяє гордість і любов.

    Яскрава, милозвучна, солов'їна,
    дійшла до нас із глибини віків.
    Вона - душа співоча України,
    коштовний спадок наших прабатьків.

    Тож бережи, немов зіницю ока,
    і на чужу її не проміняй,
    аби вві сні укотре, ненароком,
    не втратити свободу й рідний край.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14512

    14 квіт. 2022
    Юлія Бецун
    Прощання з першою іграшкою
    Прощавай, моя перша лялько!
    Я не візьму тебе із собою.
    У мою тривожну торбинку
    Ти не влізла цією весною.

    Не нудьгуй, моя перша лялько!
    Краще згадуй: було в нас багато.
    Ще колись. Сотні рОків тОму.
    Пам'ятаєш, приніс тебе тато
    В День Народження мій найперший
    З побажаннями миру і щастя,
    Із надією в гарну долю
    І що все неодмінно вдасться.

    Ти була скрізь зі мною, люба!
    Ми разОм засинали й гуляли.
    Я брала тебе всюди і всюди...
    Вчора тата разОм проводжали.

    Вчора спали разОм в коридорі,
    Заколисувала сирена.
    Намагались слонів рахувати.
    І тягнулося це нескінченно...

    Прощавай, моя перша лялько!
    Не потрібна мені ти більше.
    Розумієш, останнім часом
    Я не граю вже, як раніше.

    Ти не влізла в тривожну торбинку.
    Ти не влізла в моє сьогодні.
    Моя рідная хата далеко.
    І дитинство моє у безодні.

    Я тебе відпускаю на волю.
    З побажаннями миру і щастя,
    Із надією в гарну долю,
    І що все неодмінно вдасться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14514

    14 квіт. 2022
    Ірина
    Весна-війна.
    У чорної весни немає снів,
    лише самі дощі рясні й криваві.
    У чорної весни не крокуси,
    а крок усі твердий тримаємо.

    Лелеки повертаються у край,
    любов і сум несуть невтомні крила.
    Вже недалеко рідний небокрай,
    та ж де той рай -
    в очах сльоза застигла.

    Солдат в окопі - він один із нас,
    та тільки краще: мужній люблячий і вправний,
    коли країну боронити час,
    усе віддасть щоб захистить кордон державний.

    Ми дякуєм до неба від землі за наших славних воїнів матусям
    і щоб із перемогою змогли в батьківський дім живими повернуться.

    У чорної весни немає снів,
    та день мине страшний і непривітний,
    героїв радо стрінемо своїх,
    засяють зорі і весна розквітне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14515

    14 квіт. 2022
    Марія Возна
    ...
    Думок багато та годі написати
    Хіба ж повинні ангели страждати?
    Сльоза летить, палають груди.
    Кате, схаменися, гинуть люди!

    Аліса, Кирилко, Софійка, Іванко
    Коли ти прокинешся, НАТО?!
    Далеко не раю, а пекла 11 днів!
    38 зупинених назавжди
    Дитячих життів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14516

    14 квіт. 2022
    Ілля Плахута
    Пісня любові
    Грає десь далеко похоронний марш,
    хтось у голос співає молитви,
    крізь навислі скупчення важких хмар
    виходить сонце над полем битви.

    Марш переходить в веселе, бринить
    той же голос, що щойно був сповнений болю;
    після смерті життя можна зустріть
    там, де недавно було ще неоране поле.

    Пісня любові скриє крики проклять,
    і тон отих маршів зміниться згодом,
    і лиха колишні будуть колись звеселять —
    ми з країни хороброї родом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14517

    14 квіт. 2022
    Вікторія
    Маски зірвані…
    Маски зірвані…Недоімперія… , маски зірвані!!! Не захист…, а знищення …- ви вже спіймані… Зомбовані люди, підлі  промови, брехлива політика …   - ось хто ви… Це, ніби-то, друга армія світу … Не армія - орки, що лізуть гнобити, знущатись, глумитись, вбивати народ…, закон їм не писаний, не армія - зброд …  «Спецоперація» - це геноцид ,  це злочин, якого не бачив ще Світ… По Краматорську  ракети пустили… «Точкою -У» українців накрили… Цинізму й жорстокості меж немає… Та  ідол ще більше крові бажає… в Донбасі ще хоче згадать «Сталінград»…а може почути  репресій набат…? Чим далі ви, орки , на нас наступаєте, тим швидше могутність свою ви втрачаєте!!! Чим довше триває безглузда війна, тим швидше дістатись вам  вдасться до дна…!!! А звідти вже вибратись  вам нереально…  відвернеться світ… й вашим дітям буквально з нуля починати усе воскрешать… Північна  Корея якраз вам під стать… Сидіти,  як в клітці, вам довго прийдеться !!!  А вільний народ  нізащо не здається !!!  Свободу і Волю свою відвоюємо, весь світ нам поможе і  ми відбудуємо!!! Ще кращою станеш, красуне  моя!!! Щасливими стануть всі села й міста!!! Цвістиме калина у нас  за вікном, родини зберуться усі за столом,  згадаємо всіх, хто пішов в небуття…за наше щасливе і вільне життя !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14521

    14 квіт. 2022
    Валентин Дятко
    Від і до
    Ти не хотів іти, але наказ: «Хотіти!».
    Ти не хотів іти, та попри все прийшов.
    Не бачив ти жінок, які б тримали квіти,
    Обіймів теплих теж ти не знайшов.

    Знайшов такий шалений спротив проти банди,
    Побачив гнів людський, побачив лють і біль.
    Вам вбили в голову продукти пропаганди:
    Підтримка фюрера – найголовніша ціль.

    Рабом покірним ти ввірвався в Україну,
    Де все колись у нас буяло і цвіло.
    Та наші збройні сили тобі дали зупину
    І нарікай на себе, що так «не повезло».

    І ось ти «грузом 200» повернешся в країну,
    Ту, що гарматним м’ясом вас кинула до нас.
    Ти думав, як зустрінуть тебе в весняну днину,
    Чи там забутим будеш за короткий час?
    25.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14522

    14 квіт. 2022
    Валентин Дятко
    На часі
    Кожен день зі сходу пруть і пруть солдати,
    Нав’язати хочуть клятий руський мир.
    Ми їм не дозволимо перекреслить мапи,
    Їм готовий напрямок прямо у сортир.

    Скільки їх зарито, аж земля стогнала…
    Скільки ще очікувать, неможливо знать.
    Українцям хочеться, щоб скоріш сконала
    Ставша ненависною ця рашистська рать.

    Час такий настане - сонце вийде знову
    Відбудуєм хати і зростуть хліба.
    Пам’ять відніматиме і слова, і мову…
    В українських душах – вогняна доба.
    27.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14523

    14 квіт. 2022
    Олена Галат
    Гімн Маріуполя
    Ми стоїмо, тримаєм оборону.
    Піхоти й танків в орків, як лайна.
    Ми з побратимом проти легіону.
    Час в полі сіяти, аби ж то не війна!

    Тримаємось, хоча тут дуже важко.
    Товариша поранило в плече.
    Якщо не напишу, пробач будь ласка –
    Вогонь запеклих більше не пече.

    Палає Маріуполь наче лава
    Та я свій дім нікому не віддам.
    До скону в серці Україні Слава
    І смерть не за горами ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14524

    14 квіт. 2022
    Юлія Александрова
    vers libre
    Німі вуста. Здавалося б слова
    Якісь із них часами ізлетають,
    Та слів потрібних просто на існує,
    Тому вуста німі.

    Болюча тиша тягнеться крізь тижні
    Так нелюдськи, що хочеться волать,
    Та не існує крику достатньо гучного,
    Тому тиша.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14526

    14 квіт. 2022
    Олена Галат
    Із дітьми на руках ми пройшли сто шляхів
    Із дітьми на руках ми пройшли сто шляхів і стежин,
    Ми в далеких краях наче зрізані й кинуті квіти.
    Від коханих і рідних почути би гарних новин
    Обійняти, торкнутись і їхні долоні зігріти.

    Загубили себе, все що мали залишили там,
    Де спалила міста споконвічна зненависть сусіда.
    Наші душі із попелу, стежки відкриті вітрам.
    І йдемо ми не знамо куди, наче вічні сновиди.

    Наші діти мовчать і мудрішають не по літах,
    Обіймаючи нас, надихаючи все подолати.
    Так спасає гніздечко, вкриваючи крилами птах,
    Та якби їх долоні спиняли ракети й гармати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14527

    14 квіт. 2022
    Олена Галат
    Біль Бучі
    Чи люди ви? Чи мати вас родила?
    Чи ви достойні світла і життя?
    Яка скажена і звіряча сила
    Вас підняла із пекла й небуття?

    Шалений звір не знає перемовин.
    Замучені не чують каяття.
    Ми виживемо й вернемось додому.
    Та вам до людськості немає вороття…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14528

    14 квіт. 2022
    Олена Галат
    Біженці
    Ми тіні в чужому раю безтілесні й німі.
    З собою взяли ми провину й самотність в дорогу.
    А вдома палають міста наостанок зими
    І сходять у сховище діти під звуки тривоги.

    Тут тихо і мирно, а серце ще більше болить
    Розколоте навпіл кривавим російським братерством

    Та слава Вкраїні! Мій "Привид" злітає в зеніт.
    Росія ж у пекло летить зі своїм лицемірством.

    Везли найдорожче - коханих своїх малюків,
    Повз чорні поля, що засіяні мертвим залізом.
    Вже час настає щоб збирати розбите навпіл,
    Ворожих солдат піднімати на леза і списи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14529

    14 квіт. 2022
    Олена Галат
    Побудь у спокою
    Побудь у спокою, тривога б’є на зліт
    Ти пам’ятаєш час перед війною?
    Як дихав миром і красою вільний світ,
    Як ми гуляли влітку над Десною.

    Так весело було і сонечко ласкаве
    Нам не пекло в тіні високих віт.
    Тепер сирени зводить до нестями
    І навіть Сонце сіре, мов графіт.

    І стільки болю, що весняні квіти
    Несуть чомусь не радість, а страждання.
    І ніби час писати заповіти,
    І ніби ця весна для нас остання…

    Та прийде час і серце зцілить рани.
    Озимі зійдуть, трави проростуть.
    І світ осяяний розквітне кольорами…
    Побудь зі мною в спокої, побудь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14530

    14 квіт. 2022
    Поліна М
    Не має різниці
    Не має різниці ти юний чи сивий, чи носиш ти парку чи бронік одяг,
    ми всі тут єдині в своему пориві, побачити над Україною стяг.
    Я вірю у те, що ми вмієм літати, хоч подумки, а не наяву.
    Навряд чи так може країна стояти, якщо  в ній не вірять в ідею одну.
    Ми будем стояти допоки зумієм, приносити користь на наших місцях.
    Коли вже не зможем, тоді відпочиним, а потім почнемо "їбашить опять".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14531

    14 квіт. 2022
    Юлія
    Моє життя змінилось назавжди
    Моє життя змінилось назавжди
    Відтоді, як почалась ця жорстока битва.
    Ніхто не хоче, впевнена, війни,
    Тому лунає світом всім молитва.

    Ми думаєм про те, як будем жити,
    Коли закінчиться це пекло навкруги,
    Бо Рідну нашу зможем захистити,
    Не дивлячись на те, що хочуть вороги.

    Та мріючи про це, не забуваймо
    За тих людей, що втратили близьких.
    За сиріт, вдів ми пам‘ятаймо,
    Бо досить є вже в нас таких…

    У них життя не буде вже, як перше,
    Не буде тих людей, які були,
    Моментів, жартів, звуків не почують більше,
    Що в кожнім домі вечером гули.

    Щоразу дивлячись, чи ввечері чи зранку,
    На те усе, що в Бучі, Ірпіні…
    Душевно відчуваю кожну ранку,
    І серце кров‘ю обливається мені…

    Це просто не можливо, це нестерпно!
    У чому винні діти ті малі?
    За що вмирають? Що треба зробити?
    Щоб зупинились кляті москалі?

    Та найстрашніше те, щоб часом
    Це все не було просто так.
    За що тоді вони поклали разом
    Життя своє? І не отримають відзнак?!

    Ми маєм бути сильні. Мусим!
    Повинні ми, заради них!
    Тому, давайте, дружньо дух підносим
    Та так, щоб точно ворог стих.

    Давайте так, щоб знали всі народи,
    Який безстрашний український люд,
    Бо різною ціною, для свободи,
    Ми виженемо звідси всякий бруд.

    І слів бракує, щоб сказати,
    Щоб виразить любов усю мою
    До України, що точно буде мати
    Цю незалежність, цілісність свою!

    Я вірю в те, що зовсім скоро
    Настане мир на цій землі.
    А «русскій мір» відплатиться суворо
    За все, що скоїв. Чули, москалі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14532

    14 квіт. 2022
    Анна Суглобова
    Без назви
    Чому ти кажеш ,що - нацист ,
    Хоч я люблю свою державу?
    Не я удерся мов фашист
    І не почав ту місиву кроваву .

    Не я вбивав малих дітей,
    Не гвалтував дівчат,не їхав танком
    І тим пач ,я не скликав  гостей ,
    Що сунулись лютневим ранком .

    Хоча не так- не гості ,а убивці.
    По лікоть кров ,а може й по плече :
    Засранці ,гниди ви та хтивці
    У ваших жилах- ненависть тече!

    Не знаю навіть чи ви люди ,
    Бо у людей є стійка мораль!
    А ви лиш сієте повсюди -
    Смерть,сльози,відчай,біль та жаль...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14533

    14 квіт. 2022
    Поліна М
    Без назви
    А знаєш, я більше не можу дивитись на море,
    Я бачу, як зброю тримають на тім кораблі.
    І серце стискає від болю за скоєне горе,
    Яке кожен вільний тут знову відчув на собі.

    Гуляєш по місту чи гальку штовхаєш ногами,
    Сидиш на дивані чи дивишся за небокрай.
    Вже завтра ми підемо знову на бій з ворогами,
    Які тільки мучать, нащо їм це все - запитай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14534

    14 квіт. 2022
    Левкович Наталія
    Сила єднання
    Я навпростець світ за очі піду,
    Проте настільки милої і любої,
    Ніде вже не знайду.
    Чарує краєвидами, і небом, як вода.
    Красуня-Україна, натхненниця моя.

    Поля її ховають пам'ять, минулого коріння.
    Коли ж вони побачать мир, а не вберуть у себе кров й свавілля?
    Коли ж у небі пташечки, а між людей порозуміння?
    Пронесеться звісточка, що у Ганночки весілля.

    Лютує вітер, все колише він тополі,
    Повідомляє, що людське слово не на волі.
    Кружляє в голові, все мріє вирватись стрілою.
    Тільки руку простягни у час скрутний, і тебе закрию я собою.

    Якщо відкиднеш людяність свою, мені з тобою ця земля не мила.
    Дозволь з тебе я маску скину.
    Зі мною віра, ми з тобою — сила,
    Як будем разом до кінця, то здобудем миру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14535

    14 квіт. 2022
    Оксана Садовська
    Буча
    У мене заламані руки,
    У мене заламана доля
    Кати не жаліли наруги
    Огидна для них моя воля.

    Вся виплакана і порожня
    На смерть, на розправу згодилась
    Чужинцям незнана та сила
    З якою я в світ уродилась.

    В рожевім серпанку волосся.
    Я з попелу коси сплітаю.
    Мене провели крізь Голгофу
    Та я воскресаю. Жива я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14536

    14 квіт. 2022
    Iрина
    Без назви
    Не будем вже нiколи ми
    Такими, як були.
    Життя змiнило всiх
     миттєво й назавжди.

    Все, що було важливим,
    цiнним та святим
    Безглуздим стало,
    Не потрiбним та пустим.

    Минають днi, минають ночi,
    Як важко нам сприймати час.
    Усi новини неминуче
     Проходять наскрiзь через нас.

    Немає спокою  душа,
    То плаче страшно, то кричить, то виє.
    А то неначе тиха радiсть огорта
    За гарнi та омрiянi подi.

    Вiйна, розкидала, зламала долi
    Неначе все це не зi мной
    I смутком огорта поволi
    Жахливим холодом окутує весной.

    Але, не маємо ми права
     Впадати в вiдчай, руки опускать
    Хай квiтне i живе наша держава!
    Ми маємо усе це подолать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14537

    14 квіт. 2022
    Iрина
    Без назви
    Гортаю стрiчку я новин
    I сльози застилають очi
    Який же путiн сучий син
    Що  ж вiн зробити з нами хоче?

    Горять мiста, палають села
    I стогне вся земля навкруг
    Вже скiльки днiв бомблять оселi
    I свiт здригається вiд наших мук.

    Молюсь я Богу щиросердно
    Прошу, благаю i кричу
    Прийми молитву й покаяння
    Та зупини Ти цю вiйну.

    Немає слiз та є надiя.
    Є вiра в силу захисну,
    Яка щоднини огортає
    Всю Украну дорогу.

    Ми все здолаєм, безсумнiвно
    Ми зможем все це пережить!
    I станемо ми ще cильнiшi
    МИ  МУСИМО УСI щасливо жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14538

    14 квіт. 2022
    Віталій
    А де народ
    А де ж народ великої росії?
    А де ж та велич? В чому її суть?
    Там гопотня у злобі сатаніє,
    Там до сих пір вовки овець пасуть.

    На скрепах людожерства випасають
    Закляте плем’я збоченців-звірюг.
    Із непокірних душі вигризають,
    Годують ними свій нечистий дух.

    Кому росія мовчки покорилась?
    Чиїй брехні увірувала знов?
    Що в ній тотальна злоба запалилась
    На всі народи… І полилась кров…

    І потекли гіркі, стражденні сльози,
    Лягли в руїнах села і міста
    Отримавши війни смертельні дози.
    Та звідки та оскаженіла мста?

    Та дика лють, якою захлинувся
    Запеклий мордор…
                                       Наш Звитяжний Рід
    Бо під його нашестям не прогнувся
    Рятуючи Європу й цілий світ.

    І знову так, як у часи колишні,
    Ми мусимо і в славну пам’ять Крут
    Не зрадивши ні Богу, ні Вітчизні –
    Довершити Священний, Ратний Труд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14539

    14 квіт. 2022
    Ольга Монастирська
    Грані
    Стирає війна всі грані
    Між ненавистю і любов’ю…
    Буча про помсту волає,
    Захлинулася кров’ю.

    Діти, яким  лиш жити
    Зів’яли, мов цвіт весняний,
    Наче цвіт, морозом побитий,
    Несподіваним, раннім

    Ахтирка  та Харків палають ….
    В руїнах – усе довкілля
    А я лиш в небес питаю:
    “Де грань між гріхом і терпінням?”

    Як злу від добра відділитись,
     Злим хмарам від сонця блиску?
     Вже грань уподобилась нитці,
    Яка над проваллям зависла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14540

    14 квіт. 2022
    Денис Семенченко
    Ти як там?
    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там?»
    Ти в безпеці зараз чи ні?
    Коли вимкнуть зв’язкок
    Ці слова рознесуть на крилах птахи

    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там?»
    В укритті ти зараз чи ні?
    У тих хай всі кулі летять
    Хто прийшов заради крові й війни

    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там?»
    Чи близькі всі поряд, живі?
    Хай буде мир в нас
    Від Соломонова до Ранньої Зорі

    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там?»
    Чи спала сьогодні чи ні?
    Ми боремось всі з окупантом
    Щоб Гарем‘яч та Сарич у мирі були

    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там?»
    Чи їжа є, дома чи вже в укритті?
    Ми знайдемо всім москалям
    Гарне місце у надрах землі

    Я з тривогою в серці питаю «Ти як там»?
    Чуєш? Обіцяєш мені?
    Що поряд ми будемо завжди
    З першого дня без війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14542

    14 квіт. 2022
    Карина
    Без назви
    Ну що Росія, ви нас взяли,? ну нащо нам ваш  русский мир,
    прийшли, війну нам розв'язали, ми тут любили й берегли.
    А ви до нас прийшли війною, ми ж браттями колись були, тепер ми станемо скалою, тепер нема в нас там
    братів.
    Ну що Росія, ви нас взяли?, а в Києві парад пройшов?, ви нам майбутнє зруйнували, зробили нам тяжкий урок. Ну що Росія ви нас взяли?, ну і як вам наш прийом, ми в історію попали, ну і ви ну так, також.
    Ми як вільні українці, сильні,  славні козаки, ви нащадки тих фашистів, що дорогу перейшли.
    Я так скажу вам росіяни ми є і будемо завжди
    нам перемогу написали нащадки наші, козаки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14543

    14 квіт. 2022
    Ірина
    За кордоном тиждень... ніби вік
    Війна... вона прийшла зі сходу...
    Та що ж це? Хіба вірив хто?..
    Жили собі в добрі... й свободу...
    Виборювали... знали хто є хто...
    І ніби добре так жилося...
    І мали все, хто  хотів...
    І тут бабах... бабах... лилося
    Люди лишилися своїх домів...
    І я поїхала до іншої країни
    Під натиском моїх рідних людей
    Щоб на сьогодні спокій мати
    І убезпечити своїх дітей...
    А люди радили...
    Сприйми, ніби пригоду чи відпустку...
    І погуляй і відпочинь
    Ви що не розумієте?... на душі пусто!!!
    Не хочу такої пригоди
    Коли в Україні війна
    Бо душу рве від негоди,
    Що відбувається вона...
    Хоча намагаюся відволіктися...
    І подихати на повні груди...
    І інколи навіть сміятися...
    Але все це не те... від напруги...
    Мама і тато проти...
    Щоб я поверталась в свій дім
    І скільки ще буде цей спротив...
    І в країні і в домі моїм...
    А я лиш хочу додому...
    І дихати знов там почну...
    Все рівно у домі чужому
    не стріти мені цю ВЕСНУ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14544

    14 квіт. 2022
    Вікторія Годій
    Яворівські Ангели
    Яворівські воїни
    Як за Вами не тужити?...
    Пробачте, що не встигли
    Всі ракети збити...

    Ви завжди були
    Напоготові,
    Той світанок забрав життя,
    Повне цвіту й любові...

    Жаль словами не передати...
    Залишається тільки
    Молитись й ридати...

    Скільки ще б Ви
    Добрих справ зробили...
    Мільйон раз би
    Нас усіх захистили...

    Пташки ще гніздечка
    Свої не звили,
    Спершу прилетіли
    На Ваші могили...

    Цвітуть нарциси
    З ранковою росою.
    То кожна мати
    Вмивається сльозою...

    Будем, земляки,
    Сумувати за Вами...
    Райського куточку
    Вам над Небесами...
    13.04.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14545

    14 квіт. 2022
    Вікторія Годій
    Пам'яті загиблого парохіянина Тараса Котлярчука
    Пробачте, Тату,
    Пробачте, Мамо,
    Що я пішов
    Від Вас так рано...

    Люба сестро,
    Помічнице моя,
    До Твоїх порад
    Дослухався я...

    Парохіяни, Вас
    Теж покидаю...
    Тепер спочинок
    У землі маю...

    Дякую, Отці,
    Що літургії служили,
    Від мене низький
    Уклін заслужили...

    Не плачте, дорогі,
    Жаль Україну мою...
    Не лиш у мене
    Поцілили у бою...

    Моліться, прошу,
    За побратимів моїх...
    З небес обнімаю
    Всіх Вас і всіх їх...
    13.04 2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14546

    14 квіт. 2022
    Годій Вікторія
    Мир іде
    Сини мої,
    Маріуполю, Ірпеню, Гостомелю,
    З цілим світом
    Ваш біль я усвідомлюю...

    Дочки мої,
    Бучо, Охтирко, Бородянко,
    Квіти не цвітуть у Вас
    Більше так п'янко...

    Скільки хрестів...
    Скільки могил...
    Від горя важкого
    Не маю вже сил...

    Але не гину...
    Я --- сильна, тримаюся,
    Збройним силам
    Низько вклоняюся!

    І всім волонтерам,
    Хто докладає зусиль,
    І тим, хто помагає
    За тисячі миль!

    Тероборонівцям
    І лікарям
    Щире від мене
    "Дякую" Вам!

    Деесенесникам
    І комунальникам,
    Усім пожежникам,
    І рятувальникам!

    Священникам
    й вірянам,
    Що моляться натхненно,
    Хай все в житті
    буде благословенно!

    Вже на горизонті
    Мир впевненно йде!
    Скоро ворог
    Війська відведе!
    14.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14548

    14 квіт. 2022
    Ольга Квецко
    Захиснику України!
    Дякую тобі солдате, що даруєш нам життя.
    Дякую тобі рідненький – борониш ти нас здаля.
    Бо без тебе Україні не перемогти самій.
    Ти один, один єдиний, хто пішов на захист мій!

    Твої очі - це не тільки смуток.
    Це надія наша, що горить завжди.
    Молимось за тебе, друже:
    "Господи, всі біди відведи".

    Де б не був ти: в полі, в лісі чи окопі,
    Просто неба чи десь в укритті.
    Пам’ятай! Ти не один, ти нам потрібен
    Кожному у нашому житті!

    Інколи промінчик сонця забринить тобі в лице,
    Щоб ти зміг легенько посміхнутись, бо тобі потрібно це.
    Ти відважний, сильний, мужній, ти герой наш назавжди.
    Ти тримайся там, ти чуєш, відверни нас від біди!

    Інколи буває важко, буває так, що вже нема куди,
    Але ти знайдеш дорогу, ти порятуєш від орди!
    Ми молимось за тебе друже, за душу молимось твою,
    За Україну, за Свободу нашу, за Батьківщину молимось свою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14551

    15 квіт. 2022
    Тась по-Тась
    Без назви
    Текла у Прірву Рось-ріка,
    Віками вод несла колеса...
    Неначе Богова рука,
    Що обіймала тихі плеса.

    Неначе плетива доріг,
    Невипадковий візерунок.
    І Час тримає не батіг,
    А щедрий всесвітів дарунок.

    ...Аж так осяяні думки,
    Що пам'ять бруд війни розмила:
    Очистилась і розчинила,
    Змінивши страх на диво-сни

    Цієї нової Весни,
    Де точно переможем ми.

    Всі Ми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14598

    15 квіт. 2022
    Тась по-Тась
    Вставай Україно
    Ріка волошкова тече в Небокрай...
    І сонце залило луки.
    Вставай, Україно, рідненька, вставай!
    Бо всі ми разом — то є Ти.

    Твої сурмачі перемогу вістять:
    Наводнює всна світи.
    І пташки здалека додому летять:
    Бо всі ми разом — то є Ти.

    © Тась по-Тась
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14599

    15 квіт. 2022
    Валентин Дятко
    Північній сусідці
    Хати зруйновані навколо,
    Воронки, смерть, людські тіла,
    Навкруг понівечені долі –
    Росія так до нас прийшла…

    Життя біжить, часи минули,
    Кордони визнані давно!
    Петро: «Окно в Европу рубанули!»
    А ти закрила те вікно.

    Не підем ми в твою квартиру,
    Тобі не раді ми, повір!
    Була «завжди» оплотом миру,
    То ж забирай свій руський мир!

    Роби у себе з ним, що хочеш,
    В країни інші з ним не лізь.
    Хіба війни лице жіноче?
    До миру прагнуть всі і скрізь.

    Тепер ніде тебе не приймуть,
    Ти вибрала невірний путь.
    Народи вільним шляхом йтимуть.
    Про тезу «руський мир» забудь!
    15.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14602

    15 квіт. 2022
    Маранин В.В.
    НЕ УБИВАЙ.
    Кто право тебе дал лишать другого жизни,
    Коль имя носишь ты Разумный человек?
    Иль ты урод, и не способен мыслить,
    Что ты сегодня есть, а завтра тебя нет.

    Что ЖИЗНЬ вошла в тебя, что ты её творение,
    И что она дала тебе такое право - ЖИТь,
    И чтоб продлить её дала благословение,
    А ты её в другом готов убить.

    Убить то, чем ты есть на свете,
    Свою природу, свою сущность - ЖИЗНЬ,
    Сберечь ее ты перед ней в ответе,
    Коль сам живёшь, иначе с ней простить.

    Простить с собой, со всем что окружает,
    Простить с любимыми и, если есть, с детьми,
    Сама себя природа очищает
    От опухоли появившейся внутри..

    Не променяй имеющееся чудо
    На побрякушки, что с тобой в могиле будут гнить,
    Не обрекай свой род на вымирание, он наказан будет,
    И в поколениях твоих тебе не жить.

    Пусть ни условности, что созданы народом,
    Ни власть твой разум не затмит,
    Не забывай, что ходишь ты под Богом,
    Не убивай, не будешь сам убит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14607

    15 квіт. 2022
    Марина Цаль
    Без назви
    він розбудив її ніжно
    як зазвичай,
    лиш відбулось це о п’ятій ранку.
    кохана, почалось..
    вставай..
    лютневий багряний світанок.

    вони перетнули разом кордони
    дому, району, міста.
    він повернувся до оборони,
    вона залишила серце
    з його разом битись..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14608

    15 квіт. 2022
    Ніна Лук‘яненко
    Материнське горе
    Ой мамо, мамо, як це пережити
    Був гарний син, та вже його нема,
    Він мав орати, сіяти, косити,
    Щоб засіки наповнили жнива.

