###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    21 бер. 2022
    Ломакіна Лада
    Без назви
    Вже тиждень
    Як моя країна,
    Під свисти
    Лютості і зла,
    Незламна, сильна
    Крізь руїни
    Іде роззута
    По містах...
    Волосся
    Від вогню палає,
    А очі повні
    Правоти...
    І хто її, скажіть,
    Здолає
    В її незламній
    Правоті?
    Долоні зовсім
    Почорніли,
    Земля між нігтів -
    Тьма густа.
    Вона несе квітки
    В могили,
    І з них
    Майбутнє пророста.
    О, нездоланна,
    О, прекрасна,
    І навіть боса
    І бліда -
    Вона одна -
    Моя кохана -
    Все переможе,
    Все здола.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2179

    21 бер. 2022
    Поліна
    Незванні гості
    Гримів учора бій..
    Прийшли незванні гості
    Раптовий вибух розірвав пітьму
    Я задихаюся від злості
    І все питаюся у долі я: чому?!
    Чому за мир і спокій  гинуть наші хлопці?
    Брати і друзі йдуть на небеса..
    Їх очі не побачать більше сонця
    Ми лиш на вік запам‘ятаєм імена!
    Я жила все життя в Україні
    І не думала всі ці дні
    Що прокинусь весняного ранку
    В бомбосховищі в темноті
    Я із мокрими від сліз очами
    Свої речі в валізу складала
    І молилася тихо ночами
    Щоб Покрова мій дім сховала
    Я хотіла кричати голосно
    Коли чула плач дітей на кордоні
    Я хотіла вбивати болісно
    Коли бачила море крові
    Ой не мало російські собаки
    Вже у світі навоювали
    Та от нашу землю рідненьку
    Дарма для війни обрали
    Вони кров‘ю за все заплатять
    І тікатимуть звідси голі
    А ми будем стріляти їм в спини,
    Святкувати наш день перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2180

    21 бер. 2022
    Величко Валерій
    З собою
    Люби
    Горнись душею
    Поки не пізно
    Віддай усе
    І все візьми
    Сьогодні через мить
    Можливо буть запізно
    Тому не зволікай
    Минулого нема
    Є тільки ти…
    В дорогу
    Ти зібравшись
    Візьми з собою щастя
    Бо є лиш день
    Бо є лиш сонце
    Й небо й мрія
    Перебери себе
    За пазуху збери
    Пісень
    Не відкладай
    У забутті нічого
    Вже не вдієш…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2182

    21 бер. 2022
    Ліна Бугай
    Вірш про війну
    Не твориться, не спиться та не пишеться...
    І вже не плачеться, бо сліз просто нема.
    Війна безжальна, як холодна шибениця.
    Пройшлася Україною пітьма

    Війна... Яке ж обличчя нам твоє противне!
    Ненавиджу тебе усім своїм єством!
    Ти показала нам лице своє правдиве,
    Тож поділись з сусідами звірством.

    Рашисти, путінці бездушні,
    Ви розкрамсали навпіл наші душі.
    Дітей безжально повбивали. Друже,
    Невже терпіть весь час таке я мушу?

    Так боляче, не можу я творити
    Лиш плакати, тужити за людьми,
    За дітками, які хотіли жити..,
    І не по волі стали жертвами війни...

    Заціпеніло щось у середині,
    Як порох мрії розсипаються мої
    Так жаль мені, що я не можу нині
    Не бачить, не дивитись ці бої.

    Мої папірчики, з яких складалися листівки,
    Мої барвисті, ніжні квіточки...
    Лежать десь там, як сироти, як діти,
    Як не потрібні, ніби, ниточки.

    Але вже зараз все це не важливе,
    Бо з нами Бог і зло він подолав!
    Я знаю світло у кінці можливе,
    Та не вернути вже загублене життя..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2183

    21 бер. 2022
    Святослав Ковальчук
    де мир
    Ми — де мир. А там... війна.
    То моя країна.
    Нездоланна є вона.
    Житиму чи згину.

    Жаль життів. Є страх. Є біль.
    Боже український!
    Russia, геть йди звідусіль!
    Щастя — нашім війську!

    Крим. Донбас. Некомпроміс.
    Про Кубань щось кажуть...
    Україні смерть приніс
    «Русский мир», о враже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2184

    21 бер. 2022
    Оксана Швед
    Без назви
    країна воює з дітьми - літаками й касетними бомбами
    країна стріляє впритул - у беззбройну розгублену жінку
    країна боїться усіх - і живих, й неживих, й ненароджених
    країна крім крові не знає ніяких відтінків

    ми вічно живі: у метро й бомбосховищах Києва
    в незламній Херсонщині і у боях Мелітополя
    в землі Маріуполя, в чорних кварталах Чернігова
    у Чорному морі, знищеній Мрії Гостомеля

    і місяць, що сходить, надійно тримають над нами
    поспіть ще, маленькі, бабайку знайде тепловізор
    колись ці історії фільмами будуть й книжками
    усі, хто живий - проти тих, хто обрав телевізор

    рахуються числа - не місяця, лиш по порядку
    історія пишеться в темних холодних підвалах
    життя з перемогою, певне, почнеться спочатку
    ми діти війни. ми лишились. ми всі - байрактари
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2185

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Привіт мій любий тато,
    Не здогадаєшся, що оповім тобі...
    Як вчуєш зхочеш встати,
    Ми на землі своїй в крові...

    Ти знаєш милий тато,
    Я так давно мовчала...
    Не знала, що сказати,
    Лиш квіти завше клала...

    А зараз стало гірко,
    Я сильна ти навчив...
    Та України діти
    Той ворог просто вбив...

    У мене теж є діти,
    Та що там, серце є...
    Не можу я простити,
    Він ріже за живе...

    Мій тато, любий тато,
    Тобі до Бога ближче...
    Проси закрити небо,
    Хай ЗСУ їх знищить...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2186

    21 бер. 2022
    Наталя Барбарош
    Я піднесу до сонця ті світлини...
    Я піднесу до сонця ті світлини,
    На котрих ми у мирному житті,
    Щоби у цю лиху воєнну днину
    Зігріли душу згадки золоті
    Про зустрічі, невимовно жадані,
    Посеред білосніжної цноти,
    Чи в нескоренім леготі веснянім,
    Чи спраглим літом, повним духоти...
    Чи на стежках, устелених багрянцем,
    У першу осінь, сповнену тривог...
    Де листя, розпашіле в дикім танці,
    Нас цілувало без пересторог...
    Хай стане тепло на душі й світліше
    В буремні ці весняні холоди...
    Я вірю, що Господь нас не полишить!
    А сонце Правди - з нами назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2187

    21 бер. 2022
    Марія Селецька
    Без назви
    Давайте хлопці та дівчата не мірятися болем.
    Давайте не зраджувати нашій з вами волі.
    Усі ми знаємо, що в нас один спільний ворог.
    Усі ми знаємо, хто наш єдиний ворог.

    Ми усі разом страждаємо від болю.
    Де б хто і не був, вдома чи не вдома.
    Кожен з нас просто хоче жити,
    Щоб потім зажити у вільній країні світу.

    Тож, будь ласка, не стикайтесь ви чолами,
    Не втрачайте силу.
    Краще ви її направте на спільні наші цілі.
    Нам з вами ще країну будувати.
    Тож, будь ласка, світлий розум не втрачайте.

    Маємо триматися, хлопці та дівчата.
    Маємо нашу країну відстояти.
    Що сталося — не забудемо ніколи!
    Але добро переможе — така наша доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2188

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ти знаєш, а війна вона жорстока,
    Відкрила твої очі на людей...
    Ти зрозумів наскільки одинокий,
    Навколо тебе тисяча смертей...

    От тільки не від того ти один,
    Хоч смерть чужих тебе бентежить...
    Насправді просто кинули усі,
    Їм всім начхати, хоч їх сотня стежить...

    Ти намагався зрозуміти їх,
    От тільки вже три тижні пролетіли...
    Й не запитав тебе ніхто із них,
    Чи ще живий, ракетами не вбило?

    Зате тих названих є так багато,
    І після перемоги знов прийдуть...
    Одразу пригадають, лиш не варто
    Таких підписувать під словом "друг"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2189

    21 бер. 2022
    Валерія Псюк
    8 днів війни
    Сьогодні кожен сотні раз за день згасає.
    Оживає. Московську орду дружно в пекло посилає.
    Надихає. Окриляє. Міцно обіймає.
    Крізь сміх і сльози другу помагає.

    Біль в очах. Тривога в серці.
    Всі ми як одні. На ногах не туфлі - берці,
    на своїй ж землі. В голові стрімким потоком котяться слова:
    "Україно! Земле-мати ти в мене одна!

    Не віддам тебе нікому, лиш з тобой вперед!
    Сортуватиму сміття, свій носитиму пакет
    Збережу смачнючу воду, сяду я на велосипед.
    Тільки б мої діти не дізнались впливу ядерних ракет!!

    Боже, захисти країну від навали вражої орди.
    Просвіти їм шлях назад до мамчиного дому...
    Нехай вже там плетуть свої "як колись" світи.
    А нам залишать нашу ЧЕСТЬ й СВОБОДУ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2190

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ти найкращий до сліз, до істерики, що не стихає...
    Я так вірю тобі, в ЗСУ і всіх хто захищає...
    Президент  - це не просто і ти сам кожен день відчуваєш,
    Ти Велика Людина, бо ніколи людей не кидаєш...

    Ми за тебе, за всіх молим Бога щодня,
    Бо війна ця неначе безумство...
    Ти тримайся будь ласка, не здавайся ні дня,
    Бо здаватися - це самогубство...

    Ти такий як ми всі, за вкраїну на смерть,
    Не лякає той біс із кремля...
    Тільки вимруть вони чи втечуть скоро геть...
    Україна ж з Тобою ЖИВА...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2191

    21 бер. 2022
    Елена Ющук
    Не повторяйся...
    -Возьми по капле из всего.
    Не повторяйся ! - голос ночи
    Порою злит, порой пророчит,
    А я всё слушаю его.

    Весна со снегом и дождём...
    Смешалось всё : от слёз - до смеха.
    Во мне звенит, как в горах, эхо,
    Забито наглухо гвоздём

    То, что болело и болит,
    Как до- ре- ми : мотивом сердца...
    А мне бы в этот дождь согреться !
    И где тот доктор Айболит?

    Ночь холодна и не тиха.
    Да, вроде, март , но снова стужа.
    И голос мой хрипит : простужен,
    Но продолжает петь в стихах !

    Все- холодны душой - глухи.
    И если б вы меня спросили,
    Я б вам сказала, как грозили
    Мне мои беды и грехи.

    Как я боролась и жила-
    Одна, без помощи и крова.
    И что такое нездорова -
    Я слишком рано поняла.

    Как будто некого винить,
    Ведь ошибаемся мы сами !
    А мне бы в детство, в юность, маме
    На пять минут лишь позвонить ! ...

    ... Вновь просидела до утра.
    Весенний луч замрёт в окошке.
    Я улыбнусь : там где-то кошки
    Котам командуют:" Пора! "

    Напротив дома, где ручей,
    Как будто в очереди- ели :
    За светом солнца ! Надоели
    Морозы мартовских ночей !

    Луч, замирая на щеке,
    Скользнул по травам - нити тоньше.
    И задержался чуть подольше
    На- кем- то брошенном - щенке.

    На черных рытвинах домов.
    На серой сгорбленной старушке.
    И на поломанной игрушке -
    Основе будущих томов...

    О героизме этих дней.
    О тех, кто вёл, сбежал иль сдался.
    О тех, кто в памяти остался
    Или почил на топком дне.

    О всех далёких и родных...
    О всех ведущих и ведомых.
    Об исторически весомых,
    Бесспорных фактах и взрывных.

    - За Украину! - как рефрен.
    - На бой с продуманною ложью!
    И я бреду по Запорожью
    Меж двух пронзительных сирен.

    Тропой знакомою пойти ?
    - Не повторяйся ! - голос марта
    Мне добавляет сил, азарта
    На сложном жизненном пути...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2192

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Я тисячу разів спитаю як ти?
    Бо хвилювання розриває всю мене...
    А гіршого в війні окрім не знати
    Є розуміння, що життя хтось обірве...

    Я тисячу разів спитаю як ти?
    Чекаючи на відповідь щодня...
    Моє життя без твого ніц не варте,
    Без тебе ж бо і я мов не жива...

    Я тисячу разів спитаю як ти?
    До поки не закінчиться війна...
    Мені повір так треба відчувати,
    Що борешся й не здамся тоді я...

    Я тисячу разів спитаю як ти,
    У відповідь почую, що живий...
    А вороги почали відступати
    І погляд скоро не будЕ сумний...

    Я тисячу разів спитаю як ти,
    Ти повідомиш, що перемогли...
    Й додаток про тривогу можна стерти,
    Бо більше вже не буде в нас війни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2193

    21 бер. 2022
    Сторожев Святослав
    Прийде час
    Московити кляті, прийде час,
    Коли в очі Богу треба глянуть.
    І, повірте, що не вибачить Він вам,
    Бо за ним убиті вами стануть.
    І за сльози їх прощення вам нема,
    А за кров синів моїх – прокляття!
    І прийшли до Бога ви дарма.
    Вам у пеклі вже розпалюють багаття.
    І для вас немає виправдань,
    Ви свідомо вибрали годину,
    Коли ніж у спину без вагань
    Ви встромили у беззахисну країну.
    Як Іуда, що Ісуса прославляв,
    Ну, а потім обміняв на гроші кату.
    Та хіба Іуда тоді знав,
    Що осику слід уже шукати?
    Пропоную ще раз: схаменись!
    Бо у світі все кінець свій має.
    Московите, чуєш озирнись –
    Вже твоя осика підростає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2194

    21 бер. 2022
    Валерія Псюк
    Українському воїнові
    Ми тут усі у вогні згораємо заживо!
    Наші душі кричать услід воякам...
    Силует сина, батька і тата, як марево
    тепер ввижається вдалині усім нам.

    Хочу знову в обійми твої поринути,
    і за руку пройтись по нашим місцям...
    Не дозволимо нашій країні загинути,
    І нашим дітям, й старим матерям.

    Я люблю тебе, і буду з тобою
    усім серцем, думками і вірою!
    Дух незламний,що рветься до бою,
    Переможе ворожу орду повною мірою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2195

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Чому бачу спалахи багаття?
    То війна все палить навкруги.
    Ми вважали, що вони нам браття,
    З‘ясувалось – люті вороги.

    Та я вірю, Бог врятує Україну!
    Допоможе подолати ворогів.
    Прийде світло темряві на зміну,
    Майбуття для доньок та синів.

    Вірю я, тому молюся щиро,
    Тільки Бог надія є моя.
    На своїй землі я прагну миру,
    Україна – то моя земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2196

    21 бер. 2022
    Наталя Барбарош
    Господи, дякую за світанок!
    Господи, дякую за світанок!
    За всі короткі "Живі, здорові"
    За промінь сонця на тлі фіранок,
    За віру в серці у силу Слова.
    За Божий захист у дні криваві,
    За міць незламну героїв наших,
    Дух українців з такого сплаву,
    Що і не снилось поганцям вражим!
    Два тижні - опір, два тижні -спротив,
    і линуть світом молитви щирі,
    Аби пощезла з землі сволота,
    А Україна розквітла б в мирі!
    Допоки ж - дяка за кожен ранок,
    За всі короткі "Живі, здорові"
    За сонця промінь на тлі фіранок,
    І силу ту, що у Божім Слові...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2197

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Яворівський полігон,
    Відбій тривоги, шоста ранку...
    Все кадрами неначе сон,
    Ударна хвиля, звук, казарма...

    Відкинуло усіх довкола,
    А біль, ні не відчутно...
    Встаєш, біжиш по коридорах,
    І знов воно як лупне...

    ПовиносИло вікна, двері
    І багатьох накрило...
    Не передати на папері,
    Ті відчуття, безвихідь...

    Шок, ні це надто м'яко,
    Там пекло було чуєш...
    А потім крик, когось не стало,
    А когось ще врятуєш...

    Гадав прощаєшся з життям,
    Та все так швидко сталось...
    Не зрозумів ще до кінця,
    Як тут живі зостались...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2198

    21 бер. 2022
    Роман Кисіль
    А ВРАНЦІ ПОЧАЛАСЬ ВІЙНА
    А вранці почалась війна
    Земля горить, палає
    Закрила сонце зла пітьма
    Та боротьба триває
    Рішучий завдамо удар
    Мета у нас єдина
    І вийде сонце із-за хмар
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2199

    21 бер. 2022
    Святослав Ковальчук
    Ісус і ворог (2022)
    Чую по ТБ, читаю в Неті:
    Враже, ти прийшов до мене в дім.
    Про любов, Ісусову прикмету,
    Пам`ятаю я в контексті цім.

    Звісно, вартий ти проблем найгірших,
    Покарань, хвороб, знесилень, бід.
    Знаєш, що мене роками "тішить"?..
    Зрозумілий, певний, "божий" "lead".

    Чесно, я не знаю, як любити
    Те, що, ну,.. не зовсім до душі.
    По програмі: ворог — мушу вбити.
    Нащо ж Бог ту заповідь лишив?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2200

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    У тебе друге день народження,
    Урятував Господь...
    Все інше вже немає значення,
    Від шоку ти відходь...

    Ударна хвиля й наче кеглі,
    Порозкидало всіх...
    І щастя, що не по казармі,
    Що вибігти ще встиг...

    Багато хлопців полягло
    Від тих ракет тоді...
    Усе там кров'ю залило,
    Усе неначе в сні...

    Молилася в той час я тут,
    Не знала, де гатять...
    І Бог почув мене мабуть
    Й тебе зміг врятувать...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2201

    21 бер. 2022
    Елена Ющук
    Возродимся!
    Было столько разных поводов-
    Всю страну отдать под суд...
    Мы искали умных доводов :
    Объяснить весь ваш абсурд.

    Но теперь нет оправдания
    Злу, молчанию и лжи!
    Мы запишем вас в преданиях:
    " В русских не было души..."

    За детей, за слух со сплетнями,
    За расстрелянных в упор.
    И за, длящийся столетьями
    Между злом и правдой,  спор.

    За гордыню вашу царскую
    Пусть сам Бог вас истребит!
    Кровью жил холуйско- барскою,
    Как клеймом, вас окропит!

    Вы- с оскалами все лисьими.
    Деструктивных мир идей...
    Мы- держава независимых,
    Вольномыслящих людей!

    Мы залечим раны рваные...
    Вновь засеем огород!
    И забудем вас, незваные...
    Богом проклятый народ...

    Возродимся и отстроимся!
    Будет боль хранить музей.
    И молитвами укроемся
    От таких, как вы, друзей!

    Дух орды московской выманил
    Духа Киевской Руси:
    - Сын Земли ! Что мог, ты выполнил?
    Делай то, что выше сил!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2202

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Хоч зараз ти трішки далеко,
    Та ми на одній землі...
    І в серці буває пекло
    Як чую ракети вгорі...

    Все ж вірю, що повернешся
    І я обійму тебе...
    Та й досі ти не здаєшся,
    Бо в нас сильна кров тече...

    Весна не така як хотілось,
    Холодна й пекуча чомусь...
    Та знаєш сьогодні наснилось,
    Сказав:"Я вже завтра вернусь..."

    Чекаю того світанку,
    Де знов запанує мир...
    А зараз молюсь до ранку,
    Щоб Бог нас усіх захистив...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2203

    21 бер. 2022
    Tsipar Bohdana
    "Україно"
    Україно!
    Наша рідне нене!
    В лиху годину
    Щиро молимося за тебе!
    За кращу долю нашого народу . Спокійнемирне небо
    Щоб в злагоді проживала і горя не знала родина!
    Щоби була щаслива кожна дитина!
    Прикрий від  лиха і страждань
    Війни,поразок, розчарувань.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2204

    21 бер. 2022
    Сторожев Святослав
    Не пробачу!
    Як хочеться відчути мир,
    Щоб встати вранці і спитати
    Себе самого серед хати:
    «Невже дожив я до цих пір?»
    Невже скінчилася війна?
    Невже під три чорти сконали
    Кацапські темнії навали,
    Смертей наївшися сповна?
    Невже не будемо ховати
    Загиблих хлопців і дівчат?
    Людських не буде більше втрат?
    І сліз, що проливає мати?
    Я знаю, прийде мир колись,
    Та вже не буде, як раніше,
    Бо серце тиша, ні, не втішить.
    Ти  хоч проси, а хоч молись.
    Рубці на серці не дадуть
    Забути горе і страждання,
    Домівок рідних руйнування
    І в невідомість довгу путь.
    «Прости усіх!», - Ісус казав.
    Та ні, вже вибач. Не пробачу!
    І хоч своє прощення втрачу,
    Та все ж не зможу – грішним став.
    В мені вже до кінця війна.
    У кожній крихітній клітині
    Я поселю її від нині.
    Нехай в мені живе вона.
    Та все ж відчути хочу мир
    Щоб встати вранці і спитати
    Себе самого серед хати:
    «Невже дожив я до цих пір?»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2205

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Може я тобі вже не потрібна,
    Бо краса моя тепер руїни...
    Інколи здається, що не гідна
    Ти ж кричиш:"Живи ще Україно!"
    Я тримаюся щодня, хоч важко,
    І сорочка трішки почорніла...
    Ти ж сказав мені:"Не страшно!
    В мене є для бруду того мило..."
    Я погодилась, що не заплачу,
    Хоч є рани, де стікає кров...
    Ти ж мій милий молодий народе
    Поцілунками вкриваєш знов...
    Де не де забилися ті скАлки,
    Що печуть, в'їдаючись у шкіру...
    Ти мені сказав тоді одразу:
    "Залікую й кров усю зупиню.
    Не хвилюйся мила, моя рідна.
    Я тебе нікому не віддам..."

    Щезнув ворог назавжди... безслідно...
    Ну, а мій народ Героєм став!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2206

    21 бер. 2022
    Галина Криштомполь
    Застигла куля
    Застигла куля між тобою й мною…
    Поранить, вб’є розжарений свинець?
    Орда монгольська йде на нас війною,
    Із терня вже готує нам вінець!
    - Постій!!! Не йди, не йди, чужий солдате!
    І не ступай криваво по ріллі!
    Яке насіння будеш засівати:
    Із куль, із болю, з горя, із журби?
    Бо що посієш - те і ти пожнеш!
    Чи сам скуштуєш потім того плоду,
    Що визрів з болю стріляних сердець,
    Що ріс на крові ближнього народу?
    Не дай сиріт зростити мачусі-війні,
    Поглянь у очі почорнілим вдовам!
    Ніщо не змиє із чола слідів,
    Що Каїн Авелю наносити готовий!

    Зустрілись все ж на  лінії розмежування?!
    Потиснем руки і підем на Кремль!
    Влаштуєм сатані бенкет прощання,
    Який ласує на сніданок кров’ю з наших вен.
    Відправимо додому - в саме пекло,
    Яке по світу вмів він витворять!
    Там злого сина-карлика заждався батько-Гітлер.
    Шкода, такі і в пеклі навіть не горять…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2207

    21 бер. 2022
    Марія Нестерчук
    Мені снилась війна
    Мені снилась війна, я згадала пізніше...
    Я втікала від жаху, але зараз страшніше.

    Лютий ворог мене доганяв по руїнах.
    Я не знала тоді, що це моя Україна.

    Хаос, біль і вогонь у життя нам ввірвались,
    Але віра й надія тут назавжди зостались.

    Ворог хоче нам світ пеленою закрити,
    Та не знати йому, - дух козацький не вбити!

    Він все громить навколо, думає, що лякливі.
    Та вкраїнці на світі зараз самі сміливі.

    Йди, народе ворожий, назад ти додому,
    Бо не побачиш в житті уже більше нічого.

    І останнім побачиш ти пекельний вогонь,
    Який покаже твій шлях прямо "домой"!

    Наш народ не злякати, волю нам не забрати!
    Наші браві бійці зможуть це доказати.

    Відвоюєм й збудуєм нашу світлу країну,
    Яка буде заслужено завжди щаслива!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2208

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Нас сьогодні зранку "цілували" москалі,
    Три повітряних цілунка надіслали...
    Тільки хай не думають, що ми
    Перед ніжностями руки склали...
    Поцілуємо у відповідь усіх,
    Хай чекають ми палкі у цьому...
    Будем міцно обіймати їх,
    Так, що будуть рватися додому...
    Ми ж повітряні не відправляєм,
    Хай не мріють про легенький подих...
    Нехай землю нашу підживляють,
    Це для них тепер єдиний вихід...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2209

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Пригнічена війною навкруги, думками я завжди з тобою...
    Узяти зброю в руки до снаги, щоб бути поруч десь на полі бою...
    Та не взяли мене туди, куди відправили тебе вже воювати
    Не надіслати повідомлення, бо ти заборонив мені писати...
    А я щодня дивлюсь на цей екран, що так бездушно мов на зло мовчить...
    В душі такий невизначений стан, коли ж ця залізяка задзвенить...
    Та лиш сирени звук луна щодня, неначебто не розуміє,
    Що це не та мелодія, яку почути серденько воліє...
    Від нервів я палити почала, ти ж звісточку ніяк не надішлеш,
    Я майже вже до розпачу дійшла, тримайся там, я постараюсь теж...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2210

    21 бер. 2022
    Василь Клічак
    ВЕЧЕРЯ
    Вся ескадрилья в сивій темноті
    вечеряти сіда після роботи.
    Усі мовчать. Говорять лише ті,
    Хто повернувся із польоту.

    А перед тим молитва «Отче наш».
    І чоловіча стримана напруга.
    Ніким тут не ведеться репортаж.
    Лишень пече вогнем відсутність друга.

    І визріває помста ув очах
    його в боях змужнілих побратимів.
    І миготить у колі тім свіча.
    І полум’я її усіх пектиме.

    То буде згодом. В сивій темноті
    вечеряють вони після роботи.
    Усі мовчать. Говорять лише ті,
    Хто повернувся із польоту…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2211

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Моліться люди за вкраїну,
    За Маріуполь, Харків, Київ...
    Моліться люди безупинно,
    За воїнів країни...
    Просіть нам захисту від Бога,
    Хай Військо Ангелів зішле...
    Ще трішки й буде ПЕРЕМОГА,
    Любов і Мир до нас прийде...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2212

    21 бер. 2022
    Святослав Ковальчук
    воїну
    Як добре, хлопче, що ти є.
    Хай серце-дух жиє твоє!
    Спасибі.

    Не розумію, що і як
    Душа вчуває враз твоя.
    Щасливі

    Мої думки. Бо воїн ти.
    Тримайсь вкраїнської мети.
    О, сину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2213

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    З роботи як завжди на обід сьогодні без машини, пішки...
    В руках телефон та контакт уже не набрати, смішно...
    Всі виїхали за кордон, нема навіть з ким поділитись,
    В думках пролітає "камон" до чого ми всі тут дожИлись...
    У нас кожен день боротьба, я стільки хочУ розказати,
    Лиш близьких моїх тут нема, зхотілося закричати...
    Я їх не засуджую, ні вони ж бо рятують дітей...
    Бувають тут миті сумні і сльози із моїх очей...
    Роддом розбомбили кати, дітей убивають щодня,
    Емоції вже не знести, тепер отаке от життя...
    Десь ближче до ночі в сіті, новини не хочеш читати
    Лиш дивишся може є ті, кого вже не можеш набрати...
    І може згадають тебе, напишуть хоча б одне слово,
    Війна роз'єднала людей, надіюся, що не на довго...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2215

    21 бер. 2022
    Оксана Швед
    Без назви
    Не забувати навіть на хвилинку

    Не пробачати жодного й нізащо

    Замовкни, ворог. Так воює жінка

    Не та, що плаче. Та, що вірить в краще

    Чужа рука руйнує наші храми

    Свої брати будують нам майбутнє

    А матері молилися віками –

    Сумні, далекі, тихі, незабутні…

    Нас не здолати. Мабуть, не під силу

    У нас є гідність – доля, біль і зброя

    Яка чума нас тільки не косила,

    Яка орда не кликала з собою

    Не плач. Не треба. Ти сильніша, жінко,

    За всі нещастя, війни і печалі

    Сестра, кохана, мати – українка

    Благословляй, бо треба битись далі.

    Вони ще прийдуть. Вір, люби,молися.

    Вони вже знають, як сміється доля

    Тихенько мама просить «повернися»,

    А син боронить вимріяну волю

    Донька засне. Промовить тихо «тату»

    І вже у снів країну дивну лине,

    А в нього світ – в прицілі автомата

    А в нього – бій за неньку-Україну

    Війна і слово. Це не на картинках.

    Страшне і зле. Не бачить. Не жаліє.

    Тихіше, ворог. Хай говорить жінка

    Вона і тут воює як уміє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2216

    21 бер. 2022
    Сторожев Святослав
    Трансформація
    Останнім часом дуже я змінився,
    Точніше, свій світогляд я змінив.
    Мені цей світ по іншому відкрився,
    Багато я нового в нім відкрив.
    Ну, ось, наприклад, я згадав, що - українець,
    Хоча й раніше українцем, наче був,
    Але якимсь не тим, бо був чужинець
    В своїй країні, своїх генів я не чув.
    Та дякувати "братньому" сусіду,
    Я Гімн співаю зі сльозами на очах,
    І відчуваю до  москальщини огиду,
    Бо там багато що нагадує ГУЛАГ.
    У магазині я штрих-код перевіряю,
    Щоб часом що вороже не придбати.
    Канали всі російські вимикаю,
    Бо може божевільний їх сприймати.
    І хоч я маю вчительську освіту,
    І розумію: матюки - то справжнє зло,
    Та все ж скажу я на уроці; "Милі діти,
    Запам`ятайте - путін -  це .хуло"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2217

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Прийняти душ, сходити в туалет, глоток води й бодай би пів печенька...
    Це нам не снилось у страшному сні, тепер моє ім'я "переселЕнка..."
    Тікати від ракет в любий вагон, хоча куди везе ти і не знаєш,
    Цей плач дітей, нас більше як мільйон, десь там своє усе ти залишаєш...
    Хтось народився у війну, тепер... на старості їх літ нема спокою,
    Не розуміють як в таку порУ, цей геноцид знов випав на їх долю...
    Жахіття сьогодення, страх в душі і знищене усе, що будували,
    Єдине гріє, що на цій землі нас східних наче рідних обіймали...
    Ніколи ви не вірили у єдність, людей прекрасної держави Україна,
    Та ми єдині: захід й схід поборять тих, хто зазіхне на Україну...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2218

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Як люди до такого докотились?
    Для чого зброя в світі взагалі?
    Адже коли ви тільки народились,
    Були такими милими дітьми...

    А далі виросли і що змінилось?
    Почали створювати смерть:
    Хімічну, ядерну і знов не зупинились...
    Для чого все руйнуєте ущент?

    Природа чим вже вам недогодила,
    В бетон свої міста замурували...
    Та цього було мало і ви сміло,
    В землі своїй ті бункери наклали...

    Ви готувались до війни давно,
    Але для чого вам життя під укриттям?
    Хіба під сонцем на землі так тісно,
    Що інших позбавляєте життя...

    Скажіть мені чому такі жорстокі?
    Хіба ваші батьки вас не любили?
    Невже вам буде добре одиноким,
    Тоді, коли ви Божий світ убили?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2219

    21 бер. 2022
    Єлизавета
    Чекай удома
    чекай удома, коли повернуся,
    ти знаєш, недовго до цього лишилося.
    розкажи, що буде, коли зустрінемось.

    зараз на фоні град, я не про явище,
    він моє серце вщент безжалісно.
    у полоні обставин, з мільйонами інших,
    ув‘язнена в мріях вірю в амністію.

    нестримна в зворотах, вже не до «личить».
    я мовчки рахую між нами відстань.
    на зустріч до тебе - дісталася б пішки.

    тому вдома чекай на мене.

    й улюблені білі квіти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2220

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Війна і сльози матері,
    Хіба хоть щось цього вартує?
    Чому такі жорстокі ви?
    І світ нас мов не чує...
    Не закриває небо НАТО,
    Лиш очі затуляє...
    Життя наші для них не варті,
    Бо це не їх вбивають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2221

    21 бер. 2022
    Святослав Ковальчук
    Небесна Сотенька
    Сто життів війна забрала.
    Яблуневих гілок.
    Їм би квітнути. Не стало.
    Гроші, похоть. Діло:
    Їм з тобою, Христе, буде
    Добре в чистім небі.
    Гірш од псів зробились люде.
    Освятитись треба!
    Україна — не будинки.
    А серця і душі.
    Спи собі, мала дитинко.
    Воювати мушу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2222

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Я обіцяю, що ми переможемо,
    Кому як не нам про це знати...
    Я обіцяю, що ми все ще зможемо,
    В обіймах з тобою стояти...
    Я обіцяю, що ти повернешся
    І сліз на обличчі не буде...
    Просто підійдеш і знову торкнешся,
    Ніхто вже тебе не відпустить...
    Я обіцяю ракет тих не стане,
    Більше ти їх не побачиш...
    Мир в Україні на віки настане
    Й ніколи ти вже не заплачеш...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2223

    21 бер. 2022
    Максим
    Зміни можливі?
    Так тихо тут в ночі
    Лиш чутно, як горять москалики 1, 2, 3 - чи сто,
    вже не дізнається ніхто.
    Чи заблукали, чи свідомо йшли
    Але притулок знайдете в труні.
    Не варто слухати Хуйла,
    Чи хто там вас сюди спровадив.
    Беріть ка владу в свої руки і їдіть до нас в свободний світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2224

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    А як ті сльози втримати скажи?
    Як зберігати спокій?
    Від серця відриваються шматки,
    Це діти...потяг...біль глибокий...
    Не знаю хто зустріне їх десь там,
    Де прихистку шукати їм не знаю...
    Коли війна, найгірше є батькам,
    Які дітей рятуючи від себе відпускають...
    Самі ж у бій, безстрашно знов ідуть,
    Чи виживуть насправді не важливо...
    Бо основне спинити оту ртуть,
    Що розлилась по мирній Україні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2225

    21 бер. 2022
    Оксана Диба
    Ранок другого дня
    Країно моя! Чи впізнаю тебе я в обличчя?
    У той час, коли сльози зітреш з-під очей на щоках.
    Країно моя! Все, що досі було таке звичне,
    Розглядіти вдається лише у вогненних пітьмах.

    Наче навпіл розрубані нині і час, і країна,
    Наче зашморг злетів у повітря сюди зусібіч.
    І хто скаже, у чому країна невинна ця винна,
    Що із пеклом постала на ранок вона віч-на-віч?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2226

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Надіюсь завтра буде ранок, спокійний тихий, хай
    Ми всі зустрінемо світанок під спів пташок, нехай,
    Нехай ніхто вже не захоче знов зазіхать на нас,
    Ми будем вільні, незалежні і Бог посеред нас...
    Розставить своїх охоронців, на захист України,
    І Ангели в кожній сторонці обіймуть нам вкраїну...
    Надіюсь завтра буде ранок, надіюся він буде,
    А цю війну й лихі години ніхто з нас не забуде...
    Щоб відбивалося бажання в майбутньому у всіх
    Шукати повід до співпраці з убивцями з Росії...
    Надіюсь завтра буде ранок і ми у ньому теж,
    Замайорить на сонці прапор, настане мир без меж...
    В цім ранку наша Україна квітуча і п'янка,
    В самому серденці Європи казково розцвіла...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2227

    21 бер. 2022
    Яніта Владович
    Мне бы вернуться в прошлое
    Мне бы вернуться в прошлое,
    лет десять назад отмотать:
    заговорить українською мовою:
    чтобы у путина не было повода
    войска на защиту мне отправлять.

    Не нужна мне защита в стране,
    где свободно говорю на русском!
    Вы же напали ночью, подло и гнусно,
    попытались сжечь Украину в огне.

    Мне бы вернуться в прошлое,
    два-три года назад отмотать:
    изучить входы-выходы из сети,
    пройти сквозь брехню русских сми
    и о "мирной операции" рассказать.

    Искандеры, грады, ракеты спешат
    поразить крыши жилых домов,
    сколько бы рцп ни отпускала грехов,
    всех причастных с радостью примет Ад.

    «Пусть вам снятся в кошмарах вечно
    глаза наших мертвых детей».
    Говорите, жизни нет ничего важней?
    А вы сотнями губите их бессердечно.

    Мне бы вернуться в прошлое,
    хотя бы неделю назад отмотать.
    Сообщить, к чему нужно готовиться,
    ведь у путина явно нет совести:
    отдан приказ без разбора стрелять.

    Под ударом ВУЗы, мирное население,
    роддома и центральные площади,
    "Мрiя", что была причиной для гордости...
    Мир шокировали ужасные злодеяния.

    Но не россию. У вас правда искажена.
    Посмотрите внимательно, и ее увидите,
    вслушайтесь — и ее вы услышите.
    Правда в том, что в Украине война!

    Поймите, наконец, украинский народ
    един, незалежно вiд мови,
    и запомните каждое наше слово:
    #Идите нах*й! (зачеркнуто)
    «Вас здесь никто не ждёт!»

    P.s.
    Ещё многое я могла бы русским сказать,
    но приличные рифмы начинают от меня ускользать.
    Поколений десятки не смоют бесчестья позор,
    ну а мы, украинцы, не простим ваш кровавый террор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2228

    21 бер. 2022
    Оксана
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна, я буду плакати так само, як плакала моя земля, коли на ній горіла рана.
    Коли закінчиться війна, я буду радісно сміятись, дивитись в очі малюкам і чистим небом милуватись.
    Коли закінчиться війна і всі повернуться додому, я знайду сили щоб прийти і подолати свою втому.
    Коли закінчиться війна, ми станем перед Богом на коліна і через сльози, сміх, молитви і пісні народиться новітня Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2229

    21 бер. 2022
    Ден
    Бандера
    Приходить новий день війни
    І на руїни сересеру
    Кидає погляд свій влучний
    Степан Андрійович Бандера

    Киває схвально коли гром -
    Арта ростить вогняні квіти.
    Шухевичу він каже "Ром,
    А в біса файні наші діти!

    Не мріяв навіть уві сні
    Що стануть так кацапів нищить..."
    І з кожним пострілом русні
    Бандера нам стає ще ближче
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2230

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    У мене сльози на очах - це рідко так буває,
    У нас війна, у серці страх, що хтось щодня вмирає...
    Я сильна, так беззаперечно, от тільки важко так,
    Коли щодня у небезпеці, ті кого любиш так...
    Стираєш сльози зі щоки, виходиш з укриття,
    Дзвінок, питаєш: "де ти?", у відповідь: "жива..."
    І більше справді слів не треба, одного вистачає,
    І ще б почути, що вкраїна моя перемагає...
    В думках молитву промовляєш уже без перестанку,
    З надією завжди чекаєш ти нового світанку...
    Почути хочеш лиш одне: "закінчилась війна..."
    Ми відбудуємо усе, Росії вже нема...
    Її Земля із світу стерла, почистила сама,
    А Україна ще не вмерла, вона завжди ЖИВА...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2231

    21 бер. 2022
    Оксана Диба
    Без назви
    Квіти не знають,
    Що – війна!
    Квіти упевнені –
    Весна!
    Стрімко до сонця
    Най рости,
    Кольору вибухи
    Й радости.
    Ми по підвалах –
    Сирена рве,
    Там дитинча
    У кутку реве.
    Міцно тримає дівча
    Кота –
    Вона захисниця,
    Хоча й мала.
    Блимає світло,
    Гудить в мізках –
    Це до людей підповзає
    Страх.
    Тиша. Зненацька.
    То справді? Вже?
    Можна на вихід?
    Як хороше!
    Вдома. Так тихо.
    Парує чай.
    З підвіконня промова:
    «Не впадай у відчай!»
    Квіти не знають,
    Що – війна!
    Квіти упевнені –
    Весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2232

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Якщо дасть Бог народжу я ще сина,
    Для нашої рідненької землі,
    То стане ВОЇНОМ моя дитина,
    Щоб захищати нас від москалів...
    Він буде ПРИВИДОМ для них у небі,
    Найкращим снайпером, танкістом на землі...
    Він буде з роду теж Бандера,
    Цей код насправді в нас тече в крові...
    Якщо дасть Бог народжу я ще сина,
    Він змалечку дізнається про все:
    Як москалі вбивали нам дитину,
    Як кров по вулицях тече...
    Щоб пам'ятав і вільним був завжди,
    Щоб не боявсь боротись проти зла...
    Бо не один прийде від сатани
    І не одного вб'є руска орда...
    Нехай настане мир на Україні,
    Хай ми про страх забудемо...
    Нехай народжу я ще сина,
    Нехай ми ВІЛЬНІ будемо...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2233

    21 бер. 2022
    Оксана Диба
    Без назви
    Противен мне до тошноты, до рвоты
    О мире сказ, что слышится с Востока,
    Вбиваемый нам полутонной бомбой
    С немиротворческой недружественной помпой.

    Охвачена безумием Россия:
    «По телевизору такое говорили!»
    И спрятав нос под маской от ковида,
    Не видя правды, спешно уходили.

    Опасно жалок падший ныне с трона.
    Но отдавая предпочтенье войнам,
    Он держит мину при плохой игре
    И ставни запирает на избе.

    Конец знаком. Извечно на России
    Царьки как-то не сами уходили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2234

    21 бер. 2022
    Сторожев Святослав
    Кому присягати?
    Президентам я не буду присягати,
    Бо існують президенти тимчасово,
    А мене з дитинства вчила моя мати,
    Що у світі є одне-єдине слово.
    «Тому слову треба, сину, присягнути,
    І те слово пам’ятати до зупину»
    Мудрість мамину не зможу я забути.
    Тому слову я навчав свою дитину.
    І те слово, наче вільний в полі вітер,
    І  те слово, наче татусева казка,
    І те слово, наче сонце в небі світить,
    І те слово, наче матусева ласка.
    І я знаю, щоб не  трапилось у світі,
    Буду впевнений за доньку і за сина,
    Бо для них у щасті, лихолітті
    Вічним словом буде тільки Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2235

    21 бер. 2022
    Валерія
    Мама плаче,ляля плаче
    Мама плаче-ляля плаче,бо все відчуває.
    Ворог близько підступає,серце калатає
    Мама плаче, бо не знає як то в світі жити
    Коли світу вже немає що тут говорити?

    Лялю ніжно обіймає і молитву каже.
    Що ж із нами буде?-тільки час покаже.
    Ворог лютий не боїться ні суда,ні бога.
    Каже йди до мене,пригорну,убога

    Руки свої тягне, а з них кров хлюпоче.
    Наче посміхнеться,а тоді-розтопче
    Він зібрав ватагу бравих та спроможних,
    Купа на кордоні сильних...та безбожних

    Той хто братом звався-ним не був ніколи.
    Ми не звикли до брехні, а тим пач неволі,
    Хоч і кров'ю здобували ми права і волю
    Та все ж краще за твою мирную неволю.

    Мама плаче-ляля плаче, бо все відчуває
    Мама ковдрою вкриває та все обіцяє,
    В нас все буде добре,скоро вже весна
    А вона на Україні ох яка красна.

    Вибач доню,я не знала,що біда спідкає,
    Вибач,доню що така доля нас чекає.
    Обіцяла світ покажу і всі кольори,
    Та тепер усюди мерехтять лиш прапори

    Мерехтять ракети, взриви і вогні
    Десь у Томську мама плаче-син на чужині.
    Десь горює в Сумах ненька-сина не вернуть...
    Одні мальви на могилі в хлопчика цвітуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2236

    21 бер. 2022
    Володимир Фадєєв
    Україна переможе
    Земле моя рідненька
    Країна моя чудова
    Чарівна весняна квітка
    Ти сила народного слова

    Мільйони сердець з тобою
    І вся правда, що тільки існує
    Кожен з нас в цью годину
    Захист країни будує

    Жодного сентименту,
    Ні краплі вагань чи зради
    Не пройдуть по нашим майданам
    Орків ворожі паради

    Відважні , хоробрі хлопці.
    Чарівні і сильні дівчата
    Разом ідуть до цілі
    Знищити лютого ката

    Час перемоги вже близько
    По іншому бути не може
    Русский солдат иди на #yй
    Україна завжди переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2237

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ви знаєте маю розчарування:
    Тих патріотів, що наклали у штани...
    На моє власне здивування
    Спитали чи не хочу я втекти?
    Бо бачте ядерним лякають
    І варто заховатися разом...
    Мене від слів цих вивертає,
    Йди на хуй ти за руским корабльом...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2238

    21 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Наша земля
    Стіни потіють
    брехливим світом
    Котиться сонце
    чужим зенітом
    З якого не змили кров

    Скрипить криголам
    мов на милицях вітер
    Війни—Немезиди
    Збунтовані діти
    В шовку замість оков

    Коли із зеніта
    ракета — не фото
    Згорає дотла
    Сподівань теракота
    Надію в собі засій

    Встань із колін
    Чорноземе рапсодій
    Круком зчорній
    Не втікай наче злодій
    Край цей — він твій і мій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2239

    21 бер. 2022
    Таранюк Костянтин Анатолійович
    Відповідь О. Я. Розенбауму
    Я здесь, я в Киеве, на берегах Славуты
    София, Лавра, колокольный звон
    Пришел к нам гость незванный ранним утром
    Выламывая двери сапогом
    И снова, как в далеком сорок первом
    Армады танков едут по полям
    Со свастикой, а как же, неизменно!
    Но в форме буквы Зет, на рычагах - Иван!
    Был князь у нас в истории совместной
    К войне готовясь, предупреждал сперва
    А вы, потупив вгляд, твердите повсеместно
    - "Спецоперация, ну что вы, не война!"
    Такого слова нету в нашем лексиконе
    А лозунг "Нет войне" давно уж под замком
    Нам песен бы побольше, на "Радио Шансоне"
    Про русский дух, отчизну, казаков

    Чего на зеркало пенять коль рожица кривая
    В истории России множество имен
    Такие есть," шо мама дорогая"
    Но это ваше, ваша совесть, ваш закон
    Шухевич не отменит Власова или Краснова
    Ракетой русской был разбужен Бабий Яр
    У всех есть разного - хорошего, плохого
    Но, господа, зачем же разжигать пожар!
    Фашистов вместе истребили мы когдато
    А новые полезли как прыщи
    Но прежде чем искать сучек в глазах у брата
    В своем бревно сначала поищи
    Не все спокойно в "русском королевства"
    Имперский дух, патриотический угар
    -"Мы выступаем строго по традиции!
    Вы не согласны? Вот вам - ядерный удар!"

    Как грустно слышать от того, кто со своей орбиты
    Нас учит жить и поступать "по чесноку"
    Что русское оружье только для защиты!
    Что русские не могут развязать войну!
    Не ты ль Россия, щедрою рукою
    Подбрасывала в топку уголек?
    Что бы пожар войны, развязанной тобою
    За восемь лет в Донбассе не умолк
    Вам в Питере, наверное, виднее
    Куда прицельно прилетит снаряд
    Но Вы спросите у равинна, у муллы, у иерея
    Зачем вообще в кого нибудь стрелять?!

    Вы пели песню про детей Донбасса
    Там мальчик ко Всевышнему взывал
    Наверное, тот зов дошел до русских асов
    Разогревая их боевой запал
    Стоят на взлетке мощные машины
    Смертельный груз развешан под крылом
    Но спросит мама у вернувшегося сына
    -" Сыночек, а стрелял то ты по ком?"
    Кто вам назначил цели эти?
    Госпиталя и школы и сады
    В особенности те, где надпись
    ДЕТИ
    Так, там нацисты! Остальное "до балды"

    Вы Нежин вспомнили, разгневанную Гнивань
    Добавлю я с десяток городов
    Чернигов, Сумы, Волноваха, Умань
    Житомир, Фастов, Овруч, Львов
    Изюм, многострадальный Мариуполь
    Жемчужина Азова, гордость моряков
    Бердянск, Макаров, Мелитополь
    Ирпень, Гостомель, Буча, Васильков
    И первыя  столица - гордый Харьков
    Взывает к Вам с разбитых площадей
    Давно не видел он фашистских танков
    Дождался - русских, хоть глаза залей!
    Глаза зальются горькими слезами
    Солдатских вдов, сирот и матерей
    За теми, кто без почести и славы
    Зарыт в земле, в чужой, а не в своей

    Мы вышли из одной купели
    Народа два и две судьбы
    Нам - строить жизнь, ростить детей, сажать деревья
    Вам - горечь покаянья и гробы!
    А Мрія наша взорванная вами
    Восстанет с пепла общею мечтой
    И гордостью, что землю отстояли
    Что детям, внукам обеспечили покой.
    Мечтой о том, что брат не нападет на брата
    Да и не братья мы, уж сказано давно
    Соседи - да, но мы не виноваты
    Соседей выбирать нам не дано.
    Мы выстоим, кровь предков к нам взывает
    Вы - растворитесь, словно с белых яблок дым
    И стар и млад отчизну защищает
    Отпор и вам и всем другим дадим!

    Я здесь, я в Киеве, на берегах Днепра седого
    София, Лавра, колокольный звон
    Хотите в гости - приезжайте снова
    Но не на танках - вышвырнем вас вон!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2240

    21 бер. 2022
    Антон
    Rjhjnrbq rehc scnjhs] Hjcs]
    КОРОТКИЙ КУРС ІСТОРІЇ РОСІЇ

                              1

    Російська гидота знов повзе на Україну.
    Цього разу вона почала з нещасного Криму.
    Російська гидота це робила не раз -
    З діда, прадіда вона грабувала і вбивала нас

                               2

    Тюрма народів і богів ненависна Росія.
    Твій народ – неосвічене, імперіалістичне бидло
    Про це свідчить невблаганна статистика
    Російський народ - 85 відсотків – Путіна скот

                               3

    Російський народ не знає
    Елементарних законів історії.
    Всі імперії приречені здохнуть.
    Чому Путин нічого не знає про Україну, про нас? -
    Тому що його предки свої мізки пропили не раз.
    Гени росіян тяжко вражені,
    Алкоголізмом, імперським сказом

                              4

    Історія Росії суцільна брехня,
    Тому що, - дурнів «Бабы нарожают ещё».
    Ці православні моголи
    Сиротливо тиснуться до української історії.

    Чому?

    Тому що російські так звані інтелігенти
    Не знають елементарних правил граматики.
    І Київ запопадливо зовуть – мати!
    Уявляєте! Київ - мати!

    (Киев мать городов русских!)
    Ідіоти!
    Адже Київ - чоловік,… батько України!
    Ці бісові души, плутають жіночі груди з київським хріном.
    Ось чому, історія Росії - суцільна педерастія.

                               5

    Послухайте правдиву, гидливу історію
    Постійно криваво-гнійної Московії
    В  холодних церквах бездуховні квасні поцтріоти,
    Радісно моляться різній гидоті
    Повії, - німкені Катерині,
    Кривавому виродку Миколі.
    Під тином кремля трупу антихриста.
    Маршалу смерті,  хом’яку Жукову.
    Тільки ідіоти можуть вихвалятися
    Схибленим садистом генералісумосом Сраліним,

                               6

    Розпутство в Росії наріжний лад.
    Зовсім недавно – якихось сто років назад -
    В росії вже виблискував Путіна зад.
    Рас…путін мав росію і російську імператрицю.
    Це розпутство закінчилось –
    Комуністичним викиднем.

                               7

    Пітер, так звана, «культурна» столиця Росії,
    Саме тому гідра комунізму
    Народилась в ньому.
    Як і черговий російський дебіл-педофіл
    Родич Гітлера і Распутіна – путлер.

                              8

    У Росії, як у всякій повії,
    Є діра – сакрально-анальна Москва.

    Повія інтенсивно смокче чужу нафту і газ,
    Залишаючи морозу голий російський зад.
    Чому?
    Тому що в голові і серці повії - Червоний цвинтар,
    Комуністичних вампірів.

                              9

    А Росії географія –
    Ну це ж суцільна силіконова порнографія.
    Знов росіяни не знають елементарного,
    Щастя і радість не в розмирі, а в якості.
    Тому, Росія постійно грабує чужі життя та території.
    Але!
    Схиблена Росія хапа і хапа,
    А  Волга все ж велика татарська ріка.
    Це великий секрет.
    В Калінінграді є могила Канта -
    Тому що це Германія.
    Далекі Куріли відірвали від Японії,
    Карелію скомуніздили у Фінляндії.
    Але Далекій схід - це великий Китай,
    Який обов’язково впіндюрить дурну Росію по самий Урал.

                            10
    ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2241

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ви будете горіти, тіла ваші зітліють,
    Як смієте ступити на землю України...
    Ми повбиваєм всіх, у нас вас не жаліють,
    Ми боримося всі, ми воїни країни...
    Лишайте вашу зброю, тікайте звідси геть,
    Вам далі не пройти, тут вас чекає смерть...
    У нас одні Герої, в нас зрадників нема,
    У нас є сильна Воля і президент СТІНА...
    Яку вам не пробити, вам не перемогти,
    Ми банда патріотів, Бандерівці є ми...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2242

    21 бер. 2022
    Ден
    Сирена
    Розбудила місто вночі
    Люди вниз по сходах, не в ліфт
    Збережи життя, не мовчи.
    Попередь що буде приліт.

    До тебе звикаємо ми,
    Музика, що свердлить чоло.
    І ось уже включаються в ритм
    Виходи ракет ПВО.

    Не соромся, сонце моє,
    Не зважай що сієш ти страх
    Кожен знає - доки ти є
    Наше місто в наших руках

    Не скажу конкретних я дат,
    Нам на рани час кладе шви,
    Здалека нас будеш вітать
    Як підійдемо до маскви
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2243

    21 бер. 2022
    Василина
    Сон
    Мені снилася війна,
    І літаки над головою.
    Але я бігла, я була жива —
    Я вірила, що зустрінуся з тобою!
    Я бачила зруйновані міста —
    Шукала рідних між руїнами,
    Кусала потріскані вуста,
    І була сповнена надіями!
    Та я не знаю, чи когось знайшла.
    Проснулась вдома і з обіймами,
    Відчула радість від твого тепла,
    І забула сон з руїнами.
    Ми жили як завжди,
    Планували подорож країнами...

    Але прийшла пора дзвінка —
    "Ти спиш?! Вставай. Війна".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2244

    21 бер. 2022
    Світлана
    Україно,Матінко моя.
    Україно матінко моя
    Страждала ти багато
    Не думала що навесні,
    Прийде до Тебе ворог в хату

    Про "рускій мір "розкаже він
    Що з москалями "браття "
    "Одін народ" й почне у всіх стріляти
    Жінок, дітей ,бабусь і дідусів

    Ридає, плаче наша мати,
    Душа у неї наче сталь
    І бачу я цю всю печаль,
    І в Бога прошу допомогти

    Допоможи ,врятуй дай Ангелів в Підмогу, летять вони
    І не бояться смерті
    Боятись пізно , ми будемо відверті.

    У правди є один лиш варіант,
    А у брехні їх безліч.
    Ти бачиш горе,чуєш плач,
    Що приніс московський цей палач

    Який століттями нас катував
    І голодом і війнами і рабством,
    Обманами і тюрмами і лукавством
    Не можу я дивитись на цей жах

    Століття ці минали у стражданнях
    Й у  матері з сльозами на очах
    Проводились усі оці знущання
    Повірте не пробачить вам земля
    За звірства,вбивства і зневагу.

    Всією країною молимось ми,
    Щоб витримати все і гарт в нас
    Найвищий бо Україна понад усе
    І нам помагає Всевишній.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2245

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Кажуть: "Ти сильна та відважна,
    Ти не тікаєш нікуди...
    Ти патріот, невже ти справжня?
    Ти жінка, що не кине у біді..."
    Насправді нас таких багато,
    Тих, хто з дітьми плете сітки...
    Хто може і окоп копати,
    Хто просто хоче помогти...
    Ми теж слабкі і часом плачем,
    Ми Богу молимось щодня...
    Але коли війна, то знайте
    В нас кров холодна потекла...
    Ми без емоцій реагуєм,
    Щоби дітей не налякати...
    Під час війни як гул ми чуєм,
    Стараємося їх сховати...
    Самі завжди є насторожі,
    Ми тил для всіх чоловіків...
    Шукаєм мітки й перехожих,
    Щоб розпізнати москалів...
    У цій війні немає статі,
    Ми просто на своїй Землі...
    І будем ворогів вбивати,
    Хоч звідки б вони не прийшли...
    Ми ті жінки, що духом сильні,
    Ми не здамося, ні не ждіть...
    А Україна завжди ВІЛЬНА,
    Ви звідси на хуй всі ідіть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2246

    21 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Абракадабра
    Дінґ-донґ
    Це перший гонг

    Хутчій сідайте
    Місця займайте
    Крісла ногами відсувайте
    ПочАли з казки
    Всі хором “Ох!!!”
    Хто в лісі здохне або здох?
    Це ж цар горох.
    То вічна пам’ять!
    І упокій -
    додав був змій.

    Дінґ-донґ
    Другий дзвінок
    Нікого
    не впускають
    хіба що на війну
    на жаль не вигадану
    а таку правдиву
    Замість завіси
    опускають гільйотину
    як пістолет димлячий
    в кобуру
    Ще граєш у цю “гру”?

    Дінґ-донґ
    Третій дзвінок
    (згадався щось Кінг-конг
    а разом з ним й Ґодзілла)
    Ну все
    Знай мачуха Росія
    Почавсь твій довгожданий апоптоз
    Чого ти хочеш
    чи чого хотіла?
    Бува регочеш
    або плачеш ще?
    Прикрий плащем
    Своє зарюмсане
    начало
    Що про “пабєду і спасєніє”
    Кричало
    Й замовкни вщент

    Останній гонг
    По кому пОдзвін?
    Ми добре знаємо усі -
    нащадки справжні Древньої Русі -
    По кому в пеклі тім
    невдовзі залунає поминальний дзвін
    Лунатиме веселий звідусіль
    Що в мавзолеї кожного розбудить
    і перекриє трупу формалін

    Й тим разом скаже наш Зміїний
    і хором кожна змія голова
    Вічна непам’ять
    Та пішов ти на...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2247

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Як важко жити нам під час війни
    І прислухатися щораз до неба...
    Бо по ту сторону стоять кати
    Й крім смерті їм нічо не треба...

    Як важко бачити розгублених людей,
    Що сіють хаос й метушаться...
    Нам страшно за своїх дітей,
    Хоча вони більше за нас бояться...

    Наскільки ми готові до життя
    Під гул ракет і звуки градів?
    Чи встигнемо сховатись в укриття?
    Чи зможем відсіч дати від нападів?

    Ті, хто залишився, хто не злякався,
    Хто намагається допомогти...
    Я вірю нам насправді вдасться,
    Ми зможемо в війні перемогти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2248

    21 бер. 2022
    Юлія
    З УКРАЇНОЮ В
    Низький уклін тобі, солдате,
    Що зміг життя своє віддати
    Вітчизні... Наче і не жив...
    Бо надто ти її любив...
    Схиляюсь матері героя,
    Чий син поліг на полі бою,
    І тисячі таких як він...
    Щоб виріс наш з тобою син
    У вільній неньці Україні,
    Не розшматованій, єдиній,
    Під мирним небом синьооким,
    І з власним знаменом широким.
    Нехай зі шрамом не одним,
    З минулим, наче бій, складним,
    З полеглим батьком, сином, братом...
    І невідомим всім солдатом...
    Але й з майбутнім, що як дзвін
    Промовить світу, що з колін
    Ні перед ким не підіймались,
    Бо ми на них не опускались.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2249

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    - Ти саме там, де ти й хотів?
    - Так, саме там, бо я на Україні!
    - Чи не боїшся ти війни?
    - Ні, не боюсь, разом ми надто сильні!
    - А як залишишся один,
    То що тоді відчуєш?
    - Що України я є син,
    Не здамся я, ти чуєш?
    - Як не за себе, то за рідних
    Ти хоч переживаєш?
    - Так, я боротимусь за них,
    Бо є ті, що тікають...
    - Ти віриш в незалежну й сильну?
    Ненавидиш Росію?
    - Я вірю у свою Вітчизну
    Й її я не поділю...
    Росія це народ геть інший,
    Він нас не розуміє...
    Справа не в тому, хто мудріший,
    А в тому, що цінує...
    Я вірю в Бога, хочу жити
    У мирі, де б не був...
    Та буду край свій боронити,
    Від тих, хто посягнув...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2250

    21 бер. 2022
    Людмила Реда
    Не ми прийшли до вас у дім
    Не ми цю бійню розпочали
    І не прийшли до вас у дім.
    Донбас у спину ви штовхали,
    Розбрат посіяли у нім.

    Це ви привезли туди зброю,
    Розбурхали у людях гнів.
    І навалилися ордою,
    Щоб перервати мови спів.

    Та ниці духом не спроможні
    Довести справу до кінця.
    Брехати можуть лиш, безбожні,
    Не варті навіть камінця.

    І знову й знов крадуть і брешуть.
    Від люті піною зійшли.
    Вогонь ненависті  знов крешуть.
    Їм кару , Боже, ниспошли!

    За наших хлопців, що лиш з неба
    Тепер побачать рідний дім.
    І за дівчат, яким так треба
    Було відвести від нас грім.

    За малюків, що вже ніколи
    Не пробіжаться по траві.
    Їх рученята захололи ...
    Застигли очі неживі.

    За Маріуполь, Харків, Київ
    Херсон, Одесу  і за тих,
    Хто боронив як міг від зміїв,
    Собі ж зарадити не встиг .

    Вам не здолати Україну !
    Свободи дух у ній живе!
    Цвістиме рясно в нас калина,
    Наш край як фенікс оживе!

    Ті характерники козацькі,
    Що з  Запорізької Січі,
    Нам передали сили хвацькі.
    Тікайте орки , в нас мечі!

    Біжіть сплюндровані, тікайте
    Ховайтесь в норах як щурі!
    І на колінах нас благайте,
    Щоб не втопили у Дніпрі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2251

    21 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Україна
    Я висловлюю своє занепокоєння
    Тим, що висловлюють лише занепокоєння
    Великі світу цього.
    Так насправді,
    яке діло НАТО до АТО,
    Ну а решті до решти маленьких людей,
    хоч вони і найбільші для близьких,
    що ж, співатимуть менше веселих пісень, трохи більше сумних,
    ой як любимо слухати слова тужливі солов’їні,
    Ще й дамо акомпанемент на піаніно,
    Висловлюючи глибоке занепокоєння.
    А в цей час
    Вічно ненажерливий сусід
    Без слюнявчика і маски
    Сидить над тортом, з якого вишеньку вже з’їв
    (тоді також великі світу цього
    висловили занепокоєння),
    А світ, затамувавши подих,
    Оглядає ріеліті-шоу і ставить ставки-
    Ну як, чи з’їсть одразу половину чи зробить розвантажувальний день
    Під супровід хвалебних од й пісень?
    Якби ковіду було мало,
    Якби вже повмирали геть усі,
    що пам’ятають тридцять третій і дев’ятий.
    Насамкінець, тримаючися обіруч надії,
    було б так гарно уявити, що, овва,
    цей торт спекла Лукреція Борджіа...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2252

    21 бер. 2022
    Аліна
    Минають дні, минають ночі
    Минають дні, минають ночі
    У підвалі я сижу щоночі
    Не можу я закрити очі
    Забула, який день сьогодні
    Страшна війна в Україні
    Навколо вмирають невинні діти
    Зривають будинки, суцільні руїни
    Нелюди ходять по нашій землі
    Коли герої помирають на війні
    Скажіть мені люди, молитись куди?
    Щоб закінчилось пекло на моїй землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2253

    21 бер. 2022
    Ольга
    Молитва за Україну
    В страшну годину,під покровом ночі
    Молюсь за тебе,рідна Батьківщино.
    Почуй Господь слова мої пророчі,
    Верни живими брата,батька ,сина.

    Молю тебе, Всевишній на колінах,
    Нехай лелеки разом із весною
    Принсуть мир на нашу Україну
    І перемогу дниною ясною.

    Моя країна вільна й суверенна.
    Її сини то рицарі епох
    Їх дух підносить сила незбагненна,
    Бо з нами правда,а за нами Бог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2255

    21 бер. 2022
    Людмила Реда
    Для мене світ перевернувся
    Для мене світ перевернувся
    Здається , сниться сон страшний.
    Від градів ранок мій здригнувся.
    Хто близький був, той став чужий.
    Моя сім'я була російськомовна,
    Дружила з усіма,любила всіх людей.
    За стіл сідали разом, безумовно,
    Грузин, татарин, росіянин і єврей.
    І якже плюнути потрібно було в душу,
    Щоби слова з моїх улюблених пісень
    "Ты только прикажи , и я не струшу..."
    Згадалися мені у найчорніший день
    Рядки Єсеніна, Цвєтаєвої, Блока
    Застрягли комом в горлі , йде війна..
    И слогом русским как осокой
    До крови ранит сердце, до больна.
    Та схаменіться ж ви, нарешті,люди !
    Не зазіхайте на сусідський коровай!
    Не буде щастя від чужого горя вам, не буде!
    Не ваша тут земля! Моя! Мій край!
    Ми не "хахли"нікчемні, ми - герої!
    До бою встали всі -  малі й старі.
    І знайте, найміцніша наша зброя -
    Незламний дух, а сила - у добрі!
    Ми хочемо у вільнім світі жити,
    Дітей ростити , сіяти хліби,
    Пісні співати, гаряче любити..
    Ідіть собі і не робіть журби !
    У вас своє життя, свої проблеми,
    Нема потреби рятувати світ.
    Складайте краще про любов поеми,
    Інакше не згодиться й заповіт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2256

    21 бер. 2022
    Ксенія
    І старший аркан....
    І старший аркан,
    І колесо фортуни.
    І на сітках захисні руни.
    На грудях висять талісмани.
    По венам гарцює фрідом.
    І сотні предків стоять за нами.
    І тільки воля наш ідол.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2257

    21 бер. 2022
    Яна
    -
    Заплющую очі, на небо дивлюся -
    Прозоре, мов крапля води
    Я вірю в майбутнє і щиро молюся
    Настануть й для нас світлі часи
    І сонце засяє на нашу країну
    Зігріє розчаровані серця
    Кожну мить, секунду і годину
    Боротиметься разом з нами до кінця
    Ми вистоїм в запеклому протистоянні
    І сили наші зовсім не малі
    Секрет наш криється у чистому коханні
    До мови солов‘їної і рідної землі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2258

    21 бер. 2022
    Вікторія Торон
    Коли свою земну закінчать путь
    Коли свою земну закінчать путь,
    нехай святяться, Боже триєдиний,
    солдати, що, мов діти, упадуть
    в засмаглі теплі руки України.