    В бою впав на кривавім полі брані...
    В душі лиш біль і туга неземна,
    Що втратила дитину так зарання —
    Така страшна проклята та війна.

    Біль, сум і розпач... Йому б лише жити,
    Косити трави, сіяти жита
    Дітей родити, правді їх навчити...
    Та все забрала клята ця війна.

    Втрата дітей найбільше мами горе!
    Сльози  ніхто не зможе осушити...
    Туга і біль летить на всі простори,
    Ну як тепер без сина її жити...?

    Не плакати тут хочеться — кричати,
    За біль, за горе, що лягло до ніг,
    За те, що сина хоронила мати...
    Не стане він ніколи на поріг...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14609

    15 квіт. 2022
    Тетяна Конюшенко
    Под прицелом
    Под прицелом Украина,
    На курке игривый палец.
    Хочет пуля в смертный танец,
    Ищет сердце. Лучше в спину.

    Даль-далекая в прицеле.
    Снайпер целится жестоко,
    Равнодушно щуря око -
    Ни мурашечки по теле.

    Снайпер – лис  большого ранга:
    Под прицел – дитя во чреве...
    Возвратится пуля в гневе
    По закону бумеранга.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14610

    15 квіт. 2022
    Тетяна Конюшенко
    Круговерти буксуют лопасти
    Мне бы выспаться, как положено,
    Но идут прямо в сердце непрошено
    Чередою дурные новости:
    Родной  край утопает в горести.

    Суетятся думы в страданиях,
    Сердцу больно от чьей-то мании,
    Чьи-то сдвинулись шарики-ролики.
    В ранах дум свистопляшут колики.

    Сумашествие рыщет во времени,
    Пустота процветает во семени.
    Докатились мыслишки до пропасти.
    Круговерти  буксуют лопасти,
    Заигрались в крови по привычке
    Изжигая судеб странички.

    Мне бы выспаться, как  положено,
    Только сердце войной  растревожено…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14611

    15 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    ВОНА
    ВОНА
    Вона не бачила нічого…
    Нікого вже не чула…
    Просила лише смерті в Бога!
    Як кадр життя минуло.

    Оскаженілі "звіро-люди"
    Себе вже не тримали.
    Стогнали діти, крики всюди…
    У вухах їх лунали.

    І її тіло, наче рана…
    Як місиво кроваве.
    Від жаху коси вже не рвала!
    А час все не минає…

    Донька маленька за стіною…
    Вона вже теж не чує!
    Невже кінець!? Душа в покої…
    Зловіщо вітер дує…

    Запам'ятає Небо світле
    Її рогівка ока…
    Самотнє дерево, без листя…
    Там птаха одинока…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14615

    15 квіт. 2022
    Надія Холод (ND)
    ВОНА
    ВОНА
    Вона не бачила нічого…
    Нікого вже не чула…
    Просила лише смерті в Бога!
    Як кадр життя минуло.

    Оскаженілі "звіро-люди"
    Себе вже не тримали.
    Стогнали діти, крики всюди…
    У вухах їх лунали.

    І її тіло, наче рана…
    Як місиво кроваве.
    Від жаху коси вже не рвала!
    А час все не минає…

    Донька маленька за стіною…
    Вона вже теж не чує!
    Невже кінець!? Душа в покої…
    Зловіщо вітер дує…

    Запам'ятає Небо світле
    Її рогівка ока…
    Самотнє дерево, без листя…
    Там птаха одинока.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14616

    16 квіт. 2022 р.
    Катерина Макаренко
    Не ходи сюди, москалю…
    Не ходи сюди, москалю, тут тебе не ждали.
    Цар з боярами тебе на убій віддали.
    Їм байдужа твоя участь, іздох тай по тому.
    Пощастить якщо вернешся хоч в мішку додому.
    *****
    Не ходи сюди, москалю, я тебе благаю!
    Не хочу я кров на руки, вибору не маю.
    Ти прийшов мене вбивати й не знаєш причини,
    Ми ж тебе ізнищим перші в битві за Вкраїну.
    *****
    Не ходи сюди, москалю, не паскудь нам Неньку!
    Не дамо паплюжить ордам нашую Рідненьку.
    За твої сліди криваві і бруднії руки
    Будеш проклятий навіки до сьомого внука!
    *****
    Не ходи сюди, москалю, нам Бог помагає,
    А таких як ти давно пекло вже чекає.
    Теє пекло ми влаштуєм тобі в нашім краю.
    Як же ти не розумієш? Чи клепки не маєш?
    *****
    Не ходи сюди, москалю, тут тобі могила.
    Перекусим спини всім з вашого тагіла.
    Це тобі тут не розваги й точно не курорт,
    Краще б тоді твоя мати пішла на
     аборт!
    *****
    Не ходи сюди, москалю, послухай поради,
    Не шукай собі чужої ні слави, ні влади.
    Це не твій козацький спадок, бо ви є ординці.
    А хто роду козацького — це ми, Українці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14716

    16 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    А я вірю, все у нас буде:
    Щастя в домі, нові споруди,
    Хліб та сало, пісня весела,
    Відбудуєм міста і села.
    А я знаю - все буде добре,
    Горе й біди підуть за обрій,
    І в високій та чистій сині
    Пролетять ключі журавлині.
    А я вірю, все у нас буде:
    За війною - героїка буден,
    Цвіт калини, кипінь вишнева,
    Туристична пора серпнева.
    А я знаю - все буде добре,
    Бо в нас люди усі хоробрі,
    Виб'єм ворога, прийде літо,
    Засміються щасливі діти,
    Безперечно, не сумніваюсь,
    Бо не знаю кращого краю
    Ніж моя славетна держава -
    Україні любов та шана!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14717

    16 квіт. 2022 р.
    Олег Козюк
    Прийде той час
    Прийде той час, коли настане перемога,
    Прийде той час і згинуть кляті вороги.
    Весь світ протягне руку допомоги,
    Та відбудуємо міста і села наші ми.

    Прийде той час, коли розквітне Україна,
    Прийде той час і буде мир та спокій на землі.
    Та залунає в небі пісня солов'їна,
    Лелек побачимо ми знову по весні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14718

    16 квіт. 2022 р.
    Тетяна Ян-Чернишева
    МРІЯ
    Як я мріяла подивитись Рим...

    Але тепер мрію про єдине слово у світі.

    Це слово - "мир".

    Двадцять четвертого лютого -
    Це не подив, не смуток.
    Це біль та обурення,
    І занурення
    У світ зла.
    На серці такая мла...

    Четвер та світанок.
    Та той,
    Що змінив мій світ ранок...

    Бути під куполом мирного неба -
    Більше нічого для щастя не треба.

    І коли запанує мир,
    Вірю - мене зустріне Рим.

    Я йому розповім про війну
    Та про свою в Україні весну
    Дві тисяча двадцять другого року -
    Весну, що змінила Європу...

    А доки я буду шукати рими
    Для коханої своєї України
    Та молитися за захисників,
    Що несуть спокій нам всім,
    Молитись за Україну,
    За кожну в країні людину...

    Я - на своїй землі,
    Боже, дай миру всім та мені!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14719

    30 бер. 2022 р.
    Дар'я Бабкіна
    Без назви
    Розпустяться з бруньок квітки,
    Знов зійдуться розбіжні дороги.
    Я кохала тебе ще до війни,
    Буду дужче після перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14720

    16 квіт. 2022 р.
    Віталій
    Ти тиснеш пальцем на гашетку
    Ти тиснеш пальцем на гашетку,
    І б'є по капсулю курок.
    Війну читаєш як абетку,
    Такий сьогодні в нас урок.
    Таке життя…
                            На грані смерті
    Висить тривожно кожна мить.
    За хмари градами роздерті
    Свята молитва струменить.
    І знов із полум’я в огнище,
    Під грізні залпи канонад
    Летять сини…Над ними свище,
    І завиває мінопад.
    Гуде земля зронивши колос,
    Вогненним стиснута кільцем,
    У душу лине її голос
    Перенасичений свинцем.
    Моторів дике гуркотіння,
    Металу скрегіт громовий,
    Гармат жахаюче ревіння –
    Проймають розмах бойовий.
    Стволів настирливі оркестри
    Звучать убивчо звідусіль.
    Штовхають світ війни маестри
    У цю криваву заметіль…
    Нам випала не легка доля.
    Коли ж бо легко було нам ?
    Та гірше смерті – то неволя
    У закутті щоденних драм…
    Й на мить не прагнучи чужого,
    Свого нізащо не здамо.
    Проженемо ординця злого
    Бо ради правди живемо.
    Нехай шипить біда дзьобата,
    Нервово крилами трясе.
    Не буде в домі нашім ката,
    Вкраїна в нас понад усе !
    Річки, моря, правічні гори,
    Нив житніх сонячна краса,
    Ланів жевріючі простори,
    І ті священні небеса,
    Що крізь віки, тисячоліття,
    Блакиттю дивляться на нас –
    Не успадкують лихоліття,
    Не уярмить буремний час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14721

    14 лют. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Війна
    Як пахне війна?
    Талим снігом і згарищем.
    Важко дихає вона
    Над розбомбленим звалищем
    Колись мирного  міста.
    Вона дихає жаром,
    Хижим свистом ракет.
    Вона наче примара
    Несе біль, сльози, смерть.

    Як сміється війна?
    Захлинається реготом,
    Бряца зброєю, іржавим скреготом,
    Лютим вишкіром куль ненависті,
    Безпідставної злої ярості.

    Про що дума війна?
    Про нові й нові жертви,
    Змелює в жорнах
    Безпощадної смерти.
    І нема в ній жалю,
    І нема розуміння,
    Що винищує долі,
    Вирива із корінням.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14722

    16 квіт. 2022 р.
    Давид Бродский
    до и после
    Мы жили ДО войны
    В войну
    И будем ПОСЛЕ
    Утраты велики
    И слезы не унять
    И дети, выросшие, спросят:
    За что пришли враги нас убивать?
    - За то, что мы не пали на колени
    - Не захотели быть рабами у кремля
    - Не испугались орд кровавых тени
    - И верили в ПОБЕДУ и в себя
    И дети, выросшие, скажут:
    - Гордимся мы Народом и Страной
    -  Всем кораблям врагов укажем
    Куда идти им на... на упокой
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14724

    16 квіт. 2022 р.
    Михайло Олійник
    Міцніше заліза
    Схились на коліна - ікона, молитва!
    Ти знаєш, що завтра, ще одна битва!
    Ми всі, як один, знову станем до бою,
    До смертного бою із злою ордою!

    Виходять із нас сотні тисяч пророків,
    У них світлих мрій нескінченні валізи!
    Так пише легенди, без давності рОків,
    Той Дух, що у тілі, міцніший заліза!

    Окроплені плечі святою любов'ю,
    Напоєно землю невинною кров'ю,
    Із прадіда-діда лаштований двір
    На чорну золу розтерзав лютий звір...

    Попалені вишні в саду догорають,
    Гадюка-війна чорним димом пролізла...
    Та ночі, і дні, у легенди складають,
    Ті Духи, що в кожнім, міцніші заліза!

    А ти, що несеш за своєю спиною?
    І мрієш, живеш лиш метою одною,
    Що в серці твоєму так стукає в скроні
    І наче лещата стискає долоні?

    Валізи твої повні відчаю й болю!
    В роздертих долонях цигарка і кава...
    Так пишуть історію посеред бою,
    Чий Дух найміцніший за будь-які сплави!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14725

    27 бер. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    ЛЮЛІ
    Люлі, люлі…
    Я ж тебе родила.
    Люлі, люлі…
    Я, ж тебе ростила.

    Люлі, люлі …
    Бачити не сила.
    Люлі, люлі…
    Що ж ви наробили?

    Люлі, люлі…
    Ви ж мою, дитину,
    Люлі, люлі…
    Загнали в могилу.

    Люлі, люлі…
    Як же мені бути?
    Люлі, люлі…
    Повік не забути.

    Люлі, люлі…
    Не має пощади,
    Люлі, люлі…
    Проклинаю, гади!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14726

    15 квіт. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    МИ ВІДБУДУЄМО КРАЇНУ
    Ми відбудуємо країну,
    Нову, надійну
    Вільну, сильну.
    І буде в нас свій мегаполіс,
    Сучасний, стильний євро-поліс.
    Як та Норвегія економічна,
    Та як Швейцарія практична.
    Щоб як Шотландія красива,
    Та як та Данія щаслива.
    Ще і як та Австрія, щоб мирна,
    - Озброєна
    - Та дуже сильна
    Та як раніше демократична,
    - Свобода слова буде вічно.
    Усі кордони, щоб країни,
    Захищені надійним тилом.
    Та головне закрите небо,
    Щоб вороги не спокусилися
    А збройні сили захистилися.
    Нова та стильна євродержава,
    Щоб Україну називали.

    Ми відбудуємо країну,
    Нову та сильну – Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14727

    16 квіт. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    Безумний старик
    Сидить у бункері старик,
    Упертий рогом наче бик.
    Країну нашу ображає,
    Війною вперто нас лякає.

    Міста стирає він з лиця,
    Усі бояться того старця.
    Він план на нас,
    Великий має,

    У «руських мір» нас всіх приймає,
    Життя красиве обіцяє.
    Якщо здамось, то «руський рай ».
    Старець, той нам пообіцяв.

    Та він не знає,
    Ми не продажні.
    В нас люди всі,
    Прості й відважні.

    Україна і є – «країна рай»
    Весь «руських мір» свій загрібай,
    Та швидше ноги забирай.
    - Бо, буде тобі діду - рай.

    - І лапу з пульта прибери,
    Біди дивись не нароби.
    І з бункера мерщій вилазь,
    Та лад. У себе наведи…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14728

    16 квіт. 2022 р.
    Марущак  Анатолій
    СВІТЛА  СИЛА
    Колір – жовтий, колір – синій:
    Наше знамено.
    Україна – світла сила
    А москва – це дно.

    Флагман втратила росія,
    Не пливе лайно.
    Україна – справжня сила,
    А москва – це дно.

    Відрубала ілу крила
    Наше ППО.
    Україна  - чесна сила,
    А москва – це дно.

    В Чорнобаївці накрили
    Москалів гніздо.
    Україна – грізна сила,
    А москва – це дно.

    Перемоги день щасливий
    Наближав «Азов».
    Український дух – це сила,
    А москва – це зло.

    Волелюбна і єдина,
    З Богом заодно,
    Світ рятує Україна,
    Щоб не впав на дно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14729

    16 квіт. 2022 р.
    Валентина ПАВЛОВА
    Я - УКРАЇНКА
    Я - українка!
    Я, цим пишаюсь,
    Я - українка!
    Про це кажу,
    Я - українка!
    І це прекрасно,
    Я - українка!
    Себе люблю!
    Я - українка
    Душею й тілом
    Я - українка
    Бо, я, живу
    У самім серці України
    З дитинства
    Я, її люблю
    Поля безмежні
    Та діброви
    Смачнющий
    Той вишневий цвіт
    Не передати тої любові
    Що народилась
    За стільки літ
    І наша мова
    Солов'їна
    I журавлині, ті ключі
    І водограї
    І спів пташиний
    І літні гулянки в ночі
    Ніде цього, я, не забуду
    Хоч від хоромів ти дай ключі
    В житті її – я, не покину
    Бо, в серці нею дорожу
    Ви приїздіть в Україну
    Завжди та всім, я, це скажу.
    Я - українка!
    Я, цим пишаюсь,
    Я - українка!
    Про це кажу,
    Я - українка!
    І це прекрасно,
    Я - українка!
    Себе люблю!
    Ви приїздіть
    В Україну
    Тут є, що бачить
    Я, покажу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14730

    16 квіт. 2022 р.
    Оксана
    Вірш
    Я заплющую очі і слухаю,
    як стогнуть налякані будинки,
    хитаючись на переніссі.
    Після війни ми зустрінемось в слові –
    первоцвіт або камінь
    на перехресті сліпуче білого снігу
    і голосів тих, хто не повернувся.
    Вони сядуть на гілці скляними птахами
    і тіні голосів будуть хитатися на жовтій стіні.
    Риється, риється збентежено ціпкий погляд
    в глибині, яку називають біллю.
    Тебе немає в звуках Іванової сопілки, є поранене небо…
    Ти – в’язень моєї уяви,
    відкрий двері і я дам тобі інше ім’я,
    щоб вихопитись із зачарованого кола.
    Всесвіт не збідніє, створивши іще одне чудо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14731

    16 квіт. 2022 р.
    Ігор Семецький
    Кружляють лелеки
    Кружляють лелеки, мам, над головою,
    Чому ж мені страшно дивитись на небо?
    Лелеки не носять під крилами зброю,
    Вони не стріляють – ховатись не треба.

    Мам, мам, мам, мам,
    З неба – знов небезпека!
    Мам, мам, мам, мам,
    Ні, це просто – лелеки.

    Чому ж моє сердце колотить, як в бубни,
    І в мізках – розриви, вогонь, руйнування?
    Можливо, пташки ці – то дрони підступні
    І зараз до нас прилетить мить остання?

    Мам, мам, мам, мам,
    З неба – знов небезпека!
    Мам, мам, мам, мам,
    Ні, це просто – лелеки.

    Як хочеться знову радіти од звуків,
    Зануритись в розкіш весняного сонця,
    Тому і летять ці пташки нам на руки
    І душі стають, як відкриті віконця.

    Мам, мам, мам, мам,
    З неба лине безпека!
    Мам, мам, мам, мам,
    Ні, це просто – лелеки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14732

    16 квіт. 2022 р.
    Надія
    Доброго вечора, ми з України!
    Доброго вечора, ми з України!
    Це там, де у лузі червона калина,
    Це там, де полі квітує пшениця,
    Це там,де у річці хлюпоче водиця.
    Там небо над нами блакитне й безхмарне,
    Там вранішні роси бренять кольорами,
    Це там де пташина вечірню співає ,
    Мати в колисці дитя колихає...
    Тепер там серени тривожні лунають,
    Тепер там у небі ракети літають,
    Тепер там танки стріляють ворожі ,
    Немає на вулицях нині прожожих.
    Там в укритях нарождаються діти,
    Та не отримують мами їх квіти,
    Там на колінах молиться мати
    Просить у Бога Вкраїну спасати.
    Полум'ям в місті будинки палають,
    Воїни землю свою захищають,
    Люд голіруч йде на танки ворожі,
    Там одне одному стали дорожчі ми.
    В небі над містом Ангел літає,
    ,,Бандерівське смузі" на танках палає,
    Та гордо зіяє стяг жовтосиній,
    Доброго вечора, ми з України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14733

    16 квіт. 2022 р.
    Надія
    За Бучу.
    Тобі ще ,кремле, відгукнуться
    Сльози наших дітей й матерів,
    Своєї крові ти нап'єшся,
    Потонеш у своїм лайні.
    За наш Ірпінь і нашу Бучу,
    Гостомель, Маріуполь , Суми
    Тобі розплата не минуча,
    Отримаєш своїх в труні.
    Горіти тобі в пеклі, кате
    За все тебе скарає Бог,
    За те знищив наші зати
    І за згвалтованих жінок.
    Весь світ побачив твої звірства,
    Почули всі твою брехню,
    Тобі віками не відмитись
    Вкраїна ж вистоїть в бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14734

    16 квіт. 2022 р.
    Олекса Коба
    Смерть
    дев'ятсот років Ти тримаєш орду
    і пращурам кажеш - не підведу
    вже восьму весну замість пшениці

    Смерть

    засіваєш у чорну борню
    дев'ятсот років Ти тримаєш стіну
    щоб інші не знали різні у брєду
    і замість плуга в руках твоїх

    Смерть

    щоб родив навесні чорнозем
    дев'ятсот років Ти вірний собі
    щоб правда і честь служили Тобі
    й від хоробрості навіть тікала

    Смерть

    заряджай Зброю свою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14735

    16 квіт. 2022 р.
    Алла Демчишина
    «МОСКВА» - уже…
    «Москва» - уже… А – будет круче:
    «Русня» - устанет успевать
    Ловить отмщение за Бучу,
    За Харьков ЗСУ проучит,
    Капитулировать научит,
    Из Украины убегать.

    «Русне» вовек не покорится
    Свободы украинской дух!
    Им: от рашизма – не отмыться,
    За геноцид – не отмолиться;
    За всё: сполна им отомстится,
    Разбиты будут в прах и пух.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14736

    16 квіт. 2022 р.
    Алла Демчишина
    ЧОМ?!... (на український народний мотив)
    Чом до нас прийшов?!...-
    «Руську» смерть знайшов,-
    Києва – не взяли, -
    Українських військ
    Подолати тиск –
    Сил забракувало…

    Дика «звиченька» –
    У «кремлівчика»:
    Світ війною брати,-
    Бісів цей синок
    Звик: дітей, жінок
    І міста вбивати.

    Суд в Гаазі йде,
    Вирок приведе
    В дію для рашиста,-
    Безлічі країн
    Горем став сам – він,
    З військом терориста.

    Підлість росіян,
    Їх фашистський клан
    Знищить нас береться,-
    УКРАЇНСЬКИЙ РІД,
    Їм засвоїть слід,-
    НЕ ПЕРЕВЕДЕТЬСЯ.

    Чом той «руський мир»
    Лізе з усіх дір,-
    Бомбами вбиває?!...
    Хай покаже СВІТ
    Варвару, як слід, -
    ЩО за це буває!

    Щоб життям держав
    Кат не керував,-
    Що: терор транслює,-
    Тільки всі гуртом,
    Впоравшись зі злом,
    ЛЮДСТВО ВСЕ ВРЯТУЄМ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14737

    16 квіт. 2022 р.
    Каріна
    Розстріляний дім
    Я просто розстріляний дім,
    Ви бачите всі мої рани.
    Стіни обгорівше чоло
    Загоять вітри і тумани.
    Я дім і в мені все гуло
    Сміялися голосно діти
    І ніжкам їх можна було
    Стрибати в мені, тупотіти...
    Я дім - у мені була піч,
    Що затишком кутала вечір,
    Тріщала собі крізь ніч,
     Про те, як цілують плечі.
    Розстріляне й те плече.
    О, як же болить, як пече!
    Розстріляний навіть цвіт,
    То вишня цвіла в саду
    І крові вишневої слід на домі...
    А ще розстріляли гніздо
    Там п'ять пташенят було
    Воно попід стріху звите...
    Скажіть, мені - дому: "Як жити?!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14738

    16 квіт. 2022 р.
    Алла Демчишина
    НАВІЩО КИЇВ ЗАСНУВАВ МОСКВУ?...
    Навіщо Київ заснував Москву?
    Вона: віками, - лихо з ним робила,
    Багато люду в Україні вбила,
    Її лани та надра захопила,
    Свободу і життя – занапастила,
    Закрила у неволю вікову?!

    Москву – навіщо Київ заснував?
    Вона: себе «братерською» назвала,
    Народами–«братами» - керувала,
    Коли захоче, - по «братах» стріляла,
    Бо: незалежний шлях забороняла,
    Диктаторський будуючи «анклав»?!

    Москві: час зупинитись, де стоїть,
    І Всесвіту  - борги свої вертати,
    Держав всіх незалежність поважати,
    Їх мирному життю не заважати,
    Нарешті: Україну не чіпати,-
    У всі роки майбутніх всіх століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14739

    15 квіт. 2022 р.
    Adelis Enigma
    Не вистачає гніву
    Мені не вистачає гніву писати про те, що коїться:
    Комусь стріляють в спину, в когось поранене тіло гоїться.

    Вона ішла додому з їжею в правій руці, занедбана.
    Але російська гнида взяла і вбила дівча під вербами.

    Вона плекала матір. Та не ходила, була лежачою.
    Тільки російська падла у цьому розвагу вбачила:

    Вбила похилу жінку та зґвалтувала доньку безжалісно.
    Не передати словом муки кожної жінки-страдалиці...

    Вона любила сина – та поховали його під обстріли.
    Став він безсмертним в серці, вічним героєм на фарбі постерів.

    Мені не вистачає гніву кричати разом з сиреною,
    Але занадто відчайдушна поетка, щоб "бути чемною".

    Я – вільна українка, щира, наповнена світлом, хмарами,
    Росою, літнім грімом, миром; покрита теплом і ранами.

    Ти ж бачиш, вибухає відчай, перетворюючись на горе?
    В очах роздерте небо, вираз обличчя тепер більш суворий.

    Немає сил ненавидіти, опускатись до рівня мразі.
    Проте, всі почуття важливі. Гнів – емоція, а не засіб.

    Злочинність буде покарана – та близьких нам не повернути.
    Я здригаюся, коли чую: "росія", "артобстріли", "путін".

    Сховатися від цього жаху, нестерпної невідомості –
    Нде, тому ми йдемо у бій для захисту честі й гордості.

    Достатньо волі й віри задля непереможного статусу.
    Ми тут не для того, щоб здатись чи в своїй правді вагатися.

    Мені не вистачає гніву писати про те, що коїться.
    І не діють дурні поради: "вдихнути і заспокоїтись"

    Мені не вистачає Слова в абсурді важкої денності.
    Та сила України в тому, що влада й народ – у єдності.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14740

    16 квіт. 2022 р.
    Сталюк Анастасія
    Нездоланні
    Їм нашу волю до свободи не збагнути!
    І мову нашу геть не зрозуміти.
    Щоб міцність духу нашого зкріпити,
    Я маю зараз дещо розповісти...
    Кацапи швидко їхали на танках,
    Щоб блискавично взяти в окупацію столицю!
    Але зустрів їх чолов'яга на світанку:
    "Ану, скажіть-но мені хутко:" Паляниця!"
    Без зброї був він, і без краплі страху!
    "Ага, понятно..."- повернувся і пішов.
    А танк кацапський довго не проїздив,
    Він смерть серед земель наших знайшов!
    Вони не знали  з ким у бій вступили,
    Що сила духу наша нездоланна!
    В нас жінка дрона банкой помідорів збила
    І спокійнісінько пішла приймати ванну!
    В нас люди всі, немов один,
    Стіной живою проти окупантів встали!
    На Оболоні гопники прийшли,
    І швидко у русні танка віджали!
    В нас кожна друга жінка відьма тут!
    У Конотопі вже попереджали...
    Але ж війська русні їдуть та йдуть..
    У Чорнобаївку..."знімати серіали"!
    За нами правда, з нами -наша воля!
    І як би тяжко не випробувала доля,
    Ми виборимо мир на всій Землі!
    І крикнем геть усім:  "Перемогли!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14741

    9 квіт. 2022 р.
    Дарина
    Ми не пробачимо ніколи !
    Ми не пробачимо ніколи
    За те, як відбирали долі!
    Як намагалися розбити,
    Наші надії погасити.
    Як нищили усе навколо,
    Замінували ціле поле...
    Це ж їх робота , їхнє діло-
    Людині нівичити тіло.
    Як безпорадних діточок,
    Ще не розквітлих квіточок,
    Нитками смерті зав'язали...
    Скажіть, навіщо повбивали?!
    Хіба, вони вам щось зробили?
    Може  серденько вам розбили?!
    Та ні, то ж орки небезпечні
    Та, що найгірше - безсердечні.
    Їм всеодно кого вбивати,
    Кого насильно ґвалтувати.
    Вони ж -"Боги", вони звеліли,
    А ми коритись не схотіли.
    Не боляче їм, не тривожно,
    Як можна жити так безбожно?
    Кажуть, що вірять вони в Бога
    Та в них диявола дорога!..
    Скажіть! Навіщо позривали
    Лікарні, житлові квартали..?
    Людей схотіли погубити?
    Життя вам гарне не прожити!
    А у людей навіщо крали?
    Чи долю ви погану мали?
    Але ж у цьому ми не винні -
    Самі боротися повинні.
    Та ви все слухаєте владу,
    Не станете ви на заваду
    Хоч як погано б не жили
    Та які б сльози не лили.
    Ви будете і далі гнити,
    Немов, вовки у зграї вити...
    Та не поможе вам ніхто,
    Бо ви підтримуєте зло!
    Хіба ви люди? Ні - чорти!
    Невидимі у вас хвости
    Та роги , що над головою,
    Борітеся самі з собою!
    Нам віри вашої не треба
    Бо знаю ,що Господь із неба
    За нас невпинно вболіває -
    Нам мир і щастя обіцяє!
    За все заплатите, не милі,
    Не буде щастя вам однині.
    Ми не пробачимо ніколи
    За всі нещастя, вічні болі...
    Рідні Ірпінь, Гостомель, Буча..,
    Змія була у вас гримуча...
    Та не здалися, не скорились,
    За вас невтомно всі молились!
    Бо люди там непереможні
    Вони герої, не безбожні.
    Вони країну захистили,
    Всі плани орків повалили.
    Спасибі, хочу вам сказати,
    Нікому в світі не здолати
    Нашу непереможну зграю
    Я вірю, ви тепер у раї.
    Усім загиблим наш уклін,
    З яких би не були сторін...
    Своїм життям нас захистили,
    Не пожаліли свої сили.
    Ми не пробачим, не забудем,
    Ненавидіти вас ми будем.
    Не вибачайтеся, не треба,
    Без вас ясніше наше небо!
    Не сумніваюсь, переможем,
    Вас подолати точно зможем!
    Країну будемо любити
    Й життям щасливим далі жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14742

    16 квіт. 2022 р.
    Ксюша Григорович
    Горіть у пеклі
    Ми ж вас не кликали, не звали,
    Вам не раділи...
    Нащо йшли???
    Ви ж безневинних повбивали
    Лютіше клятої орди...