    З космічною любов’ю в унісон
    співатимуть загиблі у любові.
    Останній бій, немов жахливий сон,--
    і мир, немов зітхання по розмові...

    Юначе тіло в болю задзвенить,
    за націю пройшовши крізь горнило,
    у думці сивим птахом пролетить
    спокійне й вмиротворене «здійснилось».

    І хтось для них рукою розійме
    границі цього світу і сполуки,
    і вічна Україна їх збере,
    як хлопченят, у материнські руки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2259

    21 бер. 2022
    Оля
    Без назви
    Ця віра в людяність - який самообман!
    Сучасний світ давно позбутий чести.
    І лиш тепер розвіявся туман
    Війна малює долі перехрести.

    Знімає маски дружби напоказ.
    Змиває фальш з лиця ,як макіяжі.
    Тепер лиш серце твій дороговказ
    Сховай його в надійнім камуфляжі.

    Настане день,коли пройде цей біль
    І ти напевне знатимеш наступний крок.
    Збагнеш,на жаль,всю гіркоту і сіль...
     І ще подякуєш життю  за цей урок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2260

    21 бер. 2022
    Ірина Кравченко
    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу
    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу

    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу,
    Шукатиму слова, та знаю, - не знайду.
    Це невимовно, вбивчо, люто. Не спинити.
    Це кров, земля, любов. Не залишити.

    Питання зникли, зникли розділові знаки,
    Навіщо в тиші, в болі щось писати?
    Забули дні, години й неважливі дати,
    Навіщо бігти, якщо не здатен відчувати?

    Вночі молитимусь, а о дев’ятій помовчу,
    Щоб знов прокинутись у темнім пеклі.
    Мільйонами ночей лиш вогник запалю,
    Щоб біль прожити не уві сні, а в серці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2261

    21 бер. 2022
    Олександр
    Презренье
    Жителей мирных убивая -
    вы преступили все черты,
    Явив ту мерзость темноты,
    Которая не знает края...

    вы обрекли детей своих -
    на порицанье и закланье,
    Теперь у всех одно желанье,
    Проходя мимо - плюнуть в них...

    То, что душою быть должно -
    В аду сгорит без сожаленья,
    Что убивало без сомненья -
    С клеймом тем жить вам суждено...

    Но не помогут слов прощенья -
    За все придется заплатить,
    Прощая всех, вас не простить -
    Останется навек презренье...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2262

    21 бер. 2022
    Василь
    За кожну смерть відповісте сповна
    За кожну смерть відповісте сповна!
    Словник синонімів поповнюється знову –
    «Росія» нині означа «війна»,
    А «Кремль» теж саме, що і «ріки крови».
    За кожну смерть відповісте сповна,
    А за невинних янголів – тим паче!
    Не вийти вам з мокшанського багна,
    Як путлєру із казана гарячого…
    Побачив світ гниле русні нутро –
    Злодійкувате, жадібне, руїнне.
    Таких іще на світі не було,
    Нема й не буде!
    Буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2263

    21 бер. 2022
    Любомир Лесонін
    У час, коли лунає відбій...
    У час,
    Коли лунає відбій
    Автоматичними чергами
    Комендантського голосу,
    Ти залишаєш свій сховок
    Думкам.
    Хистиш їх, наче мертві скіфи
    Своє золото в курганах,
    А тіло своє виносиш на мертве повітря,
    На чорне повітря,
    І голову підводиш догори -
    Й такою чорною, вічною, глибокою видається ніч,
    Сповнена любові до цього зоряного неба
    Й небезпеки од нього ж,
    Що чуєш гармати,
    Що бачиш бійця
    Із почорнілим од злости й пороху
    Синьо-жовтим шевроном.
    І бачиш, як на плече його руку кладуть
    Батьки, що зосталися в льосі,
    Жінки, що зостались в підземці,
    Герої століть, що минули, і поза його плечем
    Загадково всміхається Стус,
    Стяг багряно-чорний здіймають Чорновіл
    Із Дзюбою,
    Не зводять очей Шевченко з Франком,
    Мізкуючи: час настав.
    А Шухевич, Чучупака з бійцями, Стрільці Січові й упівці
    Чистять свої позасвітні кулемети -
    Вони зустрінуть виродків там,
    Коли ми їх спровадимо тут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2264

    21 бер. 2022
    Алексей
    Второй день войны
    Сестра звонит мне из России :
    - Как там сейчас у вас дела?
    Я говорю : - Бомбили Киев!
    Пока ты мирно там спала!

    Сейчас сирены тоже воют
    И люди гибнут каждый час.
    А мне сестра: - Да бог с тобою!
    Бомбят конечно.  Но не вас?

    Нам Путин разъяснил  задачу -
    «Дена - фикация страны”
     И я спросил: -Что это значит?
     - Ну чтобы не было войны.

    Иначе,  Мир весь вступит в НАТО
    Вот тут Россия и умрёт!
    Нам защищаться как то надо.
    Россия с миром к вам идёт

    Кричу: - Война идёт с Россией!
    Ракеты рушит города !
    Потери русские большие.
    К вам в каждый дом придёт беда!

    В ответ : - Немного потерпите.
    Фашистов ваших перебьем…
    Себя вы только берегите
    И не гуляете «под огнём»

    Как странно все перемешалось
    В простой российской голове .
    В цинизме растворилась жалость
    И глупость с ложью  во главе

    Уже кричу почти что матом:
     - Бомбит Россия города!
    И бьёт в упор из автоматов
    По мирным жителям «орда»!

    Мы вас Наш Мир менять не звали
    Вы убиваете славян
    И понимаете едва ли ,
    Что разрушаете «свой храм»

    Не будет подлости прощенья.
    Все!   Разошлись наши Миры.
    Я бросил трубку в исступлении
    Нет у меня теперь сестры.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2266

    21 бер. 2022
    Руслан
    Без назви
    Я – свята українська земля.
    Я - дитина мала. Я – мати.
    Забирайся, московський кате!
    Не приймаємо тут рубля!

    Я – військовий, я – брат, я – син.
    Із любові ланів і степу
    Тут збудую московські склепи,
    І зросте над ордою полин.

    Я – дівчина, я – янгол з хрестом.
    Загнояться, кацапе, най рани
    Твої.
    І тоді всі екрани
    Смерть покажуть твою під мостом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2267

    21 бер. 2022
    Ірина Кривой
    Моя Україна
    У чистому полі в зеленому гАю
    Стояла дівчИна в самісінькім крАю
    Стояла на вколішках в небо вдивлялась
    І в Бога за горе своЄ лиш питалась
    «Скажи мені Боже чи довго терпіти?
    Чи довго ще в смерті дітей хоронити?
    Чи буду щаслива, чи буду багата?
    Чи буде збудована з попелу хата?
    Чи чим провинилась, кого зневажала?
    Хіба ще не всім ворогам все прощала?
    Хіба не стекли ще всі рани від крові?
    Скажи мені Боже, дай відповідь в слові!»
    Стояла, молилась, сльозами вмивалась
    У небо безкрає безкраю вдивлялась,
    Та відповідь в слові не було все чутно
    Від цього у серці ставало так смутно.
    Стомилась, забулась, і долю прийняла:
    «Я буду стояти завжди, як стояла!»
    Наповнилось серце відваги і сили
    З руками могутнії крила відкрила
    Замахнула і високо в небо піднялась
    Й покровом над дітьми своїми зіслалася.
    Ось так у молитві почув Бог дівчИну,
    Душа так пізнала хоч трохи спочину,
    І стало усе під покровом зростати
    Молилась за всіх Пречистая Мати,
    І силу Свою віддавала дівчИні,
    Яку називала Моя Україна…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2268

    21 бер. 2022
    Ірина Кривой
    Ви знаєте чого ми Українці!!!
    Ви знаєте чого ми Українці?
    Бо совість в нас для кожного одна.
    Коли стріляють ТАМ, то серце болить двічі:
    Що я не там. І що свята у нас Земля.

    Бо нас є всюди, по усій нашій планеті
    Нас міліони ще не скорених сердець
    В нас в ДНК закладені століть секрети:
    Магічність козаків зашита на душі в рубець.

    Бо нас боялись, зневажали і гнобили,
    А ми помало піднімались із колін,
    І праву щОку підставляли коли били
    Щоб лиш в церквах лунав по світу дзвін.

    Ви знаєте чого ми Українці?
    Бо ми своїх не залишаєм у біді,
    Коли стріляють ТАМ, то ми стріляєм двічі
    Бо з нами Бог і Ангельські мечі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2269

    21 бер. 2022
    Olia Kivinska
    Без назви
    How many days and how many nights?
    How many tears and how many cries?
    How many kids won't wake again?
    Please, tell me when will this hell end?
    You know, I'll never get it. Why?
    They 've never cheated, never lied.
    They all deserved a better life...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2270

    21 бер. 2022
    Єва Вікторія
    24.02.2022.
    Сьогодні час війни настав,
    Коли ти мирно, тихо спав.
    Летіли гради, постріл, міни
    В самому серці України.

    Ніхто не вірив і не знав,
    Та ворог діяти почав.
    І наші хлопці з ЗСУ зустріли,
    Женуть їх геть із Батьківщини!

    Хоробрі, сильні, вільні люди
    До зброї стали в одну мить.
    В усіх куточках України,
    Щоб свою землю боронить.

    Незламний дух та віра в перемогу
    Дає наснаги далі йти.
    Відступить ворог клятий скоро.
    За все прийдеться їм відповісти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2271

    21 бер. 2022
    Валерій Фурса
    Ми - Україна-Русь із правіків
    Ми - Україна-Русь із правіків,
     Ми на своїй землі, в своєму краї
    І подолаєм давніх хижаків
    Криваву і несамовиту зграю.

    Ми вистоїм. Не раз таке було.
    Ми серцем нашу волю боронили -
    Не раз горіло батьківське село
    І у степах розкидані могили.

    Не раз на нас кривавий йшов потоп
    І зло орди - довіку не забути...
    Ми пам'ятаєм гнівний Конотоп,
    Страшний Батурин і незламні Крути.

    Ми крізь тисячоліття пронесли
    Безсмертну мову, нашу душу, віру,
    Усе здолали і усе знесли,
    Дивились в очі не одному звіру,

    За Батьківщину бились як орли,
    За мову мамину і волю, і знамено.
    Всих, хто за нашу землю полягли,
    Героїв пригадаєм поіменно.

    Скажений шал московської орди
    Ніколи нас не зможе подолати!
    Бо Україна в серці - назавжди!
    "І будуть люди!
                 Буде син!
                                    І буде мати!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2272

    21 бер. 2022
    Юлія
    НЕВИДИМЕ ЩАСТЯ
    Так хочеться час відмотати назад,
    Де всі ми безмежно щасливі,
    Де місто живе без жалоб і без втрат,
    Де мами від горя не сиві...
    Так хочеться знову купити квиток
    До Києва, Харкова, в Суми
    А ввечері знов споглядати зірок,
    Вдихати любимі парфуми...
    Так хочеться взяти до рук телефон,
    А в ньому чудові новини,
    Улюблену пісню, хоча б у півтон,
    Святкові вдягти одежини...
    Так хочеться знову писати вірші,
    Про звичне, а не наболіле,
    Про те, що не рве на шматочки душі
    Про те, що не траурне, біле...
    Так хочеться час відмотати назад,
    Де кожному щастя бажаєм,
    Де ще про погоду ми кажемо - град,
    Де просто щасливі, та цього не знаєм...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2273

    21 бер. 2022
    ПИШУК МАРІЯ
    ГЕРОЯМ
    Головне,що живі повернулись з нещадного бою!
    Втома швидко мине і ви станете знову у стрій...
    Ми вас любимо всяких і ждемо додому, герої!
    Хай згнивають рашисти у нашій земельці сирій!

    Головне, що ви є, перероджені Духом Свободи!-
    Що з простих і звичайних стаєте, як витязі од!-
    Бо ніколи без вас наше сонце ласкавим не сходить,
    І завжди із руїн воскресає із вами народ!

    Головне, щоб завжди на дорогах далеких і близьких,
    Ви, спіткнувшись об смерть, не давали підвестися їй...
    Пам'ятайте, що вам майструвати ще треба колиски
    І співати пісень для дружин і Вітчизні своїй!

    Головне, ви живіть і усі повертайтеся з битви!-
    В жилах Сила  Землі благородною міццю  тече!..
    Ми в домівках і храмах возносим сердечні молитви,
    Щоб Вкраїна могла притулитись до ваших плечей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2274

    21 бер. 2022
    Марина
    Молитва за Україну
    Молитва за Україну.
    Не плач, не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    І вона, як фенікс
    з вогню повстане,
    стане на ноги.
    І покаже всю силу,
    всю міць.
    Не плач, не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    І буде гірко супостату.
    В аду горітимуть чорти,
    а з ними й вороги, які
    плюнули в душу, спокій весь
    порушили, думали,
    що ми слабкі.
    Не плач, не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    Ми будемо боротись,
    що б не було.
    Ми знищим
    нікчемність, кровожадливість,
    безлуздість, пихатість,
    щоб не було
    ні панства, ні царят.
    І буде суд над ним.
    І чисте небо нам.
    Не плач, не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    Ми будем жити
    у вільній Україні.
    Купатися у морі Чорному.
    Пити каву у Львові.
    Кохати у Маріуполі, Дніпрі.
    Милуватися фонтанами
    у Харкові.
    Історію Києва знати.
    Козацтво шанувати.
    Правду сіяти.
    І просто жити в Україні,
    а не в Малоросії.
    Не плач, не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    Ми сильні духом,
    незалежні одні такі:
    незламні, витривалі, горді
    за героїв своїх.
    Не плач,не журись.
    Ти за долю України
    помолись.
    І буде мир і злагода.
    І твій незгасний погляд,
    палка любов до мати України.
    Не плач, не журись
    ти за долю України
    помолись.
    А вона не підведе.
    Вистоїть. Сонцем засяє.
    І буде мир навік-віків.
    Амінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2275

    21 бер. 2022
    Блія
    НІЩО НЕ ЗАБУТЕ
    Ну що, погані москалі?
    Наїлись нашої землі?
    То вам за Крим і за Донбас
    За Тузлу, море і за газ...
    То за Шевченка й панський лад,
    За БТР і клятий 'Град'...
    За циркуляр ваш і руїни
    За всю цензуру України.
    То за Грушевського й Бандеру,
    За танкер, катер і галеру.
    За Сталіна, голодомор
    За ненависний триколор.
    За дисидентів і за Мрію
    Й роками зранену надію.
    За Щастя, і за Іловайськ
    Угоди Мінські, Первомайськ.
    За 'діячів', що нас створили
    За тих, кого переселили...
    То за Європу і за НАТО,
    Ще можна числити багато...
    Не врахували лиш одне,
    Що наша помста - то страшне...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2276

    21 бер. 2022
    Надія Зінченко
    БІЛІ КРИЛА
    Зруйновані міста і села у вогні,
    Спаплюжена краса і знов болить мені,
    Панує не любов, а нищить світ війна,
    Пролита братів кров, чия у тім вина.
    Болючі сльози ллють і серце тріпотить,
    Хвилини пролетять і зникне щастя мить,
    Затулять сонце хмари, всю небес блакить,
    Розпалять всюди чвари, ворог жде, не спить.

    Здійму я білі крила,
    Крізь попіл полечу, вогонь,
    Ще куля не скосила,
    Тримай, тобі моя долонь!
    Здійму я білі крила,
    Добром злікую рани, біль,
    Ніч свічку не згасила,
    Дарма, що спека, заметіль!

    Приречена земля і люди у брехні,
    Задимлені думки і мрії всі ясні,
    Надії зірка і туман, без барв весна,
    У краще віра вмре, невічна бо вона.
    Пече жива душа і вороном кричить,
    Розбійники ґвалтують – зло і ница хіть,
    Зречися мови, рідну Батьківщину кинь,
    Зійди зі шляху світла, стань тепер у тінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2277

    21 бер. 2022
    Майя Голенберг
    …
    За час війни мене ніхто не обійняв,
    Та навіть я й не плакала
    За час війни ніхто «кохаю» не сказав
    До цього вже була налякана

    Сирену за сиреною я слухала ночами
    Та мріяла про визволителя
    Напевно, долею засипана гріхами
    Якщо не маю я хранителя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2278

    21 бер. 2022
    Ірина Дідошак
    Прощання
    Він стояв на пероні, ледь торкався руки,
    Вона потай ховала очі…
    В голові безустанно роїлись думки -
    Вони снитимуть разом щоночі…
    Так стояли удвох, на весь світ самі,
    А довкола снували люди
    І дивились на них тільки зорі німі,
    І ніхто з них не відав як буде…
    А довкруг суєтилось бентежне життя,
    Поміж радість впліталося горе
    Безкінечна була круговерть буття
    Як бурхливе осіннє море…
    І стояли вони на розтоку стихій,
    І боялись сполохати тишу
    Тільки очі кричали: “Не йди ще! Постій…
    Я ще трохи тобою подишу…”
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2279

    21 бер. 2022
    Марина Дяків
    Без назви
    каска сковує скроні гарячих голів
    Руки збиті металом гармати
    Обпікає обличчя і з кожних сторін
    Нас вже криють снарядами гради

    Затягни, не жалій, ремінь рідного автомата
    Ми пишаємось кожним із тисяч доріг
    Називаємо вас - старшим братом

    А сирена постійно гудить в голові
    По дахах вони знову б‘ють залпом
    Ти одне пам‘ятай, на своїй ти землі
    А як страшно - пали їх напалмом

    Бережи себе, чуєш?
    Не жалій ворогів
    Вони нищили батьківські хати
    Бережи себе прошу, повертайся живий
    Ти герой, український солдате
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2280

    21 бер. 2022
    Ольчик Глузд
    ***
    це ми з тобою. після війни танцюємо.
    лунає музика без страху гучності.
    усе скінчилось. та все ж воюємо.
    буденні радості ще як незручності.
    і ніби шумно, довкола галас.
    але на серці - напрочуд тихо.
    тебе вивчаю як новий атлас.
    бо ти змінився. змінило лихо.
    на дотик теплий, такий же рідний,
    колючий трохи. мені всміхаєшся.
    - тобі б поспати.
    ти кажеш:
    - згідний.
    цілуєш ніжно та залишаєшся.
    я перша мовлю після мовчання:
    - забуті будні ще відвоюємо.
    але сьогодні одне прохання:
    давай ще трішечки потанцюємо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2281

    21 бер. 2022
    Юлія
    ПИШУ... І ЗА ЦЕ СПАСИБІ...
    Спасибі, солдате, що ранок настав
    За те, що вночі ти, як завжди, не спав
    За те, що країну свою боронив
    За те, що живий, тебе ворог не вбив.
    Вам дяка за сонце, що знову зійшло,
    Що вражеє військо сюди не дійшло.
    За те, що не здав ти міста і блокпост
    За те, що Вітчизна надійний форпост.
    За те, що 'сьогодні' ми маємо знов,
    І що Батьківщина - то ваша любов.
    Низький вам уклін, України сини
    Від світу, від неба, і навіть війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2282

    21 бер. 2022
    Ірина Дідошак
    Воїнам
    Я тебе обійму…
    І віддам себе часточку,
    Хоч не знаю, та вірю як рідному…
    Хочеш буду сестрою, чи матір’ю
    Або подругою вірною?
    Огорну душею щедрою,
    Щоб відчув ти домашній затишок,
    Я тебе пригорну до серденька
    Може ще поспиш, ночі залишок…
    Передам тобі сили, подумки
    І відважності, і рішучості,
    Щоб здолать біснуватого ворога -
    Не уникнуть йому неминучості…
    Ти поспи, доки нічка тихая,
    Хай насниться тобі садок в квіту…
    Стерегтиму тебе від лиха я,
    Прошепчу колискову лагідну…
    Я тебе обійму, як рідного,
    Хоч і зовсім тебе не знатиму,
    Ти ж, повернешся з перемогою!
    Усім серцем тебе чекатиму…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2283

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    К россиянам
    - хроника войны -

    Я обращаюсь к вам смятенно
    Я обвиняю вас открыто
    Вы все виновны, несомненно
    в войне, где несть числа убитым

    Где небо в кровь смешало краски
    Добро распластано под ноги
    Упали наземь "братьев" маски
    и отвернулись боги

    Злодейство корчит свою рожу,
    детей и женщин убивая
    Ваш царь психованный, похоже,
    готовит всем билет до рая

    Но вы туда не попадёте
    Вам уготован Ад Геенны
    Вы сброд молчащего помёта
    на перекрёстках Мельпомены
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2284

    21 бер. 2022
    Костюченко Микола
    Війна
    Війна
    Прості слова - " іде війна"...
    А серце мороком щемить....
    Не ляже, не біжить вона
    і не присяде ні на мить...

    Вона іде і сиерть несе
    і сіє біль без каяття...
    І найдорожче над усе -
    вона пожне людські життя.

    Вона іде і сльози лиє
    і материнські , і дитячі.
    А ворог з насолоди виє,
    ховаючи сліди звірячі...

    А я до Господа молю:
    "Криваву жатву припини!
    В Тебе достатньо є жалю!
    Нехай  зупиняться вони..."

    І бачу - скальпель наш народ,
    а на Землі - орда-пухлина.
    І перед Господом - урод,
    і вже прийшла його година.

    І орків час уже пробив,
    пора піти їм в небуття.
    І кожен українець бив,
    щоб оновилося життя...

    "La piovra" жерла нас віки.
    Людей століттями гнобила.
    Потік кривавої ріки
    Господня Воля зупинила....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2285

    21 бер. 2022
    Юлія
    ВБИВЧЕ БЕЗСЛІВ'Я
    Чого, скажіть, мовчить Європа?
    Як по нас гатить Іскандер?
    Невже і досі не второпа,
    Що це і їх війна тепер?
    Про цю мовчанку ненароком
    Писав ще знаний наш Олесь ,
    Не стало це для них уроком,
    Чи досі не прозріли днесь?
    Супутники не пеленгують?
    Зв'язок зі світом загубивсь?
    Невже погроз усі не чують?
    На смерть ЄС не надививсь?
    Мовчанка - то є тиха згода,
    З якої ворог нас вбива,
    Вже пізно думать про угоди,
    Час починати ті жнива
    Які засіяли мовчанням
    І недієвістю доктрин,
    Поки військові йшли навчання
    Вмирали батько, брат і син...
    Замало нам давати зброю,
    Не час вже вірити в дива,
    Давайте думать головою,
    Бо буде і у вас Москва!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2286

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Пока жива, я помнить буду
    Пока жива, я помнить буду
    лиц окровавленных картину
    На минном поле незабудки
    взрастут победно над рутиной
    террористического Психа,
    что убивает за идею,
    приумножая Лихо
    своих же берендеев
    безмозглого народа
    на вехах вырожденья
    Кремль башнею Нимрода
    падёт в спираль Забвенья
    и поглотит навечно
    недоимперских орков
    Род каинов извечных
    накажут божьей поркой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2287

    21 бер. 2022
    Юлія
    БО МИ - НЕЗЛАМНІ
    Важливо знати хто є хто,
    В війні - життєво необхідно
    Людське життя - то не лото,
    Де комусь 'західно', а комусь 'східно'.
    Тут вже не вийде помовчать,
    Бо зрадницьке оте мовчання
    Нас сто разів хотіли розіп'ять,
    Ми воскресали попри зазіхання.
    Народ Вкраїни не можливо сплюндрувать,
    Спаплюжить землю, осквернити мову
    Коли ви нас приходили вбивать,
    Ми вчились жити, виживемо знову.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2288

    21 бер. 2022
    Юлія
    ВІДЛІК
    Отак звикають до війни
    День перший, другий і двадцятий
    А дні тривають як роки,
    І де тут край, а де початок?
    Так страшно... Бо війна умить
    Зробилась як ранкова кава,
    І треба нам із нею жить...
    Хоча вона  така кривава.
    Безодня днів...а в них лиш смерть,
    І геть не видно перемоги,
    Тієї вже війни хоть чверть?
    А може ми напівдороги?
    Душа так боляче кровить
    До крику, щему, до знемоги,
    А розум каже: прийде час,
    Ти краще помолися Богу...
    Чи можна звикнуть до війни,
    Яка безжалісно триває?
    Початок є і у весни -
    Нічого ж вічного немає...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2289

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    У Зла - ублюдочные лица
    - на злобу военного дня -

    У Зла - ублюдочные лица
    У Зла - роssийские зрачки
    На злобу дня кровит страница
    Небес дырявые сачки
    словить не могут бомбы смерти,
    что убивают день за днём
    Аршином веры не измерить
    мораль под руssким сапогом
    Я ненавижу всю роssию,
    что коллективно виновата
    Она взрастила Зло-мессию,
    садиста и неадеквата.
    Я ей желаю провалиться
    в кромешный Ад Геенны!
    Всем до единого напиться
    кровавых слёз нетленных
    Довеку проклинаю
    роssийских матерей,
    что на войну послали
    детишек-упырей.
    Вам ввек не отмолить
    вину за Украину
    Свой лик не обелить
    Вы ВСЕ во Зле повинны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2290

    21 бер. 2022
    Костюченко Оксана
    Русский народ
    Русский народ, ты гордился собой,
    Но тебе этого стало мало.
    И ты ринулся в бой.
    Что же, русский народ, с тобою стало?
    Ты хотел, чтоб величием твоим целый мир гордился.
    Русский народ, когда же ты
    с пути правды то сбился?
    Разве величие кроется в убийствах и муках?
    Разве величие состоит в танках, гаубицах и буках?
    Зачем же ты хотел свежей крови напиться?
    Твой путь теперь на виселицу, чтобы грех искупился.
    Ты хотел стать великим,
    Но жестокость твоя сделала тебя малым,
    Жалким подобием человека -
    Теперь ты изгой и позорище века.
    Уродец с кровавой рукой,
    Потерявший стыд и покой.
    Ты будешь гоним отовсюду -
    Теперь ты противен честному люду.
    Красота и величие твои потерялись,
    У тебя только страх и черви остались.
    Страх пожирать будет душу, а черви плоть.
    Наслаждайся своим величием, название которому "порок".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2291

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Без назви
    - хроника войны -

    Уязвимых точек много
    (пятка Ахиллеса)
    Оккупантские дороги -
    сломанным насестом,
    где двуглавые орлы -
    щипанные куры
    Под щитом лежат мослы
    Спеты партитуры
    Мордор пятится назад
    и в падучей бьётся
    Кол Х*йлу засадят в зад
    Бумеранг вернётся
    Новоявленный Адольф
    обретёт забвение
    Террорист по кличке Моль
    Проклят в поколения.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2292

    21 бер. 2022
    Катерина Доброніченко
    Без назви
    Ні кроку назад!
    На смерть - тільки смерть.
    Снаряди, гармати, багнети.
    Війна на фронтах.
    Життів коловерть
    І сотні взяли арбалети.

    І море реве
    Щосили, крізь біль
    За воїнів, що на сторожі,
    Що дух не згубили,
    Пішли у двобій
    Здолать кулемети ворожі.

    А Він..
    Захлинувшись в крові' врешті-решт,
    Впаде і складе свою зброю.
    І мир
    Ти нарешті в долонях збереш
    Квітучою в нивах весною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2293

    21 бер. 2022
    Надія Зінченко
    БЛАГАЮ МИРУ
    Я не боюсь війни,
    Мені страшніша зрада,
    Без барв жахливі сни,
    Брехня, не щира правда.
    Не чути пташки спів,
    Снаряди, кулі, міни,
    Де сміх колись дзвенів,
    Сумні минають днини.

    Благаю миру Україні,
    Буяння цвіту на калині,
    Благаю миру, ми єдині,
    Усюди стяги жовто-сині!

    Я не боюсь війни,
    Мені страшніші сльози,
    Свою ллють кров сини,
    Журба, без листя лози.
    Біль не лікує час,
    Хвороби, муки, чвари,
    Остання мить для нас,
    Розгоне вітер хмари.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2294

    21 бер. 2022
    Богдана Паращинець
    Я прошу Тебе Боже подаруй Україні весну
    Я прошу Тебе Боже, подаруй Україні весну!
    Я вже чесно, забула що бувають такії весни,
    Щоб на вільнії груди вдихнути усю ту красу,
    Ту безмежну блакить, і таку чистоту небесну.

    Я прошу Тебе Боже, подаруй Україні мир!
    Хай з хороших новин починається наше завтра,
    Хай додому живим повертається кожен син,
    Кожен брат і сестра, що боронять вкраїну зараз.

     Я прошу Тебе Боже, більш не треба вкраїні війни,
    Хай нарешті минуть безкінечні ці вісім.
    Всім років жаху, пустоти...
    На землі де колись все так гарно квітло.

    Я прошу Тебе милий Боже,
    Ти все бачиш, все знаєш, все можеш!
    На вустах лише думка єдина,
    Збережи Ти мою Україну!!!

    Я прошу Тебе Боже, подаруй Україні весну
    Тай таку щоб вдихнути на ВІЛЬНІЇ груди...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2295

    21 бер. 2022
    Катерина Доброніченко
    Без назви
    Ніколи знову! - ллють вони брехню.
    А вороги ножі вже причаїли.
    У спину б'ють безжалісно й вогню
    Вже не шкодують, в серце б'ють щосили!

    Але на захисті читує Байрактар
    І Привид Києва не спочиває,
    Бо серце вірить - вистоїть Айдар!
    І супостата наш народ здолає!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2296

    21 бер. 2022
    Жека ЗОЖ
    Пам'ятка російському солдату.
    Це пам’ятка вам російські солдати,
    Про те, що в Україну з собою треба узяти.

    Перше: з Росії везіть горілки вагон,
    Бо тут зараз діє «сухий закон».
    Як з дому не візьмеш, тоді не плач,
    Бо будеш бухати тільки скло-омивач!

    Друге: щось маєш на сраці носить.
    Бери краще в тон чорнозема труси.
    Пам’ятай, що тракторів, боятися треба.
    Тож не лишай свій танк просто-неба!

    А от словника, можеш не брати.
    Все одно «паляниця» тобі не сказати.
    Ти ріс в дифіциті доброго сала.
    Тож щелепа в тебе не досконала.

    А якщо пощастить в полоні засісти,
    То зможеш з Макдональдса бургера з’їсти.
    Але у полон потраплять не всі.
    Тож насіння, провсяк, в кишені носи.

    Бо шлях в Україну, все-одно що на плаху.
    Тож «російський корабль – іди-ка ти нахуй!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2297

    21 бер. 2022
    Костянтин Задорожний
    ВІЙНА. ХАРКІВ
    На місто впав ракетний град.
    Реве полум’я з газогону.
    І десь церковний б’є набат,
    Людей скликаючи до схрону.

    Гул літаків у небесах.
    Нам скинуть бомби в подарунок.
    Вони з домів зривають дах,
    І смерть поповнить свій рахунок.

    Стискають руки автомат.
    Краплини поту на обличчі.
    Праворуч вибухнув снаряд,
    І танк палає на узбіччі.

    І знаєш ти, не вдасться їм
    Відбить у нас оцю дорогу.
    Бо там позаду є твій дім,
    А в серці – віра в перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2299

    21 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Казала бабуся
    Казала бабуся,
    а жінка вона була мудра,
    Що сльози невинних -
    то стріли у груди катів.
    Ті стріли летять.
    Може й довго, але неминуче
    Ці сльози, як повінь,
    зметуть із землі ворогів.

    Казала бабуся,
     що сльози дитини - не роси.
    Вони не на землю,
    а прямо до Бога течуть.
    І він не пробачить,
    як душі невинні попросять.
    Почує молитви,
    що з щирого серця ідуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2300

    21 бер. 2022
    Попельницька Аліна
    Дзвони! Дзвони дзвонять навкруги
    Дзвони ! Дзвони дзвонять навкруги!
    Розбивають тишу об будинки
    Розлетілись по полях птахи
    Покотились по щоках сльозинки
    Сьомий рік лунає дикий дзвін
    Хтось його не чує , бо далеко
    Хтось вже не почує , карабін
    вистрілив у серце його легко.
    І болить! Болить! Болить душа!
    Сповнена образи , наче моря
    Болю я не вилию в вірша
    Словом я не зможу стерти горя
    В двері наші грюкає біда
    Чорна ,  наче куриво пожежі
    На землі вже сьомий рік війна
    Дзвонять дзвони на високій вежі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2301

    21 бер. 2022
    Катерина Доброніченко
    Без назви
    Багряними фарбами пекельного ранку
    Кинджали у спину й снаряди на ґанку.
    Війна йде за честь на смерть до останку,
    Й життя ворогів згорить на світанку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2302

    21 бер. 2022
    Анастасія Кондратюк
    Бронежилет-овсянка
    Как много мы все потеряли
    Как странно пусто в голове
    Осколки  счастья хуже стали
    Торчат в разорванной душе

    Так неуместно кофе пахнет
    Так дико музыка звучит
    По детям где-то град шарахнет
    И кровью сон мой окропит

    Все ценное теперь пустышка
    Рука в руке важнее злата
    Как объяснить тебе мальчишка
    Что больше не увидишь брата?

    Как посмотреть в глаза девчушке
    Что мама больше не проснётся?
    Что в мыслях тех, кто держит пушку?
    Что в мыслях тех, кто не спасётся?