    Ідіть до пекла, з своїм миром!
    Вам місце там - не на землі,
    А У ЗЕМЛІ! і без кадила...
    Зогнили б, та ви вже гнилі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14743

    16 квіт. 2022 р.
    Вікторія Омельченко VictoryЯ
    Прийде наш день

    І прийде день. Світанком мовчазним
    Розгорне в небі полотно блакитне,
    Та намалює білим олівцем на нім
    Пухнасті й кучеряві хмарки мирні.

    І вкриє ковдрою, як матінка дитя,
    Знівечену війною чорну землю.
    Почне спочатку поруйноване життя,
    Де літнє сонце лиш - буде пекельним.

    Залиє рани проливним дощем,
    Наче сльозами, вимиє страждання.
    Зеленою травою й молодим плющем
    Пов'язки накладе на них старанно.

    А потім, як художник запальний,
    Додасть яскравих квітів у малюнок,
    Дітей щасливих голосок дзвінкий,
    І в надвечір'ї міста - перший поцілунок.

    І пташки вранішні співатимуть в дворі,
    І промінь сонячний буде світити в хату,
    А день той полоскатиме в добрі
    Художні пензлі, й малюватиме завзято!

    Розпише райдугами мирний небокрай,
    Рясним колоссям зажовтіє поле,
    І зашепоче грибниками світлий гай,
    І ніжкою пускатиме в воді дитинка кола.

    Ти житимеш! Настане ясний день!
    Країно моя люба, мила ненько!
    І заспіваємо веселих ми пісень
    У яблуневому саду, моя рідненька!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14744

    16 квіт. 2022 р.
    Marianna Navarrski
    З хрестом чи на хресті?
    Чому зібрати докупи хрест, українку і росіянку така погана ідея? -
    кажуть вони,
    чому ж у вас немає
    всепрощення і всеблагої любові, українці? -
    лементують вони,
    таж
    Україна має бути як Христос
    і як Христос прощати,
    невже це так важко? -
    твердять вони.
    Звичайно, між Україною і Христом є дещо спільне:
    розп’яття і воскресіння.
    А от всепрощення і всеблагої любові до ворогів в України немає,
    все ж Україна – це країна,
    все ж таки Христос – це Бо,
    по всепрощення і всеблагу любов – до Нього,
    а ми, українці, не маємо таких широких компетенцій.
    Тож воздаймо кожному, як було слушно запропоновано,
    ворогу – вороже,
    Богу – Боже,
    а українцям – Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14745

    16 квіт. 2022 р.
    Олена
    Уже не буде, як раніше
    Уже не буде, як раніше,
    Життя повернеться, але...
    Пекучий біль, навіть пізніше
    Він не покине, не мине.
    Піднявши голову до неба
    Чомусь здивуєшся на мить:
    ,, Яка яскрава синь! Це ж треба! ""
    І вже сльоза в очах бренить.
    Тримаючи в руці долоньку
    Міцніше стисниш, ніж колись,
    І розсмішивши свою доньку,
    Заглянеш в очі:,, Посміхнись! ""
    Яке усе важливим стане -
    Все те, чого не помічав,
    Коли свій час так марно тратив,
    Бо ти тоді іще не знав...
    Не знав - життя- воно коротке,
    А мить, як вічність, як буття,
    Коли ти мариш про свободу,
    І просиш в Бога забуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14746

    16 квіт. 2022 р.
    Олена
    Під час війни
    Під час війни ростуть та квітнуть квіти...
    У цьому є щось дивне, неземне.
    Там, де земля ще попилом укрита
    Трава до сонця тягнеться, росте.
    Під час війни народжуються діти...
    Під вій сирени, вибухи ракет
    Вони виборюють для себе право - жити.
    І вибрали для цього саме цей момент.
    Щоб їхній крик вночі усі почули,
    Як прагнення свободи та життя.
    І навіть ті, що досі не збагнули:
    ,, Не відбирайте наше майбуття! ''
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14747

    16 квіт. 2022 р.
    Олена
    Лети лелеко
    Прийшла весна на Україну,
    Розквітли проліски в лісах.
    Теплом зігріло сонце днину,
    Шепоче вітер по гаях...
    Та не летить у двір лелека,
    Не в'є родинного гнізда,
    Побачив він іще здалеку,
    Що дому вже його нема.
    Натомість вибухи ракетні,
    Натомість спалена земля,
    В повітрі страх і подих смерті
    І скрізь сирени вий луна.
    Вогнем палає Україна,
    Щодня вмивається слізьми,
    І не збагне у чому винна
    За що їй ці жахи війни.
    Лети, мій друже білокрилий,
    Лети у світ і не мовчи
    Про те, як мирні люди гинуть
    За хлібом в черзі стоячи.
    Ти розкажи про нашу Бучу,
    Гостомель, Харків та Ірпінь,
    Про Волноваху та Чернігів
    І про людей серед руїн.
    Про те, як ворог б'є прицільно
    У Маріупольський театр,
    Кого ж обрав своєю ціллю?
    Дітей невинних. Справжній кат.
    Ти розкажи про ті могили,
    Про замордованих людей,
    Про батька, що від куль загинув,
    Рятуючи своїх дітей.
    Лети лелеко над дахами
    І білі крила бережи
    Та щиру правду й все, що бачив
    Усьому світу розкажи.
    Як плаче небо в ніч холодну
    За ненародженим дитям,
    І як на вільній Україні
    Моїй незламний Україні
    Немає місць для каяття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14748

    16 квіт. 2022 р.
    Ксюша Григорович
    Колискова війни
    Спіть спокійно у себе вдома,...
    Сотні ангелів даних війні...
    На землі не підкореній злому,
    на своїй українській землі.
    Хай не в тиші, ще буде тиша!
    Синьо-жовтий цю біль обійме...
    І ставатиме тільки сильнішим
    весь народ живучи за одне.
    Як ніколи - СВОЯ Україна!
    І міста всі СВОЇ! Й накінець,
    не здамо, це не та країна -
    В нашій кожен вітчизни боєць!!!
    ... Нелюд силою думав вклонити...
    Що ж, не зможе! - Уже не зміг!
    Бо немає такого "світу",
    де впадуть українці до ніг.
    Спіть спокійно, ви вдома у себе:
    у серцях нескоренних людей...
    Україна віддала на небо
    душі своїх любимих дітей....
    Так зненацька звести облогою...
    Не пробачим, не перещемить!...
    ... Спіть спокійно, вам колисковою
    молитви увесь світ гомонить...
    Спіть спокійно, ваш дім незламний!
    Наперекір "Градам" розрух,
    цей народ до волі нестямний,
    не зламається, цегла - не дух!
    Спіть спокійно у себе вдома...
    Сотні ангелів даних війні..
    На землі не підкореній злому,
    на своїй українській землі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14749

    16 квіт. 2022 р.
    Інна
    Незламні...
    Моя тиша німа і тривога.
    Зруйнувала усе крадькома.
    І руйнація вщент і облога.
    Повставай же народе, Пора.
    Бо поборемо, ми ж Українці.
    Дух незламний у нас завше був.
    Ви програли великі ординці.
    Ті молитви вночі Бог почув.
    Ангел крильми небо закрив.
    Мов дитина країна у нас.
    Колискову співає, але не чужим.
    Все своїх колихає у час.
    Зацвіте і довкола усе оживе.
    І настане весна попри біль.
    Незалежні завжди, Вбереже.
    Не торкайся, солдате Вкраїни Моєї ...Не смій!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14750

    10 квіт. 2022 р.
    Marianna Navarrski
    змию з себе трохи війни
    піду скупаюся
    змию з себе трохи війни
    що налипла за день
    за купу років
    за століття
    щоденно їсться з хлібом
    п'ється щоранку з кавою
    ось уже надцятий день
    а насправді віки
    на годиннику північ а насправді 4:30
    у календарі квітень
    а насправді триває лютий
    ми щодня шепочемо молитви за тих самих
    захисників
    ми щодня кидаємо прокляття тому самому
    ворогу
    ми щодня перемагаємо в цій війні
    я ніяк не можу збагнути
    дві речі
    чому
    це настільки боляче
    і як
    ми змогли
    стати
    такими
    сильними
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14751

    13 квіт. 2022 р.
    Тарасюк Олена (Оленка Сонце)
    ЗГВАЛТОВАНА
    Вона красива жінка
    В жовто-блакитні сукні
    Їй тридцять років
    Віночком квіти незабутні

    Душа народна,щира
    Весела і співоча
    І залицялися всі ті
    Кого вона не хоче

    Запав сусідів цар
    На вроду суверенну
    Насильно згвалтував
    Хтів силою за наречену

    Акт проти волі учиняв
    Не хотіла,відбивала
    Противна її серцю
    Ординська та навала

    Удари на собі терпіла
    І кров лила сльозою
    Він ліз і ліз, рвав сукню
    Велів: будеш ти підімною

    Інстинкт самця у звіра
    Й задатки імбецила
    Вона перетерпіла
    Стисла уста й царя відбила

    Гнів Божий у душі несла
    З ненавистю до того
    Не милого,без жалю
    Огидного і злого

    Не має щастя без любові
    Насилля не єднає
    А Україна ката лютого
    Тому і проклинає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14752

    16 квіт. 2022 р.
    Муравецька Ярослава
    Ісус народився в Бучі
    Ісус народився в Бучі
    (Мав прийти до нас втретє або вчетверте,
    Вдруге уже було).

    Народився під звуки сирен і вибухів
    Не в будинку – бо його було знищено,
    Не в квартирі – бо снаряд застряг поміж стінами,
    І навіть не в сінях,
    А в бомбосховищі,
    (Біля якого не було надпису «Діти»).

    І не прийшли до нього мудреці з дарами із Заходу,
    Мудреці зі Сходу, Півдня і навіть Півночі,
    Бо всюди лунали вибухи
    (Можливо, когось з мудреців застрелено,
    У братній могилі поховано,
    Або просто посеред двору накрито рядниною).

    Ісус народився в Бучі
    (І поки ще не з’ясовано,
    Чи встигли його кудись вивезти
    Від сотень сучасних іродів,
    Можливо, десь Діва Марія в Польщі
    Шукає в притулку іграшки
    І декілька пляшок сумішші,
    А може, у Краматорську
    Його вже убито пострілом).

    Ісус народився в Бучі
    І мовив: «Забрав я ваш хрест навіки,
    Лишаю вам тільки меч».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14753

    16 квіт. 2022 р.
    Iрина Мiтлевич
    Без назви
    Скажiть менi, де є той край
    Жорстокостi, знущань i катувань?
    Де та межа у цих тварюк
    У нелюдей, мерзоти та падлюк.

    Яка х жiнка народила?
    Яка кра породила?
    Як носить х усiх земля?
    Яка ж чорнюща в них душа!

    Вiд слiз та слiв оцих скотiв
    Вiд х розмов, коментарiв
    Менi блювати хочеться, кричать
    I вслiд за кораблем усiх послать!

    Нiколи прощения не буде вам
    Всiм вашим поколiнням та синам!
    А наша ненависть i страшна кара
    Наздожене вас всiх вже незабаром!
    Смерть ворогам! Слава Укранi!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14754

    16 квіт. 2022 р.
    Лис Альона
    Сумна весна .
    Прийшла в Україну велика біда -кривава і люта війна !
    Страшніше якої нічого нема.
    Спустошені мрії,скалічені долі,
    Зажаті дитячі долоньки від болю!
    У кого просити?У кого питати,як землю,що хоче цвісти рятувати.
    Як люди ,що мирно жили і раділи у мить перервали усі свої мрії .
    Зруйновані серцю рідніші міста ,де смерть за будинками злісно вита.
    Тиран із ордою не спить ,а лютує,як кров’ю
    людською весь світ замалює.
    Та знаємо кате ,твоє ми ім’я,тобі вже навіки прощення нема .
    А ми Україну свою відбудуєм і знову щасливе життя завирує.
    Та в пам’яті будуть назавжди серця,невинно всіх забраних на небеса !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14755

    16 квіт. 2022 р.
    Студінська Галина
    Плазуни
    Хто це такі є оті плазуни,
    Звідки в суспільстві беруться?
    Хребетні істоти, як гризуни,
    Холодної крові - так звуться.

    Стосовно хребта сумнівно стає:
    Плазує, це ж зовсім на пузі.
    Воює завжди лише за своє,
    Отримує теж по заслузі.

    Готовий в бою хвоста загубить
    Бо новий він здатен зростити.
    Зганьбити себе може легко, за мить,
    Чужеє життя загубити.

    Міняють думки такі плазуни,
    Щоб бути комусь відповідним.
    Істоти, що ближче до сатани
    І  це вже для всіх очевидне.

    Такий собі впевнений в собі плазун
    Уперто на гору прямує.
    Невтомний в кар'єрі "вічний двигун",
    Для кого препон не існує.

    Зубами тримаються, аби не впасть,
    Назад щоби знов не скотитись.
    Міняють свій колір, або навіть масть,
    Щоб в новий свій статус їм вжитись.

    Плазують, щоб солодко їсти та пить,
    Шукають де вкрасть, відібрати.
    Такі плазуни готові і вбить,
    Сусіда, знайомого, мати.

    Душі в них немає, віддали давно
    За право поїсти з корита.
    Їм більше нічого проте не дано
    Дорога до честі закрита.

    Такий стиль життя - по-тихеньку повзти,
    Не думати, не вимагати,
    Десь лайкнути вчасно потрібні пости,
    В бажанні убить знемагати.

    Зростити цю лють до колишніх братів,
    До всього, що є в Україні,
    Створити рашистів, злочинців, катів,
    Що "мир пропонують" нам нині.

    Дивує, як може країна цілком
    Погодитись встать на коліна,
    Воліє вернути радянський дурдом
    Кнутом чи курком карабіна.

    "Щоб гірше не було, аби не війна", -
    Заплющуює нація очі.
    Така плазунів висока ціна:
    Імперські події пророчі.

    Повстати не можуть, повзуть вже віки,
    Вбивають, крадуть та гвалтують.
    Отим плазунам не потисну руки:
    Для мене вони не існують.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14756

    16 квіт. 2022 р.
    Марія
    Без назви
    Трагічні повтори творили потвори,
    Століттями топтали наші  території,
    Топтали мову, культуру, традиції,
    До скону москалям в пеклі горіти!
    Тепер покараємо кожного ворога,
    За наші сльози, крики і стогони,
    Переможе Україна москаля проклятого,
    Отоді і настане найбільше свято!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14757

    16 квіт. 2022 р.
    Топольницька Наталія
    Що тобі снилось, дитино...
    Мати Марія втратила на Голгофі свій найбільший Скарб - свого єдиного Сина...Матері України щодня втрачають на Голгофі страшної війни своїх Синів... Геройським Дітям та їх Матерям присвячено...
    А що тобі снилось останньої ночі в пекельних херсонських краях?
    Напевно, приснились коханої очі...
    Й військовий обпалений стяг...
    А може приснився цвіркун той стрибучий, якого в дитинстві впіймав?
    А може казковий наснився Лускунчик?
    В Різдво ти про нього читав...
    А може наснилися батькові коні, котрим буйні  гриви чесав?
    Ріки тихе плесо, піски у затоні...Й палітра яскрава заграв...
    А може наснилась лапата ялинка, в якої у зорях гілки?
    За хатою в липні солодка малинка, що їлась так смачно з руки?
    Ці сни, твою юність і серденько моє один вражий вибух забрав!!!!!
    Життя розірвалось шматками надвоє й згубилося там... поміж трав...
    Свій шлях на Голгофу, моя ти кровинко, із з честю в смиренні пройшов...
    Ще трішки- і вже Перемога, дитинко...
    Вже паросток ніжний зійшов...

    #Все_буде_Перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14758

    16 квіт. 2022 р.
    Iрина Мiтлевич
    Думки
    Йду я вулицей чужого, далекого  мiста
    Й не розумiю, що вiдбувається.
    Неначе я з паралельно реальностi
    I мiй розум сприймати усе вiдмовляється.

    Життя йде свом повсякденним шляхОм
    Люди кудись поспiшають,  всмiхаються,
     А я стою серед вулицi стовпом
    I не розумiю, що вiдбувається.

    Пакунки, закупи, квiти, обнови
    I зустрiчi з друзями й спiльнi розмови...
    А в мене всерединi все обривається
    Не розумiю я, що вiдбувається.

    Ось зараз, отут,  в цю хвилину
    I там, де залишила дiм та родину.
    Два свIти в один нiяк не сплiтаються
    Не розумiю я, що вiдбувається...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14760

    16 квіт. 2022 р.
    Ірина Чернявська
    Справжнім українцям присвячується
    Жили собі люди - звичайні і різні...
    Одні несвідомі, а інші корисні.
    Але зазвичай кожен жив, як уміє,
    І дбав лиш про себе, і про своє мріяв.
    Країна політиків, блогерів, вчених,
    Митців, лікарів, підприємців, спортсменів,
    Диванних експертів, до слави охочих,
    Крутих фахівців, музикантів, робочих...
    Людей дуже різних - і слабих, і сильних,
    Але одночасно однаково вільних.
    Аж раптом той, хто називав себе "братом"
    На всіх цих людей навів автомати.
    Прокинулись миттю усі ції люди,
    Плечем до плеча поставали усюди.
    Дітей врятувати, від куль захистити,
    Непроханих гостей у дім не впустити.
    І безліччю справ доброти і віддачі
    Іх кров забурлила козацька гаряча!
    Під кулями їжу привезти, роздати,
    І лікувати у полі солдатів,
    Пошити найкращі бронежилети,
    Зняти ворожий маяк для ракети,
    Завал розібрати, пожежу згасити,
    Ліків привезти, зв'язок відновити.
    Як тільки з гармат перестануть гатити,
    Засіяти поле, щоб встигло вродити!
    Ніколи й нікому таких не зламати.
    І разом ми знищимо ваші гармати!
    Бо кожен на місті своєму є воїн.
    Уся Україна - країна героїв!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14761

    16 квіт. 2022 р.
    Паталаха Всеволод
    Я видел сон (пародия)
    Я видел сон: Москва горела,
    Во сне не понял, что к чему,
    Но весть Ютубом прилетела:
    «Москве» «Нептун» попал в корму.
    Второй «Нептун» влетел моментом,
    Разнес две рубки в сей же час.
    Взрывным ему аплодисментом
    В огне отжег боеприпас.
    Припев.
    «Москва», «Москва», тебя послали, не пошла.
    «Москва», заслуженно ты смерть себе нашла.
    Громила остров изо всех стволов огнем.
    Господь тебе дал двести футов над рулем,
    Бом-бом-бом-бом,
    Бом-бом-бом.
    Матросам мнились в узах «телки»
    На «профашистском» берегу.
    Но прутни опалил, и челки
    Огонь в железном им гробу.
    Смешалось все: пожар и раны,
    Затвор, ракеты и прицел.
    Хоть капитан был в зюзю пьяный,
    Но перед смертью протрезвел.
    Припев.
    Солярка, брызгая, горела –
    Сбежал в испуге прочь эскорт –
    И под огнем вода кипела,
    Швыряя пену в красный борт.
    Горели трупы, шлюпки, швабры,
    Сгорел железный толстый лом…
    А под камнями ждали крабы,
    Когда прибудет свежий корм.
    Припев.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14762

    16 квіт. 2022 р.
    Валентина
    Куля (якщо могла б говорити)
    Мене створили, так, я знаю,
    Що в світ несу лиш смерть твою.
    Та виходу в мене не має,
    Виконую я  роль свою.
    Мене створили убивати,
    Проходить тіло, розривати.
    Творити біль, невпинний страх.
    Приношу в світ я лише крах.
    Для чого створено мене?
    Навіщо війни, зло страшне?
    Хто відповість за всі страждання?
    Хочу позбутись існування.
    Не хочу убивати й крапка!
    Та в барабані вже зарядка...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14763

    16 квіт. 2022 р.
    Марія Максимів
    НАСТАНЕ ДЕНЬ, ЗАКІНЧИТЬСЯ ВІЙНА
    Настане новий день, закінчиться війна,
    Весна розквітне, розпроставши крила,
    Вдихне свободу наша Матінка-земля,
    Таку омріяну й таку багатоцінну!

    Додому вернуться всі перелітні птахи,
    У рідні стіни знов заселяться серця.
    Пригорнуть діти стареньку маму й тата,
    Зі слізьми на очах обійметься рідня.

    Звичайно, хтось уже ніколи не побачить
    Рідну красуню-донечку, свого брата-бійця,
    У когось буде вщент розгромлена домівка,
    А в когось наскрізь пошматована душа.

    Нестерпно боляче, та мусимо прийняти
    І пережити біль, як дань страшну…
    Людино, маєш завжди добре пам'ятати –
    Доля всміхнеться вільному, та не рабу.

    Ще все примножимо і відбудуємо нажите,
    Ми створимо руками нову країну мрій!
    Та ідучи вперед, навік нестимо світло,
    Любов і шану за усіх, полеглих у війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14764

    16 квіт. 2022 р.
    Даша Іванович
    Без назви
    Боже мій, Боже мій,
    Боже .
    Якщо не зупинеш жах і біль
    То хто зможе?

    Боже мій, Боже мій,
    Сльози –
    Мала виплата Тобі
    За те, що Ти не можеш.

    Боже мій, Боже мій,
    Трусить .
    Якщо не янголи, то хто нас оберігати мусить?

    Не мусять: ні янголи, ні Ти.
    Ти нас полишив і нам тепер вести.
    Але Ти, будь ласка, повертайся знов
    Коли війна закінчиться, коли зсохне кров.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14765

    16 квіт. 2022 р.
    Світлана Кочура
    "Руському міру"
    Коли наші діти вмирали, ви спали.
    Коли ми кричали від болю, ви крали.
    Коли ми кидали домівки й тікали,
    Ви сьорбали водку і пісні співали.

    Тепер ви сумуєте без Інстаграм.
    А в нас людям сумно, бо дому немає.
    Ви встигли купити останній айфон?
    А ми не встигаєм виносити ранених.

    Коли більше сахар не буде де брати,
    Згадайте як ваші сини
    Стріляли в дітей, знущалися з матері...
    Російські забави такі...

    Ні вам не дано зрозуміти людськеє:
    Ні біль за дитину , ні зниклих імен
    Ми щіро бажаємо, щоб у московії
    Ви теж просипались під звуки сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14766

    16 квіт. 2022 р.
    Світлана Кочура
    *****
    Виправдання "руському міру",
    Виправдання вбивству і війні
    Може прийти в голову
    Тільки хворій людині.

    Читайте про критичне мислення,
    Якщо вам в росії це дозволять!
    Якщо дозволять, можна навіть вчитися!
    Головне - якщо дозволять!..

    Спитайте у влади, може можна вам
    Читати шкільну історію.
    Але... щось мені підказує,
    Що ваш підручник теж не друже з головою.

    Можливо у вас шкільна історія
    Не така, як у всьому світі.
    Тоді клоніться дуже-дуже низенько,
    Щоб вчилися прислужувати й ваші діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14767

    16 квіт. 2022 р.
    Тетяна Шинкар (ТСШ)
    Почуваюся винною, що не з вами
    Виринає над містом жовтавий камінь -
    круглобокий, гарячий, без вишиванки.
    Почуваюся винною, що не з вами
    зустрічаю весняні світанки.

    Що не вдома сиджу на балконі зранку
    і гортаю сторінки чужої преси,
    що ворожа ракета когось поранить,
    що не я порятую когось від стресу.

    Що рашистами скривджене нове місто
    знов знесилено молить про допомогу,
    я ж, поставивши в кухні для пасок тісто,
    наскладаю рядків на родинній мові.

    І, укотре(!) за другий пекельний місяць,
    помолюсь за всіх тих, кого ворог зранив,
    бо звучить у мені українська пісня,
    бо у серці моєму багато місця,
    бо додому у думці бреду стежками,
    почуваючись винною, що не з вами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14768

    16 квіт. 2022 р.
    Марія Нікитенко
    Путіну
    До шаманів немає вже сенсу -
    іхня сила вже не твоя.
    Іхня сила від серця до серця,
    замість серця в тебе - змія.
    Навіть Одину ти не потрібний -
    інші боги розлючені теж.
    Всьому Всесвіту ти огидний.
    Час твій сплинув - у пекло, без меж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14769

    11 квіт. 2022 р.
    Марія Нікитенко
    Молитва
    Так, звичайна залежність від часу
    заважає прийняти свій шлях.
    Щойно вчора шукали прикрасу
    на шпаківню -  оздобити дах.
    А сьогодні - війна в Україні!
    Мріють всі зупинити цей жах!
    Боже мій! Відкрий Україні
    Перемоги зоряний шлях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14770

    16 квіт. 2022 р.
    Марія Нікитенко
    Ні - війні!
    Донечка спитала якось про війну:
    "Мамо! Як? Навіщо? Ця війна чому?
    З нами - світ! Ракети, бомби знов летять,
    Знов вбивають наших хлопців та дівчат?!"
    Доня зі смартфона у фотошоп зайшла:
    танк, автомат, Лунтика "взяла",
    ще з державним прапором шолом.
    Лунтик Путіна бере в полон!
    "Слава Україні!" - Путін мовчить.
    "Героям слава!" - Лунтик його вчить.
    Очи вже в  Путіна наче тарілки -
    все, не зможе Путін від Лунтика втікти!
    Будь-яка дитина бачить  увісні:
    світ під мирним небом квітне навесні,
    мати з батьком поруч, файні теплі дні...
    Діти України кажуть: "Ні - війні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14771

    14 квіт. 2022 р.
    Maria Nikytenko
    Get out from Ukraine!
    Get out from Ukraine!
    The bravest state - not yours!
    This nation saves the main -
    Freedom on the Earth!
    Some Russians could destroy
    all things that others did.
    They obey " the bad boy"
    that plays in life indeed.
    But life is not a game,
    he, so, won't win,
    they'll feel the real pain
    by losing everything.
    Some peoples couldn't  break
    the most peaceful men.
    Ukrainians can  make
    the greatest things again.
    Get out from Ukraine!
    The bravest state - not yours!
    This nation saves the main -
    Freedom on the Earth!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14772

    16 квіт. 2022 р.
    Вікторія
    С верой о будущем
    Вот никогда не думала, что встречу я войну, ах, как же я ошиблась, знать Богу одному.
    Да где же это видано, чтоб нас придя "спасать" нежданно и негадано вдруг стали убивать.
    Бомбили и ракеты рвались над головой, тогда в бомбоубежище бежали мы с тобой. А вой сирены злобной сменял затем отбой и мы уже счастливые вернулись всё домой.
    Мужчины наши строили окопы, блиндажи и защищать отправились родные рубежи.
    А женщины-хозяюшки варили суп и борщ, и очень уж старались хоть как-то им помочь.
    В россии были планы нас быстренько "спасти", ну а точнее сказано " конкретно развести".
    Да, путин  спал и видел, что Крым, Луганск, Донбасс легко и без напряга оттяпает у нас.
    Попасть хотели в НАТО мы, конечно и в ЕС,
    ведь у рашистской армии тогда был перевес.
    Но мы справлялись сами все силы сжав в кулак, боролись мы отважно и побежден был враг.
    Теперь страна разрушена: нет городов и сел, а скорбь мы за погибшими с достоинством несём.
    Пройдет немного времени- отстроим города, свободной Украина останется ВСЕГДА!!!
    Слава УКРАЇНІ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14773

    16 квіт. 2022 р.
    Валерій Коростов
    Розтопка
    Москва згоріла, тигр сконав,
    у Чорнобаївці спокійно.
    В Рудому лісі бог роззяв
    сумує за своїми. Сильно.

    Най кожна куля, що ввійшла
    в дитину, в жінку, в українця,
    повернеться, як зло до зла
    і лють капкана до мисливця.

    Нехай зворотню бандероль
    отримають хто слав снаряди
    та виконають жертви роль
    навиклі чатувати гади.

    Ми їхній вирок, як би там
    огидно не було робити
    роботу, що так любить хам.
    Хоча... чом би й не порадіти,

    коли панує Вищий суд
    і Справедливість відтинає
    гнилі гілки, коли несуть
    горами їх де піч палає?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14774

    16 квіт. 2022 р.
    Галина Брич
    ГЕТЬ, ОРДО!
    ГЕТЬ, ОРДО!
    Лиходії, людожери, канібали
    Сатанинське свято влаштували.
    Недолюдки, душогуби, харцизяки,
    Розбійники, мерзотники – не вояки.
    Нечестивці, беззаконники, нікчеми,
    Кровопивці ху-путінської системи.
    Убійники, мародери, гріхопади,
    Вам не дочекатися пощади.
    Геть, босото, негідь дика, людці , згиньте,
    І навіки землю цю покиньте.
    За війну, дітей, жінок, розруху –
    В пекло! Щоб ні слуху, ані духу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14775

    16 квіт. 2022 р.
    Дар'я О.
    Я - вільна
    Як знову сонце ляже спати -
    Знов буду я літати в снах..
    Так часто хочеться часи ті згадати,
    Коли були ніби в інших світах.
    Такі краї далекі, неземні,
    Все виблискує яскравими фарбами.
    Мрії наші летять чарівні,
    Десь далеко за мирними хмарами.
    І небо блакитне, таке симпатичне,
    Дивлюся на нього, все думку гадаю:
    Яке є воно, життя те столичне?
    Мрію про нього, роки проживаю.
    Гуляю по місту, люди всміхаються,
    Я мимоволі те щастя відчую.
    Таксі, чемодани, вокзали - прощаються
    Люди.. Коли про них ще почую?
    Маючи плани, вип'ю знов каву,
    Зустріну кохання та й вірші напишу.
    Можливо, розкажеш ще казку цікаву,
    А може одну вже ніколи не лишиш?
    Наші мрії під жовто-блакитним стягом,
    Здавались тоді такі нездійсненні..
    Сьогодні ж день новий стане нам святом,
    Розвіють туман душі блаженні.
    І здійму я очі свої знов до неба,
    Ніби попрошу про послуги долі.
    Так хочеться сильно дійти знов до тебе..,
    Бути щасливою й знову на волі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14776

    16 квіт. 2022 р.
    Дар'я О.
    Можливо все
    Я хочу ще побути птахою,
    Що ширяє нашим мирним небом.
    Краплиною світла, дрібною комахою,
    Щоби дістатись скоріше до тебе.
    Часто я хочу заплющити очі,
    Забувавши всей жах, ніби сни.
    Не спати, можливо, темні всі ночі,
    Та дочекатись миру й весни.
    Побачити зранку сонце ласкаве,
    Почути солодкий щебет птахів.
    Вивчати знову нове щось й цікаве,
    Прогнати з землі всіх ворогів.
    Бажання свої я відправлю до Бога,
    Знаю, що він почує мене.
    І яка б не була важка та дорога,
    Вірю я, що ми зможемо все.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14777

    16 квіт. 2022 р.
    @Lera.Maya (Хруслова Валерія)
    Рідний Дім
    Не втікти… та не поїхати… від війни, що тобі судилася
    Можна бути не під снарядами, засинати без куль і ракет…
    Та кожна Душа знає…де і чому народилася
    Навіть якщо іде до інших країн і планет

    Кожна війна насправді - війна людей у собі
    З несвободою свого я - заради свободи суспільної
    Українець… де б він не був- бере участь у цій боротьби
    Кожен  в самому собі, заради мети спільної

    Обирати добро в думках… в словах… в почуттях… в діях!
    Обирати ЖИТТЯ і жити живіше живих
    Навіть у цих умовах, при всіх жахливих подіях
    З радістю зустрічати в собі людей нових

    Тих… кому також знайомі страх, злість та біль
    Хто також може кричати… або лити сльози
    Але тих , хто теперь  пам’ятає  про найважливішу ціль
    І йде до неї щодня…не зважаючи на прогнози

    Крізь тумани думок і вибуховий дим
    Крізь ридання душі і гучний рев ракет
    Ми спочатку в самих собі відбудуємо рідний дім
    І після… для всієї країни - це буде найкращій Макет
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14778

    16 квіт. 2022 р.
    Мрійка
    МОЇЙ КОМАНДІ
    Небо моє накрило чорними хмарами -
    і потяглася вервичка днів-двійників.
    Нескінченні дзвінки, безперервні істерики мами
    не додавали ні мужності, ані сил.

    Якщо пощастить - засинала (щастило не завжди),
    з телефоном в руках, читаючи стрічку новин.
    І від жахіть, що приходили в снах, прокидалась...
    Просила у Бога спокою на кілька годин...

    Цей день сурка не мав ні кінця, ані краю...
    Я загубила десь свій маленький світ:
    звичний, буденний - з книгами, фільмами, кавою,
    маленькими мрійками... Мабуть, злякався і втік...

    А сьогодні я вперше - від радості, чуєте?! - плакала:
    бачити Вас - подарунок такий дорогий!
    Я сльози жінок після голу забитого бачила,
    я бачила щастя на личках маленьких дітей!

    Ви не слухайте різних "добродіїв", які радять,
    що Вам краще взяти зброю - та йти у бій.
    Ви не потрібні мені з автоматом!!! Знайте:
    ви - солдати на полі! Гідно тримайте стрій!

    І хай не гнітить вас щоднини провина  вцілілого,
    що не там ви, де треба; що для футболу не час.
    Ви не просто команда, Ви - символ моєї країни!
    І ваша робота - не гра нині, а боротьба!

    Бийтесь так, щоби вами пишався кожен,
    хто у мирні часи - ваш найвідданіший фанат.
    Бийтесь так, щоб гордилися наші Воїни!
    Так, наче доля країни залежить від Вас!

    Я прагнула крихти простого людського щастя,
    граминки привіту з мирного мого життя...
    І на кілька годин відчула - за що Вам вдячна! -
    наче закінчилась клята ота війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14779

    15 квіт. 2022 р.
    Валентин Бугрим
    Г Е Т Ь!
    Геть р о с і й с ь к е з України
    та від кожної родини:
    назви, пам’ятки культури
    і співців з літератури
    та митців від кон’юнктури!
    Геть «велікій і могучій»,
    що дурнив людей сліпучо!!
    За рашистські з л о д і я н н я –
    вигнання і п о к а р а н н я!!!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14780

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Україна
    Що таке ця моя Україна?
    Де знаходиться зараз вона?
    Нещодавно лише єдина!
    Бо воює по суті одна.

    Її прапор і гімн відомі
    І тризуб непохитний герба,
    Ну а доля її на долоні,
    Бо воює за всіх одна.

    Серед тисячі є мільйони,
    Не рахується з ними війна,
    І ворожі ідуть батальйони
    Сто країн, а моя одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14781

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Дух перемоги
    Десь звучання сопілки марніє
    Перемоги моєї весна
    Материнська душа сивіє
    Бо чекає століття вона.

    Перемоги, а не параду
    Сотні зустрічей, а не біль,
    Як свідомості дати раду,
    І не сипати сиву сіль.

    Коли десь ти прокинеться вранці
    Зрозумієш, що вже перемога
    І зійдуть всі на першій станції
    Бо додому легка дорога.

    Оживуть всі  міста і села
    Перестануть боятися ночі
    Але кожному сниться Сміла
    І згвалтовані люди в Бучі.

    І ще сотні таких історій
    Ніби лезом ідуть у сни
    Як прокляті всім світом орки
    Не зупиниться, тварі вони!

    Це цинізму відкриті очі,
    Пропоганди сліпа бруднота
    Під покривом десь темної ночі
    Прокидається ця сволота!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14782

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Час війни
    Час війни, болем вкрита країна
    І здається нема вороття,
    Те, що коїть сьогодні людина
    Змиє кров'ю пусте каяття.

    Час війни, неминуче свавілля
    Як все все людство зійшло нанівець,
    Українське коріння як гілля
    Все навколо охопить вінець.

    І одна материнська сльоза
    Злічить сотні поранених душ
    Як колюча весняна лоза
    Як очищення їх довкруж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14783

    16 квіт. 2022 р.
    Наталія Баранник
    Буде все, Україна
    Від сьогодні залежить, чи завтра настане,
    Поки ми у пекельних обіймах війни.
    Дні огорнені в димні кроваві тумани,
    І жахливою дійсністю злякані сни.

    Хоче ворог поставити нас на коліна,
    Під прицілом тримаючи наші життя.
    Ми не зламні тому, що ми всі – Україна
    Від стійкого бійця до малого дитя.

    Знайде ворог у смерті своє покарання
    За зруйнований мир і за те, що збруднив
    Наші простори вільні та небо безкрайнє,
    І за людського плачу скорботний мотив.

    Жде не крові земля – дощової вологи,
    Не кісток – а насіння квітучих рослин.
    Буде все, Україна: життя, перемога,
    Журавлиний граційно кружляючий клин…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14784

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Наболіле ц й
    Я сьогодні прокинулась в траурі,
    У моєї країни болить
    Її сонячна й чиста аура,
    І душа як все поле горить.

    Моя сонячна, вільна землечко
    Похилилися віти твої
    До струмочка, до слізної річечки
    Чисті, чисті, неначі нові.

    Десь лунає оркестр праведний
    Кровоточить десь поруч храм
    І Дніпро вже знесилений, заревний
    Вдалені нам співає там.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14785

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Один серед людей
    Мені снилося місто в тумані,
    горизонти покинутих мрій.
    Прокидаюсь від вибухів, в спальні
    Від жорстоких воєнних дій.

    Десь у місті спокійно, тихо
    Колискова ще досі співає,
    Але є чи не має вихід
    Достеменно ніхто не знає.

    П'ята ранку, як грім небесний
    Десь бомблять вже мою країну,
    Та хіба так по-братськи чесно?
    Чи хіба так будуються зміни?

    Дні наступні - горять містяни
    Догорає останні терпець
    Харків, Чернігів, Попасна, Жуляни -
    Мріям російським кінець.

    Прокидаюсь наступного зранку
    Все гримить колісниця новин
    Бомбанули десь підло Баштанку
    Нас ховають людей і тварин.

    Далі Суми злетіли в повітря
    І франківців накрило вогнем
    Я не бачу не темряви, світла
    Всі рахують вже день за днем.

    День Херсон вже лютує нахабно
    Має право - моя ж то земля
    ЗСУ справляється вправно
    Серед них  загубився і я.

    Вже підвали готуються тихо
    Шкереберть все летить навкруги
    Все мине, і російське те лихо
    Не розділить людські береги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14786

    16 квіт. 2022 р.
    Альона Семенюк
    Великдень
    Ранкова свічка догорає
    Образ Ісуса в небесах
    Святкова мантія злітає
    Із образів в святих руках.

    Останній раз на ладан дмухне
    Мале в куточку чортеня
    Святий вогонь на ранок вщухне -
    Традиції святого дня.

    Закінчять піст і люди, й боги
    Збиреться поруч вся сім'я,
    Розійдуться святі дороги
    й вечірня зіронька моя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14787

    16 квіт. 2022 р.
    Олена
    Без назви
    Тобі довелося форму надіти,
    І мир захищати тобі довелося.
    І замість того весні щоб радіти
    Збриваєш ти кудряве волосся.

    Тобі довелося зав'язувать берці,
    Щоб бігти у бій в лихую хвилину
    Адже в твоєму бездонному серці
    Любов і віра в свою Батьківщину.

    Тобі довелося зброю взять в руки
    І дати бій окупанту чужому,
    Іти через терен, іти через муки
    Крізь біль нести ПЕРЕМОГУ додому.

    Тобі довелося ГЕРОЄМ стати.
    Всі віримо- ворога ми подолаєм.
    Не забувай- вдома жде тебе мати
    ГЕРОЄ, живи! Ми на тебе чекаєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14788

    16 квіт. 2022 р.
    Тамара Франчук-Шандрук
    НАВІКИ МОСКОВІЮ ПОХОРОНИМ
    Ми українці , ми народ пророчий ,
    Ми вміємо давати по зубах ,
    За кораблем відправимо охоче ,
    І бумерангом повернемо вам .

    Настане день . Без сумніву настане ,
    Вагань найменших в тому і нема ,
    Москва , як крейсер , доленьки зазнає ,
    На вас чекає нищівна біда .

    Уся московія піде в глибоку пропасть ,
    Згорить вогнем і знищиться до дотла ,
    Відчує кожний орко ту жорстокість ,
    Яку принесла нам його війна .

    Навіки згине ,, мощная раZея ,"
    Нема падонкам місця на землі ,
    Назавжди згине їх ворожа сила ,
    Усі ті демони , які сидять в кремлі .

    І зникне зло , і правда переможе ,
    Жорстоку плату ми пошлемо їм ,
    Небесні сили в тому допоможуть ,
    Щоб знищити зрадливих москалів

    Не довго доведеться вам чекати ,
    Є в нас герої , славні ,, Нептуни " ,
    Їм свою помсту будем доручати ,
    Поки не згинуть наші вороги .

    Московію навіки похороним
    чи розіб'ємо на дрібні друзки ,
    Їй панувати в світі не дозволим ,
    Катам не місце за столом і при столі .

    Чого ви прагнули , отого і добились ,
    І кожний з вас - убивця , терорист ,
    Шизофренічним путінізмом зарядились ,
    Хто був москаль , тепер він ще й РАШИСТ .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14789

    4 квіт. 2022 р.
    Тамара Франчук-Шандрук
    НЕ ЗАБУДЕМО НЕ ПРОБАЧИМО
    Цепеніє все тіло від болю ,
    Розривається серце від люті ,
    Цих жахіть і трагічного горя
    Україна не зможе забути .

    Двадцять перше століття... Не думалось,
    що катів в білім світі побільшало ,
    Зло нечистого в душах засіялось ,
    Став народ у росії рашистами .

    Знаєм , путлєр - садист і убивця ,
    Темна маса йому слугує ,
    Їх у крові загнояне рильце ,
    Вам , катюги , добро не віщує .

    Апетити як хижого звіра
    розгорілися до нестями ,
    Смерть - подруга для вас красива
    Але помста й відплата за нами .

    Коли пекло в сучасному світі
    творить хвора психічно людина ,
    Для нормальної - не зрозуміти ,
    Збожеволіла бачим роZія .

    Так працює московська машина  ,
    Задурманені і знаркоманенні ,
    Стерлась грань поміж батьком і сином ,
    Матері як у голову ранені .

    В крові скупані , з смертю здруженні ,
    Із дияволом тісно пов'язанні ,
    І навіки уже осоруженні ,
    І у пекло навіки відрядженні .

    Путінізм - інфекційна хвороба ,
    Масу чорну ущент заразила ,
    Це перевертень білого світу  ,
    Це нечиста диявольська сила .

    Той москаль буде в прірву летіти
    Буде Ворзель для нього і Буча ,
    Сам в вогні буде скоро горіти ,
    Сатанинська тварюка вонюча .

    Маріуполь , Ірпінь , Волноваха ,
    Суми ,Харків , Гостомель і Київ ,
    Все відчує мерзота-невдаха ,
    Хай могилу уже собі риє .

    Безнаказаним зло не залишиться ,
    І клеймом смерть на вбивцю лягатиме ,
    На потомстві гріхи всі залишаться
    А історія все фіксуватиме .

    Не забудемо . Не пробачимо .
    Наші вулиці  трупами встелені  ,
    Хіба можна таке не побачити ,
    коли села й міста перемелені .

    Хай погляне весь світ і отямиться
    З ким дружити і з ким торгувати ,
    В своїх рішеннях хай не вагається
    Як не хоче того в себе мати .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14790

    16 квіт. 2022 р.
    Тамара Франчук-Шандрук
    МОЛІМОСЯ ЗА РІДНУ УКРАЇНУ
    Глибока ніч . Тривога . Знов підвал .
    І холод до кісток аж пробирає ,
    Звичайно , тут не пекло і не рай ,
    Але й не те , що кожен воїн знає .
    Під шквалом вогняним живе щодня ,
    А смерть чатує кожної хвилини ,
    Для нього цей підвал була б броня ,
    І тихий сон тут був би йому милий
    І уявляєш , як тепер йому
    в глибоку ніч країну захищати ,
    Від куль , від бомб , пекельного вогню ,
    Щоб ми могли від ворога сховатись .
    Щоб дах над головою уцілів ,
    Щоби живими залишились діти ,
    І ворог землю нашу не палив...
    Весна прийшла , цвіли нехай би квіти .
    ... Війна мине , в ній вічності нема
    Спустошить раша склад своєї зброї ,
    Залишаться руїни на літа ,
    А рідні житимуть в тягучім вічнім горі .
    Пригояться їх рани у душі ,
    Як Україна стане оживати ,
    Сади цвістимуть пишно навесні ,
    А поряд з ними в чорній хустці мати...
    Синочок не вернувся в рідний дім
    І його дітоньки навік осиротіли ,
    Дружина з радістю не ступить на поріг,
    Коханого в обймах не зустріне .
    ... Війна , війна ... біду ти принесла
    І не одне життя пішло у вічність ,
    Недавно мрія у людей була ,
    Тепер забули навіть слово ,, ніжність ".
    Зруйновані і села , і міста
    І біль глибокий затаївся в серці ,
    Чи у безпеці є людське життя ,
    Коли ворожа проявилась впертість ?
    ... Тривога роздається навкруги ...
    Знову підвал , де холодно і зябко ,
    І поглядаєш на усі боки
    та розумієш - тут не дуже страшно .
    Спокійно промовляєш молитви ,
    Із вірою , що все це закінчиться ,
    Щоб всі були здорові та живі ,
    Вціліла кожного домівочка-світлиця .
    Колись молитву цю ігнорував ,
    Тепер із уст вона постіно лине
    з проханням : ,, Боже , подаруй нам мир ".
    ... Молімося за рідну Україну .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14791

    16 квіт. 2022 р.
    Тамара Франчук-Шандрук
    ВАМ БУДЕ ТЕ НА ЩО ВИ ЗАСЛУЖИЛИ
    Ми не дивуємося путліру ніяк ,
    Він схиблена і кончена тварина ,
    Його народ утоплений в гріхах ,
    Відправив в м'ясорубку свого сина .

    Чи знаєте куди сини пішли ?
    Чи знаєте де нині ваші діти ?
    Вам навіть в трунах їх не повернуть ,
    Вони в ровах як пси будуть зариті .

    Хто виживе - додому не прийде ,
    Ваш кровожерливий  розправиться із ними ,
    З собою разом в пекло забере ,
    Він божевільний , стали й ви такими .

    Хіба не правда ? Всі ви мовчите ,
    Лабета страху ближчі вам , як діти ,
    Життя путляри до кінця іде ,
    Як , руский , в світі будеш далі жити ?

    Де твоя гідність , твій патріотизм ,
    Зашугані , залякані і дикі ,
    І далі процвітатиме рашизм ,
    Мільони вас , а ви такі безликі .

    В крові купатися прийдеться вам віки ,
    На совісті розруха , смерть , руїни ,
    Загиблі діти в путінській війні...
    Це ви вбивати вчили свого сина .

    Ми проклинемо вас в 100 поколінь ,
    Хто з путлером по духу і по згоді ,
    Втопили в крові теж дітей своїх
    І нанесли самі для себе шкоди .

    Бандерівці до перемоги йдуть ,
    І сила духу наша незборима ,
    Міста і села наші оживуть ,
    Вам буде те , на що ви заслужили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14792

    30 бер. 2022 р.
    Тамара Франчук-Шандрук
    НЕЗЛАМНИЙ ДУХ ВЕДЕ ДО ПЕРЕМОГИ
    Пишаюся тобою мій народе ,
    Могутній ти , величний , вольовий ,
    Рішучий та відважний , сильний , гордий ,
    Тобі ніякий ворог не страшний .
    Без боязні ідеш у бій сміливо ,
    Забувши про безпеку і про смерть ,
    Стаєш на захист пильно , мовчазливо ,
    Не зупиняючись , як вихор , мчиш вперед .
    По-іншому не вмієш і не знаєш ,
    Бо мужній та безстрашний в тебе дух ,
    Від ворога ти ласки не чекаєш ,
    Ні смерті не боїшся , ані мук .
    Горджуся , що дотична я до тебе ,
    В нас правда і свобода над усе .
    Ти Україну , Боже , бачиш з неба ,
    Планету повідом :  Війна іде
    у тім краю , де хлібні ниви родять
    І соняхи на цілий світ цвітуть ,
    Страхіття ворог на цих землях творить
    І ріки крові у моря течуть .
    Рашисти втратили усі людські чесноти ,
    Інстинкт звірюки в орків зародивсь
    І мирний люд вбивають так жорстоко ,
    Вже спопелили низку сіл та міст .
    ... А наші воїни- Герої нездоланні,
    Дають достойну відсіч ворогам ,
    Вступаючи в пекельний бій кривавий ,
    Рашистів розбивають в пух і прах .
    Нас не настрашити і нас не подолати
    В теробороні , ні в бою , ані в тилу
    Наш дух нескорений і ворог має знати:
    Країну захищаємо свою .
    Ми той народ , якого правди сила
    Нам Україна-мати дорога ,
    За рідний дім і за життя щасливе ,
    Ми будемо боротись докінця .
    Поки останній орко не загине ,
    А зброя перейде в металобрухт ,
    Нам вистачить відваги , волі , сили ,
    В нас героїчний і незламний дух .
    Ми вмотивовано ідем до перемоги ,
    Цей світлий день все ближчим є до нас ,
    Зажерливий москаль наставив роги ,
    Тут кожний крок - його останній  вальс .
    Недовго небо ще над головою ,
    Нога ходитиме не довго по землі ,
    Зі зброю в руках ти став ізгоєм ,
    І вічності не бачити тобі .
    Чортяче пекло зустрічає радо
    вас московитів , клятих ворогів ,
    І той нечистий теж туди попаде ,
    Руками власними він пекло це створив .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14793

    16 квіт. 2022 р.
    Анастасія Демидченко
    Києву
    Моє місто, тілом якого рухаються вагони
    Моє місто, яке зустрічало мене гудками локомотивів з перону,
    Місто, в якому вперше вдихнула на повні груди.
    Хоча цей вдих і був повним смогу та бруду.

    Місто, яке бачило мій сміх і мої сльози,
    Місто , яке обігрівало мене кавою на морозі,
    Місто , яке своїми зубами ламало мені підбори.
    Моє місто , в яке вчепився кігтями зараз ворог.

    Мій дім виставив мури й став міцною фортецею.
    У ньому сигнали автівок замінив шурхіт берців.
    Його хочуть спалити, але запалюють тільки лють.
    Місто, перед чиєю величчю всі кати упадуть.

    Місто, чию шкіру колять їжаки на дорогах,
    Місто , чий голос змінився на сирени тривоги,
    Місто, яке не злякати підірваними мостами,
    Місто ,яке живе й житиме ще віками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14796

    16 квіт. 2022 р.
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Коли бувають дні темніше ночі,
    Коли не стримати пориви вітру,
    Згадайте рідних і коханих очі
    І бережіть душі своєї світло.

    Коли навколо всі втрачають глузд
    І неможливо докричатися до світу,
    Усупереч цинізму і безумству,
    Бережіть душі тепло і світло.

    Коли здається виходу немає -
    Пускайте біль, нехай летить по вітру.
    Серед пітьми любов, що не згасає,
    Душі людської життєдайне світло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14797

    16 квіт. 2022 р.
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Новини починаються зі слів «НАШІ вчора»…
    Звідусіль лунає українська мова.
    П’ятдесяту добу тримаємо оборону.
    Нашу батьківщину не віддамо нікому!

    Буря безумства здійняла приховане зло,
    З безодні глибин гріхами воно потекло.
    Полилась брехня з ящика Пандори…
    Та кожен день наближає нас до перемоги.

    Наша земля - Колиска, Україна - мати.
    Брудними чоботами любов не затоптати.
    Ми бережемо наш національний спадок.
    Після темряви ночі завжди настає світанок!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14798

    16 квіт. 2022 р.
    Валентин Хонин
    Без назви
    А ПОТОМ И В ЗАГС …
    НЕОСТОРОЖНОГО МЕНЯ
    УЖЕ СВОДИЛА
    Хотя …
    Это еще проверить надо –
    Кто кого
    уговорил.
    Кто умом
    и строгостью своей
    другого поразил.
    Кто каждый вечер
    под луной
    стихи свои читал.
    Кто силой удивлял
    и лаской осторожной
    обольщал!
    Ну, все понятно тут.
    Луна докажет
    Кто, действительно,
    тут крут…
    Ну, очень крут.

    Да,  …докажет. …
    Ведь было все
    Как раз наоборот.
    Я мог часами ждать
    у тех медвузовских ворот,
    писать стихи,
    дарить цветы,
    с собаками ее
    всю ночь гулять …
    И руки ей,
    совсем случайно, …
    целовать.
    … Но вот затем …
    Пришлось идти
    мне воевать -
    страну свою
    от оккупантов защищать.

    Вот, термин тут
    «пришлось»,
    совсем не точен.
    Я сам тогда
    осознанно решил -
    аспирантуру отложить.
    Я должен был
    пойти  и защитить
    Не только ведь,
    «возвышенно», - страну.
    Но город свой,
    свою семью,
    свою жену.
    … По правде суть
    женой
    она  еще ведь не была.
    И даже согласие свое
    пока  мне не дала.
    Но я уверен был –
    жена,
    Конечно же, жена!

    … Потом
    был Август.
    Иловайск.
    Предательство.
    Котел.
    Нам в спину
    черные душой стреляли.
    Проход
    свободный обещали. …
    Луна светила. …
    а нас убивали.
    О, сколько же ребят
    мы этой ночью потеряли!

    Я выжил чудом.
    Без ноги.
    Меня, на удивление,
    спасли.
    Без памяти
    в санчасть
    На досках притянули.
    А там ждала,
    как мне сказали,
    моя Жена!
    И кровь свою,
    Сама же мне вводила.
    Беда мне с ней –
    ну, как всегда …
    опять
    сама ведь все
    за нас решила!
    Да и, потом …
    и в ЗАГС …
    неосторожного меня …
    уже сводила!

    Но я терплю.
    Иначе
    просто не могу!
    Люблю ее.
    И потому …
    Конечно же, терплю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14804

    24 бер. 2022 р.
    Melanie Jay
    *****
    Ви називаєте нас бандерівцями,
    Ви називаєте нас фашистами,
    Ви називаєте нас нацистами.
    Ну і нехай, нам не важливо, що говорять раби.
    Вам кажуть бомбити мирні хати.
    Їхали від вас солдати, а повернуться одні гроби.
    Чому раби?
    Бо у вас немає вибору, голосу, свободи.
    Ви ніколи не зрозумієте цієї насолоди.
    Для чого забирати її у нас?
    Знайте, ми не країна про запас!
    Щоб мої близькі були в безпеці
    Готова піти у лапи фортеці.
    Фортеці захисту та смерті,
    А після, обіцяю, потанцюєм на концерті.
    Та вже місяць
    Рівно місяць,
    Як мирно не живемо,
    Як спокійно не спимо,
    Як кожна розмова до одного веде,
    Як днями й ночами сирена гуде.
    По новинах радять тривожну валізу збирати
    Та з гарячих точок виїжджати.
    Та я не хочу, чуєте?
    Та ви цього, на жаль, не відчуєте…
    Тут я народилась, тут моє життя.
    Я не хочу бігти щодня в укриття.
    Нічого не вміститься у валізу ту
    Хіба можу я дім залишити?
    Хіба можу плани на майбутнє змінити?
    Хіба можу я дитинство своє забути?
    Хіба можу я життя перевернути?
    Та хіба у мене хтось питає?
    Поки інші вже ховаються, моя душа все ще чекає.
    Чекає сигналу, що в підвалі сидіти не прийдеться.
    Чекає сигналу, коли доля нам всміхнеться
    Чекає сигналу, що можна залишитись вдома
    І нехай буде легка втома,
    Я згідна, лиш би лишитися вдома.
    Пам’ятай: біда не триватиме вічно
    І все не закінчиться трагічно!
    Пишаймося разом, що ми українці,
    Що не воюєм поодинці!
    Найбільше лякає невідомість,
    Не знаєш, яке місто зруйнують натомість.
    Ти не знаєш, може завтра тебе вже не буде,
    Та пам’ятай Україна тебе не забуде!
    Україна – мати,
    Її сини – солдати!
    Наша держава захищає кожну свою дитину,
    Поки ваша спалюватиме домовину.
    Всією країною дякуємо ЗСУ,
     Бо не могли б ми у невольній «расії» жити
    За такі вірші та думки нас би точно приказали убити…
    Україна – наша земля!
    Україна навіки жива!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14805

    16 квіт. 2022 р.
    Віталій Білокриницький
    31й день війни.
    В моїй країні війна.
    Це страшно.
    Ця пітьма...
    Ти глянь! Ти подивись!
    Сядь тихо і молись.
    За всіх, хто не дожив..
    За тих, хто затужив, бо
    Ті очі не зустріне вже поглядом своїм.

    Хто встав за Україну, сказав, що не покине,
    Та буде захищати зі зброєю в руках.
    Хто тихо заспіває і ніжно пригортає дитину й на вустах
    Застигне в ту ж секунду
    Весь біль, але не страх.
    Молись за всіх людей, а не за тих блядей!
    Хто швидко перестрибнув,
    в повітрі перевзувся,
    ще вчора в любві клявся,
    дружив і залицявся,
    з кацапською звіздою
    в хороших залишався,
    а нині - патріот.

    Що наробила раша
    тварюкам не достатньо,
    їм кров потрібна наша,
    щоб нею заправляти
    пащеку супостатню.