    Мне больно так, что кишки крутит
    Я улыбаюсь, что бы дети не понимали всю картину
    Мою печаль никто не судит
    Боюсь от горя стану льдиной

    Герої наші не вмирають
    Героем нынче станет каждый
    И те кто дом мой защищают
    И тот кто хлеб печёт бесплатный

    И та кто шьёт и тот кто пишет
    И тот кто шутит в день ненастья
    И те кто просто ровно дышит
    И те кто не стыдятся счастья

    Я знаю - это очищение
    От всех навязанных идей
    И этот стих - освобождение
    Ведь крика боли нет святей

    Я знаю будет снова солнце
    Сиять над полем колосков
    И смех и радость вновь в оконца
    Прольются  мирных городов

    Вернётся всем все бумерангом
    И Бог рассудит, даст ответ
    А я пойду кормить детей овсянкой
    Ведь это мой бронежилет
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2303

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолій Романович
    Шлях вибрано
    Не все читається на лобі.
    Тримай в відносинах межу.
    Казав мій батько: сину, пробуй,
    А я, якщо..., допоможу.

    Людина, ніде правди діти,
    Сховавшись в хаосі ідей,
    Живе не тільки, щоб радіти,
    А щоб і радувать людей.

    Передали нам естафету
    Іще з прадавніх поколінь:
    Тобі — зухвалому поету —
    Велять піднятися з колін,

    Не турбувати Бога всує,
    Слова покласти до горна:
    Без Правди Велич не існує!
    Біда блукає не одна!

    О! Є над чим попрацювати
    Бо зло — що нива в бур’янах!
    А, головне, - з сусідом-”братом”
    Дев’ятий рік у нас війна...

    Яку Союз нам долю виткав?
    Не полінюся — розповім:
    Жили колись ми в гуртожитку —
    Будуєм нині власний дім!

    Бо це природньо, справедливо:
    На ноги встав — будуй сім’ю,
    Щоб знову діти — наше диво,
    Щоб знову — молодість і юнь!

    І щоб ніхто ні нашу волю,
    А ні свободу не чіпав,
    Де ріднийй дім, пшеничне поле
    І де Людиною я став!

    А ні, то так погонем, “брате”,
    Що помарніє білий світ:
    Карати будемо, карати —
    Читай Шевченків “Заповіт”!

    Там, наверху, давно не лохи —
    Нема чернеток у житті!
    Нам видно все, бо у епохи
    Орієнтири вже не ті!

    Шлях вибрано: йдемо до НАТО —
    Немає кращих маяків!
    Не грати роль, а гнати й гнати
    Христопродавців-слизняків!

    Це — без вагань! А — оборежно:
    Є наші люди і в ОРДЛО.
    Всі знають: ум — він не безмежний:
    Безмежні мудрість і добро!

    Не шаленіть несамовито
    І не гойдатися: там-тут!
    Не грати роль — потрібно жити
    В борні за праведну мету!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2304

    21 бер. 2022
    Костянтин Задорожний
    СИТО ВІЙНИ
    Хто ворог, хто друг, а хто просто полова
    Війна просвітила, як гарний рентген.
    До котрого треба дослухатись слова,
    Де справжня опора, а де – згнилий клен.

    Хтось тебе підтримав у чорну годину.
    Не кинув одного в пекельнім аду.
    А хтось тільки нив і скиглив без упину,
    Собі вимагаючи кращу їду.

    Хтось мовчки робив своє діло. Не плакав,
    Коли серце рвалося від болю і втрат.
    А хтось нісенітницю повну патякав
    І щось верещав щодо власних витрат.

    Війна всіх мішає. Просіює душі
    Крізь сито із вчинків, емоцій, ідей.
    В тилу і в бою, у морях і на суші
    Гуртує когорту із справжніх людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2305

    21 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Подивися, світе
    Подивися, світе,
    Схаменися, світе!
    Умирають люди,
    Помирають діти.

    Плаче Україна
    І кипить від гніву.
    Пре орди лавина
    На міста і ниви.

    Подивися, світе,
    Жах і кров навколо.
    Гонить чорний вітер
    Дим за видноколо.

    І не видно неба,
    І міста палають.
    Світе, схаменися!
    Люди помирають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2306

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Не очікував
    Не очікував від нас такого "брат",
    вдершись уночі на нашу землю.
    Щедре поле сподівався лютий кат
    миттю обернути на пустелю.

    Та не вийшов підлий задум сатани,
    обломились вражі зуби й кігті.
    Тим, хто став на темний шлях війни,
    вже не буде прощення у світі.

    Бачить Бог, усе, що коїш, хижий звір -
    за усе послідує відплата.
    Зло твоє до тебе вернеться, повір.
    Зачекай лиш, гідро біснувата!

    Ти страждання за собою скрізь несеш,
    де не ступиш - убиваєш, раниш.
    Та для нас свобода й честь - понад усе.
    Ми - нащадки козаків безстрашних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2307

    21 бер. 2022
    Катерина Доброніченко
    Без назви
    Не впаде і не загине,
    Вистоїть в двобої.
    Не заплаче сива мати
    Над труною в полі.

    В пеклі всто'ять на сторожі
    Хлопці чорноброві.
    Й тільки соколи ворожі
    Згинуть у неволі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2308

    21 бер. 2022
    Олег
    Україна понад усе
    В очах наших людей не бачу я війни,
    Тільки уривки фраз : Вгризайся й борони !
    Ми на своїй землі. І ненька в нас одна.
    Такі всі різні  скрізь та для орди стіна.
    У нас навіть жінки до зброї узялись,
    Херсонці ворогам скандують: Заберись !
    Немає в нас царів. Свобода наше все.
    І заклик від небес : Україна понад усе !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2309

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Чому?
    Чому з дитинства я не вчився тримати зброю?
    Щоб гідно дати відсіч ворогу,
    Чому так сильно рве мене до бою?
    Й так серце б'ється сильно, підкажіть чому?

    З середини все розриває я дурію,
    Життя набуло сенс, немов до цього не було,
    Я в розпачі, пригнічений бо розумію,
    Не в силах я один спинити путінське х...ло.

    Не вчили гідно автоматом володіти,
    Стріляти, заряджати та цілити у ціль,
    Так соромно і боляче та пізно все це вчити,
    Руками хочеться їх всіх зітерти в сіль...

    Та я не зникну, не втечу у лігво,
    Поки в моїй країні льеться кров,
    Я застосую все що вмію гідно,
    Й прийдемо до перемоги ми разом...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2310

    21 бер. 2022
    Надія Зінченко
    ДОСИТЬ
    Маленька пташка, де весна,
    Земля палає – це війна,
    Чому не вдома спимо ми,
    Щодня вмиваємось слізьми?
    Сирени і ракети знов,
    Етап чергових перемов,
    А ворог суне, чути клич,
    Негідних тисячі облич!

    Стріляти і лякати досить нас,
    Досить, хочемо жити, радіти,
    За все заплатите настане час,
    «Досить» – тихо промовляють діти!

    Маленька пташка, де весна,
    Навіщо пісня ця сумна,
    За що покинув, світе ти,
    Немає сил допомогти?
    Підвали і руїни тут,
    Проходить стежкою маршрут,
    І безліч рук, невинних душ,
    Задимлений калини кущ!

                                      2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2311

    21 бер. 2022
    Катерина Доброніченко
    Без назви
    Згине сизий вороженька,
    Згинуть ті соко'ли,
    І не бути на Вкраїні
    Ворожнечій волі!!!

    Ба у серці не здолати
    Віру і свободу,
    Що корінням предковічним
    Проросла в народу!!!

    24 лютого 2022 рік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2312

    21 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Чорні круки
    Чорні круки летять, чорні круки.
    А на крилах несуть біль та муку.
    А на крилах несуть чорне горе,
    Яке розпаччю душу розоре.

    Чорні круки, бодай ви згоріли.
    Щоб ви прямо у пекло летіли.
    Повертайте назад на роsiю,
    Своє чорне зерно там і сійте.

    Нехай сходить воно чорним сходом,
    Бур'яном, полином, гнилим плодом.
    Бо не буде вже гарного плоду
    У проклятого  Богом  народу.

    Перемогу жадану здобудем,
    Не пробачимо вам, не забудем,
    Не забути повік, не простити,
    Як від вибухів плакали діти.

    Як горіли будинки, палали,
    Під завалами люди вмирали.
    Ви посіяли горе та муку...
    Лють і злобу зростили ви, круки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2313

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Я вірю
    Я вірю в мрію, що мине загроза,
    Війна скінчиться та життя почнеться знов,
    А путін зникне, як заноза,
    Й не литиметься більше кров.

    Дружина чоловіка обіймає,
    А мати сина та онуків,
    Сирена вже ніколи не лунає,
    Немає розпачу й розлуки.

    Війна скінчилать! Слава Україні!
    Вже досить з нас приниження і болю!
    Героям слава зараз і по нині,
    Ми заслуговуємо кращі долі.

    Міста й мости ми відбудуєм,
    Із попелу востане славний дух.
    В землі своїй ми запануєм,
    Й не буде в ній вже більше чорних смуг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2314

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Спинися!
    Що ж ти, білоруський народе...
    Підеш по сліду "братовбивці"?..
    Душитимеш нашу свободу,
    повіривши в лозунги ниці?

    Пускатимеш в нас і надалі,
    крилаті ракети й снаряди?
    Поможеш ординській навалі
    засіяти зерна неправди?

    Аби наший люд волелюбний
    нарешті зламався, скорився?
    Народе близький, білоруський,
    допоки не пізно, спинися!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2315

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Сирена. Ранок. І новини.
    А плакати- вже сліз немає.
    І знов у ці тяжкі години
    Пекуча біль в  грудях палає.
    Нам так потрібна допомога-
    Щоб небо ворогу закрити.
    Та чуєм знову ми- ТРИВОГА!
    Летять  ракети нас убити.
    Не запитають хто і звідки,
    Про вік і стать не запитають.
    Вони- як мовчазливі свідки,
    Лиш кількість жертв повідомляють.
    Закрийте небо України!
    І захистіть нас від ненастя.
    І там де нині лиш руїни,
    Ми побудуєм нове щастя.
    Я твердо вірю- переможем,
    І зацвітуть волошки сині.
    Як фенікс відродитись зможем.
    Я вірю... Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2316

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Я перестану на російській говорити
    Я перестану на російській мові говорити,
    Не тому, що нацист, чи націоналіст,
    Лише тому, що ніколи не зможу я простити,
    Потвору, що на ній говорить із московських міст.

    І верзе такий бред відвертий,
    Про тероризм і змову, ЛНР і ДНР,
    Який же йолоп він упертий,
    Й нас всіх за дурнів має він тепер.

    Да, може наш народ такий терплячий,
    Й прогнутися він може як дуга,
    Гни скільки хочеш, ви мене пробачте,
    Та не пройде повз нього навіть голка ворога.

    Яку надію маєте ви окупанти?
    Наш рід козацький вам ніколи не здолати,
    Поважні генерали й молоді сержанти,
    Всі стали рідну Україну захищати.

    Я відчуваю дух единий,
    Із нами Бог, й Його благословіння,
    Хоча не можна так, та просьба є єдина,
    Зітри ти Боже із землі це "диявольське створіння."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2317

    21 бер. 2022
    Христина
    Повітряна тривога
    Чую звісточку часто я
    Із повітря, здаля
    Та повірить не можу я
    Що це все відбувається

    У повітрі здіймається
    Звук, який сповіща
    Знову всім нам сховатися
    Рятувати життя

    В цей момент розриваєть
    Все живе й не живе
    І тривога моя
    Все ніяк не мине

    Ця тривога, тривожить
    Знову нас без кінця
    Та почути я мрію
    Що її вже нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2318

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    "Радійте" життю
    Книгу писати не можу - якось морально важко.
    Із голови не лізе уся ненависна рашка.
    Путін - справжнє сцикло - сидить на Уралі.
    Хай надпис собі клепає на надгробному меморіалі.
    Родичі із Росії - на*уй усіх вас в бан,
    Всирайтесь, бо скоро із санкцій вийде країна Іран.
    Ми з вами не братні народи, вам на нас похер,
    Але не у вас, а у нас в колоді є джокер.
    «Радійте» життю, як колись - ще при Миколаю,
    Від ПЕКЛА ключі роздамо, але не від раю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2319

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Агонія
    Рве і мече гідра двоголова -
    відчуває неминучу смерть.
    Знищити весь світ вона готова,
    зруйнувати все довкола вщерть.

    Це агонія її остання,
    маску скинуто з обличчя зла.
    Бий потвору сміло, без вагання,
    за усе, що світу принесла!

    За брехню нахабну і цинічну,
    за відібрані життя дітей.
    У пекельному вогні довічно
    хай горить почвара ніч і день...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2320

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Гідність
    Ми перемагаємо та переможемо,
    І на коліна поставимо ворога,
    Всім доведемо, що ми це можемо,
    І це реально, а не просто слова.

    Всіх нас єднає сяйво правди,
    Ми дійсно один одному і брат, і сестра,
    Готові життя віддать заради,
    Миру, счастя, спокою й добра.

    Гідність - то є наша зброя!
    Ми все сильніше день за днем,
    Ми всі гукнемо:"Україна - то я!"
    Як розлучити полум'я з вогнем?

    Ідея наша, то є наша країна!
    Ми тут народилися і будем жити!
    "Ще не вмерла Україна",
    На тілах ворожих будем голосити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2321

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолій Романович
    Доле моя
    Відлетіли журавлі
    У далекий вирій.
    Розлетілись по світах
    Мрії і надії...
    Запалала, зайнялась
    Вереснем калина!
    Заховалась моя доля
    Десь аж за хмарину.
    Доле моя, доле!
    Доле синьоока!
    Україно моя славна,
    Небокрай широкий!
    Ми ярма огидне путо
    Скинули нарешті!
    Успокойтеся, сусіде,
    Нас не проковтнеш ти!
    Ми ніколи, чуєш, “брате”,
    Не були рабами:
    Тільки віра і любов,
    І Господь над нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2322

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Діва Марія
    У самому центрі Європи,
    де щедра й багата земля,
    мокшанська орда сіє бомби,
    і в діву Марію стріля.

    Ця жінка - іще при надії,
    і, може, народить дитя...
    Та що проти нечисті вдіє
    її беззахисне життя?

    Летять над містами снаряди,
    палають будинки в огні.
    Люцифер щасливий і радий.
    У миті ці він - на коні.

    Упевнений: зло переможе,
    інакше планеті - кінець,
    боїться хай демона кожен,
    нікого це зло не мине.

    В покоях розкішних п'є каву -
    у пеклі ще поки не був...
    Всміхається підло й лукаво,
    і дурить осліплу юрбу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2323

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Сердце места не находит
    Сердце места не находит
    Окрылённо ждёт рассвета
    Тень войны по миру бродит
    Тьма воюет с светом
    Мысли в коконе из боли
    ищут слово Бога
    Iншоi немае долi
    окрiм Перемоги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2324

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Ганьба, два Іуди
    Ніколи я собі не думав,
    Що "пан" для мене буде другом,
    Протягне руку допомоги мені,
    Не дасть горіти жінкам і дітям у вогні.

    Це дуже приємно здивувало,
    Та інший факт мене дратує,
    Що з білорусії гімном полляло,
    Й пуйло, ними мов маріонетками керує.

    росія, тебе прокляли твої ж люди,
    Й бацька-білорус свою країну,
    Ця ненависть до вас-вона повсюди,
    Й помста - вона страшною буде.

    Собі зготовили могилу,
    Й не на одине лиш покоління,
    Цю ненависть й ганьбу, що ви створили,
    Буде приходити в жахах та сновидіннях.

    О горе вам, ви два Іуди,
    Горіти вічно вам в аду,
    Вас зненавидіти повсюди,
    Ваш дім із черв'яками у вишневому саду...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2325

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Все йде по плану
    Все йде по плану, розвідка працює:
    Володя в бункері, неначе звір, лютує.
    Жбурляє в стіну всі важкі предмети -
    Не вийшло з Україною дуету.
    Його боїться Шойгу й генерали,
    Самі б, мабуть, сховались за Уралом.
    Чого ви паритесь? Скажіть, що ми здалися,
    Щоб Вовочка зрадів і не журився.
    Вилазить хай із укриття свого
    Та їде в Київ - ми зустрінемо його.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2326

    21 бер. 2022
    Яніта Владович
    Некролог
    Скільки себе пам'ятаю,
    Люди завжди казали,
    Що думки матеріальні,
    Усе буде, як загадали.

    То ж, шановне панство,
    З огляду на стан подій,
    У небуття має відлетіти
    Усім відомий лиходій.

    #Некролог для путлера
    Разом повинні уявляти:
    Опублікують його надвечір,
    Приблизно о дев'ятій.

    10.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2327

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Молитва
    Боже збережи Вкраїну, та її захисників,
    Волонтерів, терооборону й мужніх всіх чоловіків.
    Діток малих з матерями,
    Бабусів та дідусів,
    Всіх хто став на захист з нами,
    Проти клятих ворогів!
    Боже вбережи Вкраїну,
    Від проклятих літаків,
    Правда з нами, ми єдині,
    Дай нам Боже многих днів...
    Може ми тепер в руїнах,
    Та не змовкне вже наш гімн,
    "Ще не вмерла Україна"
    На весь світ лунає спів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2328

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про звичаї
    Сьогодні останній день Масниці,
    Забули усі про це свято.
    Говорять, кричать про війну,
    Про сльози, яких так багато.
    Та звичаї завжди були,
    Дотриматись деяких варто:
    Нам чучело треба спалити,
    Бо ж всі українці в азарті.
    А чучело те десь сидить
    У бункері під Уралом.
    Не зможемо самі дістати -
    Попросимо поміч в циганів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2329

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Вогонь помсти
    На наші безкраї поля
    і щедрі квітучі сади
    напала ненависна тля,
    принісши немало біди.

    Все те, що плекали батьки,
    ціною своїх мозолів.
    Руйнують щодня хижаки -
    убивці дітей - м*скалі.

    Це -  їхній гидкий "руський мір" -
    розтрощені села й міста.
    Пізнавши смак крові, цей звір
    іще здичавілішим став.

    Спроможна спинити його
    лиш дужа і вправна рука,
    й правдивої помсти вогонь,
    розлюченого козака...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2330

    21 бер. 2022
    Анастасія Мішустіна
    Поки ми втікали з рідного міста
    Поки ми втікали з рідного міста,
    бо більше не витримували новин,
    не витримували жити життя у сховищі
    я бачила
    півтора десятки написів «русскій корабль іді на**й» —
    найніжніший із них був намальований яскраво-рожевою фарбою
    на автобусній зупинці посеред нічого

    Бачила маленький шматочок лісу біля дороги,
    де на кожній голій гілці було по пташиному гніздечку,
    турботливо збудованому
    Ще не зруйнованому
    бомбами, танками, артилерією
    Місцевою мерією

    Бачила 14 лебедів (усі по парах на окремих озерах) —
    це щось про любов, напевно,
    про надію на завтрашній день
    Думала про тебе, але ти далеко,
    і я взагалі не знаю, чи це все після війни матиме сенс
    Лебеді — білі постаті посеред дзеркал
    та коричневих залишків рослин

    Скоро посівна
    Бачила пам’ятник українському салу (це золота свиня)

    Бачила найкрасивіші у світі хати —
    обкладені плиточками, обклеєні дзеркалами,
    фарбовані в ніжний блакитний з помаранчевими віконницями,
    бачила облуплені мазанки, вкриті бузковою фарбою,
    хати, утеплені барельєфами з виноградними гронами,
    бачила цеглу і бачила бетон, в кожному з них вирувало життя
    Бачила, як усюди височіють церкви та похилені соняшники
    Навколо була чорна земля
    Біла земля
    Краса

    Я бачила поруч написи «граніт» та «дитячий світ»
    на сусідніх дверях
    Бачила радянську мозаїку неймовірну за красою,
    але збоку на ній на щасливих дітей та квітки дивився дядюшка лєнін
    Він теж може йти на**й (прислівники, дітки, ми завжди пишемо разом)

    Нас об‘їжджали вусаті дядьки на велосипедах
    та на волгах, заправлених газом

    Я бачила тисячу смішних коротконогих псів
    та дві тисячі різних киць, які хотіли бігати, їсти, звучати та паруватись
    Бачила бабів, які можуть у -10 під час війни
    у спідницях їсти соняшникове насіння
    та через паркан спілкуватись

    Бачила вночі повну чорнісіньку темряву —
    це синонім спокою, це відсутність вибухів
    Бачила паркани — блискучі з металу ковані,
    ніжною рукою мальовані, витончені та прості,
    найрізноманітніших барв
    Бачила дім на курячих ногах
    напевно, це було зерносховище
    Бачила ГЕС — величезну, могутню, одиноку та сіру
    У ГЕС дев‘ять поверхів, і всі вони спускаються вниз до води
    Виходить, машини їздять просто в працівників ГЕС по головах

    Бачила очі тероборонців, сповнені любові,
    та очі без любові взагалі
    але не бачила в очах страху
    Страх вони бачать в очах людей,
    які зустрічають ці блокпости на своєму шляху
    Будуть бачити страх
    У очах ворогів
    Коли будуть ловити їх в рідних лісах

    Бачила дім із кутовою прибудовою з матового зеленуватого скла
    Бачила напис на кришці колодязя «бог тобі суддя»

    Думаю, дійсно, тут все просякнуте богом, любов‘ю та потом
    Люди навколо мають всередині вогонь бійця за свободу
    На**я ви сюди їдете нас вбивати, грьобані довбо*оби?

    У вас немає сердець і немає мозку,
    це очевидно кожному, хто вас бачив і бачив ваші злочини,
    ваші убивства дітей і невинних жінок
    Хто бачив як хитка бабуся на милицях,
    яка пережила Голокост,
    намагається вбити сенс у ваші порожні тіла
    Кожен ваш рух — це до смерті поближче крок
    Вам нічого не можуть дати жодні слова
    навіть ті, що просякнуті надлюдським болем
    У вас взагалі немає
    нічого людського

    Кожний із вас вартує менше, ніж дерев‘яна хата гнила
    і старими дошками заколочена
    Вас на цій величезній землі будуть вбивати і мучити
    Вам стільки відьом тут можуть наврочити
    Бо ви заслужили кінчити своє життя десь у гіршому місці,
    але най вже тут — будете на нашій землі, як прийшли
    Так і підете

    У нас до вас крім ненависті немає нічого
    Ненависті й куль

    Я поки їхала з дому, зривала у серці бутони весняних бруньок і льодяні списи буруль

    Я дивилась на все це і думала, що не хочу вмирати
    І диво сталося — я сьогодні жива
    Що я хочу взаємно кохати
    Що в мене для цього занадто ніжна душа
    Що я хочу дітей

    А вас, суки, значно поменшало за цей день

    Бог тобі суддя
    Каже колодязь
    І я думаю, так і є

    Україно,
    Ти сьогодні така прекрасна
    Я як ніколи кріпко
    Люблю
    Тебе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2331

    21 бер. 2022
    Роман
    Свідок війни
    Німа картина, що торкає кожну долю,
    Батько тримає на руках кохану доньку
    Не хоче відпускати пташеня на волю,
    І зігріває теплим подихом малу долоньку.
    "Коли зустрінемось з тобою знову, татку?!"
    "...Коли війна мине, моя маленька кралю..."
    Від слів цих в серці все стискається в остатку,
    І рветься на шматки, від болю і жалю!
    ***
    Не знатиме майбутній Воїн Світла,
    Як на вокзалі у Варшаві мало стати,
    Коли його дівча затягне пісню "про Бандеру",
    "що всім нам батько, і Україна - Мати!"
    І зупинятимуться чехи, німці і поляки,
    Віддаючи пошану тій країні,
    Вітатимуть дівча у  знак подяки,
    Знайомими словами - "Слава - Україні!"
    ***
    А зараз її татко б'ється до остатку,
    Він захищає Батьківщину від орди,
    Бо знає, десь чека його дитятко,
    І попри все, він мусить далі йти.
    Він б'ється, захищаючи свій дім,
    Бо знає, що рабам закритий шлях до Раю!
    На ворога спадає наче з неба грім,
    Як вовк, що захищає власну зграю!
    ***
    Колись, пізніше, згадуватимуть разом,
    Розлуку, тугу і прощання біль,
    Не добиратимуть можливо слів образи,
    Які на рану і без того сиплють сіль.
    Він обійматиме маленькі рученятка,
    І знову грітиме їх, як і тоді,
    І зазиратиме в дитячі мокрі оченятка,
    В переконанні що вони вже разом -  назавжди!
    ***
    То ж зазирне весна у душі і серця,
    Відродиться і повстане із руїн,
    І скине з себе савани мерця
    Найкраща серед всіх країн!
    ***
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2332

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Подякую
    Подякувати Путіну я можу
    За те, що нас зробив непереможним,
    За те, що нас підтримують у світі,
    За джавеліни, байрактари й свіфти,
    За те, що ми тепер - міцна країна,
    І що Росія - це не Україна.
    За майстер-клас «як знищити Росію»
    І за народ твій дуже я радію.
    Подякую, що сам себе угробив,
    Хоч травмувався, бачу, ще в утробі.
    Прийми від світу в подарунок торт
    Із незабутнім присмаком «дефолт».
    Подякую, що об’єднав усіх,
    Йди застрелись - для тебе це не гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2333

    21 бер. 2022
    Руслан
    Наша ціна
    Нам Незалежність дістається кров'ю,
    Великим болем, слізьми матерів,
    Великим духом, дужою любов'ю
    Землі української доньок та синів.
    Ніким не буде зламана та віра,
    Яка підняла Прапор України в душах у людей,
    Ніким не буде здолана та сила,
    Яка боронить землю предків та своїх дітей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2334

    21 бер. 2022
    Сергій Кобзар
    Без назви
    Бог, Ти де? Ти ще тут? Чи уже на молдавськім кордоні?
    Кажуть, черги поменше й за гроші пускають усіх?..
    Бо "Твої" всі вже там, мо' й Тебе пронесли на іконі?
    Я тут все обшукав, та знайти Тебе так і не зміг.

    Якщо виїхав, то про війну розкажи кому зможеш!
    Хай нам небо закриють! Про небо почув? Не забудь!
    Чи Ти теж "внє політікі"? Що? Повтори ще раз, Боже,
    Бо не чутно - сирени вже знову над нами ревуть.

    А, Ти поряд? То добре. Ти поряд?! Бо я щось не бачу!
    Тут не Ти, тут хтось інший лишає криваві сліди!
    Чуєш, ні?! Хто це там під завалами ледь чутно плаче?
    То дитина вмирає... Ти ж поряд!? - подай їй води...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2335

    21 бер. 2022
    Тетяна Бліновська
    Ціль і координати
    В очах убивць осатанілих - порожнеча.
    Є ціль далека і її координати.
    Десь там, внизу, ховається чиясь малеча,
    і чутно, як благає й гірко квилить мати.

    В очах убивць осатанілих - порожнеча.
    Є ціль далека і її координати.
    Упала раптом шкура із вовків овеча,
    як спідтишка вночі прийшли нас убивати.

    В очах убивць осатанілих - порожнеча.
    Є ціль далека і її координати.
    До Бога мовлять всує, та молитва - недоречна.
    За звірства всі
    довік у пеклі
    їм конати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2336

    21 бер. 2022
    Попельницька Аліна
    Прилетіли додому лелеки
    Прилетіли додому лелеки
    На широкі зелені гаї
    Чому ви відлітали далеко ,
    сизокрилі , старенькі мої ?

    Вас чекало гніздо біля хати ,
    білі вишні і груша в саду
    На подвір‘я виходила мати
    не чекаючи в небі біду.

    Та немають куди повернутись ,
    синє небо палає вогнем
    До вишень їм вже не пригорнутись ,
    не зустрітись з старенькою вдень

    Від хатини лишилась калина
    Вся сльозами вона облилась
    Під обвалами тиха стежина
    до садочку сама проплелась

    В потічку залишилась хатина ,
    відзеркаленням тихих ночей
    І журбою розлилась хвилина
    Для старечих лелечих очей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2337

    21 бер. 2022
    Ната Ревкевич
    Нас не зламати!
    Ми є! Ми тут!  Нас не зламати!
    Не вигнати з своєї хати!
    Ми жити будемо й кохати!
    І вас до смерті проклинати!
    За муки, біль, за підлість вашу,
    За те, що рвете землю нашу,
    За згірклу мамину сльозину,
    За кожну втрачену дитину,
    За те, що брешете безбожно,
    За знищену домівку кожну,
    За спалені міста-руїни,
    За сум матусі України,
    За безкінечний гул сирени,
    Що смокче спокій, як гієна,
    За кров, вогонь, за Батьківщину
    За зрубану в саду  калину!
    За ваше серце чорне-чорне,
    Пусте, черстве, таке потворне!
    Ніколи не забудем цього
    Терору злого, нелюдського
    І Бог цього вам не забуде
    Страшне вам покарання буде.
    А Україна ще розквітне!
    Всміхнеться сонце знов привітне
    І будуть діти тут радіти
    Рости, цвісти, у щасті жити.
    По вільній зазвучить країні
    Величне: «Слава Україні!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2338

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про відходи
    Усе прекрасно, але щойно стане тепло,
    Почнеться сморід ширитись довкола.
    Та заберіть уже свої відходи,
    Щоб більше їх не бачити ніколи.
    Ховайте, спалюйте - робіть, що заманеться,
    Але очистіть нашу землю від скотини.
    Бо хто прийшов сюди, не повернеться -
    Стане міндобривом для неньки України.
    Зберіть насіння й оптом всі в Росію
    За кораблем, бо ж вас тут не чекали.
    І Путіну вкладіть в кишені сємки,
    Щоб сонях уродив ще й на Уралі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2339

    21 бер. 2022
    Наталя Філіппова
    Без назви
    Пугают весну отставные морозы.
    Да ладно, морозы, когда бы не "град"!
    Над Киевом небо прозрачней, чем слёзы.
    Поди догадайся, откуда снаряд?
    Откуда? Из русского мира, вестимо,
    Где правит безжалостный, бункерный клоп,
    Где смалит, как прежде, советскую "приму"
    Российский вояка, извечный холоп.
    Ему всё равно. Исполняет приказы:
    Прицельно по детям и женщинам бьёт.
    Такого ещё не видали ни разу!
    Но он же за мир, этот русский народ?
    Я русская тоже, жила под Москвою.
    Но родину мне Украина дала.
    Мне больно и мерзко, что брат мой, не скрою,
    "Zа" эту войну. С ним я связь порвала.
    Пускай задурили его небылицей,
    Что здесь, в Украине, нацисты живут.
    Но как же не верить любимой сестрице,
    Когда она плачет под бомбами тут?!
    Ты, братец мой, прятался в грязном подвале,
    Где негде присесть и по списку вода?
    А может быть мёрз на пугливом вокзале
    И поезда ждал неизвестно куда?
    Теперь не имею ни друга, ни брата.
    Прости меня, мама, за страшную весть.
    Храню твоё фото и образ твой свято
    В квартире с разбитыми окнами днесь.
    Я верю в победу, а вовсе не в жалость.
    И слава героям УкрАйны стократ!
    А русского только во мне и осталось,
    Что этот немыслимый ранее мат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2340

    21 бер. 2022
    Наталя
    Без назви
    Я не хочу чтобы "Весна " рифмована с  "Война "  была.
    А небо было голубым,  а не окрашено как дым.
    Я не хочу чтобы в глазах моих родных читался страх.
    И не тревожить взгляд и слух, и не вскидать с мольбою рук...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2341

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Кінь Сагайдачного
    КІНЬ САГАЙДАЧНОГО
    1618 року гетьман України Петро Конашевич-Сагайдачний із Військом Запорозьким Низовим прийшов до Москви на виручку королевичу Владиславу. Козаки по дорозі зруйнували чимало московських фортець, міст й укріплень, взяли Москву. Не брали тільки кремль.

    Курськ і Єлець зруйнували козаченьки,
    Ливни, Михайлів здали корогву!
    Кінь Конашевича, кінь Сагайдачного,
    Гетьмана славного, топче Москву!

    У московітів мармизи розпачливі.
    Це їм не сниться! Це все наяву:
    Кінь Конашевича, кінь Сагайдачного,
    Гетьмана славного, топче Москву!

    Вкутана Яуза хмарами мрячними,
    Паморозь сива вкриває траву.
    Кінь Конашевича, кінь Сагайдачного,
    Гетьмана славного, топче Москву!

    Крешуть підкови іскринами величі.
    Гетьман до неба возніс булаву.
    Кінь Сагайдачного, кінь Конашевича,
    Воїна славного, топче Москву!

    О схаменіться, пуцьки  необачнії!
    Геть з України бандючу братву!
    Бо й наші танки, як кінь Сагайдачного,
    Також потопчуть обдерту Москву!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2342

    21 бер. 2022
    Дмитро Юрин
    Лють
    Підступний вранішній вибух порушив тривожний сон
    зимнє холодне повітря вибухнуло вогнем
    Стогне земля України під акомпанимент сирен
    Орча орда суне через кордон

    Ви розбудили одвічного Звіра,
    Що спав та лише свого часу чекав
    Нині єдині ми, міцні як ніколи
    І нам вже немає дороги назад

    Ви вже програли, не на тих ви напали
    Скоріше тікайте додому, дурні
    Вам краще втікти від козацької люті,
    Або повернутись до мами в труні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2343

    21 бер. 2022
    Лісандра С.
    Ще вчора
    Ще вчора я планувала
    Як сьогодні піду на роботу,
    І писатиму диплом,
    Та про  інші буденні справи.
    Ще вчора я не розуміла
    Чому останні два дні
    Була повишена тривожність
    Бо ж ніщо не передбачало біди.
    Ще вчора я старалась
    Радіти прожитому дню
    І людям які поруч,
    Ще вчора я думала
    Чи не занадто я матеріальна?
    Ще вчора я з легкістю
    Говорила, що прийняла
    Себе як особистість,
    Але і досі ненавижу
    Зовнішність свою.
    Ще вчора я говорила
    Про свою військову службу
    Але так, ніби цього
    Ніколи не буде.
    А сьогодні прокинулася
    Від слів: "Саша вставай
    Війна уже почалась"
    І тільки уривок із книги
    І досі в моїй голові
    "Чи будуть хоробрі наші мужі тоді ,
    як забракне відваги жінкам?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2344

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Сумбур мыслей
    - поэзия как предчувствие -

    Лунный диск омылся кровью
    Наступил Парад планет
    Замер мир у телескопов
    Тень земная скрыла свет

    Алый Марс внушил смятенье
    В коллективное сознанье
    Хоть на миг короста душ
    Прикоснулась к мирозданью

    Осознав его безбрежность
    И фатальность кратких вёсен
    Всё величие Вселенной
    В метафизике изгоев

    ****

    Утописты. Моралисты
    Маркетологи. Фашисты
    Протестанты и тираны
    Сухари и марципаны

    Короли и королевы
    Замки, хижины и хлевы
    Искушения. Вериги
    Палачи — Рабы системы

    Беззаконие в законе
    Тюрьмы. Пытки. Полигоны
    Жлобство клерков и богемы
    Адаптация иль бегство

    Победители — безштанны
    Побеждённые — в Нирване
    Монополия на войны
    У свободы рот заштопан

    Мекка манит остолопов
    Пилигрим — заложник Бога
    Террористы вездесущи
    Как китайцы и бар-суши

    Правда жизни ужасает
    Нищий мусорку копает
    Олигархи сплошь в одышке
    Жмёт мошна. В крови манишки

    Оголтелость жёлтых СМИ
    Журналюги, как шакалы
    Уйма разных копипастов
    Для сбиванья с толку паствы

    Диетологи на страже
    Обожравшихся маразмом
    Идеологи — не люди
    Это функции для флуда

    У любви запретов нету
    Все смешались идеалы
    Да её самой подавно
    Не найти в людском бедламе

    На игле глобальной сети
    Все сидят, как наркоманы
    Души смяты и пусты
    Как бумажные стаканы

    Стены плача и берлина
    Воздвигаем повсеместно
    Коллективная квартира
    Словно улей пчёл телесных

    Где морали стало тесно
    Извращения в фаворе
    Норма выброшена прочь
    У тенденций вывих мозга

    Толерантность нынче в моде
    Бьют дубинками на входе
    Геи, лесби, гермофроды
    Победителями сброда

    Пусть' поймут меня превратно
    Надоело это бл. ство
    Эта вечная волынка
    Про терпимость к сексменьшинствам

    Им не ймётся и не спится
    Им бы сходу оголиться
    Пирсинг вставить где попало
    Лишь бы рейтинг прыгнул срама

    Есть ещё помимо твари
    Что склепал Господь по паре
    Это клика целибата
    Педофильная клоака

    Что понтифик покрывает
    С рук всегда им всё спускает
    Вместо чтоб сменить каноны
    В папстве блуда и вранья

    У морали планетарной
    Назревает флюс оральный
    Бла-бла-бла с арен-трибун
    Демагогия — гальюн

    Повернуть бы Колесницу
    Временных потоков вспять
    По старинке жить, как птицы
    Гнёздышки любви свивать

    Солнцем дни и ночи мерить
    Небом звёздным укрываться
    С Буддой молча говорить
    С Диогеном причащаться

    Примерять обувку Бога
    На дорогах лунных снов
    Просыпаться одиноким
    Не жалея ни о чём
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2345

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Рашизм
    З'явилось нове слово в лексиконі,
    Дуже схоже на фашизм,
    Воно відомо в кожнім домі,
    І ім'я йому - рашизм...

    Це брехня, що вони не знали,
    Що йдуть відверто убивать,
    Наш мир вони з кров'ю змішали,
    "руському міру" тут не бувать.

    Такі бідові і нещасні,
    Не знають, як і автомат тримать,
    А палять падли, щей нещадно,
    Все по будинкам де матері і діти сплять

    Як можуть ці пагані пальці,
    На кнопку "пуск" так натискати?
    Як можуть ці пагані рти,
    Такі накази їм давати?

    Хто вбиває свого брата?
    Того совість вже істліла,
    Як він подивиться на матір,
    Що у світ його народила?

    Як безглуздо й недоречно,
    Надіятись на успіх їм,
    Хоч в Україні небезпечно,
    Ми тут живем і це наш дім.

    Тож станеш швидко ти 200-м,
    Якщо приїдеш ти до нас,
    Будем відправляти ми вас доти,
    Поки не здохнуть всі із вас.

    Ми перемогли, бо ми Вкраїна,
    Нас всіх з'еднала ця біда,
    І мова наша солов'їна,
    На многії і многії літа!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2346

    21 бер. 2022
    Ілля Тандур
    Незалежні
    Ми народились на рубежі століть
    Кажуть - не найкраща пора
    Час путчів, репресій та…інших страхіть
    Час, коли земля
    Горить під ногами
    Ми народилися з синяками
    Ослаблені від радіації,
    А потім - нестачі молочки в крамницях
    З початком державних пертурбацій
    Ми ще бавились рахівницями

    Коли жити було недоречно
    Сперечатись, голосно говорити
    Небажано, небезпечно
    Ми як раз починали ходити
    А потім бігати - бігати це резонно
    Початок століття -  це затяжна втеча
    Зі зношеним лейблом “законно”
    Та відлунням картечі
    Запахом поту, металу чи...крові?

    Перше викрадене ім’я прогриміло
    Так холодно - ми ще навчались у школі
    Коли його обезголовлене тіло
    Знайшли в лісі - серед інших
    Невпізнаних
    Знищених трохи раніше - тихіше!
    Про них говорилось тихіше.

    Нам віщували хвороби, шкідливі звички
    Безробіття, переломи кісток та життів
    Що ми - наче вогники в запальничках
    Наших бідолашних батьків

    Ми народились на рубежі століть
    А деякі з нас на країн рубежі
    І кожен, з самого маличку, стоїть
    На однаковій відстані до межі

    І хай збудеться люта частина пророцтв
    І ми - хворі, п’яні, з цигарками в зубах
    Не втечемо від лукавих потворств
    Рушник простеливши на власних кістах

    Історія нехтує обережними
    Століття ламаються сліпими та впертими
    Ми народилися незалежними
    І це з нами, щонайменш, посмертно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2347

    21 бер. 2022
    Майборода Марина
    Не просила...
    Скільки століть мордували.
    Скільки шкуру розривали, не жаліли, не хотіли ні любити ні шанувати.
    Все кричали, зневажали, словами ображали, ділами ж принижували.
    Забули, що Україна наша славна Батьківщина мати.
    І ми нікому не дамо її в образу.
    Скільки крові випивали і все їм було мало.
    Було мало, щоб знищити, розтоптати, стерти навік неньку Україну.
    А вона ж все бачить, відчуває, знає  про муки і втрати.
    Страждає за кожного сина, котрого не дочекалась вона, як мати.
    Серце у неї не на місці.
    З кожною хвилиною воно болить сильніше і сильніше.
    Щомиті б'ється дужче і дужче за ту не єдину дитину, що душу й тіло поклала за волю, за Дніпро і гори.
    Ненька Україна груди підставляє, захищає від куль, снарядів проклятих окупантів.
    Молиться і вірить, сподівається і надіється.
    Мати Україна птахою сизою полетить оглянути краї, де тільки залишились одні уламки, колись же там були  веселі танці, радісні обійми, яскравий сад квітучих усмішок.
    Яка ж тяжка доля видалась їй, дивитися на сонце крізь сльози.
    І спів слов'я не чути через постріли гармат.
    Як же так, що раби прийшли визволяти тих, хто живе у свободі їй не усвідомити це.
    Ненька Україна не просила,  а просто жила у мирі.
    Ходила серед поля пшениці і так любила світ, сильно плекала рідний народ.
    А війна прийшла і забрала найдорожче, те, що серцю було любо.
    Мати Україна не пробачить ніколи, тому що не просила у ворога забирати її дітей.
    Не просила...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2349

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Брехун
    Ганьба тобі, брехун упертий,
    Що людей за "м'ясо" маєш,
    Ти проклятий й душею мертвий,
    Ти ким себе собі важаєш?

    Нелюдь, тиран і фашист,
    А по факту - просто пуйло,
    Ти крематорій для своїх же привіз,
    В твоїй душі тотальне зло!

    Ганьба тобі, ти з глузду з'їхав,
    Ти втратив розум й совість також,
    Люди гинуть через твої примхи,
    Інші - просто посилають на х...

    Ганьба і від своїх і від чужих,
    Ганьба на цілий світ!
    Ти тягнеш всіх лише униз,
    Твій батько - чорний біс!

    Та Бог все знає та все бачить,
    Й немає сили більше Нього,
    За нами правда і це все значить,
    Що ми здобудем перемогу)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2350

    21 бер. 2022
    koshychok
    я кохала тебе й до війни
    я кохала тебе й до війни,
    хоч і зараз лунають тривоги
    я скажу: "ти себе бережи,
    бо зійдуться ще наші дороги"

    як побачиш, прошу - обійми
    розповім всі свої монологи,
    в своє серце, будь ласка, прийми...
    як ніколи потребую підмоги...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2351

    21 бер. 2022
    Андрій Оштук
    Що є мир / Что же есть мир
    Що є мир? - запитай в українця.
    Це щире серце та вірність неньці,
    садок вишневий коло хати,
    мир - це значить оберігати

    свій тихий рай від біди та лиха,
    радіти гучно, тужити тихо,
    це обіймати свою дитину
    і не чекати ножа у спину.

    Натхненна праця і самопожертва,
    взаємовиручка і Бог у серці –
    це мир, у кожного неосяжний Бог,
    бо Він - Добро, бо Він – Любов.

    Мир – це виборювати своє щастя
    і гуртом протистояти напасті.
    Мир – це в скруті не падати духом,
    мир - це навіть дружити з ворогом

    заради миру - бути стримано ввічливим
    допоки не доведе до відчаю.
    Мир – це жовте та блакитне.
    А що ж війна? – Це кров пролита.

    Что же есть мир? - у россии спроси.
    Это битва с врагом, а враги вокруг все.
    Мир – церковь едина, единый язык,
    один государь вездесущ и велик.

    Народы, которым наш мир не понять,
    мы будем войною к нему принуждать!
    Ведь русский солдат, по миру шагая
    войною, угрозы предотвращает!

    Неважно какою ценой воевать
    и сколько невинных людей убивать.
    Издержки войны, что солдат погибает,
    но русская мать еще нарожает.

    Всюду, где слышен русский язык
    должен висеть триколор наш велик.
    Мир для нас – это красный цвет
    и цель превыше всяких средств!

    Нема більше миру, триває війна
    Русский военный корабль, иди на…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2352

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолій Романович
    Все знают
    Все знают, что война кровавая у нас…
    Оркестр известен, партитура, ноты:
    Сначала Грузия, чуть позже Крым, Донбасс…
    Не знают только разве идиоты.

    Своих Россия не бросает на потал,
    Ну, разве что в могилы под Ростовом
    Да под свинцовый дождь… А кто в него попал,
    Конец известен Богом уготован.

    И там в начальниках кремлёвское хамъё,
    Для всех иных там нет путей обратных:
    Кому нужны рецидивисты и хламьё
    Да настамнетовская братия.

    Цель у соседа тривиальна и проста:
    Всех неугодных – уничтожить, сплавить,
    Убрать с дороги уязвимые места,
    Воскреснув снова в ореоле славы!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2353

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Я рада
    Москва буквально через рік
    Вже житиме інакше,
    Радітиме уся планета
    За дев’яності в раші.

    Смартфони будуть, як колись
    В Радянському Союзі,
    Епоха «розквіту» прийшла,
    Ми раді за вас, «друзі».

    Купуйте меблі та живіть
    На радість президенту.
    І говоріть, пишіть, кричіть
    Володі компліменти.

    Бо ж ви «єдіная страна»,
    Найкраща в цілім світі.
    Та обісралися вже так,
    Що з вас сміються діти.

    Ви ж бо не люди, ви раби,
    Підвладні й безхребетні.
    Та що я панькаюсь, скажу
    По суті і конкретно.

    Я рада, що вбивають вас,
    Що ваші гинуть люди.
    Що живете ви, мов бомжі,
    Що скоро вас не буде.

    Я рада, що від вас весь світ
    Нарешті відвернувся.
    Я хочу, щоби ваш народ
    Від злиднів задихнувся.

    Ви - нам не браття, ви - ніхто.
    І хай скажу цинічно:
    В кишені розкладіть зерно
    Й засніть на віки вічні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2354

    21 бер. 2022
    koshychok
    Про москалів
    як може бути шкода тих,
    хто діточок закопує в могили?
    чи може їх народ не знав про них?
    але ж великим шрифтом "діти" всі робили.

    невже ви далі вірите у те,
    що всі не знали куди їдуть?
    натомість смертність наших лиш росте,
    не розстрілявши когось - не обійдуть.

    як може бути шкода тих,
    в кого проблеми - де немає магазина?
    а ми під обстрілом "невинного" військ.
    відкрийте ж очі всі! москаль - то не людина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2355

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Віншування
    Путлеру ми зичимо всім миром
    До його чергових іменин:
    «В дихало тобі – коронавірус!
    В нирки і простату – карантин!»

    Хай кінець твій буде «супер-супер»,
    Як і бандюків твоїх фінал:
    Щоби вас обняв петлею Нюрнберг,
    Ну, або Гаазький трибунал!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2356

    21 бер. 2022
    Марина
    «Российским братьям»
    Россия, ПРОСНИСЬ, ВСТАВАЙ И ИДИ!
    И «Нового Гитлера» заживо жги!
    Не бойтесь идти и требовать мира
    Я верю, вы вместе - ядреная сила!
    Я верю, что вы не хотите войны
    Ведь гибнут жестоко ваши сыны!
    Не спите, вставайте, идите, кричите!
    Что в этом «режиме» вы жить не хотите!
    Вставайте, решайтесь, объединяйтесь!
    Диктатору «мира» не приклоняйтесь!
    Мы-украинцы, великая сила
    И эта война общий дух не скосила!
    Мы стали стеною за нашу страну
    И победим эту брато-войну!
    Знаю, сопротивляться агрессору страшно
    Это протест, протест рукопашно!
    Неужели нельзя эту жестокость остановить?
    Не рвите вы с нами тончайшую нить!
    Я призываю, молю, умоляю
    И силу и волю найти заклинаю!
    Никто не простит, и никто не поверит
    И ваше «мы с вами» так лицемерит!
    Не ждите, не будьте же вы равнодушны,
    Я верю, надеюсь, что вы не бездушны!
    Пока вы решая, сидите в сторонке
    Ваши родные в нашей «воронке»!
    Мы отвоюем, вернём, не отступим
    И в мавзолее возляжет ваш Путин!
    Мы душу и тело… -за нами свобода!
    Ведь МЫ, «наши братья», казацкого рода!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2357

    21 бер. 2022
    koshychok
    Мрія
    чуєш? ми ще не раз зустрінемось з тобою!
    і хай не зараз, не під час війни...
    життя тоді продовжиться без бою
    і разом будемо вже точно навіки

    ми погуляємо своїми вуличками
    підем на лте у міське кафе
    поїдем в подорож красивими містами
    годинами говорячи про все
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2358

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Хайль путин
    Хайль, путин! Ти скажи росія,
    Не тільки він у бункері - ви всі,
    Невже не бачите, що плаче Україна,
    Й слози ці крізь руки ваші у крові.

    Хайль путин, символ буква "Зет",
    Він буде проклятий роками,
    Нациський символ, якщо навхрест,
    Розрущені міста і сім'ї вами.

    Ірпінь і Буча, як я вами милувався,
    Макаров і Гостоміль, Київ - рідний край,
    Як ворог з вас вже назнущався,
    В руїнах вже тепер наш рай.

    А Харків наш многостраждальний,
    Ти став героєм, як і інші,
    Наш дух незламний, національний,
    Бо ми свої в своїй країні!

    І міст героїв не злічити!
    Вони всі, мов стіна стоять,
    Незламні й горді, хоч розбиті,
    Й навколо них лиш вороги лежать!

    Хайль путин, ти сьогодні - Гітлер,
    Такий же невеличкий коротиш,
    Уже б давно тебе розсіяв вітер,
    Та в бункері своєму ти сидиш.

    Іди ти на х...! Слава Україні!
    Наш президент то є вершина,
    Яку тобі не взять й по нині,
    Бо Він не чмо, а Він - Людина.

    І кожен з нас, що в Україні,
    Тебе відверто зневажає,
    І прагне помсти до "людини",
    Яка дітей її вбиває...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2359

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Поэзия
    Поэзия, подобно скрипке
    Смычком строки касаясь сердца
    В нём извлекает ноты Бога
    Как на струне одной известной...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2360

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Я надіслала лиш одне та стільки часу промайнуло...
    Тебе нема, тривога б'є, хтось мов підніс до скроні дуло...
    Всього два слова написала, не переглянув ти,
    Всередині щеміти стало, скажи лишень "як ти?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2361

    21 бер. 2022
    Володимир
    Вбий рашиста. Це вільний переклад вірша  Симонова
    Знаю: любий тобі твій дім,
    В рушниках - Миколай в куту,
    З димаря зранку сизий дим
    Кличе всіх до сніданку тут,
    Знаю: любиш вишневий сад,
    Пам'ятаєш дзижчання бджіл,
    В річці - гомін гусячих стад,
    Що прийшли з навколишніх сіл.
    А бабусина смакота!
    Зморшки літ на її лиці,
    Сиві вуса її кота,
    І рушник-надія в руці.
    Триста років тому козак
    Тут криницю собі копав
    І залишив тобі цей знак:
    Стіл дубовий в саду вкопав.
    Два по 40 років тому
    Люцифер через сад попер.
    Дали відсіч фашистському
    Звіру - били його на смерть.
    Та прокинувся знову Вій -
    З трьох боків лізе руський мір.
    Всі гріхи тих злочинних дій
    Перевершив російський звір.
    І пологовий дім і сад,
    Немовля, через річку міст,
    І дитячий дім-інтернат -
    Все с землею зрівняв рашист.
    Українцю, брате, вставай,
    Побратиму підстав плече,
    Щогодини вбивай, вбивай
    Тих, хто суне до нас з мечем.
    Не дозволь цим рашистським псам
    Відчувати безкар'я смак,
    Бо нічого святого там,
    На московщині геть нема.
    То ж убий рашиста, щоб він,
    А не ти в сиру землю впав,
    Що оцей поховальний дзвін
    На московській землі лунав.
    Хай від горя завиє та,
    Що його народила там,
    Хай вдовицею стане та,
    Що чекає собі манта.
    То ж убий хоча б одного,
    Ти бандерівську смузь вживай, -
    Сто разів побачиш його,
    Сто разів його і вбивай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2362

    21 бер. 2022
    Валерій Марусяк
    Про війну за Украіну в 2022 році
    Ніколи й нікому це не збагнути,
    Ніколи й нікому це не забути,
    І ворогам своїм не вибачати,
    А тільки стріляти, стріляти, стріляти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2363

    21 бер. 2022
    Надія
    Ми на своїй землі
    Ми на своїй землі, де мати повивала,
    пісень співала із краплин роси.
    А ви - негідники! І вас тут не чекали!
    Ніхто прийти сюди вас не просив!

    Ми на своїй землі, її кордон бороним,
    її поля, луги із заходу на схід.
    А ви - негідники! І вас тут не чекали!
    І пеклом буде кожен ваш прихід.

    Ми на своїй землі відновимо, збудуєм:
    квартали, вулиці, батьківський дім.
    І бігатимуть там маленькі люди,
    лунатиме дитячий сміх у нім.

    Ми на своїй землі, нам іншої не треба!
    Не віддамо злим псам ані шматка!
    Настане день і буде мирним небо,
    А землю зцілить злагоди ріка.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2364

    21 бер. 2022
    koshychok
    між нашими країнами
    між нашими країнами різниця немала
    і зараз не про цифри, площі територій.
    різниця в тому, що коли біда  лиш  надійшла,
    ваш президент вже мав готовий крематорій

    від вашого кордону війна сама прийшла
    самі тут вибрали убивцю свого
    натомість наша сила єдністю цвіла
    ніхто не лише у біді чужого

    в нас гинуть діти, зовсім немовля.
    усі чекають тут рятунку вже любого,
    але ви досі вірите у ці тупі слова,
    що ми стріляємо самі ж у свого.

    в нас кожен мріє лиш щоб вижила сім'я,
    щоб в світі не було ніколи злого
    в нас мріють про обійми, як закінчиться війна...
    а ви грошима марите з малого
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2365

    21 бер. 2022
    Марія Богославець
    В мені розпач, біль і ненависть
    В мені розпач, біль і ненависть.
    В мені стільки уламків емоцій.
    Ми забули що таке здравість.
    Ми поховали кучу амбіцій.

    В нас покрали дні, звуки щастя.
    В нас забрали щось світле і добре.
    Нам у руки дали сітки, снасті.
    Ми плели ними краще майбутнє.

    Часом в голову лізуть падлюки,
    Що нашіптують здатись в полони.
    Я вигонюю ці всі зміюки.
    Бо здаватись не будем ніколи.

    Мої сльози пташки горючі,
    Обпікають і душу і тіло.
    По щоках, як огні пекучі.
    По думкам так шкребти.. боліло.

    Проковтнути згусток із крові -
    Це побачить як нищить ворог.
    Коли пройдуть ці дні сурові?
    Коли їх перетруть на порох?

    Ви убили в мені дитину,
    Яка вірила в мирне небо.
    Ви убили в собі людину.
    Та нащо вам війна ця треба?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2366

    21 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Отчаянным пульсом
    Отчаянным пульсом стучится
    Моя очумелая кровь
    Вопросы взрывают петардой
    Мне своды реберных оков

    Куда от себя подеваться
    Из плена постылой тюрьмы
    Где ангел с душою теснятся
    И крылья врачуют свои

    Постылая клеть подреберья
    Диктует устав и режим
    Там часто не слышно веселья
    А только лишь звон тишины

    Безумные вопли и стоны
    Внутри нарушают покой
    Мечтают невольники плоти
    Сбежать от надзора долой

    Что' им до порядка Вселенной
    Где каждому вздоху черёд
    Желание вырваться в небо
    Сжигает разумную плоть

    Кружится планета пороков
    Проткнутая спицей грехов
    Клубки заплутавших дорожек
    Распутать бы в срок сороков
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2367

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Московські домовини
    - Заплющу очі й уявляю, -
    Розповідав Богдан Петру, -
    Що москалі в гробах з Валдая
    Пливуть по Волзі і Дніпру.

    Ті домовини, ніби чайки, -
    У синю даль, у синю даль...
    На гробі кожнім – балалайка
    І «За отєчєство» медаль.

    У домовині першій – Пуцькін,
    Медведєв далі і Шойгу,
    І Жириновський маморусскій –
    Боліт минають глуш лиху... -

    Петро зухвало випнув груди,
    Промимрив:
               - Тільки ж... взагалі...
    І серед них є гарні люди –
    В Москві, і навіть у Кремлі...

    - Так, є! – Богдан угору руку
    Возніс, неначе Мономах. –
    Хай, друже, гарні москалюки
    Пливуть в гарнесеньких гробах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2368

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про ромів
    Всі роми - нам браття! Інакше - ніяк!
    То танк украдуть, в перспективі - літак.
    Вони дуже вправні, в похід вже зібрались,
    Бо ж ромів в Росії давно «зачекались».

    Сьогодні приперли два танки і гради,
    Усі українці таким браттям раді!
    Попросимо їх притягти нам ще Вову,
    І Вітю хай візьмуть, того, що в Ростові.

    Нехай на шляху ще нам Кремль захватять -
    Ми зробимо там полоненим концтабір.
    Вони ще й корабль притягнуть руками,
    Ми зможемо все! Бо всі роми із нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2369

    21 бер. 2022
    Володимир
    РОССИЯ ПОД БЕСАМИ
    Россия под бесами

    Как же ты, Православная,
    Опустилась до края –
    Своей долей бесславною
    И душой умирая?

    Где же Ты растеряла
    Достоевского, Пушкина?
    Вместо них соловьевы –
    С разбойными душами!

    На законы бесовские,
    О, Россия, могучая,
    Подписалась без памяти,
    Ты, судьбой, невезучая.

    Чужой кровушкой истово,
    Как упырь, заливаешься,
    И ордынскою подлостью
    Без ума восторгаешься.

    Мракобесье державное
    Правит снова народом,
    Вновь на шею двуглавого
    Воцарила, урода!

    Бесноватые истово
    Крестят рати несметные,
    И во славу нечистого
    Колокольные ветры.

    А потом, по-гундяевски
    Без молитвы и  матери,
    Как ворье, погребаете
    Сыновей своих,  ратников.

    За кого, Оскверненная,
    Петербургскою кликою,
    Положили головушки
    Твои чада безликие?

    Знать, забыли правители
    Пугачева и Разина,
    Про святого Георгия,
    Им убитую гадину.

    Про бунты всероссийские,
    Что сметают всевластие,
    Во разврате вскормленное
    На народном несчастии.

    И дубиной, и правдою.
    Избавляться от нечисти,
    Будут люди достойные,
    Убивая бесчестие.

    Вместо бесов – правителей,
    На кремлевских развалинах,
    Люд воскресие праведный,
    Добротою закАленный.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2370

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Лише перемога
    Нас гонять з наших домівок вороги,
    Діти й жінки під дулом автоматів,
    Ви знищили вже мрії всі,
    Та дух наш вам ніколи не зламати.

    Чому повинен  я піти?
    Це рідний край, моя Вкраїна,
    Ви можете мій дом знести,
    Та вам не стерти Україну.

    Вона залишається в серцях,
    В думках, у нашій добрій волі,
    Ти - ворог й тебе чекає крах,
    Не може бути іншої у тебе долі.

    Лиш перемога нас чекає,
    А вас чекає сором і ганьба,
    Ви все збудуєм наново й здолаєм,
    Й не залишимо і сліду ворога...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2371

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Це ви
    Як говорив колись Тарас:
    «Врага не буде супостата,
    А буде син, і буде мати…»
    Та бачимо лише ми вас.
    Це ви!

    Ми на своїй рідній землі
    Жили спокійно, бід не знали,
    Але на нас «брати» напали,
    Прокляті браття-москалі.
    Це ви!

    Життя нам навпіл розділили,
    Вбиваєте жінок, дітей,
    Ми не чекали тут гостей,
    Та ви, мов сарна, навалили.
    Це ви!

    Настане день, щасливий день,
    Вас знищемо усіх дотла,
    Зійде з усіх страшна імла,
    Настане в нас колись едем…
    Не буде більше «йду на Ви»,
    Не буде вас, будемо ми!
    Не ви!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2372

    21 бер. 2022
    HALUSHKO Anastasiia
    2022
    Про яку війну йде мова
    Там, де миру нема ніколи,
    Там, де кожная смерть раптова?
    З братами своїми змагатись готові?

    Про яку війну може йти мова
    У місці, де завжди бруд, будова,
    Де люде бояться свого бога?
    У наші роки - новина загадкова.

    Про яку війну зараз йде мова
    Там, де кожна копійка святкова?
    Де пролита кров - то є умова...
    Війна - це таке страшне слово.

    Там, де завтрашній день невідомий,
    Місце, в якому ти сам із собою,
    Де ділять, але не діляться рукою.
    Про яку ж війну йдеться мова?

    Влада за землі вбивати готова,
    А нам потрібна любов, як основа.
    Про яку ж війну йде розмова,
    Коли ми хочемо миру удома?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2373

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Велике горе
    Коли загинуть Путін і Медведєв –
    Зроситься від сльози щока моя,
    На стіл поставлю пляшку й оселедець.
    Тужитиму... Що їм «поміг» не я.
    Пилип ЮРИК.
    Запоріжжя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2374

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Нема тобі кари
    Лежу у підвалі -
    Нема тобі кари!
    Гадаєш зухвалі?
    Чи нелюди ми?

    Пхнеш в свої очі
    Ті фейкові кадри,
    Але кроки твої
    Не так були визначені!

    Він сидить на Уралі,
    Ну а ти - у капкані.
    Дух наш вільний,
    Оточенний тільки ти!

    Плани його кроваві
    Вас лиш роз’єднали!
    Із краденим у пахві
    В болоті потонеш же ти!

    Є ще час відступити,
    Ще є трохи повітря!
    Потім же будеш
    Стрімко в пекло іти!

    Легко не буде тобі
    Дібратися дому!
    Питання ж у тому -
    Чи справжній той дім?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2375

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Я пишаюсь
    Хоча бувало часто лихо,
    Корупція, обман, стоїш, мов на колінах,
    Але тепер скажу я з втіхою:
    "Я пишаюсь, що я - Українець."

    А "росія", "путін" й інше,
    Буде лиш з малої букви,
    Вони армію створили найбільшу?
    Й простих людей відправили у муки...

    Напрямок собі довіку,
    З кораблем своїм узяли,
    Матюки, на довгі віки,
    На собі закарбували.

    Наша нація тепер єдина,
    Як приємно бути силою,
    Носить звання, що ти - Людина,
    В серці жить із Україною...

    Я пришаюсь, що я українець,
    Я горделиво свій прапор тримаю,
    У себе, чи в іншій країні,
    Я Вкраїну свою поважаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2376

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про вошу
    Хто така московська воша?
    Людина просто нехороша?
    Е, ні! Це щур, москаль заклятий,
    В Росію вірить щиро й свято.

    Сидить у друзях мовчки й тихо,
    Спостерігає, ледве диха,
    Бо сцикотно йому, гидоті,
    Що всі - в ЄС, воно ж бо - проти.

    Воно ж сцикло, таких багато,
    Вдає себе ніби за брата,
    А потім ніж жбурляє в спину,
    Прибити хочеться скотину.

    В думках кричить «асвабадітє»,
    Бо ж у Росії хоче жити.
    Ну так валіть в «большую рашу»,
    В «страну бомжей» валіть всі вашу.

    Пощезніть всі, московські гниди,
    До вас ненависть і огида.
    Ви нам чужі, ви нам гидотні,
    На нас напали ви, мерзотні.

    Зваліть всі к чорту з України,
    Очистіть від гімна країну.
    Ми - нація, а ви - заброди,
    Не вийшло з вас, на жаль, народу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2377

    21 бер. 2022
    Паталаха Всеволод
    Маріуполь
    Снаряди та бомби зі свистом
    Приречено падають вниз...
    Христової Матері місто
    Зненавидів бункерний біс.

    У бункері стіни трясуться
    ( Від люті у каменю шок ):
    - Чта, снова хахлы не сдаются?
    Я город сатру в порошок!

    Пусть видят все смерды планетьі -
    Их тоже магу замочить,
    А надписи ,,прячутся дети''
    Велю ахрененно бамбить!

    ...На чорні загарбників трупи
    Впав новий непроханий ,,гість''.
    Встоїть чи впаде Маріуполь -
    ,,Окурок'' за все відповість!

    Тому на трибуні від люті
    Про міцність загарбницьких ,,прав''
    Запнувся, віщуючи, Путін -
    Про мужність азовців згадав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2378

    21 бер. 2022
    Олег Добров
    Ukraine above all
    Для искандеров властелин-стервец,
    сложил маршрут, где каждому по цели,
    пятьсот кэмэ и души отлетели, –
    добру и миру наступил конец…

    Из братских градов мёртвые грачи,
    несут всем смерть, не ведая печали.
    Ну, что же вы о дружбе замолчали,
    надев мундиры злобной саранчи?

    Вошли из ада в наш цветущий дом
    стальных чудовищ серые колоны.
    Исчадье ада, карлик возбуждённый –
    мечтает о господстве мировом.

    Заполнив ложью скудные умы,
    ползёт орда кровавая на запад,
    шальные жерла расчехлили кляпы,
    неся свободу из своей тюрьмы.

    За стол не сядем, чернозём вас ждёт!
    Пришли лечить нас зомби-изуверы,
    но есть у нас: любовь, добро и вера,
    и НАЦИИ несломленный полёт!..

    Народа дух врагам не истощить,
    не покорится оркам Украина:
    Бо, Україна – вільна господиня
    у просторі незламної душі!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2379

    21 бер. 2022
    HALUSHKO Anastasiia
    Люди
    Люди зупиніться.
    Люди, просто оберніться.
    Хіба нам недостатньо коштів?
    Ми ж не маємо стільки життів.

    Люде, озирніться.
    Люди, просто подивіться.
    Чи не забагато навколо кутів?
    Наші діти не мають чуттів.

    Люди, просніться.
    Люди, просто вступіться.
    Поряд нова хвиля стандартів,
    Стати цим ніхто не кортів.

    Люди, схаменіться.
    Люди, просто пробудіться!
    Скільки на деревах зосталось листів?
    Менш ніж серед нас глистів.

    Люди, боріться.
    Люде, просто разом зберіться.
    У нас є 9 мільярд солдатів,
    Так чому майже кожен спустів?