    Не знали лиш одного,
    на це не сподівались,
    Що зачепивши неньку ніде вже сховатись,
    Що з-під землі дістанем і в землю закопаєм,
    За своє усе знищим, від пекла аж до раю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14806

    16 квіт. 2022 р.
    Віталій Білокриницький
    Суперсила.
    Ми не браття і ніколи ми ними не були
    Ми не младші ваші друзі, ви ж бо як Іуди.
    Хоча "Ірод" - більш підходить для вас по натурі.
    Всі безжальні, всі безчесні, ні стида, ні волі.
    ви жорстокі та не сильні, як гієни в полі.
    Нападаєте на слабших, бо легенька здобич.
    Цього разу вона лезом встрягне вам у горлі.

    Будуть бігти звідси орки чи то орчинята,
    Бо нормальних воїнів немає в супостата.
    Будуть бігти і горіти будуть в лісосмугах.
    Байрактари розчавлять їх, як клопів нікчемних.
    А хто здасться, будуть гнити в камерах тюремних.

    Бо за злочини ви звикли не відповідати.
    Цього разу так не вийде дурачка зіграти.
    путлєр - це істота люта, підла і брехлива.
    Звик за свою кровожерність гроші роздавати.
    Щоб усі, хто може вплинути - тихенько сиділи.
    Мовчки на це все дивились, та не червоніли.
    Щоб старе кремлівсье кодло могло не боятись,
    Як укусить нову жертву хтось буде пручатись.

    Допомога у нас сильна в озброєнні нині,
    Та не дало б це нічого без волі в людині.
    Без природньої, одвічної жаги до свободи.
    Що тече у наших жилах, мчить до перемоги.
    Таких воїнів, як наші, годі десь шукати.
    Вони тут за свою землю готові літати.
    Супермени, не інакше всі їх величають.
    В чому їхня суперсила навіть діти знають.
    Сила в правді, сила в дусі, сила у любові,
    Та найбільша сила в тому, що боронять Своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14807

    16 квіт. 2022 р.
    Дмитро Сільман
    Без назви
    Ваші трупи їдять собаки
    З ваших мізків капає віск
    Рускій мір не веде до раю
    Не летить, поміж червів хто зріс
    Наші діти колотять смузі
    Не на блендері, а в пляшках
    Матері наші не рукавички
    А масксіті плетуть по ночах!

    Ви не візьмете нас ніколи
    Очі ваші виклює птах
    Звідусіль лиш вогонь пекельний
    Зустрічатиме окупант
    Наші сестри загоють нам рани
    Нам батьки наші дадуть відстріл
    На собак скажених мокшанських
    А жінки досилають набій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14808

    16 квіт. 2022 р.
    Аріна
    Ціна свободи
    Ціна свободи не мала,
    Та ти не бійся заплатить,
    Бо будеш існувати ти лиш мить,
    А твоїм дітям ще в Вкраїні після тебе жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14809

    16 квіт. 2022 р.
    Аріна
    Жага до волі
    Вже котру ніч він не змовкає.
    Цей плач жалю.
    Цей плач жаги до вільного життя.

    Залізними кайданами скували волю,
    В залізні кайдани закована його душа.

    Жагу собачу бути вільним,
    Не здатен поламати ні один батіг.
    Жагу собачу бути вільним,
    Що кожен пес її так лагідно беріг.

    І як би сильно пес людину не любив,
    А воля назавжди у його серці.

    І ні один господар, ні один батіг,
    Не проженуть цю волю до самої його смерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14810

    16 квіт. 2022 р.
    Аріна
    Вставай
    Як сильно боляче зробилося тобі,
    Вставай і мужньо далі йди.

    Як хочеш здатись, і до кінця не довести,
    Те, що почав колись, як болю ще позбавлений ти був,

    Згадай, після дощу завжди виходить  сонце.
    Згадай, що дощ колись пройде.

    Так і в житті,
    Журба пройде, але його не повернуть.

    Тож краще мужньо ти тримайся,
    Вставай, зривай кайдани, далі йди.

    Не бійся досягти мети.
    І не журися якщо хтось піде з твого життя.

    Усі як і прийшли так і підуть.
    Життя – процес циклічний.

    Душа ж натомість вічна.
    Не дай душі себе забуть.

    Не дай собі забути хто ти є,
    Бо дощ пройде, і коли здашся ти,
    І душу і життя з собою забере.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14811

    16 квіт. 2022 р.
    Олег Козюк
    Садок вишневий
    Садок вишневий коло хати,
    А в тім садочку дохлі москалі.
    Вони прийшли сюди вбивати,
    Та смерть свою знайшли тут всі.

    Послав їх цар, х#йло плешиве,
    Сказав :грабуйте, ріжте, все паліть.
    Но доля всіх їх нещаслива,
    У чорноземі нашім будуть гнить.

    Ну а тобі, проклятий царю,
    Гиляка у садочку тому є.
    Не буде в нас до тебе жалю,
    На ній закінчиш ти життя своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14812

    16 квіт. 2022 р.
    Альбіна Жушман
    Війна
    Діти з Росії, скажіть, як вам спиться?
    Не мучать жахіття у снах?
    Мабудь вам війна щоночі не сниться
    Не має в вас сліз на очах.

    Мабуть ви не бачили кров на долонях,
    Людей, що не слово, то плач.
    Де люди в домівках, немов у полоні
    Ніхто їм не скаже "пробач"

    А вам, матерям, російських цих катів
    На світі живеться спокійно ?
    Немає для них не законів, не ґратів
    Для них сенс життя лише війни.

    Вбивати, знущатись, людей ґвалтувати
    Це люди? Це навіть не звірі
    Я слова не можу для них підібрати
    Розплата вам буде, я вірю!

    Фашистські жінки, до вас я звертаюсь
    Дішли подарунки до хати?
    Знімати із мертвих вони не цурались
    Ще й одяг забрали зім'ятий.

    Радієте ви матрацу і шубі,
    Каблучкам, речам немовляток
    Нехай же ці речі вас також погублять
    Сном тихим вам більше не спати.

    Чи винні жінки яких катували?
    А дітки, малі янголята?
    Чи люди, які лиш за хлібом стояли
    Чому ви пришли їх вбивати?

    "Це фейк, це брехня" ви так говорили?
    Так хай же й до вашого дому
    Прийде страшний холод, цей холод з могили.
    Ми вам не пробачим ніколи!

    Для нас ви не браття і навіть не люди
    Не зможем людьми вас назвати
    Нехай же вам пекло буде усюди.
    За смерті невинних розплата.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14813

    16 квіт. 2022 р.
    Альбіна Жушман
    Мати
    Стоїть над могилою мати,
    А сльози її, як ріка
    Лишилась про сина, лиш згадка
    В руках фотокартка одна.

    Мій сину, мій любий сину, чому ж ти покинув мене?
    Війна, що немов павутина
    Забрала жорстоко тебе.

    Ти мріяв про вільну країну,
    З сім'єю прожити роки
    А потім на полі загинув,
    Залишив для мене думки...

    А я назавжди пам'ятаю, твій сміх, твої милі уста
    Як до школи тебе проводжаю
    Ти говорив, що наука проста.

    А в серці моєму мов шрамом,
    Як мужньо ти йшов на війну
    Хто знав, що обійми останні
    Ту мить не змогла повернуть.

    Це біль, що не зникне з роками,
    Ця рана навічно в серцях
    Нажаль, у війні з ворогами
    Найкращі залишили нас.

    Стоїть над могилою мати,
    А сльози її, як ріка
    Навіки для неї, як згадка
    В руках фотокартка одна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14814

    16 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав
    Winged Neptune
    In a burning funnel, the engine charges,
    the sharp ballistic head does not feel the whim of touches,
    Ukraine's naval forces spare no effort,
    in wartime, sailors still do not know the comfort.

    Winged Neptune, the patron saint of rockets,
    Neptune does not need energy from the planet or the socket,
    ruins of the enemy navy more than impress.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14815

    16 квіт. 2022 р.
    Алла Зубко
    Підвали
    Якби стала я, раптом, жінкою,—
    Тихо мовила кішка Тоша,—
    Я б ходила з прямою спинкою
    Й господиня була б хороша.

    Щонеділі ліпила б калачики,
    Купувала свіженьку сметанку,
    Фарбувала б біленьким парканчики
    Й поливала квіти щоранку.

     Ну а я, мовив сірий Мурчик,
    Якби раптом став чоловіком,
    Я б навчився варити супчик
    З кропом і базиліком.

    І щоб пливало куряче м'ясо,
    І посипати тертим сиром.
    Мурчик тут облизнувся ласо
    І струснув трохи мокрою шкірою.

    Так сиділи посеред завалів,
    Від дощу у куток заховавшись ,
    Мирні мешканці зниклих підвалів
    У  маленькі клубочки зібгавшись...

    А коли дощ затихнув зовсім,
    Стало чути якесь зітхання,—
    На уламку бетону гострім
    Пес висів, уже без пручання...

    Довго там ще вовтузилось дружно
    Товариство котяче кволе,
    Відібрала війна осоружна
    Це собаче життя... І з болем

    Промовляла жалісно Тоша:
    —Спи Рябий, тобі вже не боляче,
    Ти тепер не замерзнеш, хороший,
    Над тобою вже небо сонячне...

    Сумно Мурчик промовив:— Скоро
    Ти вернешся сюди людиною.
    Хай тоді ховається ворог,
    Хай умре під своєю провиною.

    Ти вернешся сюди героєм,
    Сильним духом,з страшною зброєю.
    Ти заступиш наш дім спокоєм,
    Будем жити новою долею...

    Промінь сонця розсипав іскри
    Чи то сліз, чи дощу кристалів...
    Трохи змокли й шукають їсти
    Мирні мешканці зниклих підвалів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14816

    16 квіт. 2022 р.
    Анна Журавель
    Долоні небесні
    Боже,
    Ти ж можеш...
    Чи ще не достатньо
    навчилися ми пліч-о-пліч як браття
    єднатись, боротись, допомагати?
    Боже,
    чому забираєш...
    Коли все злітає у небо в багатті
    Коли все палає, чорніє, зникає...
    До себе
    На небо.
    Під небом твоїм нелюди скажені
    Накоїли біди страшенні.
    Твої
    Долоні небесні,
    Вони безкраї, вони величезні!
    Боже,
    Ти ж чуєш молитви, що линуть
    За мир, за дітей....збережи Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14817

    16 квіт. 2022 р.
    Наталі Прокопенко
    «Вільна буду я»
    Нічний той холод крізь долоні,
    Як струм пронизує серця,
    Лежать десь там в підвалі, голі…
    Жінки й скривавлене, маленьке немовля…
    •
    Хвилина начебто вся вічність,
    І від мотузки біль уже зника,
    Німіє все… Закрию очі…
    Бо це реальність не моя…
    •
    Ні, не моя, не тут я -
    скажу тихенько я в думках,
    Та сльози котяться додолу,
    І вітер чую на ногах…
    •
    Скажу собі я знову - сильна,
    Буду триматись до кінця…
    Бо я є віра непохитна!
    Я переможу! Й вільна буду я!
    •
    А вам, жорстокі вороги,
    Безжальні ви, гвалтівники, гниющі!
    Горіти в пеклі, назавжди!!
    І відчувати наші всі ті муки…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14818

    9 квіт. 2022 р.
    Юрій
    Без назви
    Жареное мясо, в перемешку с формой
    Суповой набор, разлёгся на полях...
    Наступали днём и ночью орки,
    Смерть неся на согнутых плечах.

    Очень хочет он порадововать свою жену
    За ковёр и серьги он мирную убил семью
    К ране обгорелой подорожник примотал
    Сел не грузовик и в рашку умотал

    Но придется сволочи ответ нести
    В лучшем случае казённый двор мести
    Но обычно после Бучи, в плен уж не берут
    Будь уверен, тебя всё равно найдут.

    Ваш годинник смерті пришвидшив рух
    Навіть тим ,хто залишився і без ніг, і рук
    Буде кожен знайдений в соплях, в крові
    З написом на лобі  "від Української землі"

    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14820

    16 квіт. 2022 р.
    Левченко Юлія
    Українська мова
    Говори, розмовляй, щебечи,
    Гомони, і базікай невпинно.
    Саме час, як не знаєш, то вчи.
    Українська - це модно і стильно.

    Вона ллється, весняним струмком,
    Наче сонце, сіяє словами.
    Зашумить золотим колоском,
    І сміється дитини устами.

    Солов'їна, барвиста, дзвінка
    Українська моя рідна мова.
    Наче стрічечка та із вінка,
    Милозвучна, предивна, чудова.

    Розмовляй тепер нею завжди,
    Бо це мова твоєї країни!
    Щоб не було вже більше орди,
    Українську люби до загину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14821

    31 бер. 2022 р.
    Юрій
    Війна вбиває
    Три сосни й береза в полі плачуть
    А під ними москалята голі скачуть
    Поряд два кущі тримтять від страху
    Москалі їбуть друг друга в сраку

    Звідки взялась, вся ця падаль в полі ?
    Цю гидоту зверху бачить Сонце й Зорі,
    Хто відкрив москальський цей сундук,
    Виліз звідти дикий  орко-бурундук

    Ватний мозок хоче зрозуміти дуже,
    Але вата з черепом не друже
    І трапляється щоразу, на полях квашня
    Звідки прилетіло? Та де твоя клешня?

    Та нічого, загоїться культя і очі.
    Та уві сні ,лишень, побачиш стан дівочий
    Радій ,якщо живий лишився.
    Бо кожен другий в землю Українськую зарився

    москалята , орки, та бурундуки галімі
    Забирайтесь геть від України,
    Повертайте до своєї руської руїни,
    Там виходьте у свої степи, ліси
    Та ставайте в чергу дикіх кабанів пасти.

    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14824

    16 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    А сонце мирно нам світило
    А сонце мирно нам світило,
    Й сідало мовчки за поля,
    Не тихо зараз в Україні,
    Здригається щодня земля.
    Щодня в країні гинуть хлопці,
    Щодня руйнуються дома,
    Щодня вбивають українців,
    Щодня іде лиха війна.
    Заради кого? Ради чого?
    Амбіцій, дурних міркувань?
    Бо хтось живе від інших краще,
    А хтось об'єкт чужих бажань.
    Коли ж нарешті схаменешся,
    Коли ж тобі усе ж дійде,
    Що вистоїмо, не здамося,
    Поки останній не впаде.
    І доки бачитемо сонце,
    Яке сіда за небокрай,
    Ми будем бити окупанта,
    Заради миру, за наш край.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14826

    18 бер. 2022 р.
    Юрій
    До перемоги!
    Эээй солдатики Z - стайлы
    Умирать вы не устали?
    Вы куда пришли бомбить?
    Едьте в рашку водку пить

    Кинули вас ,как обычно ...
    Обрекли на смертный марш,
    Дома уже похоронки
     выписаны для мамаш

    Будет ваш кусочек тушки
    Трактор  пополю орать,
    А потом мешок с картошки
    Мы отправим вам же жрать

    Чтоб в стране иуд и мрака
    В поседевшей голове
    Была мысль что жрёт он брата
    И живёт как тварь в говне.

    Любі мої Козаченьки,
    Сестри й Браття дорогі
    України діти неньки,
    Вистоємо і в вогні

    Не існуе в цьому світі
    Сили здатної нас вбить
    Бо неможе жоден морок
    Проти світла щось зробить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14827

    16 квіт. 2022 р.
    Анастасія
    Наші хлопці знають
    Наші хлопці знають
    Чому в руках тримають зброю
    Чому лишають вдома сім’ї
    Вони всім серцем прагнуть миру
    Але не повезло з сусідом

    Сусід наш - раб
    Гниє у сраній клітці
    А ми вмираємо за волю
    Ми вільні, сильні українці
    Ми строїмо - вони руйнують
    Ми кажемо - вони мовчать
    І поки ми відкрито любимо -
    Вони ненависно кричать

    І через руського сусіда
    Посмертно ордени дають
    За бій на острові «Зміїний»
    В труну із хлопцем покладуть

    На них чекала вдома мати
    Та смерть чекати не хотіла
    Вони послали на хуй «брата»
    Який поліз на рідну Україну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14828

    16 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Бородянка
    Відвідував сьогодні Бородянку,
    Через Макарів в місто заїздив,
    Побачені жахи з самого ранку,
    Хочу щоб час із пам'яті рікою змив.
    Обабіч вулиць стоять спалені машини,
    Якщо в містах цих вулиці знайдеш,
    Дорогою лежать горою шини,
    Домівкою будинки не назвеш.
    І на табличках всюди слово "Міни",
    І фарба нa воротах - кляте "V",
    І вздовж дорогою одні руїни,
    Побачене хапає за живе.
    Я плакав, плакав як мала дитина,
    Хоча з очей не капала сльоза,
    Безліч історій як ховала на подвір'ї мати сина,
    Комком із горя в горлі застряга.
    І бачив я як безліч українців
    Згубились там, загинули в війні,
    Надвечір повернувся я додому,
    Шкода, що інші українці - ні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14829

    15 бер. 2022 р.
    Юрій
    Біль і знання
    Заполонило серце, і душу захопило.
    У вирій поглинаючих подій війни.
    Козацьку суть так добре сплячу пробудило
    Її ніколи так ніхто не відчував в собі

    Нема межі, між сьогоденням та минулим
    Загинули страхи, та розірвались ланцюги.
    Ми як дерева в землю нашу поглинули
    Перетворившись для орди в непрохідні ліси

    Зламати можна гілку, відірвати листя,
    Вогнем, погрожувать весь час,
    Зламати вибір, вільно жити  неможливо
    Так само як не повернути час

    Вогонь, лише звільнить насіння
    Та проросте воно в нові ї нові ліси,
    Але тому хто проявив насилля
    Не буде спокою на цій землі.

    Той, хто не розуміє душу України,
    Ніколи не познає цей зв'язок
    Який від давніх днів ї до нині
    Що весни розцвітає як бузок
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14830

    16 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Синиця
    Там за вікном є годівниця,
    До неї приліта синиця,
    Уся у ранах й обгоріла,
    Так само ,як і Україна.
    І невідомо де літала,
    В яких куточках й областях,
    Та біль війни також пізнала,
    Видніють рани на місцях.
    Далекі відстані долала,
    Горя побачила немало,
    В дорозі плакала, кричала,
    Під вибухи додому мчала.
    І хоч пошкоджені їй крила,
    Та прилетіти все ж змогла,
    Щоб світу всьому показати,
    Яку біду несе війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14831

    16 квіт. 2022 р.
    Юрій
    Сто миллионов мурах
    Красивый усик, куча лап, ползет по стеночке Мурах,
    в зубах из банки капля мёда, несет её который раз.
    Таскает капли отрешенный, и не поймет кем был решенный,
    такой суровый приговор,таскать еду царице властной
    пускай родной, пускай прекрасной, но отнимающую жизнь.
    Ту жизнь что дали только раз, и не использовав сейчас
    исчезнет он в забытом прошлом, во мгле воспоминаний тошной

    Так может стоит отряхнутся? развернуться? и проснуться?
    Не стоит быть сто миллионов первым, я думаю я прав наверно,
    конечно сделать это сможет далеко не каждый,
    кого то засосало на всегда однажды, но есть и те кто это сможет.
    Конец скитаниям своим положит, найдет тропинку из своих желаний,
    пускай возможно с элементом расставаний, пускай с залатываньем дыр.
    Но воплотит в реалии ту цель с которой он пришел в сей мир
    и не останется сто миллионов первым, а с именем войдет на общий пир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14832

    16 квіт. 2022 р.
    В'ячеслав Данилюк
    Прокинься
    Привіт ,українцю,
    Послухай мене,
    Не думай, що війна
    Повз тебе пройде.
    Берися за зброю,
    Давай повоюєм,
    А потім зруйноване
    Всі відбудуєм.
    Не їдь ти із дому,
    Постій, не втікай,
    Стій поруч зі мною,
    Наш край захищай.
    Єднаймося браття,
    У єдності сила,
    Ніколи ще єдність
    Війна не скосила.
    Люби Україну,
    Коли любиш свободу,
    Фортецею стань ти
    Для свого народу.
    Гордись, що незламні
    Були наші діди,
    Стань міццю для нас
    Разом з ними і ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14833

    2 бер. 2022 р.
    Юрій
    Я Українець
    Я Українець, і я хочу жити в цому світі
    В своїй країні, і на своїй землі
    Я хочу бачити, як будуть рости діти
    Та як у них також народяться малі

    Красиву річку, синє небо, жовте поле
    Нехай в ночі дзищить комар.
    Та хай на мушку карлика тупого,
    Побачить безвідмовний байрактар.

    Ми відбудуемо свою країну
    Збудуємо нові мости.
     А тих, хто з зброєю до нас приперся
     Залишимо в лайні гребсти

    Якщо подобається їм з лопати жерти
    Якщо вони повірили хуйлу
    То треба ту гидоту в порох зтерти
     За те що в нашу хату принесли біду

    Пробачити багато що можливо
    Але -забыть про русский "мир"  нельзя
    Тож на руїнах  - русского кремля
    Поставимо свого ферзя .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14834

    16 квіт. 2022 р.
    Анна Суглобова
    Без назви
    Вірші мої нині-  всипані жалями,
    Бо просякло все тими москалями!
    Вони ж і  нелюди - вовки в овечій шкурі.
    Вміють тільки нищити по своїй натурі!

    Ніби ззовні схожі,мова зрозуміла,
    Але ненависть до нас століттями тліла.
    Їх бісило наше прагнення свободи,
    То і сунули сюди з першої нагоди .

    Думали ,що ми їх квітами ввінчаєм ,
    Запросимо до столу ,пляцка дамо з чаєм.
    Та  дамо їм -лиш під зад й лящів
    Бо москаль цей зовсім "уху їв "
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14835

    17 квіт. 2022 р.
    Мрійка
    STOP WAR!!!
    За кожного, хто загинув
    І хто безвісти пропав.
    За знесилених чеканням
    І тих, хто не дочекав:
    За  невинних немовлят,
    Що не знають своїх тат;
    За тих доньок і синів,
    Що втратили матерів;
    За онучат, що війна
    В них забрала дідуся.
    За дітей, що душі чисті
    Мають, праведні й безгрішні.
    Ради їх дзвінкого сміху,
    Безтурботних оченят,
    Отче наш, на віки вічні
    Не на тім – на цьому світі
    ПОКЛАДИ ВСІМ ВІЙНАМ КРАЙ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14836

    17 квіт. 2022 р.
    Мрійка
    АНАФЕМА
    Виродки,
    Чиї діти зброї не візьмуть у руки,
    Вирішили за всіх:
    Війні – бути!

    Господи, яка провина!
    Незворотна. Невідкупна.
    І ніякого прощення
    нелюдам не може бути!

    Мені страшно стає, Боже:
    Раптом в Тебе хто попросить
    Прощення в останню мить,
    Як злочинець на хресті…
    В моїх жилах кров холоне,
    Як подумаю, що, Боже,
    Ти пробачити їх зможеш.
    Господи, скажи, що – ні!!
    Чуєш, Боже?!
    Милосердя тут не гоже!!!

    Хто амбіцій своїх хворих
    Вдовольнити неспроможний;
    Хто на все в житті готовий,
    Топить світ у ріках крові;
    Тих, для кого наші діти -
    То безправна і безлика,
    Безвартісна сіра маса
    Для диявольських розваг;
    Хто чинить злочини і звірства,
    Людьми закриває писки
    Ненажерливих гармат -
    Господи! Страшного суду
    (Праведного, Боже, Суду!)
    Їм уникнути не дай! -
    ВСЕМОГУТНІЙ, ПОКАРАЙ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14837

    17 квіт. 2022 р.
    Богдан Дракін
    Крейсер
    Гасить полум'я "Москва",
    Пливе туди, куди послали.
    Це все робота "Нептуна",
    Який потвор карає.

    Посеред ночі штормить море,
    Сховатись намагався корабель.
    Бах - і всі ті орки тонуть,
    Огидний флагман вмить помер.

    Сміття не тоне у воді,
    Але винятки цілком можливі.
    Чи врятувались москалі чи ні,
    Нікому вони зараз не потрібні.

    Горіти буде і Москва,
    Яскраво та несамовито.
    Знешкодим разом ворога,
    Який воює завжди підло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14838

    17 квіт. 2022 р.
    Оксана Юрченко
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна..
    У фразі цій багато болю
    Скажи мені,російський "брат"
    За що обрав нам таку долю?

    Якщо ти брат,чому напав?
    За що зробив ти скрізь руїни?
    За що вбиваєш мій народ?
    За що несе моя земля провину?

    Багато в мене запитань,до тебе "брате", просто купа!
    Чому ти захопив Херсон, чому страждає Маріуполь?

    За що Донецьк,ти, відібрав,як Крим, нахабно і зухвало?
    Невже все це зробив би брат?
    Але тобі,мабуть,замало...

    Ти забираєш у людей
    все те,що є їм дуже цінно
    Не знаєш навіть слова "стоп"
    Не має в тебе "почуття провини"

    Життя дітей,життя усіх
    Не є святим для тебе,брате
    Для тебе святе "можем повторить"
    "Ніколи знову" є для нас крилатим

    Ти завдаєш удари нам,а ми стоїм,відважно і уперто
    Ти брат,який вже вкотре нам збрехав,
    сказавши,що війна-це кредо

    Народ твій обирає як девіз
    Просте незначне слово "обережність"
    А в нас з дитинства у крові тече
    Для нас звичайне слово "незалежність"

    Що цим сказати хочу я,
    Ніколи не було в нас брата
    Тому що брат для нас це той,
    Хто не ввійде у нашу хату.

    Коли закінчиться війна..
    У фразі цій багато болю
    Але ніхто,ніякий "брат"
    Не відбере в нас нашу волю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14839

    17 квіт. 2022 р.
    Мрійка
    "ДО" і "ПІСЛЯ"
    ДО
    ... Перед образом Господнім
    На колінах мати сива.
    Згорьована і самотня,
    Все запитує про сина
    І шепоче молитви:
    «Ти спаси і сохрани!»
    Відвернути теє лихо
    Просить ненька небеса,
    І котиться тихо-тихо
    Її зморшками сльоза…
    ПІСЛЯ
    …Перед образом Господнім
    Чорна, як могила сина,
    Опустилась на коліна.

    Не питає про дитину -
    Ні про кого їй питати…

    Не читає молитви
    «Ти спаси і сохрани!» -
    Нема кого рятувати…

    Відвернути страшне лихо
    Не попросить небеса -
    Все закінчилось. Звершилось.
    Нутро спалене дотла.

    Слід самотньої сльози
    Не  торкне її лице -
    Вона виплакала все.

    ... А внукам - вчить нові слова:
    Що полетів татусь у рай,
    І тицятимуть в небо пальчик -
    Туди, де він живе на хмарці…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14840

    17 квіт. 2022 р.
    Тарас Ріль
    ЗЕМЛЯ
    Пече,
    кричить,
    бризкає кров’ю
    покинуте серед панельних руїн
    країни
    серце,

    його гул
    ніби стукає
    об стіни спаленого дому,

    і самотньо
    навколишньому полю
    заколисувати пагони
    його горя:
    агонію непророслої доброти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14841

    17 квіт. 2022 р.
    Тарас Ріль
    47
    збившись
    з ліку днів
    неволі,
    я слухав говір
    пташки
    кволої,
    і все питався
    сам у себе:
    коли також
    дістану крила?
    ні,
    не летіти,
    а задля співу,
    що ледь гучніший
    за квітневу мжичку,
    і кроки в небі
    ранкових самітніх зірок

    цих ловців ракет
    у тенета української #поезії
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14842

    17 квіт. 2022 р.
    Тарас Ріль
    МОРШИНОМ
    гуляв малим містом
    відростивши запитального дзьоба
    і хапаючись за рукави
    чи то насіння з рук
    сонця

    вдивлявся на мікросвіт
    у клітинах переселенців
    інопланетян у стосунках
    з провінцією

    і мене курили сигарети
    викидаючи недопалком на мінне поле
    нових зустрічей
    з ось цими старими людьми

    ми досі не вияснили
    чи вони в бульбашці безпеки
    чи на межі відчаю
    в гидливій пустці

    хай місто й невидимо вказувало
    на безсонні ліхтарі
    що стануть найближчими друзями
    для цих утікачів
    (кому бракує континенту співчуття
    в муркотінні вуличної кішки)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14843

    17 квіт. 2022
    Заболотна Оксана
    Стояли два солдати в черзі...
    Так на роботу поспішала
    До школи провести урок онлайн
    Два голоси у слід спитали:
    - Котра година, тітко. Зачекай!

    Я зупинилась, біля магазину
    Серце вискакувало із грудей.
    Сьогодні в них, я бачу свого сина.
    Який увись полинув журавлем.

    - Мої рідненькі, майже восьма.
    Відповіла, втираючи обличчя від сльози.
    - Я дуже обійняти ,хочу. Можна.
    Мої рідненькі. Хай Господь вас захистить.

    Одна хвилина сонячного ранку.
    Перед очима, все її життя.
    Купила їм по чашці кави.
    Й обід свій непомітно віддала.