    Люди, любіться,
    Люди, життя торкніться!
    Гайда до справжніх змістів,
    Гайда звернемося до почуттів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2380

    21 бер. 2022
    Галина Батеніна
    Я так хочу, щоб ти жила…
    Я так хочу, щоб ти ЖИЛА
    Не стогнала від дикого болю
    Ну давай, ну ж бо, мала,
    В тебе ж стільки жаги до волі!

    Я так хочу, щоб ти цвіла,
    А земля не вкривалась кров‘ю
    В твоїм серці - щоб вічна весна
    Твої очі - світились любов‘ю!

    Я так хочу, щоб вирвалась ти
    З цих загарбницьких лап неситих,
    Щоб продовжила гордо нести
    Ту свободу, що прагнуть вбити.

    Попри кулі цинізму і зла
    Попри стіни брехні з бетону
    Я так хочу, щоб ти ЖИЛА
    І життя дарувала мільйонам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2381

    21 бер. 2022
    Олена Маланій
    "Лишіть мене вдома..."
    Лишіть мене вдома, я звідси не їду.
    Тут моя хата, тут мОя земля.
    А що я скажу вже спочилому діду,
    Що із небес мені промовля?

    Що я скажу своєму горОду,
    Що я скажу своєму садку, -
    Куди буду я ходити по воду?
    Я краще сяду в своєму кутку.

    Я краще сяду на припічку хати.
    Своєю спиною вікно затулю, -
    Бо там рушники, там молитви читати,
    Там я кота до грудей притулю...

    Весна уже кличе копати й садити,
    Лелеки змостили гніздо для маля.
    Куди ж я повинна від цього втікати?
    Я звідси не їду. Тут мОя земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2382

    21 бер. 2022
    Олена
    Я за тебе моя Україна!
    Я за тебе моя Україна!
    Я з тобою країна моя!
    Ти відважних людей породила,
    Ти більше ніж дім - ти життя!
    Ми з тобою все відвоюємо,
    Переможемо в цій війні,
    Неодмінно ще потанцюємо
    Всі на нашій вільний землі!
    Воїну, ми молитвами поруч,
    На тебе надія одна,
    Ти сьогодні і зараз власноруч
    Борониш всі наше життя!
    Я за тебе моя Україна!
    Я з тобою країна моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2383

    21 бер. 2022
    Хомич Ярослава
    Підсніжник
    Як дивно це: природа оживає,
    Скрізь вибухи, майбутнє у вогні,
    А я дивлюсь: підсніжник проростає
    І тягне вгору пагінці стрункі.

    І віриться безсонними ночами,
    Коли тремтить в напрузі кожний м'яз,
    Що Україна вмиється дощами
    І змиє бруд, і об'єднає нас.

    Тримаймося - і віримо в світанок,
    Який розвіє підступи пітьми.
    Не ступить ворог на Вітчизни ґанок,
    Допоки в України будем ми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2384

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Я змінився
    Я змінився... назад немає вороття,
    Я не буду таким як раніше,
    Це точка невозврату, забуття,
    Коли сирена над головою свище...

    Коли малюк не хоче йти гуляти,
    І каже тільки слово - "бом",
    Тресуться стіни, починають стріляти,
    Коли сидиш ти під столом.

    А вийдеш вранці у подвір'я,
    А перед тобою лиш сміття,
    Із ворогів, із техніки - це божевілля,
    Нічого тут не коштує життя.

    Повітряна тривога знов лунає,
    Лунає просто кожен час,
    Ти скільки спав? Ніхто не знає,
    Спинився час наразі в нас.

    Ці обстріли куди попало,
    Невже потрібно так робити,
    Летить повітряне "гестапо",
    Щоб простих людей убити

    Даємо отпір по фронтах,
    Бо захищаем Батьківщину,
    Гуманітарку возим по містах,
    По коридорам, під обстрілом.

    Це не війна, це геноцит,
    Брудний терор з мого народу,
    Скажи мені, як це простить,
    Цей плач і біль від заходу до сходу...

    Ні, я ніколи не буду як завжди,
    Я інший, всі інші - і жінки і діти,
    Це буде в пам'яті назавжди,
    У тих, хто з ворогом не хоче жити.

    Ми поєднались, ми єдині!
    Ми вже змінились назавжди,
    Ми УКРАЇНА! Ми побратими!
    Й разом ми вийдем із біди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2385

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    ЧЕРНІГОВУ
    Ізнову нашестя ігове –
    Суне новітня орда.
    Ізнову тебе, Чернігове,
    Накрила чорна біда.

    Тільки летять не стріли –
    Злісний посвист ракет.
    Хай ворогів зустріне
    Ще раз кривавий бенкет!

    Князю, безстрашно б’ються
    Доньки Твої й сини –
    В смерть вороги уп’ються
    На берегах Десни.

    Вірю: ти в ореолі
    Постанеш – міцний, як крез,
    І храми Твої сивочолі
    Задзвонять: «Христос Воскрес»!

    Й прекраснішим буде втроє
    Тисячолітній Вал –
    Коли ще й не тхнуло Москвою,
    Стеріг він Русь від навал.

    Й ми обіймемося міцно,
    Втрати омивши слізьми.
    Буде звучати над містом
    Лагідне «Обніми…»

    І радості в серці – по вінця!
    Й на зустріч прийдуть вони –
    Грінченко, і Коцюбинський,
    І Глібов, і Вороний…

    Й Довженко… Бо ж як без нього?
    Назавжди прийде з Москви.
    …………………………….
    Із Богом – до перемоги!
    Чернігове любий, живи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2386

    21 бер. 2022
    Віктор
    День 26-тий
    Неначе  Вінника вовчиця
    Тривога розбудила нас
    І чи вже спиться чи не спиться
    Чи перший чи десятий раз
    Втомилась кружка вже від чаю
    А мозок від усіх новин
    І вже здається що до краю
    Наповнився недобрим , злим.
    Радієш ти коли горять
    Чи то ті люди чи нелюди
    Чи то чечен чи то бурят
    Бо нєфіг шастать танком всюди.
    Тобі б ще оленів пасти
    Скакати з бубном біля юрти
    А ти чогось захтів лягти
    В цю землю - й соняшником бути......

    Колись проснуться  люди з вати
    Піде на дно їхній рубель
    І вся Рассєя взута в лапті
    Піде.....як  руський корабель
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2387

    21 бер. 2022
    HALUSHKO Anastasiia
    Без України
    П'ятий день без України...
    Як ти люба, як ти мила?
    Ти сьогодні нам Шевченко народила...
    Хай ідуть до біса усі ці руїни,
    Я хочу додому, я твоя дитина.
    Хай ідуть до біса навколишні міни,
    Поверніть мені нашу батьківщину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2388

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Помста
    А тепер без цензури й наглядно:
    Щоб ви вимерли, суки, усі.
    Москалі нам кричать: «Да ну ладно?
    Как война? Это бред! Вы больны!»

    Це ви хворі! Ви всі божевільні!
    Ви стріляєте в мирних людей!
    Вороги ви для нас, ви - не рідні,
    Ви вбиваєте наших дітей!

    Хай прокляття батьків з України
    Знищить вас, ненависну русню.
    Прийде час й на російських руїнах
    Ви схороните також рідню.

    Всі ви вбивці: з Москви й до Сибіру
    Ви прийшли, щоби знищити нас.
    Ви - раби! Вам не буде миру,
    Увесь світ просто знищить вас.

    Ми помстимся за кожну дитину,
    За сльозинки, що ллються з очей,
    Проклинає вас вся Україна
    За шістнадцять безсонних ночей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2389

    21 бер. 2022
    Попельницька Аліна
    «Готуйся , брате українцю»
    Готуйся , брате українцю , розплющ свої очі
    В кулак стисни волю , вона знадобиться
    Бо чекає нас лихо , серед темної ночі
    нам прийдеться у вічі ворожі дивиться

    Кріпися , козаче , гартуй свою волю
    нас чекає руїна із східного фронту
    не приймай ту руїну , та прийми свою долю
    Я прошу , не зломись від великого болю

    І в момент вирішальний , подивись на вкраїну
    Подивись на батьків , на землю , на калину
    Це твоє : твоя воля , твоя батьківщина ,
    твоє серце і кров , твого духу вершина !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2390

    21 бер. 2022
    Олена
    І знову
    І знов війна холодна і безжальна,
    І знову рушаться життя.
    Все це було, історія печальна,
    Свобода -  дорога мета.
    І знову кровоточить в серці рана,
    І правда в кожного своя,
    Але коли тебе лишають права,
    То завжди буде боротьба.
    Моя країна рідна, неділима
    З тобою наші всі серця,
    А сила духа в нас нестримна,
    Бо Батьківщина в нас одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2391

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Орлині душі
    ОРЛИНІ ДУШІ

    Не ридайте, не тужіть,
    Наші милі! Будем жить!
    Побажайте нам
                         яскравих перемог.
    Ідемо не на парад,
    А під «смерчі» і під «град».
    Що чекає попереду – знає Бог.

    Мають душі орлині
    Воїни.
    Це – сини України
    Зоряні,
    Її доля і честь, і сумління –
    Відчайдух молоде покоління.

    Нас «укропами» зовуть
    (Український опір – суть),
    Українці – наші прадіди й діди!
    Захищаєм рідний край –
    Ворсклу, Кальміус, Дунай –
    Від нашестя кровожерної орди.

    У окопі – не на дні!
    Наші душі бунтівні
    Вириваються іти в оружний бій.
    Та у снах барвистих п’єс
    Чуєм тихий полонез,
    Золотиться ранок на передовій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2392

    21 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Сумно мені...
    Мене бере невпинна втома,
    Чому сьогодні я не вдома...

    Чому переступити мушу інший я поріг,
    І вирішить всі справи так я і не встиг.

    Чому мені  потрібно лишить своє гніздо,
    Набридло вже, втомився, та інше не дано...

    Всі сили спрямував я супроти ворогів,
    Знання, уміння, думки, жадання, все що хтів.

    Та цього знов і знов замало,
    Знетомлений... так сумно стало...

    Дуже сумно... Аж до болю,
    Немов сиджу я у неволі,

    І кожен день, хвилину, мить,
    За Вкраїну дух болить.

    Смерть навколо нас лютує,
    Бо війна вже не шкодує,

    Ні детей, ні стариків,
    Ні молодих, ні фронтовиків.

    "Бий ворога",- кричить мій дух,
    Та не беру зброю до рук,

    Не вмію влучно я стріляти,
    А треба вже, що тут сказати,

    Та руки я не опускаю,
    Всім чим можу - допомагаю...

    Але так сумно, аж до болю...
    Немов сиджу я у неволі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2393

    21 бер. 2022
    Марія
    *
    І будь проклятий ти, москалю
    За те, що знову зазіхаєш
    На нашу рідну Україну
    І знов вриваєшся в хатину
    Та там тобі не раді, « брате»
    А ти немов оте прокляте
    Кричиш « брати-слов‘яни»
    І роздираєш рвані рани
    В очах твоїх нема любові
    А руки нас вбивать готові
    Який же брат ти після цього?
    У нас нема нічого твого!
    Ти як та бісова дитина
    Нас не поставиш на коліна!
    Живий наш Український дух
    Москаль нам ворог, а не друг
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2394

    21 бер. 2022
    HALUSHKO Anastasiia
    без назви
    Все зупинилось.
    Відправили всіх почивати.
    Я так і не вмилась,
    А мене кладуть знову спати.

    Гадала, мені то наснилось,
    Але тепер гріх не знати,
    Що серед нас вчинилось.
    Ніколи не будем мовчати!

    Ви ж так веселились:
    "Вихідних маєм багато!"...
    Аж доки не появились
    За вашими спинами втрати.

    Весна проявилась,
    Та не можем її прийняти,
    Бо вона загубилась
    Серед людської страти.

    Усі вже стомились
    Від неможливості обійняти.
    Я ледве не вбилась
    Бажанням на весь світ кричати!

    Хвороба крізь просочилась,
    Але зможемо опір дати!
    Ось й ми опинились
    В гарячому куті, солдати...

    Життя змінилось:
    Стан людини вчить виживати.
    Все зупинилось,
    Мы не можемо вкластись спати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2395

    21 бер. 2022
    Селищев Владимир
    Без назви
    Эти слова для тебя - простой русский солдат,
    Омск или Ростов твой родимый дом, стар ты или млад.
    Если искренне веришь, что славянин твой брат,
    Почему продолжаешь нести в украинский дом ад?

    Открой уши, глаза и сердце. Услышь! Пойми!
    Страх и боль не поселят в чужой душе любви!
    Ведь война  только пропасть рождает  между людьми
    И вовек не отмыть  будет  руки  от этой крови.

    На тебя с осторожной надеждой сейчас смотрит мир весь.
    С верой, что там за бронёй  сердце и совесть есть,
    Пропаганда и ложь до конца не успели твой ум разъесть.
    Что очнёшься и вспомнишь значения слов сила и честь.

    Матерей пожалей! Наших и своих  жён, друзей, детей.
    Наконец проснись и остановись! Будь мудрей, смелей
    Тех, кто дал приказ уничтожить нас - варварских властей.
    Смерти песнь не пой! Уходи домой!
    Навсегда.
    Скорей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2396

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    "Наших людей убили...",
    ***
    НАШИХ ЛЮДЕЙ УБИЛИ.
    ПАРУЙНУВАЛИ МІСТА!
    КРОВ ЗАСТИГАЄ В ЖИЛАХ.
    З ГОРЯ НІМІЮТЬ УСТА.

    СЕРЦЕ, ТИ ТАКОЖ ВОЇН –
    БИТИСЯ НЕ ПЕРЕСТАНЬ!
    СЛОВО…
                   ПОВСТАНЬ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2397

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    Признания российскоо наёмника
    ПРИЗНАНИЯ РОССИЙСКОГО
                     НАЁМНИКА

    Здесь везде ходит смерть по пятАм –
    Сколько наших бесславно погибло…
    А народ? Кто за Родину – там,
    Здесь – хламьё! Здесь – бандота и быдло!

    Я учу эту пьяную хрень
    Убивать всё, что движется, резать!
    А сюда посылает нас Кремль…
    Лучше пьяным здесь быть, а не трезвым…

    Понимаю, что этот «навоз»
    Украине и на хрен не нужен.
    То же – нам… возникает вопрос:
    Так кому эта «братия» служит?

    Да и мы – хороши-то собой:
    Настамнет, настамнет, настамнету!
    Посылает нас Кремль на убой
    Под мелодию пуль-кастаньеток…

    Сколько жизней чужих загубил
    Я безвинных под пьяную руку…
    Убивал… я врагов не любил!
    Здесь же враг: может, друг, его внуки…

    Не забыть мне афганский «мотив»:
    Ещё там потрепали нам нервы…
    Спас мне жизнь молодой побратим…
    Он теперь… и фашист, и бендера…

    Всё пройдёт, как проходят года,
    Надо жить, а не мямлить и медлить:
    Я сегодня жене передал,
    Что меха заприметил намедни.

    Я – захватчик: от слова «хватать»,
    Не вопрос: они будут моими –
    Цель войны: разрушать, убивать!
    Не слюнявьте, не будьте наивны!

    Во дворе в подтверждение слов
    В гараже почти новенький «хаммер»,
    Что «отжал»  у «крутых» пацанов –
    Мир их праху…не сдали экзамен…

    Почему же я всё-таки здесь?
    Должен я же,  не мне – скажу сразу…
    Совесть – к чёрту и всё так, как есть:
    Я – солдат, подчиняюсь приказу!

    Знаю я: не в могилах – во рвах
    Друганы, что из Томска, зарыты:
    На кладбище, что в Снежном, их прах…
    Здесь работа для вас, следопыты…

    «Русский мир», православие, Бог –
    Фальшь и этим на жизнь не меняюсь.
    Перед тем, как нажать на курок,
    Иногда я крестом осеняюсь!

    Кто же гибнет в гибридной войне?
    Русских здесь больше всех убивают…
    Кто на «зоне» сидел, кто в тюрме:
    Казачьё, добровольцы бывают…

    Рядом с ними башкир и бурят,
    И якутские оленеводы…
    Что скрывать: за два года подряд
    Перемолото много народа.

    И не надо искать полигон,
    Чтоб расстаться со старым снарядом:
    Есть Донбасс – как удобен нам он
    Со степями в округе, что рядом.

    Очищает страну президент
    От мозгов неугодных и хлама –
    Подвернулся красивый момент!
    Плачут вдовы в подушку и мамы…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2398

    21 бер. 2022
    Максим Богослов
    Війна
    Війна. Ми знов почули таке слово..
    Чому, навіщо, хто напав?
    Напав сусід прадавній східний
    Але ж його ніхто не звав...

    Віками ніж вони точили
    Віками спати не могли
    Як так, у вільній Україні
    Є вільні люди - не раби!

    І все іде у них прекрасно
    Росте пшениця, бачуть світ
    Чому ж не так у нас? - не ясно..
    Тож йдемо, й вб'ємо їх усіх!

    Орда незвана, варвар чорний
    Прийшов до нас, не стало сну..
    Багато душ людських забрали
    Палає ненька у диму

    Але не знають супостати
    Чим скінчиться їхня війна
    Не стане на коліна Мати -
    Їх всіх чекає пекла мла

    Козаки, браття, українці!
    Важкий до нас приходить час
    Але я знаю - не спинити
    Народ, якому пробив час

    Назавжди скинути окови,
    Важкі, кроваві, вікові
    Щоб колосилася пшениця
    Сміялись діти й матері.

    Єднаємося, мій народе!
    В тебе я вірю над усе!
    За нами буде перемога!
    Майбутнє щастя нам несе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2399

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Ви - тварі
    Ви - тварі, яких ще земля не носила,
    Руйнуєте мрії, зрізаєте крила!
    Прийшли до нас ви, та ми вас не чекали,
    Горіть вічно в пеклі, прокляті шакали.

    Не шкода нам вас, матері псеврорідні,
    Ми виб’ємо ваших ублюдків огидних.
    Ми вам помстимося за кожну сльозину,
    За вбиту й скалічену кожну дитину.

    За кожну ракету, за бомби й снаряди,
    За гули сирени, підвали і гради
    Ви здохнете всі, просто кануте в Лету,
    Не буде в Росії всесвітнього злету.

    Ви всі здеградовані зомбі кремлівські,
    Подохнете - ми відкоркуємо віскі.
    Ми радо пришлемо в Расєю вам вісті:
    «Мамульки, агов, зустрічайте «груз двісті!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2400

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    До війська
    Пов’язала матуся рушник,
    А на ньому степи жовто-синії,
    Жайворонка здивований крик –
    Дарувала найкращому синові.
    Іще жменьку вручила землі
    У мішечку, тривогою вишитім.
    Ув очах заблищали жалі,
    А всміхнулась
                    рум’яною вишнею:

    – Моя радість, мій соколе,
    Борони мене!
    Хай тебе ласкава доля
    Та й не обмине.
    Найяснішу Батьківщину,
    Сину, захисти!
    У боях за Україну
    Переможеш ти!

    Проводжав батько сина свого,
    Побажавши могуті козачої,
    Аби йшов крізь борвії негод
    Проти полчища ордо-звірячого.
    Дарував татко прапор йому
    Кольорів золотого й дніпрового,
    А почувши до збору сурму,
    Обійняв міцно сина військового:

    – Моя радість, мій соколе,
    Борони мене!
    Хай тебе ласкава доля
    Та й не обмине.
    Найяснішу Батьківщину,
    Сину, захисти!
    У боях за Україну
    Переможеш ти!

    Гілочками вклонились сади,
    Залилися пташками пророчими,
    Аби їх боронив від біди,
    Повертався живим, неушкодже-ним.
    Чепурилися рідні поля
    В оксамитах налитого житечка.
    Попрощалася рідна земля
    Пелюстками смаглявого літечка:

    – Моя радість, мій соколе,
    Борони мене!
    Хай тебе ласкава доля
    Та й не обмине.
    Найяснішу Батьківщину,
    Сину, захисти!
    У боях за Україну
    Переможеш ти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2401

    21 бер. 2022
    Віктор
    Маківські горби
    Життя - як маківські горби:
    доріжка вниз доріжка вгору,
    То в серці сонечко блистить -
    То хмарою чорніє горе
    Учора ще сміялись ми,
    Вмилялись дітками своїми,
    А зараз чорні дні війни
    Мов крук за круком прилетіли.
    І кожна мить пече вогнем
    Десь ближче стали ми до пекла
    Та шлем туди ми кожен день
    Тих "визволителів" запеклих....
    У кожного десь в  глибині
    Щось клацнуло і розвернулось
    Увесь світ противиться війні
    Нехай би те, що кажуть, збулось -
    Що скоро вщухне цей вогонь
    Неситого знесуть із трону
    І із дитячих із долонь
    Ми будем пити радість знову...

    15.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2402

    21 бер. 2022
    Хомич Ярослава
    Київський передзвін
    Ми зерня мирної країни,
    що проросли в сумні жнива.
    Над нами прапор України
    блакиттю небо розлива.

    Дзвенять осяйно й стоголосо
    слова, напоєні добром,
     що буде вічно сивий Київ
    плекати віру над Дніпром.

    Нам в душу предки зазирають,
    тут сподівань проліг кордон
    героїв, котрі не вмирають.
    Свобода - вищий наш закон!

    Хай чує світ: нас не здолати,
    ми честь поставили на кін!
    Замовкніть, навісні гармати,
    Хай грає Лаври передзвін!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2404

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Ми переможемо
    Ви - безхребетні діти сатани,
    Ви - не народ, ви - стадо підневільне.
    Ми пройдемо усі жахи війни,
    Бо ми - не ви, бо українці - вільні.

    Пройдуть роки. Нас знатиме весь світ,
    А ви залишитесь в глухім середньовіччі.
    Ми вас здолаємо, було і більше бід,
    Та тільки вам дивитись дітям в вічі.

    Таких, як ви, не треба нам ніде,
    Живіть «щасливо» й мучайтесь довічно.
    В історію вас впишуть, як народ,
    Який себе сам «застрелив» трагічно.

    Ми вас здолаємо. І з подихом весни
    Щасливо скажемо: «Нарешті Перемога!»
    Та кожен з вас за всіх «дітей війни»
    Хай буде проклятий від чорта і від Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2405

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    Як вас утішу?
    Як вас утішу?
                       І як утішу себе?
    Гине безчасно життя молоде, як колос.
    І нахиляється небо над ним голубе,
    Птах одинокий ридає над ним уголос.

    Знову за тебе, рідний мій краю, і знов…
    Знову  за честь і за волю – найвища офіра!
    Де ж подорожник,
                             що спинить Вкраїні кров?
    Де дивосил,
                          щоб здолати ворога-звіра?

    Кличу у поміч сили небесні й земні:
    Боже, борців сохрани всемогутнім величчям!
    А тим, що, мов колос, у праведній впали борні,
    Слава навіки
                         і пам'ять в серцях – вічна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2406

    21 бер. 2022
    Віталій
    З чого починається батьківщина
    Моя Вітчизна починається від неба
    Блакитних хмар і стаї журавлів
    Моя Вітчизна як чарівна ненька
    Де батько з мамою в коханні жив
    Моя Вітчизна – це поля і гори
    Річки, моря, земля прадідів
    Моя Вітчизна на жаль знає горе,
    Але любов лікує і створює історію віків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2407

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Коли закінчиться війна?
    - Коли закінчиться війна?
    - Коли зацвітуть тюльпани,
    Коли потечуть струмки,
    Коли усміхнуться мами.

    Війні прийде крах тоді,
    Коли ми здолаємо вбивцю.
    Як тільки-но зникне Росія,
    Тоді і війна закінчиться.

    Лишилося трохи зусиль,
    Останні потуги – найважчі.
    Ми зможемо, в нас є сили,
    Ми віримо тільки в найкраще.

    Ось-ось – і тюльпанів цвіт
    Пошириться всім мирним світом,
    Ми – нація. Ми єдині,
    Ми маємо право на «жити».

    Ще трохи – й скінчиться війна,
    Весна принесе мир країні.
    Загине «большая страна»,
    Бо ж слава - лише Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2409

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    За волю, козацтво!
    До зброї, братове, до зброї!
    За рідний край станем горою.
    Козацька родино, велика, єдина,
    Тобою гордиться Вкраїна.

    До бою, козацтво, до бою!
    Не буде Вітчизна рабою!
    Нехай ворог гине, але на коліна
    Не стане свята Україна!

    За волю, козацтво, за волю!
    Хай згинуть і лихо, й недоля.
    Козацька родина підніме з руїни
    Соборну, святу Україну!

    Запоріжжя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2410

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Родичам
    Привіт, мій російський родич,
    Ми вже не брати з тобою.
    Життя ти розбив наше навпіл,
    Узявши у руки зброю.

    Ну як ти, мій псевдородич?
    У тебе життя прекрасне?
    Не хочеш спитати, як ми?
    Хоча тут і так все ясно.

    Пробач, мій нещасний родич,
    Але вам спасіння не буде.
    Ми зовсім з тобою різні:
    Ви - вбивці, а ми - просто люди.

    Бувай, мій далекий родич,
    Не стрінемось ми з тобою.
    Ти знищив усе найдорожче,
    Прийшовши до нас з війною.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2412

    21 бер. 2022
    Поліна Журавель
    Без назви
    Краса переможе зло.
    Любов переможе ницість.
    Вороже оте кудло
    Не в змозі понищить ницість.

    Кохаю тебе, мій народе,
    Ціную себе і нас.
    За ту емоційну вроду,
    За єдність усіх ураз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2413

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Лишилося трохи
    Лишилося трохи - й війна закінчиться,
    Пощезне московська проклята столиця.
    Загинуть ворожі кацапські вояки -
    «Елітні войска» годуватимуть раків.

    Прийде апокаліпсис Путіну Вові,
    Про нас заспівають в Канаді, Молдові,
    Нас знатиме світ як потужну країну,
    Яка із Росії зробила руїну.

    Війна закінчиться - здіймемось на ноги,
    Разом відсвяткуємо День Перемоги.
    Наростимо крила, розправимо спини,
    Бо ми - нездоланні, бо ми - з України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2414

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    Нічний Роздум
    Сон мій
    триклятий ворог зурочив,
    спокій одняв.
    Ще одна зморшка лягла під очі,
    і ще одна.

    Лякаюся думки:
    сотням не стріти
    старості мить...
    Яке ж то щастя -
    жити й старіти,
    як Бог велить...

    Яке ж то горе -
    навік лишитися
    молодим...
    Скільки
    вкраїнського цвіту побито...
    ...І сон - як дим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2415

    21 бер. 2022
    Людмила
    Ця дівчинка – всього лише дитя
    Ця дівчинка – всього лише дитя,
    Матусине маленьке янголятко.
    А попереду у неї, мало бути все життя,
    Наповнене любов’ю, радістю, достатком.

    Сміятись мали дзвінко ці вуста,
    І в мить, від них вже ані звуку, глухота...
    Лежить маленьке тільце без серцебиття...
    Осколком вражої ракети закінчено її життя.

    Ця дівчинка, всього лише дитя!
    Майбутнє українського народу.
    Однак, не буде більше бігать це дівча,
    І не продовжить більше роду.

    Найбільший гріх - вбивати немовля!
    Дитячу смерть, не має знати ця Земля,
    Тому прокляті "орки" сплатять за усе сповна!
    Однак, ніхто ж не взмозі повернути їй життя...
    Ця дівчинка, всього лише дитя,
    Яке ціною власного буття,
    Скривавлена прописана в історії народу,
    В історії, за мир, за незалежність, за свободу!
    Ця дівчинка, всього лише дитя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2416

    21 бер. 2022
    Недогорський Руслан
    Без назви
    Хіба  мала  весна нам біду віщувати
    Диким  словом – Війна! Деручись до осель!
    І шипіли на нас чорні янголи смерті крилаті
    Та підступно летіли з ворожих сусідніх земель

    Затремтіла земля там де били по стінах набої
    Задзвеніли шибки і вогонь як скажений шипів
    Ми усі як один узялися за руки і зброю
    Україну свою боронити від клятих катів

    Ми єднались усі у пітьмі  березневої ночі
    І нема серед нас тих, хто душу продати хотів
    Додавали нам люті у серце ті сльози жіночі
    Мовчазні милі очі гучніші, ніж тисячі слів

    А світанок зажде доки просить і молиться мати
    Він прикриє синів від ворожих паскудних очей
    Наша рідна земля допоможе біду подолати
    І всі разом ми скинем тягар той із наших плечей

    Поженем ворогів аж за край, аж за степ, аж за обрій!
    Україна жила і ще житиме сотні віків!
    Перемога за нами! Ми разом! Могутні! Хоробрі!
    Сильні духом нащадки від вільних як птах козаків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2418

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Волонтерка
    Очі – синьо-березневі,
    Мов ялинонька, струнка.
    Дівчиноньці-королеві
    Витязь бісики пуска.

    Не спортсменка, не призерка,
    Невеликий має зріст –
    Закохавсь у волонтерку
    Молодий артилерист.

    Вся сія сама собою,
    Як на сонці водограй.
    Не вагайсь, юначе-вою,
    А кохай її, кохай!
    Хай віночком чорноброва
    Голівоньку заквітча.
    Всенародної любові
    Заслуговує дівча!

    Ясна панна – справжнє диво
    (Не у сні, а наяву!)
    Добирається щасливо
    Завше на передову.
    Чайкою до воїв лине,
    Каже, що їй чорт не сват!
    Оборонцям України
    Ладна душу дарувать.

    Вся сія сама собою,
    Як на сонці водограй.
    Не вагайсь, юначе-вою,
    А кохай її, кохай!
    Хай віночком чорноброва
    Голівоньку заквітча.
    Всенародної любові
    Заслуговує дівча!

    Запоріжжя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2419

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    А гуси летіли
    А гуси летіли додому, до хати,
    Щоб нас, українців, також захищати.
    Летіли додому, летіли всі разом,
    Щоб вибити насмерть московську заразу.

    Приносячи в жертву своє ніжне тіло,
    В двигун літака наші гуси влетіли.
    За нас вся природа, за нас навіть небо.
    Здолати кацапів - і більше не треба.

    Скажу лиш одне про дві армії світу:
    Російська - це блеф паранойної свити,
    А наша - зіб’є вам назавжди оскому,
    Бо ж це ЗСУ, дикі гуси і роми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2420

    21 бер. 2022
    Марія
    Живи сейчас
    Не откладывай жизнь на потом,
    скажи в миг, что ЛЮБЛЮ и ВЕРЮ:
    уже скоро наступит ПОБЕДА!
    наш народ отступать не намерен!

    Мы склонимся в поклоне земном,
    Чтоб домой все живыми вернулись
    И мечтаем теперь об одном:
    Чтобы утром с победой проснулись!

    И поля все засеем зерном,
    Орасим вместо слез дождями,
    Пусть под небом блакитним растёт,
    Нежно-Желтая, любимая нами.

    Много вложено сил и труда,
    Мы прошли по пути терновому
    Вам желаю победы, добра!
    Чтобы жить теперь по-новому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2421

    21 бер. 2022
    Юрій Тесля
    Щасливе дитинство?
    Ти в садочок прийшов, зазирнув у кімнату,
    Як перлинку небес, підняв доню свою.
    Знов почув з її вуст мелодійну сонату.
    Як життя вищий тон, в солов’їнім гаю.
    Одягнувши її, взяв маленьку за ручку,
    Речі вклавши в рюкзак, ви пішли до житла.
    Розпитав про садок, чи хтось бачив каблучку,
    Що привіз вчора в дар їй дідусь із села?
    Твоя щира дочка проспівала за днину,
    Що було, як було, хто і чим завинив.
    Про дитяче життя змалювала картину,
    Як каблучку її приміряв хто хотів.
    Ще сказала, що Гліб не хотів зовсім їсти,
    Що Богдан і Дмитро сперечались у грі,
    Що подружка її зайняла спальне місце,
    Що на музиці в лад всі співали пісні.
    Ще сказала тобі, що Андрій – дебошира
    Бо сміявся з Юрка, крадькома його бив.
    Няня вгледівши це, їх обох помирила.
    Друг Сергійко ж сказав, що її полюбив.
    У дитячих думках все сплелося в клубочок:
    І добро, і страхИ, і любов, і хула.
    У дитячих ділах представляє садочок
    Всю суспільну модель, як майбутнє життя.
    Але горе у тім, що дитяче зростання
    У перетин зі світом жорстоким іде.
    І тоді від сердець незчерствілих і ранніх,
    Не дитяче життя не сховати ніде.
    Так, зайшовши у двір, запитала рідненька:
    «Там дівчатка у грі, я до них підійду?».
    Відпустив ти її, хай гуляє маленька,
    І до себе в під’їзд вже направив ходу.
    Раптом доня твоя знов тихенько питає:
    «Тату, ген у вікні, дівча смутно сидить.
    Чом щоденно вона із вікна споглядає,
    Та ніколи до нас не прийде ні на мить?»
    Радість щиру твою враз накрила крижинка:
    «Бачиш, доню моя, це зробила війна.
    Із Донбасу до нас прибула ця дитинка.
    Вона б рада зійти… в неї ніжок нема».
    Московитськая рать, що ж це ти наробила?!
    Чом калічить дітей смертний подих війни?
    Чом невинні життя забирає могила?
    Чом з-за сказу царя виростають хрести?
    Сатани злий оскал в путлера на обличчі
    Він біду сотворив, претворив в Пекло Рай.
    За сльозинки дітей, їхні смерті й каліцтво
    Страхом смерті Господь Зла Творця покарай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2422

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Не плач мій синочку, я тебе пригорну.
    Здригаються стіни. Я поруч.
    У сховищі холодно, знаю. Ми тут ненадовго, може ніч ще одну…
    Ти хочеш до дому? Домівки немає, вибач.