    Вона і ще б стояла довго.
    Та поспішала, діток научать.
    Почне урок. Спокійно , скромно.
    Про захисників розповідать...

    Стояли два солдати в черзі
    Дві чашки кави у руках
    І кожен хто там був від серця
    Їх пригощав і обіймав.

    Той ранок був по іншому яснішим
    Напрочуд теплим, добрим , весняним.
    Лишилось трішечки до перемоги.
    Вона сьогодні учням розповість.

    Стояло два солдати в черзі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14917

    17 квіт. 2022
    Валерій
    Відповідь російському солдату.
    Сьогодні вранці прочитав.
    Вірша що  виклав руській "воїн"
    Про те як не забрав життя
    Та "Снисхожденія достоин"

    Я так скажу тобі москаль.
    Ти віршописець слабкуватий.
    Бажаєш розумом блиснуть.
    А в голові суцільна вата.

    Ти вірш запостив в телеграм
    Та сподіваєшся на милість.
    Вважаєш викликать в нас жаль
    Та зрозуміть мотиви вбивець.

    Як зрозуміти весь цей жах
    Що твориться в моїй країні?
    Ти поясни всю суть життя
    Кожній згвалтованій дитині.

    Не викликав тут почуття
    Твій вірш з глибокою мораллю
    Не видно в ньому каяття
    А лише визг суіцидальний.

    Тому візьми свій винторез
    Зсунь собі поглибше в рота
    Це є єдиний інтерес
    Чому пишу тобі мразота.

    Ми палим вас по всіх фронтах
    Військо твоє уже програло.
    Ми світло, воля, ми життя.
    Ти те що всіх нас об'єднало.

    Так шо сиди в своїм гавні
    Та користуйся кожной миттю
    Щоб зрозуміть - твоє життя
    Не варто дирки у кориті.

    Мораль мого вірша проста.
    Ти нам тут мізг не перетряхуй
    Тому - до рота вінторез...
    А далі знаєш. Йди ти на х...й.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14919

    17 квіт. 2022
    Ірина
    "Якщо не був ти в Україні..." або   "Країна душі"
    1
    Якщо не був ти в Україні
    Не уявляєш, що то є
    Тут місце світлу, а не тіні
    Це храм, що віру надає!
    2
    Це там, де слово не блокують
    Це там, де правду не псують
    Де фейки будь-які руйнують
    Де силу волі визнають!
    3
    Там мир цінують й добрі вчинки
    На все це ворог зазіхнув
    В нас воїн кожен, навіть жінка
    Але це пізно він збагнув!
    4
    Народ рішучий та незламний
    Козацький драйв – то вищий клас
    І гумор всім нам притаманний
    Рятує навіть в скрутний час!
    5
    К нам зло полізло в усі боки
    Але той кат і не гадав
    Що він зробив сакральні кроки
    Народ назавжди поєднав!
    6
    В нас навіть трактор – то «велика сила»
    Шальні птахи – в атаці «диво-зброя»
    А бабця з пиріжками – така ж «мила»
    Що вже у пеклі ті супер-герої!
    7
    Ми голіруч беремо отих орків!
    І хоч під кулями – ми сіємо поля!
    Ми з вірою в душі – на сто відсотків!
    Вся Уукраїна рідна – то наша земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14921

    17 квіт. 2022
    Марія Возна
    Віра...
    Вірю в тебе Рідна, Вірю в ЗСУ
    Вірю, що розквітнеш, моя Україна
    Вірю в нашу спільну боротьбу.

    За лани широкополі, за Дніпро, за кручі
    За наш нескорений народ
    За синє небо, за серця жагучі

    За моря чорну глибину,
    за сильних, вільних, незалежних
    за гір карпатських висоту

    Вірю звільнишся з мордорських оков
    Бо з нами Матінки покров

    Вірю в тебе Рідна, Вірю в ЗСУ
    Вірю в нашу спільну боротьбу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14922

    17 квіт. 2022
    Лариса Чудовська
    Не заснути...
    Росія спустилася в темряву ночі...
    Всі вуха закрили, заплющили очі,
    Не вірять у злочин, і втратили розум,
    В полоні жорстокості, звірств і психозу!

    Зруйновані села, скалічені душі,
    А ви, росіяни, сліпі і байдужі!
    Що скажете ви як спитають онуки,
    Чому у крові ваше серце і руки?

    Із сну літаргичного вийдете скоро,
    І взором тверезим побачите сором!
    І вам не дозволять заснути віднині
    Обличчя загиблих дітей в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14923

    17 квіт. 2022
    Анна
    Перемога за нами!
    Сонечко ясно так сяє,
    Підсніжник показав вже себе,
    Про вЕсну й птахи сповіщають
    Земле рідна, ми любим, тебе!

    Ти будеш квітуча й  багата,
    Сміх дитячий лунатиме тут!
    Дух незламний від діда до тата
    В руки ворога тебе не здадуть!

    Ти сильна й прекрасна країна
    Ми з тобою, єднаймось усі!
    Не поставиш нас на коліна,
    Ми незламні, ми вірні собі!

    Для нас це час вчитись любити
    Розкривати всім серце своє
    Будьте добром, несіть своє Світло
    Перемога за нами, вона в генах живе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14924

    17 квіт. 2022
    Анна
    Любов'ю здолаємо лютість
    Як ніколи дитя обіймаю,
    Побачу й завтра тебе!
    До серця свогО притуляю
    Вірю в майбутнє твоє!

    Не знищиш нашу країну,
    Не знищиш наших дітей!
    Ти сам підеш в домовину
    За горе наших сімей!

    Сьогодні ми сила могутня,
    Об'єднані разом в одне!
    Любов'ю здолаємо лютість
    Мир скоро в нас заживе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14925

    17 квіт. 2022
    Людмила Баглай
     ЗАКРИЙТЕ НЕБО
    Закрийте небо ! Вас благаєм !
    В молитві руки  складаєм !
    Невже ще доказів бракує ?
    Ніхто життя вже не цінує!
    В нас гинуть діти і жінки ,
    І дикі звірства скоєні ! Гвалтують навіть й немовлят !
    І все перетворюють на ад !!!
     Касетні і фосфорні бомби ,
     Ракети в міста  влучають !
    Життя з землею рівняють!
    Святого нічого не мають!!!
    Весь світ вас  щоднини благає,
    На рішення ваше чекає !!!
    А кляту ненависну русню
    Ми й самі перебємо усю !!!
    06.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14926

    17 квіт. 2022
    Тетяна Жила
    Щоб тобі не казали, не здавайся
    Щоб тобі не казали, не здавайся
    Щоб тобі не кричали, не зламайся.
    Ти пам'ятай хто ти є
    Де ти виріс.
    В тобі тече кров
    Тих самих славетних козаків
    І якщо колись покине тебе віра
    Згадай, що ти не один
    Ти з нацією, а наша нація
    Це велика сила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14927

    17 квіт. 2022
    Сергей Симонов
    Страна в огне...
    Страна в огне...
    Без тебя, очень холодно мне
    Не успел я, увидеть тебя
    Ведь у нас, наступила война

    В которой, мы победим
    И может, ты вспомнишь
    Но я слово сдержал,
    И первой тебе позвонил

    Знаю, снова наступит весна
    И победой завершится война
    И меня не сломает она,
    Лишь бы снова увидеть тебя...

    Без тебя, очень холодно мне
    Не успел я, увидеть тебя
    Ведь у нас, наступила война

    В которой, мы победим
    И может, ты вспомнишь
    Но я слово сдержал,
    И первой тебе позвонил

    Знаю, снова наступит весна
    И победой завершится война
    И меня не сломает она,
    Лишь бы снова увидеть тебя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14928

    17 квіт. 2022
    Артур
    "Мирне небо нового світанку"
    Ми розплющили очі від того,
    що небо перестало бути тихим.
    Нажаль нас привела дорога,
    коли в дім приходить лихо.

    Вороги принесли зиму
    лютий місяць став справді лютим.
    Ми прокинулись від вибухів та диму:
    голодують, гинуть мирні люди.

    Вулиці втомлено й тихо мовчать
    людей стає менше, і ти знаєш,
    незвично.
    Сирени безжалісно й дико кричать,
    та це мелодійно і так поетично.

    Токсичні новини врізаються в дні,
    важко заснути та день розпочати.
    Хочеш перед всім розібратись в собі,
    та сил вистачає лиш на те, щоб мовчати.

    Постійно в напрузі, постійно зі страхом,
    ти дивишся звірові злісно у пащу.
    Споглядаєш за Сходом та з болем і жахом,
    але знаєш, що перемога,
    зробить світ трішки кращим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14929

    17 квіт. 2022
    Елена Харьковчанка / Елена Лазарева (Козлова)
    Дневник войны в стихах "Верю, надеюсь и жду!" (продолжение)
    "47-й день войны"
    11.04.2022
    Сегодня ночью было очень туго -
    Стреляли и гремели без конца.
    Наутро, подгоняя паникой друг друга,
    Забрали всех своих - собаку, дочку, мам, отца.
    Оставили соседей, дом, работу,
    Поехали родню мы навестить
    В ближайшую от дома область.
    Немного подождём, когда у нас на Салтовке
    спокойней можно будет жить.
    В дороге небо серое над нами,
    И барабанит дождик по стеклу.
    Не видно, Слава Богу, здесь войны ни грамма,
    Уже скучать по дому скоро я начну...
    Концерты музкомедии в метро -
    Заманчивое было предложение...
    Полтавщина встречает только лишь дождём -
    И в этом мы находим утешение!

    * * *

    "48-й день войны"
    12.04.2022
    Вчера был понедельник - день тяжёлый,
    Сегодня мы в гостях второй уж день подряд.
    Здесь дети тоже, как у нас, сейчас не ходят в школу,
    Слышны сирены, но, спасибо, не бомбят!
    Пока писала стих, ракета прилетела,
    Был слышен взрыв иль два после прилёта,
    12 апреля - когда-то в космос полетели,
    А Харьков наш сегодня снова били с самолёта...
    От этих новостей день ото дня не легче,
    Так хочется забыть все эти звуки навсегда!
    И нет нигде в стране спокойствия, поверьте,
    И снова жизнь зависла, неизвестно, до когда...
    На сердце мрачно, на душе печально,
    Но мы не унываем, нам нельзя!
    Родной наш город, очень мы скучаем,
    Поддержки ждут родные и друзья...

    * * *

    "49-й день войны"
    13.04.2022
    Давно вышли из зоны комфорта,
    И погода совсем не греет...
    Ходим, дышим, живём, как зомби,
    И всё меньше осталось веры...
    Где же брать нам силы стоять,
    Когда город расстрелян опять?
    А так хочется просто жить,
    Зреть, мудреть и детей растить.
    Ранят в сердце нас каждый день,
    И молиться нам всем не лень!
    Стой, наш город Харьков, держись,
    Мы тебе посвящаем всю жизнь!

    * * *

    "50-й день войны"
     14.04.2022
    Сегодня день рождения у нескольких друзей -
    У самых удивительных, искренних людей!
    Я всех вас поздравляю и крепко обнимаю,
    Желаю вдохновения и творческих идей!
    Алина, Аня, Таня, сегодня праздник ваш!
    Держитесь, жизнь прекрасна,
    Привет ловите наш!
    На улице теплеет, а на душе всё лёд,
    И вишня с абрикосой на улице цветёт...
    Пора б остановиться и прекратить войну,
    Когда же всё закончится, я снова не пойму?..

    * * *

    "51-й день войны"
    15.04.2022
    Если бы знать, сколько терпеть,
    Мы бы ещё потерпели...
    Не хочется больше играть и петь,
    В новостях сплошные потери...
    Хоть и сидим в безопасности здесь,
    Вырвали с корнем, и вянем теперь....
    Спасибо, что дождь немного полил -
    Приезжих людей он оживил!
    "Важнее мира нет ничего!" -
    Скажут вам даже дети.
    Нам нужен МИР в душе, в семье
    И мир на всём белом свете!

    * * *

    "52-й день войны"
    16.04.2022
    Сегодня в церковь мы ходили,
    За мир, за жизни помолились,
    Вербы немного освятили
    И по дороге поделились,
    Порадовали старичка -
    Три веточки мы подарили.
    Ожили сердце и душа -
    Верба прибавила нам силы!
    Одно смущает: я не знаю,
    Здесь сколько быть ещё придётся,
    Но верю и не унываю,
    И свет божественный прольётся!

    * * *
    "53-й день войны"
    17.04.2022
    Вербное воскресенье -
    Церковный праздник, ни с чем не сравним:
    Учит Иисус нас смирению,
    На ослике входит в Иерусалим...
    Ему устилали дорогу
    Пальмовыми ветвями,
    А ровно через неделю
    Эти же люди его распяли...
    Давайте будем честнее,
    Без лицемерия и лжи,
    Искреннее и добрее -
    Во спасение своей души!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14930

    17 квіт. 2022
    Людмила Баглай
    ОКУПАНТУ
    Розбита душа,
    спльондроване тіло...
    І біль невимовний  у тілі пече...
    За що і чому із ними
    так чиниш ?!
    Бо серця нема,
    І душі мабуть теж!!
    Ти на мить уяви , що це твоє дитя,
    Матір, бабуся , сестра , може донька !!!
    Це їх ти гвалтуєш , чиниш наругу!
    То ж подумай ... , що б відчула вона !!!
     А і ще ...ти подумай ... добре подумай,
    Що скажеш дітям своїм ти малим ,
    Коли тебе запитають ,
    що робив
    На Україні та на нашій землі ?!
    А може їм ти правду розкажеш усю ?
    Як із дітьми ,  жінками ти воював?!
    Як усіх гвалтував та безжально вбивав?!
    Бо загрозою їх ти усіх повважав?!
    Бо боявся  ти України  синів ?!
    Стати з ними до  чесного бою ?!
    Боявся Бандеру , просто народу ?!
    Та насправді ти був не воїн , а кат !!!
    Так боровся ти з мирним народом !!!
    То ж тактика скажеш була така,
    Знущатись, вбивати цивільних людей ,
    Жінок, немовлят,  стариків та дітей !
    За це вам медалі давати почали?!
    Це так воювати  вас там навчали?!
    Говорити до тебе сенсу  нема !
    Бо ви  всі НЕ люди , а просто орда !!!
    Та до вас і так нічого не дійде ,
    ...Може з часом...майбутнє покаже...
    Тоді кулю в себе випустиш сам,
    Якщо усвідомиш , як ти воював !!!
    16.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14931

    17 квіт. 2022
    Лариса Чудовська
    Не заснути...
    Росія спустилася в темряву ночі...
    Всі вуха закрили, заплющили очі,
    Не вірять у злочин, і втратили розум,
    В полоні жорстокості, звірств і психозу!

    Зруйновані села, скалічені душі!
    А ви, росіяни, сліпі і байдужі!
    Що скажете ви як спитають онуки,
    Чому у крові ваше серце і руки?

    Із сну літаргичного вийдете скоро,
    І оком тверезим побачите сором!
    І вам не дозволять заснути віднині
    Обличчя загиблих дітей в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14932

    17 квіт. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    Цвітіння абрикосів нагадує, що зараз все ж таки квітень,
    Що в цім світі продовжується життя, що підростають діти,
    Що попри похмуру погоду, між нами залишається світло,
    Що ми всі тримаємося, попри ракетні удари та пориви вітру.

    Ця весна швидкоплинна, тож треба ловити можливість —
    Грітись від вранішнього сонця, радіти несподіваній зливі,
    Помічати посмішки дітей, зберігати обійми рідних щасливі —
    Так дерева беруть від весни все, щоб були абрикоси чи сливи.

    Ця війна тимчасова і врешті ,колись стихнуть усі гармати,
    Колись над нами замість птахів  перестануть ракети літати,
    Перестануть, врешті, на фронті гинути наші солдати,
    Ми будемо жити і для перемоги нам всім необхідно триматись.

    Ця весна не обирала, насправді, якою їй для нас бути —
    Вона наповнює солодким повітрям свободи наші груди,
    Вона огортає нас надією, очищує наші серця від бруду,
    Але такою особливою її роблять наші дивовижні люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14933

    17 квіт. 2022
    Ангеліна
    Одинадцятикласники
    11-й клас це чудова пора,
    Тільки ЗНО всіх за нерви трима.
    Кожну середу ми танець на останній дзвоник тренували,
    Але російські військові усі плани зіпсували.
    Усі зранку вставати не хотіли,
    Але о 5 ранку вже ракети гупотіли.
    Ми плакали та не розуміли:
    «Невже ці люди вкрай вже знахабніли?»
    Когось позбавили будинку,
    Та мерщій просили зібрати торбинку.
    Ми це роками не для того будували,
    Щоб москалі за пару днів забрали.
    Ми - українці мужній народ,
    У 2014 саме ми зробили переворот.
    Якщо вони подумали: «здадуться»
    Ми знаємо що навіть не спасуться.
    У нас є мрії, які їм не здолати,
    А вони хотіли нас швидко налякати.
    Ні, любі, ми не боїмось
    І перемоги дочекаємось.
    Одинадцятому класу ще випускний справляти,
    А потім в університет вступати.
    Ми ще у школу хочем повернутися,
    До наших вчителів так ніжно пригорнутися.
    Ми навіть готові німецьку вчити,
    І на упк на 1 урок ходити.
    Важкі часи на нашу долю впали,
    Але наш народ і не таке здолає.
    Диктатори завжди закінчують жахливо,
    Бо живуть без честі і брехливо.
    А Україна буде процвітати
    Та нові перешкоди як насіння долати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14934

    17 квіт. 2022
    В. Джавелін
    Лист путіну...
    Путіну - пахану, по нашому - Івану,
    Козаки писали лист, його називали:
    «Гаспида внук»,  хвіст смердючий,
    Слова гатили, ціпом молотили,
    Прямо в пиху, аж до здиху…,
    Минаючи лайк, вулиць вподобайку,
    Щоб гарчав, мов пес в фуфайку,
    «Шпандьорити - лупити, в лайні топити!
    За війну, що нам приніс - прямо в ніс!»
    В хвіст та в гриву і на диво:
    «По голові - корба , тобі торба!»,
    Палю в дупу й покрутити,
    І питаннячко закрити…
    Ти ж в «курсах», зчекались всі !
    Станцювали б гопака, і…пока,
    І на тілі дрона - прямо до кобзона,
    «Різницька собака, кобиляча срака!»
    Голотва, то, шле  привіт - головою у живіт!
    По іншому не буде, образ не забудем!
    За Крим і Донбас, отримай від нас…,
    Козаки листа писали і гукали:
    «Землею і водою будем битися з тобою»
    У нас ніч, як день, кремлівський пень,
    Вже пізній час, поцілуй ось куди нас!

    1676 / 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14935

    17 квіт. 2022
    Таран Альона
    Болючий сценарій
    Мамо, мені скоро сім,
    А я сижу чогось тут, у підвалі,
    Ти читала мені казки,
    А на вулиці щось підірвали.

    Я відчув страшенну біль,
    Мамо, пробач що почав я кричати.
    Ти ж читала мені казки…
    Там де можна ж було на дворі гуляти.

    Ти читала мені про принцес,
    Що принцом я маю бути.
    Мамо, але не буває принцес,
    І цю біль як «війна» маю я проковтнути.

    Хотів би я захищати тебе , себе і вкраїну
    І людей залишившихсь без стін,
    І матір, яка кричала вслід сину
    Щоб не ішов на той страшний бій.

    Мамо, може це страшний сон?
    Може мій пальчик на місці?
    Ми переживем це разом,
    І з татом колись будем вмісці…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14936

    17 квіт. 2022
    Інна Руснак
    Без назви
    Як справи? Тримаюся! Йде війна! П’ятдесятий день…
    Сьогодні летіли снаряди в Олександрію.
    Так, туди, де живуть наші родичі. Їхня мішень?
    Аеродром. Ракетні удари. На жаль, без надії…

    Злякалася, що загорілася днями Москва?
    Збирала валізи, Бандеру кляла, через якого розруха?
    Столиця твоя ще стоїть, а шкода.
    То русскій ваєнний карабль показував напрямок руху.

    Питаєш, як мій чоловік? Яка лінія фронту? Так?
    А знаєш, твій зять їде нас ґвалтувати, вбивати?..
    Життя, сестро, дивне… Ти повернула б усе навспак?
    Знову зреклася б своєї країни, щоб паспорт російський мати?

    Власне, мовчи! Не кажи ані слова, бо мова твоя – гидка!
    Язик то убивць, мародерів, тиранів, ґвалтівників.
    Так, я – українка, бандерівка! Ти нею також колись була,
    Та народилася вдруге, вже зі свідомістю тих упирів.

    Ні, на закордон не втікаю, своїх не залишу! Павло на війні!
    Знаєш, а він посивів, як перші ракети поцілили в Київ.
    Тоді одягнув камуфляж, узяв автомат і сказав мені:
    «Все буде добре! Це ж наша земля від Рубіжного й до Коломиї!»

    Знаєш, Марґо у чотири говорить уже про смерть
    І задихається плачучи, як умикається вкотре сирена.
    Знаєш, не в тебе – у нас тут життя пішло шкереберть,
    Вся Україна – суцільна руїна, кривава арена.

    В тебе дочка? Діють санкції? Криза? І в нас діти теж
    Моляться Господу, щоб врятував їх від орків, міряють темні підвали.
    Ти й гадки не маєш, як це, коли поруч з смертю живеш
    Поза крихкою стіною, де закатовані трупи сьогодні збирали…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14940

    17 квіт. 2022
    Arcadiyevich Oleksii
    Просто неба кохай і люби
    Не питатиму, що було вчора,
    Просто неба тебе обійму.
    Ніч безкрая, кохання - безодня...
    Не питай, чом тебе я люблю...

    Про сто ніжних ночей дме нам вітер,
    Про світанки, про дні, вечори...
    Не питай, де те сонце, що може так гріти...
    Просто неба мене обійми.

    Не питай, про тривоги, про біль, про нещастя...
    Скоро скінчиться клята війна...
    Чуєш, люба, зозуля кує, - скільки щастя?
    Ти не будеш, кохана, одна...

    Про сто ніжних ночей дме нам вітер,
    Про світанки, про дні, вечори...
    Не питай, де те сонце, що може так гріти...
    Просто неба кохай і люби...
    17.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14941

    17 квіт. 2022
    Андрій Мрига
    Я бачив війну
    Війну я бачив лише у кінострічках,
    Ніколи не думав, що вона мене торкнеться.
    Я навіть подумати не міг у думках,
    Що наше життя з таким стикнеться.

    Війну я бачив лише у сторінках
    У підручниках з світової історії
    Зараз пишу, а на моїй скроні…
    Сльози, від «руської мирної» зброї.

    Війну я бачу, на жаль, вже на очах
    І відчуваю, як мати чекає свого сина
    Я бажаю усім в світі батькам.
    Бачити в живих свою дитину.

    Війну я відчуваю на губах,
    Як прощаєшся з коханою на невідомість
    Я герой не тільки на словах
    Але надіюсь прокинеться в «людей» совість
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14954

    17 квіт. 2022
    Галина Сливка
    Лазарю
    Лазарю, друже, виходь із могильної тьми!
    Вибрав життя - відкидай все віджиле під ноги!
    Землю вкраїнську століттями сіяв кістьми
    Лютий москаль, щоб засохло зерно Перемоги.

    Лазарю, сІм'я оте водночас проросло
    В душах народу, що вперто воює за волю,
    Духом вогненним осилює скверну і зло,
    Щоб усміхнулась у пісні оспівана доля.

    Лазарю, їду ослятком у Єрусалим,
    Люди розквітле зело простеляють під ноги.
    Он Маріупіль в обіймах трима херувим,
    Слово вкраїнське тече за Дніпрові пороги.

    Лазарю, чуєш? І Харків говорить, й Херсон:
    "Ми - Україна!" Воістину так воно й буде!
    Тужить лоза за потугою спалених крон,
    Воїнство світле настирливо гонить приблуду.

    Лазарю, жити розкуто даровано вам
    Правом дітей. І не згасне до Бога молитва!
    Стяг синьо-жовтий змінив Україну на храм.
    В нім Перемога у плоть одягається в битві!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14956

    17 квіт. 2022
    Євген Орлов
    ЩО СТРАШНІШЕ ЧИМ ВІЙНА
    Що є страшніше, чим війна?
    Проллється ще немало крові,
    Бо Україна в нас одна,
    А в ворогів, нема любові.

    Ненависть тільки в нього є,
    Вбивати хоче, руйнувати,
    І робить діло він своє,
    Ні, він не буде панувати.

    Ще в наших жилах сила є,
    Бо українці ми є з вами,
    Ми разом бережем своє,
    І віримо, Бог разом з нами.

    Не налякати страхом нас,
    Ні зброєю, не хитрим планом,
    Ми знаєм, прийде славний час,
    Для перемоги над тираном.

    І поки є ще ми в строю,
    Б'ємо ми ворогів нещадно,
    Тримаєм зброю ми свою,
    І часто так буває складно.

    Та все ж нам вистачає сил,
    Ми збережемо Україну,
    Зітремо ворога на пил,
    Захистимо свою країну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14957

    17 квіт. 2022
    Анна Павловська
    Ракета пролетела
    Ракета пролетела близко,
    Зловещий издавая звук.
    А в это время мать с сынишкой,
    прижавшись пели песню вслух.
    И дочка быстро прибежала,
    в глазах читался сильный страх.
    Ты в безопасности, - сказала мама,
    - Я рядом, не пугайся так.

    А где-то на другом конце страны
    Старушка одиноко дома плачет.
    Нет весточки от сына и его жены,
    Бомбили Мариуполь...нету связи...

    А кто-то уже месяц без еды, без электричества и связи.
    И только вера в лучшее помогает мыслям выбраться из грязи.

    Как будто кто-то снял кино про апокалипсис.
    Но это не фантастика, а хроники реальности.

    И кажется, что горю конца и края нет.
    Но всё же мы запишем в сценарий ХЕППИ ЭНД!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14958

    17 квіт. 2022
    Ольга Тарасова
    Перекинутий Всесвіт
    Ми не знаєм, яка нині дата,
    Дні рахуємо днями війни.
    Ми всі разом! Нас дуже багато!
    З нами Бог і надія весни.

    Серце рветься від гніву і люті
    За зруйновані села й міста.
    Всі народи сьогодні прикуті
    До країни, де правда свята.

    Наша армія, мова і віра
    Світять нам в непроникній імлі.
    Молитвами уславимо щиро
    Перемогу добра на Землі!

    І думок пульсуватиме стрекіт
    Серед тих молитов при свічах,
    Як тремтів перекинутий Всесвіт
    У сирітських дитячих очах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14959

    17 квіт. 2022
    Ольга Тарасова
    ZЕRО
    Zона zомбі, zольдатен zеро!
    В ваших мізках без перенапруження
    Неосвастику креслить перо.
    Ви навіки у zоні відчуження!
    Помрете у вогні, чи від куль,
    Драпаючи до рашки наввипередки.
    Ви – ніхто! Вас тут множать на нуль!
    Будьте прокляті, путінські виродки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/14961

    17 квіт. 2022
    Оля
    Я вірю в силу України
    Я вірю в силу України
    І мене гордість розпира
    В усьому світі-ми єдині
    Хто не боїться путіна-х@ла

    І не люблю я матюків намисто,-
    Творить культурно, витонченно-так!
    Але ж не хватить добрих слів рашистам
    Щоб донести жахіття мразі, страх.

    Ви бійтеся, москальськая гидота,
    Бо ви святую землю потовкли
    Своїм приходом у наші ворота
    Ви вдерлися , проклятії скоти!

    Не ждіть пощади! Прощення не буде!
    Ви згинете з священної землі!
    А ми в єднанні зі своїм народом-
    Ми сильні разом! Сильні назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15056

    18 квіт. 2022 р.
    Білоозерянська Чайка
    У XXI сторіччі…
    У XXI сторіччі
    Ми досягли всього сповна:
    У космос линемо велично,
    Дісталися морського дна.

    Диктатору ж цього замало:
    До неба ангели летять…
    Війну криваву розв’язала
    Найкровожерливіша рать.

    Забула заповіді Божі:
    «Живи по правді й не вбивай!»
    Прийшли до нас часи тривожні,
    Закрила хмара небокрай.

    Сльозами Україна сходить,
    Грабіжник рве, зжирає плоть.
    Повстали проти зла народи –
    З усіх країн і всіх широт.

    Хороше згинути не може!
    Весна поверне на добро –
    Щодня іде зі словом Божим
    На захист рідного народ.

    Крізь горе, біль та руйнування
    Гартується незламний  дух.
    І прийде день війни останній –
    Розсіє темряву й біду.

    Козацьку міць, як щит одвічний,
    Тарасова ростить земля.
    У XXI сторіччі
    Солдат рятує немовля…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15181

    18 квіт. 2022 р.
    Білоозерянська Чайка
    У тилу
    Пора гаряча нині на селі –
    Нарешті, дочекалися погоди!
    Під вибухами батько садить хліб,
    А мати – обробляє огорода.

    На Україні лежнів бо нема –
    Живуть тут працелюбні, добрі люди.
     Їх син в бою тримає автомат,
    Вони – в тилу.. то ж голоду не буде.

    До неба батько голову задер:
    Відпочиває… бо дістався краю.
    За воїна – в молитві кожен день:
    Хай Божий щит кровинку захищає.

    Старенька мати витирає піт,
    Сльоза та втома застилають очі:
    «Спасибі, Боже, за весну тобі!
    Уклінно дякую, що бережеш синочка.»

    До Перемоги будемо іти –
    Підтримаємо працею солдата.
    І доки є такий невтомний тил,
    Відважних та звитяжних – не здолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15182

    18 квіт. 2022 р.
    Любов Филенко
    Ответы
    ,,Спросите вы у тишины,
    хотят ли русские войны”.
    (из песни советских времён)

    Нет в Украине тишины:
    исчезла в грохоте войны.
    ,,Миролюбивый русский брат”
    нам уготовил сущий ад.
    И ,,Миру — мир!” — призыв святой —
    под грязной путинской пятой.

    Отвечу вместо тишины:
    —,,Не может варвар без войны.

    Вранья и злобы — круговерть,
    ракеты, бомбы, танки…Смерть!
    Таков преступный ,,русский мир”.
    В нём Путин — царь убийц, вампир.
    Россия — хищник, оккупант.
    Кремль — вор, бесправия гарант.

    Вся Украина, весь народ —
    В борьбе за жизнь, права свобод.

    Сплочённость, дух, напор борцов,
    отвага, мужество бойцов
    и сила светлая молитв,
    и каждый шаг священных битв,
    поддержка, помочь разных стран —
    всё, чтоб разбить безумный план
    войнолюбивого Кремля.
    Вздохнёт любимая земля.
    Не вечна адская година.
    Свободной будет Украина.
    Стяг ,,Миру—мир!” над всей Землёй
    взовьёт победно наш герой.

    Мать встретит сына, встретит дочь.
    И станет тихой-тихой ночь,
    и слышным голос тишины,
    нам возвращённой тишины:
    ,,Спокойной ночи. Нет войны.”
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15183

    18 квіт. 2022 р.
    Олена Пашук (Кицан)
    Без назви
    світ розмокає довкола, мов свіжий хліб.
    села пускають коріння в могили предків.
    здіймається нервом дим із карпатських колиб,
    на горах картаті веретки.

    ми були тут не раз, щоб себе віднайти,
    поміж скель, де паруються ріки.
    а тепер під ногами стежки, як дроти,
    хати-вдови вагітні криком.

    перебиті дерева лягли тут кістьми,
    а вітри позбивались у зграю.
    чи то слів вже нема, чи то світ вже німий,
    гори – бранці то пекла, то раю.

    ми повернемось ще, наші речі і сни
    залишились у бтьківськім домі.
    але й досі гримить... свіжий попіл весни
    насипається Богу за комір.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15184

    18 квіт. 2022 р.
    Вікторія Дворецька
    Без назви
    Життя, поставлене на паузу.
    Тримайся міцно. Хоч за галузочку.
    Вдягни цю блузочку. Послухай музичку.
    Не плач. Не бійся. Не спіши.

    Весна іде, їй до всього байдуже.
    Пташки співають. І світить сонечко.
    Загляне щастячко в чиєсь віконечко...
    А ти не плач. Зберися і біжи.

    Життя завмерло, затяглася пауза.
    Я сплю. В тривозі. Вибухів не чуючи.
    Живу, не мріючи і не плануючи.
    Я плачу. Завмираю. І мовчу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15185

    18 квіт. 2022 р.
    Топольницька Наталія
    Тримаю міцно в пальцях писачок...
    Тримаю міцно в пальцях писачок...
    Виводжу воском я листочок дуба...
    Малюю я наївних пташечок...
    І молюсь за прибуток....щоб не згуба...
    На курячім яєчку я кодую шлях !
    Шлях рідного народу до добра й до світла!
    Нехай працює писачок в усіх хатах!
    Щоб на Великдень Перемога квітла!
    Ще роблю драпанки, які гартують дух.
    І гострячком я висікаю долю!
    Живуть в тарелі сламенки, що дядько їм- дідух!
    І крапанки чарують нас веселою юрбою!
    Оздоблене яєчко, вічності ти знак!
    Забути не даєш з якого ми є роду!
    Віками так було і завжди буде так!
    Виводить писачок шляхи свого народу!
    Виводить взори юності рука ...
    Виводять всім сімейством...Творять наодинці...
    Ще й роблять із соломи павука!
    Несуть світам посил: " Ми - справжні українці!"
    Нехай ще сотні літ живе у сотах  мед!
    Й лягають на яєчка лінії воскові!
    Хай знаки закодовані летять до всіх планет!
    Все буде Україна! Й символи святкові!

    Сламенки-великодні яєчка, на котрих візерунки викладаються наклеюванням соломки.
    #Все_буде_Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15186

    18 квіт. 2022 р.
    Цыбина Зоя
    Наш Харків
    Наш Харків – рідне любе місто,
    Сьогодні плачемо з журбою –
    Ти був прекрасним, світлим, чистим…
    Що ворог скоїв із тобою?!

    Він шле на тебе бомби, смерчі,
    Гатить ракетами і «градом»
    Твоєї, Харків, хоче смерті…
    Не дочекаєтеся, гади!

    Поранений мій рідний Харків.
    Стоять пошкоджені, в руїнах
    Твої будинки, храми, парки -
    Це біль всієї України!

    Та не скориться вражим ордам,
    Не стане Харків на коліна,
    Залишиться свободним, гордим
    Містом-Героєм України!

    Тримайся, Харків, любий, рідний!
    Сюди не прийде кат рашистський,
    Захистимо тебе ми  г і д н о,
    Знов будеш ти квітучим містом!

    Слава Україні та нашим ЗСУ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15187

    18 квіт. 2022 р.
    Крістіна
    Мамо...
    Мамо, привіт. Я здорова,
    І вийшла уже з укриття.
    У небі райдуга кольорова,
    Я продовжу далі життя.

    Твоя доня плаче щоночі.
    У раю ви зустрілися з татом?
    Знов витираю заплакані очі.
    Ми сумуємо за вами з братом.

    Сонце яскраво палає,
    Сьогодні бачила ключ із птахів.
    Сергійко пісню співає,
    Більш немає в дворі дітлахів.

    Ми проживемо, я обіцяю,
    І витримаєм все від життя,
    І збудуємо ще свого раю,
    Уже не повернемося в укриття.

    Усіх москалів поховаєм
    У землю холодну, кам'яну.
    І більше про них не згадаєм.
    За тебе їх усіх прокляну.

    Як же тяжко мені, як важко,
    Без тебе ночами не сплю.
    Не співай мені більше пташко…
    Мамо, прокинься, молю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15188

    18 квіт. 2022 р.
    Маріанна
    Тривога
    Падають з неба
    Уламки життів
    Так далеких.
    Палають пожежами
    Мрії великі й малі
    І згорають в руїнах.
    А небо таке недосяжне й глухе,
    Наче справді запрагнуло тиші
    Важкої  безмежної.
    Тиша та сповнена
    Слів недоказаних,
    Сліз всіх обірваних
    Гулом тривог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15189

    18 квіт. 2022 р.
    Андріїшина Тетяна
    Я плачу ..
    Я плачу за людей, яких не знаю ,
    Яких ніколи я не бачила в житті.
    Про  біль, який в душі ніколи не згасає
    І серце обпікає уночі.
    Я плачу за жінок, які тікають,
    Залишивши домівки навмання.
    Чи вернуть знов? Вони самі не знають!
    Спустошені, зневірені життям.
    Я плачу за дітей, які вмирають,
    Малят, які не бачили життя.
    Чому вони малі, а вже страждають,
    Не винні душі милих янголят.
    Я плачу за солдат, яких не знаю
    І молю Бога за здоров'я їх щодня:
    За відданість й любов до Батьківщини,
    За віру у щасливе майбуття.
    Я плачу за тварин, яких лишають!
    В спустошених очах горить життя.
    Вони бажають жити. Я це знаю!
    Не розуміють, що таке "війна"!
    Я плачу за людей, що полишають
    Свої домівки й їдуть у світи.
    Я впевнена, що все буде чудово,
    І повернуться вони знов сюди.
    Я плачу за країну, що страждає:
    Від рук нападників, від ворогів, катів.
    Я вірю, що нам Бог допомагає
    І запанує мир на всій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15190

    18 квіт. 2022 р.
    Татіана Комарова
    Синові
    Христос загинув та воскрес
    А ти мій сину чи воскреснеш?
    Чому розстріляний твій хрест?
    Ти мерзнеш…

    Готую знов імбирний чай
    Та бачу кров твою і плачу
    Зігріти вже не зможу дай
    Хоча б востаннє я побачу

    Розіп'ятий спить кулемет
    І ти лежиш чомсь сам без мене
    Намріяла що ти щасливий….
    Мед додаю… все як ти любиш

    Очей твоїх безмежну даль
    Пройти лиш подумки я зможу
    І завдяки тобі ми переможем
    Бо ти герой мій сину…отже

    Воскреснеш ти і в пам'яті у всіх
    Залишиться твій слід в твоїй країні
    Мій рідний сину боле мій навік
    Загинув ти за Славу України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15191

    18 квіт. 2022 р.
    Інна
    Українська лічилочка
    Чорнобаївка один -
    Із кацапів іде дим!
    Чорнобаївка вже два-
    Гвинтокрилів в них нема!
    Чорнобаївочка три -
    Лежить москаль без голови!
    Чорнобаївка чотири -
    Знову ми русню вшмалили!
    Чорнобаївка вже й п ять -
    Нумо далі рахувать ;)
    Чорнобаївочка шість -
    Знов черв ячок рашистів їсть!
    Я чую в Чорнобаї сім -
    Тяжкої смерті оркам всім!
    Чорнобаївка вже вісім -
    Сміються навіть птахи в лісі!
    І знову в Чорнобаї дев ять -
    Так славно москалі горять!
    В новинах кажуть:
    -Вже вдесяте!
    Ну,може,їх хоч прикопати?
    Одинадцять - вже  не дивує,
    Всі бачать,мізків їм бракує.
    Вже в Чорнобаївці дванадцять -
    "Усьо по плану!нє бояца!"
    Втринадцяте,як зомбі йдуть,
    Їм Чорнобай - остання путь!
    А тут відразу чотирнадцять -
    Горіли точно,як в тринадцять;)
    І ось дійшли ми до п ятнадцять,
    (Вже тяжко риму підібрати),
    Хоч техніку лишіть при вході,
    Як в Чорнобай йдете вмирати!
    А вчора каже Арестович:
    -Вшіснадцяте ми їх зробили!
    Збирає Чорнобай кацапів,
    Щоб ми війну цю закінчили!
                            Далі буде...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15192

    18 квіт. 2022 р.
    Денис Зіняк
    Без назви
    Оранжевый закат на побережье,
    Ласкает слух манящий шелест волн.
    Вдали огни родного зарубежья,
    Все растворится, как пред утром сон...

    Стою хмельной и сладостно усталый,
    К тебе запретами дороги заросли.
    Сегодня над тобой орел двуглавый,
    Ах, Крым «не наш», тебя у нас отжали...

    ***
    А как хотели вы?
    Крым, только звуком - род мужской.
    Характер у него тяжелый.
    За множество веков,
    Сменил он множество хозяевов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15194

    18 квіт. 2022 р.
    Лера Шварц
    Українцям
    Небо синє-
    Маємо бути сильні,
    Щоб колосилося жито в полях.
    Наш стяг
    Жовто-блакитний-
    Сльозами та кров’ю политий,
    Бринить на вітру.
    Із Богом
    Йдемо до Перемоги
    Крок за кроком
    Під "Градів" рокіт, під кулями, під вогнем
    На «Ви», з оголеним мечем
    Надія і Віра в серці б’ються сотнею герців
    Бог нас не покине
    І в усьому світі чутно «Слава Україні!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15195

    18 квіт. 2022 р.
    Катерина Скічко
    ***
    Вітер над церквою
    Небо холодне,
    Путтю нелегкою
    Йдемо сьогодні.
    Голос німі,є
    Тиша лякає,
    Минуле тьмяніє,
    Біль не згасає.
    Відблискує баня,
    Сонця миттєвість
    На стежки незнані
    Штовхає буденність,
    Нам пам'ять страждання
    Несе і ховає,
    Смертей споглядання
    В душі відкладає.
    Здіймається вітер
    Все дужче степами
    Позбавивши літер...
    Шо  буде із нами?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15196

    18 квіт. 2022 р.
    Дмитро Боханьков
    Брату
    Тримайся, братику, за спиною Україна,
    Позаду тебе світлий чистий мир.
    Тримайся, бо піднялась вся країна,
    Щоб загасити вражий чорний вир.
    Позаду діти, села і тополі,
    Що тягнуться до сонця навесні.
    За спиною ті що прагнуть кращой долі.
    Тримайся ,брате, ми їх захиститим!
    Ми зможем одержать наволоч рашиську,
    Та буде їм скло ватою земля!
    Не буде їм з війни цієї зиску,
    А ми дойдем до самого Кремля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15197

    18 квіт. 2022 р.
    Тетяна
    Вербна неділя
    Удар у сонячне сплетіння-
    Мільйоном біженців з країни,
    За так убитими цивільних
    І мародерством по домівках.
    Захисники дивують світ
    Запеклим спротивом навалі,
    Гидує ворог вивозить
    Гнилля загарбників криваве.
    А ми ховаємо дітей
    І розбираємо завали
    Лікарень, шкіл, бібліотек,
    Заводів, фермерств після "Градів".
    Ніч розгризає вий собак
    Наспіх покинутих будинків,
    Щодня на місто пне літак
    Авіаційних бомб гомілки.
    Біліє номером авто
    Родини місце поховання.
    Цвинтар розрісся за селом
    Від ґвалтувань і катування.
    Бувайте прокляті усі!
    Хто убивав і хто промовчав.
    Най кожен по убитих крик
    Вам виїсть душу, вийме очі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15198

    10 бер. 2022 р.
    Леонид Симкин
    Русский язык...
    Русский язык - не значит Россия..
    И русский язык не надо спасать.
    Русский язык живет в Украине
    Пора вам, д#билам, это понять.

    Эх ,россияне… Не будьте наивны…
    Вы нашу свободу пришли отобрать..!?
    Мы раньше на русском вас посылали
    Теперь нам по- русски вас убивать!

    Зачем вас послала Родина - мать?
    В чужой земле под пулями ложиться,
    Солдатским телом Землю удобрять,
    Во имя сумасшедшего амбиций?

    Обезумел от власти ваш кумир…
    Сегодня кровью истекает Украина…
    Кровавый пир несёт нам “Русский мир”
    И в этом оба языка едины!

    Воруете, грабите… Всё убиваете…
    И Мира истошный не слышите крик…
    Что россияне вы вытворяете..?
    Мне стыдно сегодня за Русский язык….

    Мне стыдно за вас, кто на нем говорит…
    Мне стыдно за тех, кто сегодня молчит…
    Как много ещё предстоит пережить…
    Чтоб русский язык от России отмыть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15200

    10 квіт. 2022 р.
    Леонид Симкин
    Маски…
    Маски сброшены, господа…
    Мир увидел Российских Фашистов
    Одуревших от крови нацистов…
    Маски сброшены, господа…

    Орда средневекового садизма,
    Российской массовой шизофрении
    Вы - жалкие холопы путинизма
    Изгоем Мира сделали Россию

    Кремлёвские шакалы пропаганды…
    Великороссы высшей расы!
    Элита путинской зондеркоманды

    Останкинская опухоль Донбасса

    Гуляет по руси неонацизм
    Инакомыслие уже невыносимо
    Готовы всем устроить “Хиросиму”
    Засуньте в ж#пу вы свой русский гуманизм!

    Слепым неверием, тотальным нигилизмом
    Сама себя ты наказала наконец
    Гордись, недоимперия фашизма…
    К тебе зверек идёт по имени Писец!

    Маски сброшены, господа!
    Ваш идол - пациент психиатрии
    Он раковая опухоль России…
    Печать проклятия не смыть вам Никогда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15201

    18 квіт. 2022 р.
    Віола
    Ода крейсеру "Москва"
    Пройшов не день, пройшло уже й не два
    Та ще болить москаликам "Москва",
    Заплуталися у фейках від укропів
    Та правда - найгіркіший із сиропів,
    Я ж спробую знайти примарну суть
    У тій бурді, що у Кремлі несуть
    Отож, в "Москві" був славний екіпаж,
    Запас горілки, гвинт і такелаж
    П'ятсот людей: юнці і старожили
    Одного дня всі разом закурили
    Вогонь піднявсь – хай поберуть чорти!
    І в морі не знайти було води
    Горить "Москва" (шкода, що ще не та)
    Але команда вправна і крута
    Від серденька Нептуну помолившись,
    Спаслась за божу бороду вхопившись,
    А флагман сам прямує на буксир,
    Хоч шторм його розхитує щосил
    Але, мабуть, розгнівавсь Всеотець
    І диву тому надійшов кінець...
    Та не спішіть ви плакать за іржу!
    Нарешті чисту правду розкажу
    В Кремлі сказали: "крейсер той неважний,
    І, взагалі, (ви знали?) він – бумажний!
    А ті п'ятсот таким були лайном,
    Що утонуть вдалося тільки трьом!
    Тому не лийте сльози задарма,
    В укропів даних правильних нема."

    Народ на вуха одяга лапшу,
    А я рядки останні напишу
    Москаликам з втонувших кораблів:
    "Ваш труд не варт і п'ятисот рублів!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15202

    18 квіт. 2022 р.
    Валерій Коростов
    Іван Богун
    Коли набридне каламуть
    всіляка, що до серця ллється,
    породжуючи стид і лють,
    гляди, на поміч він несеться,
    готовий недруга зітнуть!

    І хто зупинить вже його?
    Яка неодолима зброя?
    Нема такої. З одного
    він робить тищу. Цього воя
    хтозна чому, хтозна чого

    забуть не може плем'я горде.
    І рясно, як вночі зірок,
    його наступників, народе,
    і клич веселий не замовк,
    нестримний, як весняні води.

    Скачи скоріше, Богуне,
    очолюй і вартуй, Іване!
    Чергове лихо не мине
    і по собі не перестане -
    комонний янгол прожене!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15203

    18 квіт. 2022 р.
    Анна
    Небо. Тато. Сни... І війни
    "Тату, Татечко ,повернись
    Мати плаче, в неї серденько болить"
    Мале дівча закутане слізьми,
    Щось шепотіло тихо уві сні.

    "Ти ж казав прийдеш додому знову,
    Принесеш мені улюблені цукерки,
    Що знову буде як колись:
    Сади вишневі біля хати...
    та уже й немає хати".

    Сиділо те дівча у полі квітів,
    Гдяділо в небо й шукало в ньому миру.
    До неї тихо батько підійшов,
    Пригонув й прошепотів на вушко:

    "Прости мені ,моє дитя, що
    Не встиг тебе вживу я обійняти.
    Й скажи, нехай не плаче мати,
    Тепер я янгол і я тут із вами."

    Їх розмова довго ще дзвеніла в тому полі.
    Щебетали птахи, все було немов насправді,
    Не вистачало тільки мати й брата...
    Та цьому місце було лише у казці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15204

    18 квіт. 2022 р.
    Віола
    Країна прокинулась рано
    Країна прокинулась рано. І більше не спала
    Враз ворог напав, і під залпи чужого вогню
    Земля закричала натужно від леза кинджала,
    Що трутою цілив у серце під давню броню

    Щодень – пью новини я замість гарячої кави
    У скотчі – вікно, а пісні - у воланні сирен
    Не ради пошани, грошей чи примарної слави
    Героями стали. Ми разом. Усі. В один день.

    Звика голова, тільки серце – прийняти не може
    Раби-"визволителі" волю катують мечем
    В Писання не вірю. Але, якщо є в небі, Боже
    Ти з нами. І жоден негідник від нас не втече!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15205

    18 квіт. 2022 р.
    Ігор Буря
    Вантаж "200"
    Я сказав що йду навчатись,
    А на справді пішов на війну,
    Мати, як дізналась, запитала:
    Чому?

    Тому, що країну свою я люблю,
    І щоб ворог її скривдив - недопущю.
    Я обіцяю писати кожного дня,
    З особливою маркою тобі листа,

    Мати моя, ти головне мене чекай,
    Надійся на вдачу мою,
    Ти би знала як вас з батьком
    Сильно люблю.

    От тільки заважає одне,
    Я спокійно у вантажі 200 стою,
    У цім вічнім і страшнім строю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15207

    18 квіт. 2022 р.
    Ігор Буря
    Чи спостерігали ви за гілками?
    Чи спостерігали ви за гілками?
    Що вітер на деревах колихав.

    Вони наче хвилі, які пливуть
    По небу роками,
    Та вітер між тими гілками,

    Свою мелодію завивав.
    Знайдіть час, поглядіть,

    У серці вашім тепло настане вмить,
    І тільки деякі люди,

    Побачуть у цій картині красу.
    Така проста й незбагненна,
    Прекрасно це, от тільки чому?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15208

    18 квіт. 2022 р.
    Євген Безус
    Ну таки ж "брат"
    Хмари пістряві зависли на вістрях іржавих антен.
                      За небокраєм криваві танцюють заграви.
                      Каже сусіда: – То, мабуть, макіївський сяє мартен.
                     – Ні! То із «градів» і «смерчів» «братерські» відправи.

                      Ну таки ж «брат»! Сам себе він так здавна прозвав.
                     Де ж він узявся на наше нещастя, захланний?
                     Завжди сусідське нещадно загарбував, крав.
                     Тож і братерство його суть нещире й оманне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15210

    18 квіт. 2022 р.
    Павло Деркач
    У часи незворотніх змін
    У часи незворотніх змін.
    У сплетінні мільйонів думок.
    Світлом сповнений шлях один,
    І ми йдем ним за кроком крок.

    Ми сміємось, коли болить.
    Якщо важко - підставим плече.
    Вірне рішення - це лише мить.
    Хтось залишиться, хтось втече.

    Хтось покинув у домі кота,
    Хтось під кулі за ним, бо це друг!
    Люди різні шанують свята.
    Ти стоїш, а хтось "тягне плуг".

    І у кожного свій є фронт:
    Хтось в підвалі, а хтось на "нулі"
    Найкрутіший у світі понт -
    На*уй слать рускіє кораблі!(С)

    Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15211

    18 квіт. 2022 р.
    Ольга Бортнікова
    РУКИ
    Мої руки невпинно весь вік працювали.
    Садовили город. Будували хатину.
    І косу рано-вранці улітку клепали.
    Колихали дбайливо та ніжно дитину.

    У молитві здіймалися, славлячи Бога,
    І вітали прещиро при зустрічі друзів.
    Проводжали дітей у дорослу дорогу,
    Притуляли до серця їх в радості й тузі.

    Та на край наш кати в люту пору напали.
    Мою хату спалили. Мої руки - зв'язали.
    Розв'яжіть мої руки, бо я - не злочинець!
    Я - людина. Я - вільний. Я - українець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15212

    18 квіт. 2022 р.
    Софiя
    Луганщина = Україна
    Я виросла в полі, де степи й лани
    Широкі й просторі, як море.
    В 14-тому я бігла від "русской весны",
    Коли прийшли командори.

    Ось знову я тут, у знайомих степах,
    "Луганщина - це Україна!"
    Так хочеться всім прокричати в серцях!
    Щоб знали - я дім не покину.

    Тепер, бідолашна, натерпілася ти,
    Зазнала окупантського горя:
    Згорілі у щент українські хати,
    Лунає ворожая зброя.

    Із натиском слів той "братський народ"
    Ростив супротивників волі.
    Вони серед нас їли й жили,
    Чекали на спасiння "Володi".

    Той - кат, невіжений, він труїть людей,
    З'їдає без всякого жалю.
    Синів, матерей, ще скільки дітей
    Загине від російських кинжалів?

    Чекай, моя рідна, очей не ховай,
    Дивись на катів горделиво.
    Побачиш, вже скоро зійде печаль,
    Із соняхів виросте диво.

    В кишенях катів вистачає насіння,
    За добриво - будуть їх пики.
    Для них не існує інего спасіння
    Крім в пеклі застряти навіки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15214

    18 квіт. 2022 р.
    Карина
    Без назви
    В бункере сидит Алиса под заводом "Азовсталь",
    ей четыре года, слышишь, в Мариуполе, ждёт мать.
    Посмотрите в её глазки ,
    в них вся горечь той войны,
    в них вся боль, ей там несладко, ты, Алисочка, держись.
    Её мама всех спасает - она есть военный врач,
     она всех оберегает, ты Алисочка
    не плачь.
    У неё немного шансов выжить  и дальше любить, я пойду свечу поставлю что б Алиса могла жить.
    Она видела все:бомбы,ужас смерти и обстрел,
    её мама всех лечила ,говорила смертей нет.
    Скоро кончится, Алиса эта жуткая война,
    мама заплетет косички ,а ты будешь влюблена.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15215

    18 квіт. 2022 р.
    Ольга
    ***
    Сьогодні спокій - це розкіш.
    Сьогодні буденність - війна.
    Ми з тобою живем невідомість
    Лік іде не на дні, на літа.

    Ми з тобою чекали на долю,
    Відкладали на потім слова.
    Найдорожче тепер віддаємо за волю,
    Найціннішими стали діла.

    І війна завершиться, я вірю!
    І розквітне мирна весна.
    Ми з тобою почнем нову мрію
    Та напевне…. вона у всіх одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15216

    19 квіт. 2022
    Олена
    Вірю в перемогу.
    Ми переможемо! Обов'язково!
    Добро завжди перемагає зло!
    Тільки страшною ціною, нам це дано.
    Віра з нами і надія, життя всім надано.
    Життя для щастя, для любові
    В злагоді, в сім'ї, щоб всі були здорові.
    Ніч, вслухаюсь у тривожну тишу... Війна...
    На душі нема спокою, сумна, провина,
    Бо плаче і гримить моя весна.
    Вже квітне вона, але цвіт її в крові.
    Народ не покорений - вічно живий!
    Тяжкою ціною, ціною життя вартий.
    Спинить це, будь ласка, сліз вже нема,
    Дивитись на біль, як страждає Україна.
    Вірю в перемогу!
    Молюся до Бога!
    Іншими очима світ прийме перемогу,
    Іншими людьми, діями, вірою, мовою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15370

    19 квіт. 2022
    Сідларь-Дубова Наталія
    Сором'язливо плакала весна
    Сором'язливо плакала весна,
    Бо намагалась всі сховать тортури,
    Які усюди ставила війна,
    Які... Колись красиві були

    Оці містечка, де  жила любов,
    Дитинство гралось та життю раділо,
    Але... Сьогодні плаче знов
    Весна, бо там... Когось убило!..

    Там знов дитинство плакало вночі,
    Коли земля здригалася від жаху.
    І хтось тримає у руках ключі,
    Хоча війна залишила без даху

    Над головою ... Плакала весна.
    Боялась йти стежками та радіти,
    Бо поряд гупала снарядами війна,
    І плакали вже посивілі діти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15569

    24 бер. 2022
    Лашко Анна
    Історична колія
    Безсоння -, мабуть, то звичка,
    Листування електровеж.
    Лячно, прикро мені чи гірко,
    Все одно прошу - бентеж.
    Ти живий?
    У безпеці?
    В порядку?
    Не пиши прощальні стрічки.
    Так, я знаю,
    Нас завтра може не бути.
    Ми з тобою як місяць -
    Свідки раґнарек-війни.
    Дідько!
    Чому очі слізні?

    Зв’язок сигналів приглушений,
    В каламутній кислотності
    Правди нема.
    Не переймайся -
    Гріхи відпущені.
    Янголам не наносять клейма.

    Якби ж ми не сиділи у бункері,
    Ти б побачив, що прийшла весна,
    Кілометри дротів опущені,
    Колона хижа орда.
    Інсталяційна антиутопія.

    Секунди лишилися вибору,
    Бомбардування,
    Постріли навпроти скронь.
    Птахи повернулись з вирію,
    Хвилею накриє мрією
    Боронь Боже наших,
    Боронь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15591

    20 квіт. 2022 р.
    Бомко Оля
    Без назви
    Коли російські душогубці
    Виривали серця в дітей
    На очах у матерів
    Які вже й так були на небі
    Тоді вербові котики на гіллі
    Не знали, чи буде весна
    Чи буде світло
    Щоб розпуститися
    Коли російські душогубці
    Викрадали долі закоханих
    На жіночих вустах
    Були тільки краплі крові
    Тоді птахи в небі
    Не знали, чи гніздитися
    Біля стріх
    Розбомблених домівок
    Коли російські душогубці
    Помирали
    Тоді земля ними нехтувала
    А вовки роздирали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15748

    20 квіт. 2022 р.
    Яна Кулинич
    Без назви
    Знаєш, нині бентежно жити,
    В мене посеред легень квіти
    Висохли.
    Вицвіли, відцвіли ...
    Як їх пелюстки вимести,
    Аби я не згнив разом з ними?