    Не плач мій синочку. Я тобі заспіваю, поспи,
    Залишились крихти від хлібу, хай будуть на ранок.
    Заплющ оченятка,  і татко насниться тобі.
    А я помолюся. Дай Бог, ми зустрінем світанок.

    Де тато? Він нас захищає . Скінчиться війна.
    Він визволить нас, прийде поміч.
    Не бійся нічого, нехай та сирена луна,
    Не бійся нічого, я поруч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2423

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про правду
    Ох, як же вам правду не хочеться чути!
    Чого боїтеся, скажіть?
    Я просто пишу, що було і що буде,
    Пишу, що мені так болить.

    Ви пишете скарги, блокуєте вірші,
    Бо ж в очі сказати слабо.
    Були ви погані, та стали ще гірші,
    Немає вам виправдань, бо…

    Бо ви боїтеся, що правда за мною,
    Що вірші мої - наче меч.
    Вас нищить морально моя люта зброя,
    Для вас - це словесний смерч.

    Мене блокувати ви можете вічно -
    Вбивають мої вас слова.
    Між мною і вами велика різниця:
    Ви - «мертві», а я - жива.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2424

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    «ВСЕ ИДЕТ ПО ПЛАНУ»?
    І сьогодні не легш, ніж учора…
    Знемагає Вкраїна від ран,
    А московсько-кремлівська потвора
    Сатанинський «виконує план».

    Мало крові й розрухи бандиту –
    Здичавіле вороже нутро
    Забажало зі сну розбудити
    Смертоносне, незриме  ядро.

    О бездумна, нікчемна амебо…
    Світ для тебе – це жменька золи?!
    Наші вбиті волають із неба:
    -	Кару, Господи! Кару зішли!

    Жарти з Богом – даремна затія.
    Все він бачить. І кару зішле!
    Скоро, скоро твій бункер накриє
    І нутро твоє, й тіло гниле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2425

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    путин о сепарах-орках
    Нам, в России, они не нужны
    И Украине – я знаю – тоже:
    Лишь как убийцы они важны,
    Их руки в крови и рожи.

    Я эту пьяную свору собак
    До самих зубов омилитарю,
    Дам им оружие, девок, кабак:
    И пусть подыхают, твари!

    Но чтоб не сразу в один приём,
    Я им пришлю «настамнетный» мусор
    С двухглавою птицей, её дерьмём,
    Чтоб там завоняло русью!

    И на Донбассе будет война,
    Доколе эти паскуды живы!
    Признаюсь, что цель у меня одна:
    Тянуть из соседа жилы!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2426

    21 бер. 2022
    Наталія Стеценко
    "СЛЬОЗИ КАЛИНИ".
    "Сльози калини".
    Калина у полі гілля похилила
    Зажурено плаче під снігом весни,
    "Сьогодні у Бога я миру молила,
    Вмивалася вранці своїми слізьми".

    А десь там,далеко берізка тріпоче
    Радіє весні і співучим пташкам,
    Я їй розказати про горе це хочу
    Та тільки берізка не вірить сльозам.

    "Я в полі своєму раділа світанкам
    Стрічала весну,проводжала зиму,
    І раптом здригнулась від вибуху ранком
    І в землю зронила солону сльозу.

    І знов захурделила снігом негода,
    І вітер зриває хустину мою.
    Бо проти війни піднялася природа
    Щоб теж захистити країну мою .

    Ну що ж ти,берізко?Мовчиш,не говориш?
    Чи може не бачиш цей морок війни?
    Чи може не знаєш,що нас ти не скориш?
    Тоді ти від мене дарунок прийми."

    Калина крізь сльози до вітру звернулась:
    "Як часто моє обривав ти гілля,
    Сьогодні до тебе крізь страх повернулась
    Рятуй Україну ,карай москаля."

    А вітер звернувся й сказав до калини:
    "Сама ти загинеш від сили стихій".
    "Та я ж не боюся,я ж за Україну
    Бо тут моє серце і край рідний мій"

    І десь там далеко берізка зігнулась
    І чує із вітром калини слова:
    "Я символ країни,що не підкорилась,
    З руїн знов повстане країна нова".

    Останній вже подих,калина вмирала,
    Крізь сльози дивилась на поле і гай,
    А там,десь далеко береза всихала
    Ось так врятувала калина свій край!.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2427

    21 бер. 2022
    Людмила
    Як добре українці ми жили...
    Як добре українці ми жили....

    Щоранку каву смакували по дорозі на роботу,
    Водили діток наших на гуртки.
    Купити гаджети та будь-яку дрібноту
    Могли ми просто так, без будь-якої там мети.

    Самі ж, добірливо їду ми обирали,
    Вбрання щоб завжди до смаку,
    Щотижня уїк-енди планували,
    Щоб із сім'єю бути поруч досхочу.

    Свята ми вміли гарно з вами святкувати,
    Столи ломились завжди від їди.
    Обов'язково мало бути все, що забажали,
    А сміх та музика лунали в нас завжди.
    Як добре українці ми жили.

    Ми українці: добрі, світлі, щирі,
    Гуртом ішли до світлої мети.
    Завжди бажали бути в мирі,
    Та кожний, свою правду  у житті знайти.

    Якщо траплялись в нас незгоди: хвороба, повінь, ДТП,
    Без будь-яких детальних обговорень, збирали кошти, ліки, геть усе.

    В нас кожен знав, від слюсаря і до митця,
    Ми маємо, без перебільшення, "свободу слова",
    Та всі могли відстояти цю правду до кінця,
    А інструментом в нас була чарівна мова.

    Як добре українці ми жили,
    Допоки, одного зимового світанку,
    Просунулись ми не від будильника, а від дзвінка.
    І кожен з нас, із трепетом у серці,
    Почув зловісну звістку: "В нас війна!".

    І тут, пішов наш відлік: днями,
    знешкодженими танками, ракетами та літаками.
    Ми рахували кількість вбитих окупантів,
    солдатів, що здалися у полон та диверсантів.

    А найболючіше, що українці стали рахувати,
    Пошкоджені та спалені будинки, школи, хати.
    Ми зі сльозами на очах,
    молилися за душі звірсько вбитих немовлят.

    Як добре українці ми жили,
    Допоки "Путінська гидота",
    Не  влізла танками у наші села та міста,
    Із закликами: "Визволяти".
    У відповідь, війну ми стали зупиняти!

    Супротив наш є вірним, сильним, правим!
    Ми ж українці, на своїй Святій Землі!
    І тільки нам, на Батьківщині править!
    Весь світ підтримав правду цю та щохвилини її славить.

    Як добре українці ми жили,
    І  жити далі будемо ми мирно!
    Лиш виженемо чужаків, що ось прийшли.
    І все в нас з вами буде гарно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2428

    21 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Стара Європа турбувалась
    І знову санкції ввела
    Неначе збоку любувалась
    Яка ж стурбована вона

    Знов круглий стіл, переговори
    І розійшлися знов ні з чим
    Поважнії сеньйори
    Поїхали в свій теплий дім

    А у Кремлі ху*ло нікчемне
    В агонії об землю лоба б‘є
    У його царстві дуже темно
    Немов старе кладовище

    Воно все злиться, дурнувате
    Та так, що піна з рота йде
    Скажених псів повипускало з хати
    І далі землю руками гребе

    А пси скажені сатаніли
    Все гризли, рвали в пил
    Назустріч їм ангели взлетіли
    Не пожаліли білих крил

    Боролись... не здавалися, а бились
    Зганяли зло від рідної землі
    За них так щиро всі молились
    Нехай повернуться живі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2429

    21 бер. 2022
    Максим Богослов
    росіянам
    Хто? Хто ви є і звідки?
    Не можу й досі я ніяк збагнути!
    Яке коріння ваше і чому
    Воно штовхає знов вас у безодню смути?

    Звідкіль взялася в вас оця отрута?
    Жага до вбивства дика і хвороба люта?
    Бо ж варварська страшна епоха
    Давно була гуманним людством позабута...

    Але не вами - ви мирзенні, нелюдьскі істоти!
    Всередині у вас - чорнота й нечистоти
    Для ваших душ немає виходу, спасіння
    Так глибоко сидить у вас
    Лють, ненависть і заздрощів насіння

    Ніколи прощення не буде вам у світі,
    Вас прокляли назавжди наші мертві діти..
    Тепер і вас, ваших дітей і дітей онуків
    В майбутньому чекають тільки пекла страшні муки!

    Повірте, українці не забудуть вам ніколи
    Все зло, що скоїли і наші гіркі сльози
    Братами ви колись  зверталися до нас
    Насправді ж - кати ви, ким і були весь час..

    Забудемо як звати вас, де ви і хто ви є..
    Назавжди викинемо з пам'яті, бо є
    Велика мрія українська історична -
    Позбутися росії і російського навічно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2430

    21 бер. 2022
    Василь
    ЧОМУ?
    Ну чому?
    Чому?
    Чому – не знаю
    І ніяк не втямлю до пуття –
    У щасливих –
    вороги конають,
    У нещасних –
    Друзі йдуть з життя?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2431

    21 бер. 2022
    Марія
    Дерево
    Я жила в родном городе 38 лет
    И ещё можно было бы в нём жить без бед
    Много это иль мало, чтоб корни пустить?
    Актуальная тема её обсудить!

    Две дочурки, родители, муж и собака
    И для счастья уже ничего и не надо
    Кто решил моё счастье однажды разрушить?
    Расставанье  семьи, переезд вдаль от пушек.
    Там остались родители, дочь и собака, мне осталось за них молиться и плакать.
    Три тарелки, три ложки, три вилки и нож,
    минимально одежды
    Что в руках унесёшь.
    И с нуля в каждом городе жизнь начинать
    Их 4 пришлось за 5 лет поменять.
    Ни друзей, ни родни, в чужом городе грустно.
    Я сломалась и жизнь моя стала тусклой.
    И сейчас у меня  дежавю опять
    Не хочу я на грабли судьбы наступать.
    Я за 8 лет стала мудрей и черствей
    Крепким деревом, но увы без корней...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2432

    21 бер. 2022
    Юлія Базя
    Про туризм
    Розвиваємо туризм ми в нашій країні,
    Приїжджайте, росіяни, до нас в Україну.
    Ми екскурсії для всіх проведемо радо:
    В Чорнобаївку є тур: «Бий кацапа-гада».

    Є у нас екскурсоводи - це елітні роми,
    Вас роздягнуть, обікрадуть, ще й доб’ють всіх ломом.
    Покатаємо всіх вас ми на джавелінах,
    Побуваєте в завалах, ваших «рідних» стінах.

    Ще екскурсія в нас є: «Супердикі гуси»,
    Приїжджайте ще і ви, браття-білоруси.
    Для Кадирова у нас є бонус-програма:
    Ми готуємо йому зустріч зі Степаном.

    Загалом у нас є все, що тільки потрібно,
    Є до кожного підхід. Думаю, це видно.
    Обирай скоріше тур чи бонус-програму -
    І поїдеш зовсім скоро у труні до мами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2433

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Поле золотистої пшениці
    Маленькі діти блукають по полю
    Молодої пшениці
    Жовті мов сонячне сонце зерна
    Зростають разом з нашими дітьми
    Але чому я бачу кров?
    Не тільки нашу на мечах
    Ще вино матерів
    Які досі чекають своїх дітей
    Додому лише привид повернеться
    Годинник пробив курант над головами
    З усіх боків
    Поле пофарбоване різними негараздами
    Немов та чорна хмара
    Як вона змогла вибратися?
    З минулого Ігоря Святослава
    Як так час перекинувся?
    Лунають вибухи щогодини
    Навіщо це?
    Бажання жорстокої справедливості за Донбас?
    Не має нічого спільного з намірами урагану
    Своїх пожере
    Маленькі кісточки виплюне
    В коробку металічну
    Подібна вона справжній труні
    Брехнею пахне звідти
    На кожнім каналі
    Пекельні руки тримають ляльок
    Мовлять такі слова:
    -”Смотрите какие жестокие сволочи
      Щас избавимся от потомков третьего рейха
      Долго они носят право власти”
    Скажіть мені дурному
    Коли ви бачите схід сонця
    Не цікавитесь тінню вашого володаря?
    Чи рога це пересічна частина тіла?
    Прості хлібороби збирають врожай на полі
    Бачать вдалечині
    Сяйво подібне салюту
    Вмить воно наблизилося
    Полум'ям накрило очі
    Немає тих старців вкритих коханою рослиною
    Молодих дівчат бігаючих біля річки
    Літає лише попіл по небі
    Навіщо ви смієтесь за кордоном?
    Вважаєте себе героями?
    Посміхайтесь відправляючи до нас свої салюти
    Не обійме ваші душі Бог
    Навіть якщо в пекло ми потрапимо
    Не зупине добру волю вільного слова
    Повстануть воїни з під землі
    Могутні нащадки козаків
    Ні які кайдани смерті нам не страшні
    А вам панове
    Хочу нагадати
    Ми люди
    А не подібні вашим звірам
    Біжіть біжіть
    Глядіть не переверніться
    Ті що втекли по добру і на щастя
    Отримали шанс на життя
    Не повертайтесь ніколи на святе поле
    Є ті кришталі на вашій землі
    Вони розуміють все
    Хоч почуйте іх крики
    Недороби глухі і сліпі
    Самі ж історію свою закінчите
    Маленький вогник в лісі
    Здатній спалити спочатку юну травинку
    Потім ціле доросле дерево
    Гори перетворяться на вулкани
    Крила феніксу
    Захоплять єдині ниточки контролю
    Жах житиме у ваших серцях
    А ми
    Піднімемо прапор рідний
    Буде стояти тут навіки
    Ніякий вітерець не колихне
    Тризуб проб’є ваші гнилі чрева
    Пізнаєте суд
    За ваші гріхи
    Жалю не пізнаєте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2434

    21 бер. 2022
    Людмила Конська
    Без назви
    У тебе квіти на столі
    У мене бомби за вікном
    Сьогодні йдеш до ресторану
    А я втікаю до підвалу…
    А потім кажеш ти мені,що в нас війна з самими із собою
    Як же так можна,ти моя рідня і я за тебе стояла горою
    Ти йдеш в магазин-закінчилась туш
    А ми рахуєм померлих душ…
    Ти кажеш що ніби немає війни
    Ти хоч мене бачить,а я тебе ні…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2435

    21 бер. 2022
    Пилип ЮРИК
    Геть від Москви!
    Визволяйтесь,
                 Удмуртіє і Татарстан,
    Поки Путлер поліз в Україну!
    Станьте вільними Комі,
                          Алтай і Кубань!
    Відверніться від сукина сина!

    Скільки ж будете ви
                       годувати убивць –
    Маніячно-москвинську заразу,
    Перед ницим недоуком
                              падати ниць
    І вбивати за диким указом?

    На землі своїй впевнено
                                 владу беріть –
    Ви господарі там, не лакеї!
    І не вірте тупій
             прокремлівській брехні –
    Ви по горло наситились нею!

    Не загарбники ми,
                           не бандити-кати,
    Не приносим нікому неволі.
    Разом з вами
       в прийдешнє ми будемо йти
    І плекати свою вільну долю!

    Україна для вас
                 буде справжня сестра,
    Стане другом,
                    надійним партнером.
    Ген палає небесна ранкова зоря,
    Провіщає святу мирну еру!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2436

    21 бер. 2022
    Денис
    Я до последнего не верил.
    Я До последнего не верил.

    Я до последнего не верил, что вы способны на такое...
    Но Бог войны ударил в двери,
    И потемнело небо голубое.

    Друзья, славяне, сёстры, братья...
    Добра желаем, "с новым годом".
    И в одночасье всё прервалось
    Стараньем старого УРОДА.

    Вы не при чём, вы дома спите.
    Есть свет и газ, инет, вода...
    Но есть крылатые ракеты,
    Которые разносят наши города.

    Слова невинного ребёнка,
    В подвале тёмном:  "ДАЙ ВОДЫ"...
    А там, в потёртой гимнастёрке,
    Такой пацан, как я и ты.

    Пацан такой, да не совсем...
    И с мозгом, пористым, как губка,
    Он скажет Маме в телефон: "Тебе везу я мясорубку".

    Сестрёнке - шубу, бате - телефон...
    Тебе, Мамуля, взял манто песцовое...
    А если не вернусь, продай пальто.
    Я ж не носил, оно ведь почти новое.

    У нас в стране ведь очень хорошо...
    И нету никакого притеснения.
    Ты, Мам, смотри, на Площадь не ходи.
    Чтоб не создать ненужного "движения".

    И Мама включит телевизор...
    Всё хорошо, всё в "шоколаде"...
    И "ОПЕРАЦИЯ НА УКРАИНЕ"....
    Вы успокойтесь, всё как надо....

    Но мы не станем на колени.
    Вы враг номер один  отныне.
    И руку к сердцу приложив,
    Скажу я: СЛАВА УКРАИНЕ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2437

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Гордий птах
    Моє кохання
    Чому ти сумуєш?
    В твоїх очах я бачу сльози
    Матерів і дітей
    Але відповідь мені
    Чому твої діти йдуть захищати тебе?
    Кохання- це сила
    Маками поле заросте
    Будуть бджоли літати над твоїми полями
    Згадуючи молодих хлопців
    Які тепер дивляться на своїх дівчат
    Лежачи в труні спокою
    Але їх душа люба
    Літає над нашою землею
    Майже не чути тихий їхній спів
    Не дочекается ворог шалений
    Нот страждання і білю
    Ми-Україна!
    Ми- єдиний народ полів!
    Чоловічий крик перемоги
    Лунає крізь марш кулеметів
    Світ зірки надії
    Освітить шлях невидимих голубів
    Тримають в дзьобах своїх
    Маленькі ягідки калини
    Впадуть вони на матір рідну
    З'являться соняшники
    Відобразится воля в променях
    Прокляті танки не знайдуть шлях
    Осліпнуть сталеві стірв’ятники
    Діти диявола загинуть
    Так чого ж ти досі плачеш Україна?
    Тікає власний народ від тебе
    Прийдуть до сну народа
    Старі козаки
    Шабля з діаманта
    В погляді ще живе полум'я
    З наших сердець
    Вилетять королі небес
    Не врятують залізні стіни від нашого гніву
    За живими стоять старі батьки і друзі
    Тіло не дихає
    Майже ноги не тримають на землі тебе
    Не бійся ти змія
    Не бійся ночі галасливої
    Сердце б’ється твоє разом з усіма живими
    Мертвими
    І ненародженими
    Хай мальовничі барви Дніпра
    Піднімуть поранених людей
    Разом змиють з нашого шляху
    Маріонеток того царя
    Вважає себе головним
    Хоча гірше він кожного блазня
    Вода за завітом Максима Беркута
    Втопе отруту чумної зарази
    Мавка Косач
    Завітає до кожної хатини
    Поцілує  матір батька й дитину
    Не плачь моя Україна
    Трохи посміхнися
    Не задарма люба
    Потрібно за твою волю битись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2438

    21 бер. 2022
    Марія
    Вера
    Сегодня сдалась окончательно,
    7 дней я молчала, терпела
    И новости я не смотрела,
    чтоб как то держаться могла.
    Вчера и Сегодня я плачу
    Слезами не удивить.
    Молюсь, говорю что пройдёт
    Весна и победа прийдет!
    Дрожат мои руки и губы
    Сирена играет в трубы,
    Есть люди которым хуже,
     я буду молиться о них
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2439

    21 бер. 2022
    Людмила Конська
    Без назви
    От діти далеко і коси сивіють
    Душа розривається,серце аж мліє
    Коханий далеко,сльози стікають
    Усі десь біжать,усі десь тікають
    А я не тікаю бо вдома є кішка
    Вона так муркоче наша малишка
    «Діти в безпеці»собі шепочу
    Думками постійно поряд лечу…
    І скоро закінчаться,ракети сирени
    І ти повернешся зі щастям шаленим
    І діти приїдуть,я торта спечу
    Моє серце з вами,я поряд лечу…
    Війна руйнівна нас усіх розкидала
    Прости мене милий,що так мало кохала
    Постійні турботи,і дім і робота
    Я знаю потрібна моя вам турбота
    Колись закінчиться це пекло в країні
    Ми будем щасливі у нашій родині…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2440

    21 бер. 2022
    Каріна Варданян
    Без назви
    весна почнеться перемоги піснею,
    а доти житиме зима, і житиме моя лють.
    про що розкажеш мені ніччю пізньою,
    і що війна дозволить нам збагнуть?

    і хто залишиться із нами, хто залишить?
    кого сьогодні цілуватимуть востаннє?
    під гуркіт вибухів ми молимо про тишу,
    із знаків долі - тільки знак питання.

    не існує напівтонів, не існує напівпоганих,
    під «невинними» кулями вмирають діти.
    наш солдат заслуговує всесвітньої шани,
    ваша гнида заслуговує гнити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2441

    21 бер. 2022
    Дар’я
    Окупанти
    Сонце сідає
    За ним висаджується російський десант
    Дядько Василь на потяг дітей проводжає
    Кожен другий тепер біженець, а не емігрант

    Ваш «рускій мір» загнав нас у підвали
    До біса такий мир і до біса такий світ
    Скільки своїх дітей ви тут вже поховали?
    Це вам від нас наш «пламенний привіт»

    Натомість «великого будівництва»
    Будуєм по містам великі блок-пости
    Вірим у відьмині й астрологів пророцтва
    Про смерть путіна - в Інсті усі пости

    Європа скоро теж вся буде у вогні
    Але НАТО як собака з мему - «зіс іс файн»
    Бачать війну із рашкою у страшнім сні
    Але УСІ попадуть у цей жорсткий комбайн

    Ми тепер не будемо боятись привидів
    Бо Привид Києв щодня із неба береже
    Поки окупанти б’ють столиці з «градів»
    «Азов» і ЗСУ від літаків Маріуполь стереже

    Пропагандони замилюють народу очі
    Але Феміда і так завжди все розуміє
    Через тривожність ми не спим щоночі
    Та лідер наш повторює: «чемодан-вокзал-расія»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2442

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    Чреват бедою перебор
    Чреват бедою перебор…
    Теплей всегда на южном склоне.
    Какая дрянь – обычный вор!
    Ещё дряннее – «вор в законе»!

    Украли Крым из-под тишка
    Донбасс воняет «русским миром»:
    Не лезут в США – тонка кишка –
    До «брата», падлы, с пьяным рылом!

    Свободно продаётся танк
    У них в сельповском магазине,
    Патроны, мины, всякий хлам
    Поштучно, оптом, на корзины.

    Крестясь в молитве, на убой
    Царь посылает настамнетов.
    А что рабу? Он хвост трубой:
    Была бы водка да монеты!

    Понятно всем, что это грех,
    Грядёт возмездие за это:
    Убит посол – уже не смех,
    Сбит хор, летевший до Алеппо.

    Погиб и автор Губанков,
    О Крыме сочинивший опус...
    Не надо крови: мир таков,
    Что очень ненадёжен глобус…

    Да, нескладуха у ребят.
    Им песни петь – не надо хлеба:
    Попали в рай, что хуже – в ад
    Без пересадки, прямо с неба…

    Что дальше? Траур низких нот?
    Какой сценарий Божьей кары?
    И кто пойдёт на эшафот,
    А кто последует на нары?

    Чреват бедою перебор…
    Ищи тепло на южном склоне.
    Какая дрянь – карманный вор,
    Ещё дряннее – «вор в законе»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2443

    21 бер. 2022
    Оксана Рубан
    Без назви
    Ну як ти, Європо? як ти Америко?
    Робите ставки, цинічні букмекери?
    ВстОїть - не встОїть, три дні - чи тиждень...
    Допоки прокинетесь, скільки ще виждать?
    Ракети тим часом міста наші нищать!
    Де діти сміялись - тепер попелища...
    Ми ж силою предків навалу цю знищим!
    Я вірю - щодня перемога все ближча!

    Ну що ж ти, Європо? Що ж ти, Америко?
    Нам поміч потрібна, а не арифметика!
    Ваш облік ракет, що летять сюди строєм,
    Нам рани криваві ніяк не загОїть.
    Подайте нам руку, надайте нам зброю -
    Ми станем стіною до лютого бою.
    Ми світ підіймЕм, поведем за собою.
    Як ми упадемо, Європа не встОїть!!!

    Ну де ти, Європо? Америко, де ти?
    Невже ваші цінності - тільки монети?
    Весь світ під прицілом скаженого ката!
    Не дайте безкарно терором лякати!
    Ми з вами усі поголовно - солдати!
    І бій наш - за право творити й кохати,
    За право  без фальші і жити, й співати!
    І нашу жагу до життя не зламати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2444

    21 бер. 2022
    Юрій Бондарчук
    Без назви
    Пригадую, в дві тисячі п’ятім році,
    як в літний табір їздив я у Крим,
    водій спинив автобус на дорозі,
    й сказав він дітям красти кавуни.

    У всіх навколо викликало втіху,
    коли не в змозі ягоду нести,
    котили діти до багажника плоди
    й самі від радості котилися зі сміху.

    На море більш не їдуть діточки —
    баштан став полем бою за війни.
    Зелені шкірки, нутрощі червоні й кісточки,
    але тепер це зовсім інші кавуни.

    І знов реве та стогне Дніпр широкий,
    і знов вітри сердиті верби гнуть.
    Якщо сидіти довго, тоді око
    розгледить, як вниз баржі попливуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2445

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Останній подих шаблі
    Боже дай мені знати
    Чому завжди страждає наша земля?
    Чому так багато юнаків гине?
    Скільки разів до тебе зверталися ми?
    В кожній книзі історії
    Є жахливі плями жорстокості людських гріхів
    Але заслуговуємо ми на таке покарання?
    Не вистачить землі у всьому світі
    Щоб поховати наших предків
    І на жаль
    Дітей сучасної планети
    Боже відповідь мені!
    Широкі ліси чому мовчите?
    Від жару двигунів техніки Мари
    Засихає ваше листя
    Свою мудрість та знання втрачаєте
    Небесно озеро!
    Ти бачило повені крові!
    Прижени своїх воїнів
    Могутніх хмар
    Хай піде чарівний дощ
    Воскресне думка і надія
    Слово щирого українця
    Хай грім лякає тих чортів не маючих гідності!
    Порожні бажання чорнобога
    Важать менше ніж пір’їна
    Чорне море любе
    Відправь ворожі човни
    Далеко далеко
    Солов'ї не повинні бачити цих китів смерті
    Краще приїдуть наші друзі
    На човнах
    Де є пурпурові вітрила
    Чого ж ви всі мовчите?
    Дуже багато питань до вас
    Хто ми такі?
    Народ не маючий власного спокійного життя
    Кожне століття до нас
    Пруться злидні
    Шершні вони
    А не справжні королі
    Катують мову і віру
    Забирають фарби
    Вони не бачать нас живими
    Хто ми?
    Вічне рабство- це наше майбутнє?
    Є та річ магічна
    Маленька свічка
    Над якою плаче ціла нація по ночам
    Смішно дивитися на потуги загарбників
    Не згасне вона ніколи
    Віском пишуть на папері
    Речі страшніше за саму потужну зброю
    Маю я теперь відповідь
    Єдина зірка ми
    Ті янголи безкрилі
    Що прорубали собі шлях до жовто-синього світу
    Народжуються квіти
    Готові нести тий дух
    Зламаємо кайдани
    Навіть якщо із самісінького пекла
    Прилетять чудовиська
    Їм потрібно знати одне!
    Неважливо хто ви такі
    На що ви здатні
    Зустріне ваш вогонь хаосу
    Незбагненна сила
    І ваші волохаті руки
    Не долізуть до перлини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2446

    21 бер. 2022
    Каріна Варданян
    Без назви
    стрічка новин нескінченна
    бадьорить не гірше від кави.

    мій дім безпардонно вкрали,
    та я повернусь достеменно.

    у мене забрали ґрунт
    і шанс на спокійне небо.

    хтось скаже мені як треба?
    хтось вкаже мені маршрут?

    зливаються ночі та дні
    в одну єдину молитву.

    мстимося за кров пролиту
    та довгі століття брехні.

    дитя малюва кулемет
    і не засина ночами.

    для нього обійми від мами -
    найліпший бронежилет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2447

    21 бер. 2022
    Юрій Бондарчук
    Без назви
    Це будинок за містом, який збудував Джек,
    точніше маленька квартирка у Ірпені.
    Все, на що хватило грошей після Донецька,
    із якого він втік вісім років тому від війни.

    Його жінка працює у цьому ж будинку в салоні краси,
    він щоранку їздить у Київ в маленькім авто —
    підбирає попутників вздовж нової траси,
    а надвечір розвозить усіх по дорозі додому.

    І нехай між собою схожі всі дні, немов
    жирафи. Й нехай вони засинають втомлено.
    Сонце сходить яскраво завжди над Lavina Mall
    й багряніє постійно небо нічне над Гостомелем.

    Але раптом впадуть на місто гради і смерч
    й доведеться від них ховатися по підвалах.
    Люди кажуть, що двічі у річку не увійдеш,
    та на виїзді міст над водою уже підірвали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2448

    21 бер. 2022
    Товтин Юлія
    Послання до воїнів
    Стояти до смерті кам'яною стіною
    За те, що в серці назавжди з тобою.
    Втираючи піт і ковтаючи кров,
    Додому у мріях приходити знов.
    В повітря гаряче впивається постріл,
    Вгризається в груди стрілою біль гострий.
    У серці неспокій, важкі кулаки...
    А з вирію вже прилетіли шпаки.
    Шпаки прилетіли — навколо життя,
    Хай згине ця клята війна в небуття.
    А Ви зрозуміли — час має ціну,
    Ви маєте мрію всього лиш одну:
    Щоб небо над нами блакитне було,
    Щоб в світі пропали вся підлість і зло.
    За нас ви під кулями днями й ночами;
    Ви молитесь мовчки, самими губами.
    Благаєте... А чого вам благати?
    ...Щоб були щасливі дружина і мати.
    Ми дякуєм Вам, низький Вам уклін,
    За те, що народ Ви підняли з колін,
    За те, що серця Ваші, палкі та гарячі,
    Відкрили на правду нам очі незрячі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2449

    21 бер. 2022
    Лілія
    «Лист до Мами»
    Дякую Мамо, за всі ті роки !
    За те, що ростила і була зі мною.
    І вибач мене, за сльози твої,
    Так судилося, Ненько, війна ж на порозі!

    Ти вибач мене, що мушу піти,
    За те, що можливо не повернуся.
    Вибач мене, що залишаю саму,
    Та в серці твоєму, я залишуся .

    Прийде весна, розквітнуть сади,
    Я повернуся додому…
    Чому я бачу сльози твої ?
    Я ж душею поряд з тобою.

    Я знаю, Мамо, як болить,
    Я не хотів такої долі.
    Хотів як інші, спокійно жить,
    Не дали.  Дали мені зброю.

    Прийду я в сон твій , Мамо.
    Сумую сильно, словом не передам.
    Життя йде далі, і небо вже не хмарне,
    Розказуйте як було нашим синам.

    Я захищав країну і родину,
    Народ, який живе в страху.
    Молився щиро, за нашу Батьківщину,
    І з перемогою чекав весну.

    Це дім наш, рідна Україна,
    Любові меж немає.
    Це наш народ, і ми усі єдині,
    Своє ніколи не вмирає !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2450

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Небо мати
    Тихіше дитино
    Тобі треба спати
    Співає цю колискову
    Той чиє ім’я не треба називати
    Проведе рукою по твоєму волоссю квітучому
    Миттєво квітки загинуть
    Чоботи топтатимуть
    Крихкі рученьки твої
    Всюди почують голоси
    Шалена перемога
    Тепер життя вільне матимете
    Змусять посміхнутися
    Щоб намалювати картину пам’яті
    Але на жах іншим
    Ця посмішка не буде щирою
    Бо немає неба над головою
    Сірі стіни заважають бачити
    Намагаються будувати їх біля тебе
    Не треба сумувати
    Спи крихітко
    Знову каже ворог
    Почуй тихе лагідне слово
    Крізь дрімоту свою
    Відчуєш тепло в своєму серці
    Прокинся прокинься люба
    Не треба сумувати
    Ночами без зірок
    Біля вікна плакати
    Ти маєш те
    Що всі інші забули
    Твоїх дітей хоробрих
    Побачиш хороводи дівочі
    Танці хлопців
    Будуть вони завжди тебе кохати
    Йди вперед
    Не озирайся
    Ті руки лицемірні
    Більше тебе не чипатимуть
    Кожного ранку
    Зустрінуть тебе
    Солов’їні співи
    Шум бурхливих річок
    Могутні ліси сховають ті залишки поганої зброї
    Тримай книгу
    Є там багато мудрості
    Вся історія твоя дивовижна
    Багато хто бажав твого сну
    Досить повторення минулого
    Воно існує для того
    Щоб помилки не повторювати
    І на сторінках майбутнього
    Ти нікило не будеш спати
    Горя не знати
    Біжить так стрімко час
    А народ єднається
    Кожен як маленький гвинтик
    Годинника на небі
    Декілька разів стрілка ворухнеться
    Доріженька народиться
    По ній будемо йти
    Повернемо красу твого обличчя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2451

    21 бер. 2022
    Роксолана
    Зупини війну
    А знаєш , в моїй країні йде війна ,
    Така , що аж до болю в грудях .
    Від свисту куль і полюм'їв вогнів,
    Тремтить кожна клітинка мого тіла.