    Знаєш, нині сміливо жити,
    Я можу в бомбосховищі народити,
    Можу не вціліти...
    Можу питати Бога «Навіщо?»
    Й насправді питаю часто.
    Питаю: навіщо забрав створених
    За своєю подобою
    І за своєю правдою так рано?
    «Навіщо?» — питання, яке Ти сам
    Навчив мене ставити
    І перш за все самому Тобі.
    Але навіщо? Якщо Ти
    Не відповідаєш мені.

    Знаєш, нині жити з щемлінням серця
    Та нам з тобою обов’язково, чуєш?
    Бог в мовчанні мовить нам воїнами бути - що ж добре.
    Хай нашою зброєю буде і стилет, і стилос.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15760

    20 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Не можуть очі приховати,
    Що відчуває в даний час душа,
    Як ту тривогу, біль здолати,
    І позитивного писать вірша.
    Як виміряти горе передчасне,
    Змиритися з навалою отой -
    Щомиті чиясь зірка гасне:
    "Благаю, Боже, серце заспокой".
    Як втримати невтішні сльози,
    Не чути монотонний вий сирен,
    І не сприймати ворога загрози:
    "Благаю, Боже, зупини цей крен".
    Як втішитися свіжістю тюльпанів,
    Квітучими садами навесні,
    Поодинокими, як гість, дощами:
    "Благаю, Боже, зранку підкажи".
    Як? Як? Шукаю власні сили,
    Чекаю, вірю, не здаюсь, живу!
    Втішаюсь, не дарма молилась,
    Вночі за перемогу, вранці - за сім'ю!
    Вона настане наша перемога,
    Болюча, справжня, як полинь гірка,
    Яскравим сонцем висушені сльози!
    Країна - фенікс, пам'ять - на віка!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15761

    21 квіт. 2022 р.
    Карина
    Без назви
    Нам крепко выжить повезло когда другие умирали.
    Нам крепко выжить повезло когда ракетами летали. Нам крепко выжить повезло когда войной связали руки, когда сирены постоянно и города стали разрухой.
    Нам крепко выжить повезло, когда солдатов хоронили,
    когда под бомбами и стоны мы свадьбы грали и любили. Нам крепко выжить повезло и мы давали новы жизни. Нам крепко выжить повезло поэтому теперь не нойте.   Одстроим всё, машины купим, поймём  что надо нам ценить. Нам крепко выжить повезло, сама большая ценность - жизнь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15793

    21 квіт. 2022 р.
    Карина
    Без назви
    Не обстрілюйте ви храми,
    ну ви нелюди чи що, чи немає в вас святого так як  в Боженька мого.
    Не стріляйте у садочки, там же другий дім дітей, може хватить забирати у нескорених людей.
    В вас же є своя країна, свої правила, народ, ви не бачите, єдині, ми всих переможемо, може хватить нам нарешті диктовать ваш русский мир, ми не продались за гречку, горді ми, а не дурні. Ми розумні незалежні, у нас гордий президент. Може хватить вже нарешті бо в нас увірвавсь терпець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15794

    21 квіт. 2022 р.
    Наталія Вільна
    Без назви
    Чому в світі так не люблять росіян?
    За пихатість, зверхність і обман,
    За імперські вбивчі наративи
    І за підлість, за нутро зрадливе,
    За нехлюйство й за великі заздрощі,
    Від убивств маньячні радощі.
    Де прийдуть, там гадять безупинно,
    Й брешуть, брешуть, брешуть щохвилинно.

    Чому в світі так не люблять московитів?
    Де вони – могили там розриті,
    Катування, ґвалт і мародерство,
    Пхнуть народам збочене імперство.
    Байки про «адіннарод» складають,
    Потім однорідців убивають.
    Рупором кричать нам про культуру
    І про діячів літератури.
    А самі в захоплених містах
    Сіють сльози, смерть і страх.
    Байдуже їм: жінка чи дитина,
    Чи літнього віку це людина.
    Байдуже, яка лунає мова,
    У них  зброя почина розмову.

    То чому ж не люблять росіян?..
    21.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15806

    21 квіт. 2022 р.
    Сорокіна Анастасія
    Без назви
    Вже місяць другий ось минає...
    Як днів веселих вже немає,
    Як плачуть материнські всі серця,
    Бо сина того може вже й нема...

    Пішов герой за волю ту стояти,
    За мир і спокій для нашої хати.
    Щоб тиша панувала там і тут,
    Щоб бачили батьки, як діти їх ростуть.

    Вже місяць другий ось минає...
    Як плач дитячий всюди вже лунає.
    В підвалах люди вчились вчились жити,
    Щоб потім по землі своїй ходити!

    Вже не обніме мати свого сина,
    Бо в небо він пішов за Україну.
    За Харків, Київ і Донбас
    Вогонь у серці до кінця не гас!

    Ці страшні не побачать вже нічого,
    Бо не жаліють навіть і живого.
    Ракети в небі пролітають,
    А сили наші всеодно зростають.

    Ми — Українці! Нація непереможна!
    Ми сильні і здолати нас не можна!
    Жовто-блакитний прапор підіймемо,
    І ворога з землі нашої проженемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15829

    21 квіт. 2022 р.
    Олеся Главацька
    Без назви
    Війна ще йде, а ми плануєм,
    Як Україну відбудуєм,
    Як ми засіємо поля,
    Як розцвіте наша земля.
    І економіку підіймем,
    Бо на роботу точно вийдем.
    Ми тут господарі і все.
    Нам доля віру принесе
    В щасливе завтра України.
    Чекають нас хороші зміни,
    Бо переглянем, чим жили,
    Якими досі ми були.
    Війна покаже, хто ким є,
    Хто серце не продав своє.
    Хто незнайомця прихистить,
    Бо нам в одній країні жить.
    Бо ми тепер одна родина
    У сильній й славній Україні.
    Нам би пришвидшить перемогу -
    Тихенько молимся ми Богу...
    А вранці сили неземні
    Беруться десь в тобі й мені.
    Мобілізація духовна,
    Як виявляється, в нас кровна.
    Надію бачим в лікарях,
    Що треті сутки на ногах,
    Як волонтери ризикують
    Своїм життям, коли рятують...
    Збираєм кошти, їжу, ліки
    Захисникам - бо їм це треба,
    Тепер такі ми вже навіки...
    Лиш просим захисту у неба.
    Оцінить світ наші старання,
    Ми точно знаєм - переможем,
    Немає часу на вагання,
    В нас сильна нація - ми зможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15833

    21 квіт. 2022 р.
    Валентина
    Без назви
    Україна у вогні ,день і ніч палає.
    Заглядає кат  в вікно -він "асвабаждає".
    Хто ж вас суки народив,то бісова мати?
    Та повірте, вдосталь сил, з вами воювати !

    Всі ви добривом поляжет ,у нашій долині.
    Скільки горя принесли ,кожній ви родині!
    За що знищуєте люд і міста руйнуєте.
    На кістках і на крові ,мир ви  так  будуєте?

    По підвалах ,та хатах нациків шукаєте.
    Самі  ж підло у расєї ,нишком засідаєте.
    Нашу землю сплюндрували-хуже ви фашистів!
    Покоління синів сучих, орків та рашистів!

    За свободу ,дух незламний,нас ви убиваєте.
    Та герої не вмирають,хіба ви не знаєте?
    Нашу Славну Україну оркам  не здолати!
    Знов воскресне,знов розквітне наша ненька -мати!
      21.04.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15838

    21 квіт. 2022 р.
    Покрасьон Анатолій Михайлович
    Без назви
    Чим можна горе це компенсувати,
    Коли сім'ю розстріляно в дворі?
    І навіть важко відшукати хату,
    Де б окупант проклятий не звірів.
    Ніщо цю рану нашу не загоїть,
    Всю нашу біль, не зміряти ніяк.
    Дитини смерть, русні з півсотні стоїть,
    Рахуючи, що кожний з них маніяк.
    Лиш помста смертю, без краплини жалю,
    Наступним поколінням заповіт.
    Нащадкам це напишем на скрижалях,
    Щоби  здійсняли це, впродовж століть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15842

    21 квіт. 2022 р.
    Вікторія Коваль
    Без назви
    щось мені тяжко
    думаю я

    так ніби
    мушу пояснювати сама собі
    всі причинно-наслідкові

    так ніби
    моє життя під час війни
    має право мати причини і наслідки
    має право триматися і тривати
    а не
    спотворюватися і снотворити

    щось мені тяжко
    думаю я

    так ніби може бути не тяжко
    після
    підвалів які бачили мої очі
    сирен які чули мої вуха

    але послухай
    як природно звучить свобода в моєму тілі
    як приємно нарешті позбуватися цвілі
    що століттями падала на нас зі стелі
    і як легко вибиваються кожні двері

    так ніби
    все що кожен роками носив у собі стало правильним

    кожен подих тепер нагороджує нас медалями
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15861

    21 квіт. 2022 р.
    Медведенко Сергій
    Без назви
    Грає живістю дарунок,
    Протягни руку
    І він
    Заграє у тебе на долоні.
    Торкайся, пести, ваб та будь звабленою ним.
    Через роси-коси, роки-подих,
    Цвіт кульбаби медом носної,
    На яву, все явне.
    Тільки ти собою дана,
    Тільки у тебе очі славні,
    Тільки у тебе стан чарівний —
    Все довкола розквітає
    Беручи усе прекрасне,
    Багатюще та жадане,
    Багатюще та цілюще,
    Вмієш ти собі невгадно
    Просто вийти спозаранку
    Як ота Зоря на Ґанку
    П'є пашнючий трави пар,
    Клублячись в різноколірне
    Кришталеве, непомітне
    Оку тому, хто невдав досі
    У намисто-оберіг,
    Хто прихистить
    Того то буде, сяяти поміж морями
    Тисяч-сотен міст безкраїх.
    А тобі вже не кортить,
    Береш пензля і у мить
    Перед стороннім видається
    Диво чисте диву-див.
    Твій шедевр — Природі пам'ятний уклін.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15895

    21 квіт. 2022
    Інна Москалець
    Я сьогодні приїду, мамо...
    Світлій пам'яті загиблого воїна Романа Піддубного...

    Я сьогодні приїду, мамо,
    Пізно ввечері, близько десятої.
    Ти покличеш, а я не встану.
    У труні непорушно лежатиму...
    Ти кричатимеш: "Боже, синку!"
    І невтішна все будеш плакати.
    "Моє тіло, моя кровинко!"-
    Буде небо дощемно падати...
    Я маленьким колись, пам'ятаєш,
    Перші кроки свої осилював...
    Упаду, а ти підіймаєш,
    І жили ми, і Бог нас милував...
    Не зведуся я вже хутенько
    І так ніжно тебе не обійму,
    Не заб'ється моє серденько,
    Бо розбилося на смерть об війну!
    По обличчі дощ не відчую,
    Навкруги весна - не побачу я...
    Непоправне горе віщує,
    Та ніколи не просить пробачення...
    Сива пташечко, моя ненько,
    Помолися за мене крізь німоту
    І пробач, і пробач, рідненька,
    Що живим до тебе я не прийду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15901

    21 квіт. 2022
    Олександр Стіхартський
    Як буде…
    Одного разу прийде мир,
    Та закінчаться страждання,
    Не стане смертоносних сокир,
    Й почнеться нове оповідання.

    Нова хвиля безмежного життя
    На милій Батьківщині.
    Без бандитського сміття,
    Що на просторах нині…

    Згинуть ненаситні вороги,
    Немов ранкова на сонці роса,
    Й стане мирно навкруги —
    Засяє знову українська краса!

    Запануєм, заспіваєм
    Поруч з ріднимм людьми.
    Й разом щиро ми вшануєм
    Всіх померлих на війні.

    Залишим на могилах
    Склянку гіркої водиці.
    Й листа покійним напишем
    В самому центрі столиці.

    І будемо жити, працювати,
    Їздити на море українське.
    На березі коханих цілувати,
    Й милуватись небом чистим.

    Взимку в Карпати на санках,
    Восени фотокартки на жнивах,
    На сонці грітись в вишиванці,
    А вечорами козацькі танці.

    У відбудованих містах
    Під небом мирним за столом,
    Заграє радість на вустах
    Під материнським крилом.

    Не залишиться в руїнах,
    Славетна, рідна Україна!
    Розквітне козацька нація,
    Й згине Руська Федерація!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15902

    21 квіт. 2022
    Олександр Стіхартський
    Пліч-о-пліч
    В степу, на узбіччі, під руїнами…
    Українська кров тече безперестанку.
    Все бавиться нечистий війнами,
    Вдень і вночі, на заході й на світанку.

    З середньовіччя такого не бачили…
    Те, що навколо — звірство гидке,
    Яке навіть за століття не пробачити,
    Бо горе від війни занадто гірке.

    За таке горе тільки солодка помста,
    Нехай гріх, але так справедливо!
    І якщо навіть шлях доведе до чорта,
    Ми за братів і в пекло жахливе.

    Ми за рідну неньку, єдину Україну,
    Пліч-о-пліч до самої смерті!
    Згадаєм ворогу перед нами провини,
    Бо не буде покою інакше у серці.

    Інакше повториться знову війна,
    Й знову проллються материнські сльози,
    А так далі сенсу жити нема,
    І тому ми не допустим такої загрози!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15903

    21 квіт. 2022
    Жеребецька Мар'яна
    Допоможи нам Боже!
    Ми так чекаєм свята, по-іншому чекаєм!
    Ми хочем разом з дітьми, ми паску випікаєм.
    Щоб сонечко світило і разом заспівати.
    Ми хочем разом із світом Ісуса прославляти.
    Надіє наша, Боже, на тебе уповаєм.
    Ми просимо прощення, з тобою засинаєм.
    Допоможи нам Боже!
    Війну цю пережити.
    Ми просто сильно хочем у краю вільним жити.
    Ми хочем перемогу, нам іншого не треба.
    На синьо-жовтий обрій дивитись аж до неба.
    Нехай всі вороженьки пропадуть із росою!
    Не будемо боятись, йти босою ногою!
    Нехай на нас летять, лише зірки в сузірї!
    Сирени пропадуть, настане спокій мирний!
    Ми цінувати будем... Ми цінності змінили...
    Ціннішого не має, як жити просто в мирі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15905

    21 квіт. 2022
    ТоТо
    ***
    У ці Пасхальні cвяті дні
    Молитись будемо усі
    За мирне небо над землею,
    Щоб сонце сяяло над нею.

    І Україна розцвіла
    Скоріше перемогу здобула.
    Щоб знов лани широкополі
    Звільнились від лихої долі.

    Щоб тиша в нас запанувала
    Весела пісня щоб заграла
    І козаки всі повернулись
    На них чекають рідні всюди.

    Тож в ці Пасхальні святі дні
    Молитись будемо усі
    Щоб Боже нас всіх захистив,
    На цій землі я мирно жив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15906

    21 квіт. 2022
    Аліна Кошмак
    Я чекатиму тебе на порозі
    Я чекатиму тебе на порозі,
    Обійму, як в останній раз.
    Як же не зустрілися ми досі?
    Напевно, що всьому всій час.

    Я зустріну тебе на порозі,
    Залишилося не довго — мить!
    Стримати себе будем не в змозі,
    Бо любов, як те вино, п’янить!

    Пригорнуся я до тебе на порозі,
    Ніби все життя я знала лиш тебе,
    Ми йдемо тепер з тобою по одній дорозі,
    І даруємо одне одному себе…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15907

    21 квіт. 2022
    Lara Kolosovska
    Віра в перемогу
    Холод пронизує кістки.
    Мерзнуть ноги й руки.
    В голові одні думки...
    Навіщо оці муки?

    Він то гріється і їсть і п'є.
    А ми тепер у погребах в окопах.
    А у нього серце є?
    І з якого воно боку?

    Захопила тьма його!
    Володіє його тілом!
    А страждаємо тут ми,
    І тепер це наше  діло.

    Повернуть собі тепло,
    Радість, і чого б не сталось.
    Як би важко не було,
    Ми хотіли, ми змагались!

    Сонце сяє в нас  тепер,
    Чисто, гарно і щасливо.
    Новий день як новий світ,
    У житті в нас все красиво!

    Ми змогли, перемогли!
    Тіло все перетерпіло!
    Він волає з темноти...
    То тепер вже його діло....!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15908

    22 квіт. 2022 р.
    Ярик Сайз
    Без назви
    Чи зможу я сьогодні заснути,
    Як засинав до жорсткої війни?
    Чи зможу я сьогодні прокинутись,
    Як прокидавсь до болі й сліз?
    Чи зможу я знову жити,
    Ніби звір не приніс біди?
    А може це все примара і я ще залишу сліди?

    Я чую думки людей - вони вірять що скоро все кінчиться.
    У час коли люди мріять - кров продовжує литися.
    Складно казати: «Добранок», коли ніч не така і зоряна,
    Заливає червоними фарбами, небо яке схвильоване.

    Вірю в те, що настане той ранок,
    Коли будемо бачити ми
    Мир у нашій родині, країні й навкруги
    Все закінчиться і звіра здолають, але в згадках буде одно
    Як нещадно цей звір проник
    Й забрав наше спільне тепло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15914

    22 квіт. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Наша сила в єднанні,
    Наша сила в коханні,
    Наша сила в пізнанні
    ВсьОго того, що є.
    Наша сила в стисканні,
    Наша сила в шуканні,
    Наша сила в сприйманні
    ВсьОго того, що є.
    Наша сила в риданні,
    Наша сила в бажанні,
    Наша сила в надбанні
    ВсьОго того, що є.
    Наша сила в звитязі,
    Наша сила в повазі,
    Наша сила в одвазі -
    У солдатів це є.
    Наша сила в зневазі,
    Наша сила в образі,
    Виб'єм, знищем наразі
    Захистимо своє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/15918

    4 трав. 2022 р.
    Ігор Слоновський
    Наші сильні наївні серця
    Війна багато покаже,
    Стосункам поміж людей.
    Де вміти триматись,
    Із ким спілкуватись,
    І де,
    Не зламатись.

    Багато вона вже змінила.
    В країні,
    В мені і тобі.
    Багато вона ще нам змінить,
    Хоч фізично ми не на війні.

    Як думаєш скільки будуть бомбити,
    Наші сильні наївні серця?
    Як думаєш, що нам робити,
    Коли сльози течуть із лиця?

    Ти знаєш не просто нам жити,
    Настали сталеві часи.
    Чому шукаємо заходи,
    Щоб вижити до цієї зими?

    Чому я гріюсь надією,
    Коли гарантія не на 14 днів?
    Чому так з щирою вірою,
    Бажаю солодких нам снів?

    Війна не назавжди,
    І ми мабуть теж.
    Що рідне і наше,
    Хай горить до безмеж.

    А ми лиш поволі,
    Окремії люди.
    Хто ти, а хто я,
    І що з нами буде?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17216

    4 трав. 2022 р.
    Annet Meln
    Треба почекати
    Вже не сьогодні…треба почекати
    Поки у місті знову залунає сміх
    І можна повернутися до хати,
    Прибрати залишки кацапських втіх.

    Ти обніми мене і подивися в очі.
    Ми спробуємо жити без страху
    І прислухатися, як щось в душі шепоче:
    Ми мужні та на вірному шляху.

    Давай не поспішати повертатись
    Хоча я розумію, як болить,
    Що тягне у своє вікно вдивлятись
    На зорі, і як та москва горить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17217

    4 трав. 2022 р.
    Мрійка
    ІЗ ЦИКЛУ "МОЇ ГЕРОЇ".
    Бабусенько ріднесенька із міста Маріуполя,
    Ви - Відданість і Вірність до кінця.
    Бо світ за очі вибрались, а Тошу не покинули -
    Яке ж бо то без півника життя?..

    Бабусенько із Горенки, Марієчко Юхимівно,
    Ви - втілення Турботи і Добра.
    Ховаючись у погребі, Ви Боню посивілого
    В хустиночку закутали - долав собачку страх...

    Бабусенька із Горенки, Віронька Пилипівна -
    То ж наша Берегинечка свята...
    Не зрадила традиції - в руїнах, до Великодня,
    У ледь вцілілій пічці всім пасочки пекла...

    Бабусі дорогенькі, бабусі наші любі,
    Спасибі, що несете таку Любов безмежну...
    Вклоняюсь Вам низенько, цілую Ваші руки,
    Молюсь за Вас я Богу і Янголам Небесним.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17218

    4 трав. 2022 р.
    Єфремова Вікторія
    Дорога.
    Кожен рядок відгукується болем в кістках,
    Кожне прийняте рішення шалено пульсує в свідомості.
    Всі вірші розливаються кров’ю в рожевих щоках,
    А слова набувають приреченої нерухомості.

    Потяг несе тіло далі від рідного міста,
    Залишивши душу десь у одеській кімнаті.
    Вона знову плаче. плаче, бо між нами відстань,
    А годинник танцює танго на цифербаті.

    Старі повідомлення тихо спливають в думках,
    А мирне життя легким ехом лунає у серці.
    Я тримаю квиток у далеку дорогу в руках,
    Мої сльози пливуть по щокам і живуть у люстерці.

    Мені б зараз з’їсти найкращий бабусин борщ,
    Або ставити чайник, дивитись на нього терпляче.
    І коли в Україні, на нашій землі іде дощ —
    Це небо,
    Небо
    За нами
    плаче.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17221

    4 трав. 2022 р.
    Тетяна Мунтьян
    Без назви
    Якась приголомшена тиша,
    І яркого неба блакить,
    Самотняя хмара над дахом,
    Далеко десь пташка кричить.
    Шепочуться білі нарциси,
    Додолу схиливсь гіацинт,
    Скидають свій одяг тюльпани -
    Весняной абстракції принт.
    Проснулися зранку комахи,
    Їх сонячний промінь збудив,
    В молитві застигли монахи,
    А ворог приціл наводив.
    Проснулись від гуркоту люди,
    Десь закричало дитя,
    Посипався дощ металевий,
    Здригнулась від болю земля.
    Якась недолуга потвора,
    Змінила країни життя,
    Зустрілася вмить з непокорой -
    Об'єднані наші серця.
    Здобудемо в травні свободу,
    Як мантру народ промовля,
    Найкращого в світі немає -
    Ніж вільна, щаслива земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17222

    4 трав. 2022 р.
    Ольга Бєлік
    В той день
    В той день, коли закінчиться війна..
    І довгий час ми не забудем ці події .
    І ненависть свобод москаля..
    Який розбив усі шляхи до мрії..

    Ті діти,що померли без вини..
    Ті хлопці,що нам захищали хати..
    Прокляття наших українських матерів..
    Яким дитя своє прийшлось ховати

    Нехай прокляттям вкриє "руській мір"
    Хай здохне падло,що те сотворили..
    І через час почуєте всю біль
    Яка наразі український люд накрила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17223

    4 трав. 2022 р.
    Ольга Бєлік
    В той день
    В той день, коли закінчиться війна..
    І довгий час ми не забудем ці події .
    І ненависть свобод москаля..
    Який розбив усі шляхи до мрії..

    Ті діти,що померли без вини..
    Ті хлопці,що нам захищали хати..
    Прокляття наших українських матерів..
    Яким дитя своє прийшлось ховати

    Нехай прокляттям вкриє "руській мір"
    Хай здохне падло,що те сотворили..
    І через час почуєте всю біль
    Яка наразі український люд накрила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17224

    4 трав. 2022 р.
    Іра
    ***
    І я хотіла закричати…
    Аж так, щоб увесь світ не чути .
    Не чути вибухи гармати,
    Щоб в тишині могла заснути.
    Мені так боляче з ножем,
    Що в серце встромлений весною.
    За кожну смерть моїх людей,
    Вони лежатимуть горою .
    І я кричала, але так
    Мене ніхто не хотів чути.
    І взявши волю у кулак,
    Мовчатиму за тих,
    хто мав би з нами бути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17225

    4 трав. 2022 р.
    Інна Руснак
    Без назви
    Ти дзвониш бодай на хвилину і нАскрізний біль відступає.
    На мить забуваю про звуки сирени і згарища міст.
    "Як справи? Не бійся! Я тут, щоб тебе захистити! Ти ж знаєш!
    Твій сон берегтиму, щоб "завтра" настало і весь його зміст.

    Я тут, щоб не дати пройти окупанту! Я поруч! З тобою!
    Й коли кілометри між нами війною розбитих доріг.
    Я тут за ГостОмель, за Київ, Донецьк, за Одеси прибою...
    Ти просто чекай і молися, щоб Бог Україну вберіг!

    Тут нас - легіон! Голіруч подолаємо навіть рашиста
    За вбитих дітей, за розстріляний мир і за плач матерів.
    І хай білорусь покриває кремлівського пса-терориста.
    Це ж наша земля! І полеглих у Другій війні прадідІв.

    Ми твердо стоятимем до перемоги й наперекір смерті,
    Ми не віддамо Миколаїв, Чернігів, Житомир, Ірпінь...
    Хай "Мрія" згоріла, хай рани кривавлять, хай душі роздерті!
    Ми сильні, незламні, з щитом із молитви і благословінь".

    ...Твій голос лунає хвилину лише, та щезають тривоги.
    За кожен час "дякую" - в небо, що досі жива!
    І кожна мить опору - крок України вже до перемоги.
    І кожен убитий російський агресор - Господні жнива...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17226

    4 трав. 2022 р.
    Тетяна Шинкар (ТСШ)
    Надто багато сьогодні сонця
    Надто багато сьогодні сонця -
    світить, не відає, що війна
    знов забирає хороших хлопців
    кожного дня.

    Випито болю в ці дні немало -
    море жалю і дитячих сліз
    вже не вміщається в серці мами,
    що поховала всіх.

    Скільки нечуваного вчинили
    прокляті москалі.
    Нашим пташкам обрізали крила,
    хоч вони ще малі.

    Ходять землею оті потвори,
    цуплять усе чуже.
    І випирає душа їх чорна
    із малолітніх жертв.

    Надто багато довкола сонця,
    світить, не відає, що війна
    знов забирає хороших хлопців
    кожного божого дня.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17228

    4 трав. 2022 р.
    Литовко Людмила
    Українці народжені перемагати
    Він державу свою пішов захищати
    І ставати на бік добра .
    Коли стала її на весь світ проклинати
    Клята руська нікчемна орда.
    Він не знав ні спокОю, ні доброго сну,
    Тільки чув залпи гаубиць та градів.
    Не плач, мила, я тебе від усіх захищу,
    Прошептав він на вушко коханій.
    Він не чув солов'їних красивих пісень,
    Навіть тиша здавалась чужою.
    І радів, мов дитя, що закінчився день
    І що ніч також буде такою.
    Йому снилася мати і батьківський дім
    Та дівчИна, що вірно кохала.
    Це будило надію і спогади в нім
    Крізь сирену, що дзвінко лунала.
    Мужність серця та українська душа
    І не скорена віра в свободу.
    Не дозволять віддати ні клаптик садка
    Жодних міст, ані сіл, ні усього народу.
    Не забути те пекло,що прийшлось пережить,
    І словами це не описати.
    Зупинялося серце і в кожну ту мить,
    Здобували  перемогу солдати .
    І боліла душа, за кожного з них,
    Як ішли вони в бій, несучи автомати.
    Наша ненька Україна не забуде їх всіх
    Українці народжені перемагати!
    Переможемо, пройдемо, вистоїмо!
    Не дамо ворогам панувати!
    Затріпоче вгорі синьо-жовте полотно,
    Щоб на віки це закарбувати.
    Тих сміливих солдат, що пішли захищати
    Нашу рідну вкраїну і волю.
    Українці народжені перемагати!
    І завжди готові до бою !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17229

    4 трав. 2022 р.
    Христич Олена
    Без назви
    Чорна хмара суне з грозою!
    І немає нікому покою.
    Гинуть люди, страждають...
    Батьки, діти, дружини ридають...

    "імператор" з розуму сходить.
    Все йому мало, хоче він крові.
    Із клітки кидає голодних собак,
    Щоб гризли вони і кричали : "Я ж брат!"

    МОлімось, люди, і віримо в Бога.
    І буде милість від нього і допомога.
    І розжене він ту чорную хмару.
    І буде мирнеє небо над головою.

    І розквітне ще наша Держава
    І на устах буде посмішка гарна.
    Ще трішки, ще ось-ось і невдовзі -
    День перемоги вже на порозі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17231

    4 трав. 2022 р.
    Михайло Луцюк
    Молюсь за Україну
    Молюсь за Україну
    Щодня молюсь, молюсь за Україну.
    Помилуй, Боже, змилуйся, спаси!
    У цю пекельну і лиху годину
    Вогонь ненависті та злості погаси!

    Спини, Владико, схибленого ката,
    Його злі наміри зруйнуй і відверни,
    Який вночі напав на свого брата
    Отак підступно, підло, зі спини.

    Прошу, благаю, змилуйся, мій Боже,
    Спини орду, хай щезне бузувір,
    Хай щезне всяк, хто дивиться вороже,
    Нехай настане перемога й мир.

    Твоя любов велика і безмірна,
    Почуй, молюся, зглянься на мій край!
    Нехай живе, хай квітне Україна,
    Не дай упасти їй, скоритися не дай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/17233