    А знаєш , ти напевне чув ,
    Як Харків розбомбили "рускі" ,
    Центральну площу , школу і будинки .
    Не тільки Харків , Київ ще, Херсон ,
    Лікарні і пологові будинки.
    Вони нищать все , що бачать на  шляху ,
    Усе , що зветься Україна.

    А знаєш, так , напевне знаєш із ТВ,
    Скільки дітей лишилися сирітками,
    Скільки людей ти знищив "рускій мір"!!!!!
    За що катуєш нашу Україну ?
    Казав ми браття , та збрехав ,
    Прийшов зі зброєю у мій будинок ,
    Горіти в пеклі вічно , ось вже твій уділ.

    А знаєш , що говорять ?
    Мов не війна це все ,
    Що захищать вони прийшли нас ,
    Та від кого ж захищать , скажіть, навіщо ????
    Ідіть на свій кордон , в свою Росію,
    Та захистіть себе  від лап свого фашиста .

    Ваш карлик Путін , краще не назвеш ,
    Вас кинув в пропасть , в урвище із крові,
    Він забере і ваші всіх життя , бо розум вже давно забрав й свободу слова.
    А наш із нами на передовій,
    Хоч вже не спав відколи ти ввірвався ,
    Він робить все, щоб ми не знали горя , то ж нащо ти прийшов той "рускій мір"?

    А ти іще сидиш уткнувшись в монітор
    І слова мовити не годен .
    А в нас, іде війна , за голос правди тут воює кожен.
    То стань і ти , отой , що за екраном
    Іди в своїй країні , крикни : "Ні війні"
    І хай це зробить всі і кожен .
    І знай , ми сильні , бо ж з нами Бог,
    Ми не здамося , чуєш , Путін? НІ!
    Ти не візьмеш з собою ані крихти чорнозему .
    Невже ти думаєш ми піддамось?
    Ніколи .......і на віки вічні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2452

    21 бер. 2022
    Катерина Сидорова
    Слава Богу, что мы не русские...
    Слава Богу, что мы не русские...
    Що немає у нас "царя"...
    Чувство "кем-то владеть" нам чуждое...
    Як і слово саме - війна...
    Никогда мы не примем равенства,
    Поряд з тими, хто кличе в бій...
    Пусть они своим "миром" давятся...
    Рід в нас інший... І мир в нас, свій...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2453

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Тихий метелик летить
    Чарівний місяць літає в царстві ночі
    Його блакитне сяйво
    Освітлює могили
    Здіймаються прозорі метелики звідусіль
    Зі заходу зі сходу
    Намагаються знайти шлях
    До чарівного озера
    Очей матері України
    Йдуть незламній дорозі
    Рідні такі люди
    Тримають хто свічку
    Хто цілий факел
    Кожен вогник приваблює метелика
    Летят вони за нами
    Магічний парад
    Де темрява не забере сяйво людини
    Неважливо
    Скільки часу
    Ми будемо крокувати і шукати прозору воду
    В якій немає крові
    Скільки нам разів доведеться
    Відправити чортів назад в пекло
    Скільки жаху пережити
    Не сумуйте діти майбутнього
    На березі озера
    Посміхніться
    Шануйте братів і сестер загиблих
    Віддали життя заради вашого спокою
    Дивиться
    Танець маленьких крил
    Знайдуть вони свій спокій
    Бо житимуть інші
    Сходить наше сонце
    Зникають душі в тишу
    Ростимуть квіти на наших полях
    Молоді юнаки і дівчата
    Блукаючи в країні краси
    Відчує щирий поцілунок
    Теплі обійми
    Людей які бажали тільки захищати
    Чутно галас трембіти
    По всьому небі
    Видно спалахи салютів
    Незабаром перемога
    Сядемо за стіл
    Скільки сміху буде
    Всі почують наше свято
    Лікті собі злидні хай кусають
    Вічний вогонь
    Ніколи не дасть ворогу надію
    Що ми колись замовкнемо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2454

    21 бер. 2022
    Яніта Владович
    Закрийте небо
    На жаль, не дочекалися
    Натовських «супергероїв»,
    Кажуть, що мир крихкий,
    З їх приходом він не встоїть.

    Чи ж бо вони не знають,
    Що миру у нас вже нема?
    З острахом вся Україна
    У небо щомить спогляда.

    Ми невпинно благаємо Бога
    (Він має бачити все з небес),
    Ангелів хай спрямує на захист,
    Нехай явить одне із чудес.

    Та крізь повітряні тривоги,
    Певно, не чує Він молитов,
    І на міста скидають бомби.
    І знов. І знов. І знов…

    «Небо закрийте хутчіше!»,
    Заклик звідусіль луна.
    Поки НАТО досі вагається,
    Українці втрачають життя.

    Все ще жевріє у душі надія,
    Ще є у нас сподівання,
    Любу неньку свою Україну
    Ми боронимо без вагання.

    Поки чекаємо на вашу поміч
    Гуртується наш народ.
    Ми вистоїмо. Бо так треба!
    Бо шлях є лише уперед.

    Страшніше лернейскої гідри
    Ота московицька навала,
    Своїм отруйним подихом
    Україну вона міцно скувала.

    Наші воїни мужні, звитяжні
    Нещадно нападників косять,
    Та на місці сбитих голів
    Згодом виростає по десять.

    Гідру перемогти Гераклу
    Свого часу допоміг Іолай:
    Ми із друзями разом сьогодні
    Швидше це зло подолаєм.

    "Небо над Україною закрийте!" -
    Вас благає людей багато.
    Закрийте над Україною небо
    І почуєте: "Слава НАТО!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2455

    21 бер. 2022
    Півторак Дарія
    Посеред поля у крові стояв солдат…
    Посеред поля у крові стояв солдат.
    Похмуре небо, вже пожовкле листя
    І звуки протитанкових гранат
    Неначе говорили йому: «Бийся!»
          «За Україну бийся: матір, батька, брата,
    За свою рідну землю, свою честь і долю,
    Вступивши в бій проти свого «собрата»,
    Згадай, як твої предки здобували волю,
          Поставивши життя своє на кін,
    Собою захистивши Батьківщину.
    Це спонукало їх до більших змін,
    Дало надію йти їм на саму вершину ...»
          Посеред цього ж поля бився тут й козак,
    Лишень було це все століття тому:
    Він молод був, незрілий ще юнак,
    Та, попри те, життя віддав свому народу.
          Воскресши духом, він позбувся тягаря,
    Який тягнув його на дно порою,
    Забувши сумніви, стримавши страх,
    Почув він голос,  що спонукав до бою:
          «Борись!... Борись невпинно, поки можеш!
    Борись, немов останній раз так робиш!
    Борись, поки не здужаєш ходити!
    Борись, доки не в силах будеш говорити...»
          Почув цей голос і поранений боєць,
    Він надихнув його, підняв на ноги знову -
    І глянув уперед упевнено борець,
    Він так повірив пристрасному слову.

          Кинувся в бій окрилений солдат,
    Йому, здавалося, усе під силу буде.
    Лиш встиг він свій вхопити автомат,
    Почувся вистріл –  й раптом загуло усюди...
          Стріляли снайпери, навкруг свистіли кулі,
    Та небо прояснилось, попри все, в останній раз.
    І згадуючи всі часи тяжкі, минулі,
    Життя віддавши, з усмішкою впав за нас...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2456

    21 бер. 2022
    Інна Бессараб (Вовк)
    Восьмий день війни...
    Зараз хотілось так багато
    написати,
    Та всі слова ковтаються з слізьми.
    Єдина мрія - міцно обійнятись...
    З своїми найріднішими людьми.
    Почути зранку: "в нас сьогодні тихо"!
    Сказати зранку: "їдем до вас  в гості"
    Та починаєш швидко-швидко дихать...
    У нас війна !
    І день сьогодні восьмий!
    Але у серці віра і надія!
    І єдність України! Тільки так!
    Бо важко відібрати у нас мрію,
    Спаливши, всього-на-всього літак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2457

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Маковий годинник
    Чутно дивний звук біля міста
    То цокіт годинника
    Хай йдуть стрілки маршем
    Під таємний спів вітрів
    Йде сніг бордовий
    Кожний символ важливий на циферблаті
    Дивись
    Коли стрілка рухається
    Ростуть мальовничі маки
    Не мають нічого спільного з барвами природи
    Лише відображення розбитого дзеркала
    Це прокляття панує у нашій землі
    Уламки скла повільно впали на землю
    Не розбилися ці частинки алмазів
    Завжди дивись на годинник
    Коли незрозумілі сили
    Будуть шепотіти на вушко
    Як механізм майбутнього руйнується
    Як недалеко від твоєї душі
    Люди бачать пекельні стовпи полум’я
    Руїни свого народу
    Але чому ти чуєш лише свій голос?
    Земля під ногами зникає
    Ти летиш вниз
    Нічого не відчуваеш?
    Маки ростуть у цій темряві
    Невидимі руки чіпають тебе
    Дуже гарячі вони
    Не треба кричати
    Хижак цього тільки хоче
    Візьмуть твоє сердце
    Стиснуть якомога сильніше
    Стукіт душі
    Повільно затихає
    Чарівне сяйво сліпе твої очі
    Біля тебе
    Жовті стіни фортеці
    Звідки вони в темряві з'явилися?
    Дві доріженьки ведуть із центру  зали
    Йдуть гості по ним
    Чарівні сукні жовто-синього кольору
    Вишиванки у якої немає справжнього козака
    Останнім шов
    Великий троль
    Позаду хвіст павича
    Пишається він цим
    Не дурні люди помітять
    Скільки косметики і паперу
    Він приклеїв до свого щурячого відростку
    Щоб зробити себе величним
    Не змиє ганьбу ніколи
    Його бажання бути володарем знову
    Хоча втік багато років тому
    Викликає сміх у зірок на небі
    Починають люди танцювати
    З їх спин проростають рослини
    Не мають вони пелюсток
    Лише гниле стебло
    Це незрозумілий вальс
    Падають тіла похилих людей
    Перетворюються лише на пісок
    Молоді народжуються
    Вічне коло пекла
    Чудовисько підходить до тебе
    Його покрита бородавками рука
    Лізе до твого горла
    Хочешь втікти
    Багато залізних прутів поранило твої кінцівки
    Схожий ти на живі грати
    Майже тебе вбили
    Годинний продовжує рух стрілок
    Йому то шо?
    Він бачить людські жорстокість
    Стільки століть
    Не вирішує якій країні жити
    Якій ні
    Заплющив очі
    Попрощався з життям
    Налякав тебе жахливий крик троля
    Розплющив очі
    Велика стріла в голові чудовиська
    Звалилося на підлогу
    Тремтять стіни
    Шматочок за шматочком
    Ламається
    За цією казкою
    Стоять багато військових
    Тримають автомати
    Готові стріляти в тебе
    В усіх інших людей
    Бажання наш час зупинити мають
    Справедлива реальність
    Готова захищати своїх дітей
    Третя дорога будується
    З самого блакитного неба
    Тисячі людей біжать по ній
    Тисячі людей стріляють в тюремників
    Тисячі людей шанують маки
    Хай  марширують стрілки на циферблаті
    Початок кінця
    Буде жити наша країна
    Коли будуємо ми доріженьку
    Із сліз
    Із крові нашої
    Серед полів героїв
    Тихих квітів надії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2458

    21 бер. 2022
    Інна Бессараб (Вовк)
    Україна була і буде!
    Ви прийшли на НАШУ землю.
    Наш вбиваєте народ.
    І ще смієте казати:
    "Нєт же, всьо наабарот!"
    Вам би бургери топтати,
    Плакатись за інстаграм,
    Поки ваших же "салдатов"
    Шлють в мішках до своїх мам.
    Ви не вірите батькам,
    Ні сестрі своїй, ні брату,
    Що тікають у підвал,
    Аби вижити до завтра.
    Вам синів своїх не шкода -
    "наражаєтє іщьо".
    Таке слово як "СВОБОДА!"
    Вам не каже "ніочьом".
    В голові у вас кумир.
    Ви раби його, він - "царь"
    Свій прогнивший "рускій  мір"
    Понесете на "алтарь".
    Не святе для вас нічого,
    Жалюгідність  у  кровІ.
    Псуєте життя народам,
    Підлі, кляті москалі!!!!
    Чи вам знати, як болить
    Серце за свою країну?!
    Вам ніколи не зломить
    Нашу Вільну Україну!!!!
    Розвертайте свої танки,
    Літаки і кораблі,
    Поки добривом не стали
    Ви для НАШОЇ землі!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2459

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    Донбасс мой...
    ДОНБАСС МОЙ…
    Донбасс мой, обескровленный боями…
    О Боже! Повернись к стране лицом:
    Россия «вату», автомойщиков теряет,
    А мы – цвет нации и оперных певцов…

    Сосед весь «мусор» гонит из России
    К нам на Донбасс, на гибель, на утиль –
    А что? Без всяких экономик и усилий
    Он превращает его в пепел или в пыль.

    Утилизирует «разумных» слишком,
    Отбросы, неугодных, прочий нал:
    Бандоту, наркоманов, пьянь, рецидивистов
    И залежавшийся военный арсенал.

    Предатели, изменники, сволота,
    Как никогда, особенно важны:
    Вербует всех: и даунов, и идиотов,
    Калек на пушечное мясо, для войны…

    При этом он злорадствует, ликуя:
    Свобода, демократия?! А шиш!
    Запомните: здесь я хозяин! Я диктую!
    В Европу? В НАТО? Не проскочит даже мышь!

    Блефует парень – коротышка сраный,
    Мозги давно крутнулись набекрень…
    Молчат рабы… Давно… Втемяшившись в экраны,
    С диванов поднять зад не выгодно и лень…

    О Боже! Понимаем: согрешили...
    И кара нам за это поделом:
    Сосед пошёл войной, трубя о «русском мире»,
    Пугая всех распятым чучелом-орлом.

    Но облажал — совсем не тут-то было:
    За нами правда, а  за нею Бог!
    Блиц-криг не получился, получилось — в рыло,
    Траншеи с трупами в оврагах, у дорог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2460

    21 бер. 2022
    Олекса Мих
    Иду в бой
    Украина, моя Украина,
    Не одна ты в борьбе - я с тобой!
    Ты взрастила достойного сына,
    За тебя иду смело я в бой!

       Припев:  Пусть знает враг, какой бы ни был масти,
                          Для нас свобода - это, как дышать!
                          Мы не потерпим кэгэбэвской власти,
                          И не Москве здесь что-либО решать!

    Не волнуйся, любимая мама,
    За мной правда - победа за мной.
    Не мечтайте, московцы, упрямо
    Задавить Украину тайгой.

      Припев: ....................................

    Я стою на границе свободы,
    На черте между светом и тьмой.
    Чтобы жили спокойно народы,
    Против мерзкой Орды иду в бой!

      Припев: .....................................
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2461

    21 бер. 2022
    Ковтун Оксана
    Україночка
    Українська жінка...
    Мила та тендітна -
    справжнє чудо світу,
    вже усім помітно:
    посмішка- бадьорить,
    ніжність - зігріває,
    Її турбота - вогник,
    який  оберігає.)
    Ми - крила для коханих,
    фортеця - для дитини,
    В любові наша сила
    до рідних, до країни!
    Не варто дратувати -
    хто злі надії має,
    Бо справжня українка
    і відьмою буває!)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2462

    21 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Таємні духи
    Зимова ніч
    Куди не подивись
    Маленькі сніжинки падають
    Дивовижна картина
    Пелюстки квітів замерзли
    Тепер за гратами бурульки
    Вміє сніг змінювати свій вигляд
    Спочатку золоті крихти
    Потім шоколадна стружка
    Хоча є цікавий закон життя
    Після кожної пожежі
    З сірого попелу
    Народяться зелені паростки
    Так і зараз
    Ніч прийшла замінив сонячні промені
    Сяйво місяца обійняло молоді підсніжники
    Які тільки-тільки
    Показали себе світу
    Зірки дуже гарні
    Падають вони по всьому світі
    Тягнуться листочки до вогнів небесних
    Дізнатися всі їх таємниці
    Створить цілий калиновий сад
    Де кров не ллється рікою
    Тільки прикрашає дівочу красу
    Майже дістали руки ці зорі
    Так вони підступно відлетіли
    Ти чуєш це?
    Хмари червоні недалеко
    В них бачу страшенні посмішки
    Демонів з крилами ангела
    Пришили собі вони на спину їх
    Б’є блискавка хатинки
    Хотіли чути цокіт наших чоботів
    Гудок потяга протяжний
    Собі біду тільки накликали
    Зібралися зірки на небі в сузір’я
    Танець пташки і риби
    Літати по небу гарному
    Плавати у кришталевій воді
    Магічний ключ відкрив золоті ворота
    В серцях мільйонів людей
    Крики дітей
    Розбудили старих духів
    Спали вони декілька років
    Вічні створіння нашого народу
    Ласкаво просимо всіх ворогів
    Пощастить вам чи ні
    Питайте самі себе
    Загорілись поля від гніву
    Кипить море
    Тікайте і не повертайтесь
    Духи не знають контролю своєї сили
    Немов грішники
    Дізнаєтесь що таке дев’ять кілець пекла
    Люди поведуть сталеві душі за своєю хоробрістю
    Будемо йти
    До останнього вічного подиху
    Навіть якщо станемо такими же істотами із казок
    Не дамо вільно вбивати наших людей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2463

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Капітан, ти, не Америка!
    Капітан, ти, не Америка,
    І раша вже не та!
    Світ такий затьмарений,
    Ну а ти - кривава тьма.

    Задум твій пекельний
    ми здолаєм в раз!
    Будеш ти лиш вдобривом
    під ногами в нас!

    І рабів тут, "воїнів"
    зустрічає лиш земля!
    Кажуть будуть урожайні
    всі наші жнива!

    Будем святкувати
    й готувати борщ!
    Ну а ти варитимешся
    у вагоні сльоз!

    Буде в нас шампансьокго
    через край, і в рот!
    Відбудуєм ми і Харків,
    і цілісінький наш род!

    Прорахунок твій єдиний,
    звів тебе з ума!
    Але ти не парся,
    всеодно тобі хана!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2464

    21 бер. 2022
    Сніжана
    Дім
    ти приходиш в мій Дім і кажеш, що я не така, мене треба «перепрошити»
    за тобою ж смерть заповза, як змія, у розтрощені вікна будинку

    ти не знаєш як вимовляти слова, та за них усе кажуть снаряди і кулі,
    у дітей,
    лікарні,
    школи,
    і будинки моєї культури

    он з-за спини визирають мільйони облич, що сконали з ласки твго «народу»
    колективна відповідальність? та ні, ти не чув такого зроду

    спадкова відсутність моралі та тупість,
    бо харчуєшся тільки «рускім духом»
    кажеш: — «мьі вєлікіє і маґучіє»
    тільки нижче дна вже ночуєш

    ти тримаєш мій Дім на мушці. думаєш щось вполюєш?
    полиш марні спроби забрати в нас те, чого сам ніколи не мав і не будеш

    ти приходиш в мій Дім і гадаєш, що знаєш мене досконало.
    твоя розвідка повний відстій, вона мала б сказати,
    що наші серця з найміцнішої сталі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2465

    21 бер. 2022
    Аліна
    Без назви
    Я хочу просто гуляти з кавою у стрийському парку Львова
    Не знати, що таке сирена і щохвлини на серці тривога

    Я хочу гуляти з подругою і скаржитись на погоду, не хочу щодня читати слова «геноцид українського народу»

    Я ранок свій хочу почати із кави, знаючи, що добре все у мами
    Втомилась просити я в НАТО «закрийте небо над нами»

    Я знаю, що все буде добре.. лише якою ціною, ціною 109 ангеликів, які вже закрили небо собою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2466

    21 бер. 2022
    Олена
    Мрія
    А ми курили під вікном, і так хотілося сказати,
    Що цей світ занадто грубий,
    А птиці і до неба не можуть дістати.

    Не можуть знайти і домівку,
    Бо небо палає вогнем.
    Ті чужинці так хочуть лякати,
    Що не дають нам спокою сонячним днем.

    Та певно забули, що ми любимо волю,
    А їх завтра не наступить ніяк.
    Хай вони думають, що забрали в нас "Мрію",
    Та для українців це не тільки літак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2467

    21 бер. 2022
    Григорій
    Дивлюсь в вікно
    Тримати б зараз мені твою руку
    І радість бачити  в твоїх очах
    А я ствола Тримаю  рукоядку
    Щоб в Україні  біль і страх погас

    Щоб повернулися усі додому
    Та гарно провели свій час
    А ворог якому не сидится в дома
    Лежатиме в землі у нас

    Не вистачить вам вибухівки
    Щоб вбити наш козацький дух
    Душою тілом будем боронити
    Москаль нам не товарищ і не друг
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2468

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    У жебрачестві своєї думки
    на брудній від крові підлозі
    я збирала сьогодні сумки,
    добре знаючи, що я в облозі.

    Засвербіло немите тіло,
    затремтіла земля слабка.
    Як же все навкруги подуріло!
    Подуріла серед нього і я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2469

    21 бер. 2022
    Володимир Федоричак
    Без назви
    А завтра була війна...
    Тривожна як сни під «Градом».
    І біла немов стіна,
    Сестра проводжала брата.

    Ще падав останній сніг,
    Тягнулися, йшли ешелони…
    І кожен, хто в чому був,
    Тікали зі свого ж дому.

    Кривавим підсвічує фронт,
    Ні кроку назад, ми вдома!
    Це чистий і праведний гнів,
    Вогонь, що народжує нове…

    За наші і ваші життя,
    За нашу і вашу свободу!
    Щоб в сонячний, мирний день
    Зустріли ми Перемогу…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2470

    21 бер. 2022
    Вікторія Саєнко
    Воїну вітла…
    Мій воїн світла, за тебе помолюся.
    І попрошу у Бога мирне небо
    Так, я дуже ворога боюся,
    Але не плачу. Бо так сьогодні треба.
    .
    Ти наша гордість, мужність і повага.
    Я вірю, що Господь все з неба бачить!
    До ворога чадить ганьба й зневага!
    І Україна їм нічого не пробачить!
    .
    Болить душа за Суми і Охтирку,
    Розбито серце як Гостомель, Бучу.
    За Київ та Ірпінь на серці гірко,
    Весь світ за Україну нині плаче!
    .
    Тримайся, любий! Ми з тобою!
    Ждемо на перемогу день за днем.
    Тій гниді вже не бачити спокою,
    Вона піде за руським кораблем…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2471

    21 бер. 2022
    Назар Данчишин
    Ми
    Говоримо просто й скупо,
    в стислості нині - щедрість:
    - Як ти?
    - Я - Маріуполь.
    - Зараз буду.. лиш дихай, ще раз!.

    І в тривозі, і в спокої навіть
    любов юж сиренами виє.
    Ми на ворога маєм ненависть -
    він докости згорить в її лаві.
    - Ти як там?
    - Нівроку. Я - Київ.

    Волонтеримо й теробороним -
    аж із серць розливається віра.
    - Як ти?
    - Я - віче в Херсоні.
    Я голіруч на московського звіра.

    Ми в чергах помститися ділом.
    Ми дивимось на зброю шпарко.
    І як тут, козаче, згубити надію?
    - Ти як?
    - Я мщу за Харків.

    Хто втратив кров - даєм крови,
    хто втратив домівку - приймаєм.
    - Як ти?
    - Я - Львів, а для Львова
    чужих українців немає.

    17 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2472

    21 бер. 2022
    Olesia Got
    У пам'ять про повню і війну
    твій місяць повний
    - я майже пуста.
    між нами небо, кілометри,
    а тепер й війна.

    крізь звук сирени
    під запах вогкого бетону
    кричу
    лише тримай до свго серця оборону,
    а я врятую нас від "граду" і дощу.

    у темряві підвалу,
    коли нагрі йде війна,
    зірки над нами обіцяли перемогу
    і я повторюю для тебе ці слова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2473

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    Воровское дело
    Он воровское знает дело,
    Мочить в сортире всяку мразь.
    Оттяпал Крым, Донбасс уделал —
    В оргазме русь, в экстазе князь.

    Князь тьмы, злой рок и демон смерти,
    Вампир, убийца и злодей !
    Там Бога нет в душе, лишь черти,
    Кругом рабы… там нет людей.

    К телку телка — смотри и стадо,
    А раб к рабу — смотри и рать:
    В святую русь им князя надо,
    Царя — кричат — в рассею-мать!

    В эфире слышим мат за матом,
    За фейком фейк на тыщу вёрст,
    А в это время с автоматом
    Соседа грабит, сучий пёс!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2474

    21 бер. 2022
    Лілія Чех
    Вірю
    Врешті все буде добре, але
    світанок настає не для всіх.

    Тане сніг
    під градом російських ракет.
    правда, такий дивний збіг?

    В них мір, царь, балєт.
    В нас палкий щирий сміх
    крізь сльози і кров.
    Хотіли зламати хребет?
    Зірвати купол з церков?
    На дітей навели кулемет?

    Бог дає нам покров.
    Ховає, кого встигає
    в метро чи підвалі.

    А вам залишає землю,
    щоб гнити.
    Хотіли убити?
    Загарбати, може, «звільнити»?
    Даремно.

    Свої вас не заберуть.
    Втечуть,
    або поруч згниють.
    Подавитесь власною люттю.
    Злоба й брехня -
    єдине, чим ви могутні.

    Бог захищає своїх.
    Вас же буде гонити,
    якщо вас свої не доб’ють.

    А до чого ж тут ти - простий росіянин?
    Ходиш же в храм,
    ревно хрестишся, просиш зі змістом.
    такий-от простий громадянин.
    Бачиш убивство? Мовчиш?
    Отже також стаєш співучасником вбивства.

    Ти мовчав.
    Ти радів.
    Ти кричав про свій мір.
    Ти безликий тиран.
    Безголосий крадій
    із прогнилою суттю.

    Убивай, обкрадай.
    Але власне майбутнє
    омиватимеш кров’ю.

    Кров’ю ж і захлинешся
    і жовчю власної дикості
    рано чи пізно вб’єшся.
    Убиті ж тобою повстануть
    щоби щодня тобі снитися.

    Світанок настав не для всіх.
    Станув сніг.
    Летить попіл зі стріх.

    Бог з поля бою збирає своїх.
    Тихо плаче, як чує дитячий сміх.

    Стискає кулак,
    Дає кожному знак
    І надію.

    Ми переможемо, каже, ти ж віриш?

    Вірю, Господи, вірю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2475

    21 бер. 2022
    Ані Саакян
    Без назви
    живий би був Веласкес
    і Боттічеллі з Санті,
    писать в grand genre не взялись
    картину би того,
    як в місті Маріуполь,
    в пологовім будинку,
    ті звірі, що не мають більш
    святого нічого
    гатять в дитя і матір,
    ракети наставляють
    до живота самого
    диво родящого

    загинуть їм не доля,
    несуть-бо в собі світло,
    та йтимуть крізь століття
    десятки поколінь,
    ізранені гарматнем,
    що впав на шлях їх предків
    вмиватимуть їх слізьми,
    віддатимуть їй вклін

    такою мала бути
    постпологова травма –
    снаряд у пуповині?
    скажи мені, боєць!
    проклятий, розіпнятий,
    царем своїм забутий,
    гнилий, пустий й трухлявий,
    як весь твій народець

    сліпії кошенята
    здусили в собі совість
    "честь маю!" – ні, не маєш.
    про гідність і не йшлось
    ви ще не зрозуміли,
    що бомби нас не знищать,
    не розстріляти правду,
    навіть якщо людей
    кожен удар – по собі
    ви робите прицільно,
    себе для світу трете
    в труху зо дня на день

    ви в очі собі гляньте!
    там чорні діри й крики
    "право лі я імєю
    іль тварь дрожащая?"
    таке себе питали
    декадами ви – нині ж
    спробунку сеї тези
    останняя пора
    останній день росії,
    останній грюк бетону,
    останняя ракета
    у лоні вашім враз

    а українська мати
    й рожденні тут дитята,
    нестимуть теє світло,
    нестимуть крізь віка
    і світлом сим запалять
    нер тамід український
    збереться люд навколо
    перемоги багаття

    9.III.22
    написано за кілька годин після бомбардування пологового будинку в Маріуполі. побачила це фото і зрозуміла, що веласкесам до таких композицій ще далеко. дівчини, що на ньому зображена, вже немає в живих, як і її дитини. світла пам'ять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2476

    21 бер. 2022
    Марта Шкрібинець (Мрійниця)
    Моїй незламній
    Бо все що з НИХ залишиться - це попіл
    Вони вбивали навіть тих - хто ЩЕ мовчав ...
    Лиш ЧУТИ  було у "Вікні Європи"
    Як кат бездушно НАШИХ катував....

    Ми не бажали й нігтика  чужого...
    Ми відчайдушно бились за своє!
    Нам краще  - вмерти за свободу !
    Аніж в'ярмованими плакати: Був..є...

    Така Могутня, крихітка-держава...
    Щодня тримається для кожного дитя..
    Їй байдуже що на весь світ відома стала...
    Їй так важливо ВБЕРЕГТИ ЖИТТЯ!

    Одного дня все переміниться раптово...
    Нечувано й небачено буде....
    І прозвучить одне-одненьке слово
    Згадаються усі хто в вічність йде...

    Ми позолоченим курсивом напишем їхні імена..
    Навік забудеться руїна, та не забудеться війна...
    Нарешті незалежна ми держава!

    Ми так багато вже віддали за своє...
    І раптом - тиша.
    тільки : "Слава!.Слава! "
    Моїй державі, всім хто боровся за СВОЄ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2477

    21 бер. 2022
    Вікторія Саєнко
    Закриті Очі
    Закриті очі, навіки вже закриті.
    Вони не бачать світ, що навкруги.
    Не бачать сльози матерів пролиті,
    Але вже знають хто це - "вороги".
    .
    Закриті очі навіки спочивають,
    До спокою вже звикли так давно.
    Вони не бачать, як товариша вбивають.
    Не бачать тіло, що червоне, як вино.
    .
    Закриті очі вже не відчувають болі,
    Вони, колись, її пережили.
    Та знають очі - не втекти від долі.
    Закриті очі це пережили.
    .
    Закриті очі не побачили життя дороги.
    Але пізнали багатьох чужих синів.
    Закрились очі хлопця молодого,
    Який пішов й закрив навіки на війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2479

    21 бер. 2022
    Киця Ольга Григорівна
    Горить обстріляна земля
    Горить обстріляна земля,
    Гуде, трясеться і ридає.
    А там, у танку, звіддаля
    Москаль за всім спостерігає.
    В підвалах всі: старі й малі.
    А в кожнім місті бій кривавий.
    І ріки крові на землі,
    Які і дощ не позмиває.
    Прийшов, москалю, ти по що?
    Щоб зруйнувать? Спалить? Убити?
    Ти думаєш, що за усе,
    Не доведеться заплатити?
    Заплатиш ти своїм життям,
    Заплатить болем твоя мати!
    Ти - кат, та є її дитям,
    Яке не зможе й поховати!
    Тебе, москалю, світ кляне!
    За Харків, Конотоп, Охтирку.
    Тепер на небі не одна
    Померлих душ засяє зірка!
    Відповіси ти за Ірпінь,
    За Бровари, Херсон, Гостомель!
    За те, що сльози звідусіль.
    Печаль, тривога, біль і стогін!
    Прийшла й до Києва орда,
    Та військо наше не зламати!
    Бо кожен з них своїм життям
    Країну буде захищати!
    Давно здригнувся і Донбас.
    Ви вісім років там стріляли!
    Брехавши всім, що щиро нас
    Ви від Бандери захищали!
    Насправді захищали ті,
    У кого ви життя забрали.
    Так на Зміїному святі
    Тепер солдати наші стали!
    Та знайте ви, що з нами Бог!
    Він прапор НАШ в руках тримає!
    Веде він НАС до перемог!
    І Україну захищає!
    Немає в світі вже вагань,
    Розплющив світ нарешті очі!
    За неньку, світе, й ти повстань!
    Бо нас обстрілюють щоночі!
    Сьогодні - ми! А завтра  - ви!
    В Кремлі шакали геть здуріли!
    Вони по лікті у крові,
    Нікому змить її не сила!
    А наша "МРІЯ", ніби птах,
    На крилах полетить до Бога.
    Загиблим душам вкаже шлях,
    До раю вистеле дорогу!
    Але, як Фенікс, із вогню,
    Як прийде час, вона постане!
    Країни нашої броню
    Навіки наша "МРІЯ" має!
    Ми знімем з неньки кандали.
    Наш прапор буде майоріти
    У кожнім місті і селі,
    Де вільно будемо ми жити!
    А зараз в домі молитви
    Вночі і вдень не затихають...
    Нехай щитом від усіх бід
    Солдатам нашим вони стануть!

    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2480

    21 бер. 2022
    Іва
    Без назви
    Двадцять четвертого лютого
    О п'ятій жахливого ранку,
    Вирвати б вуха, щоб не чути почутого,
    Виколоти б очі, шоб не бачить вогню на світанку.

    Хотілося б стерти всю пам'ять,
    Та ні на мить не забувати одного:
    Рускій солдат тебе тут не чекають,
    У тобі немає нічого святого.

    Бо святі на своїй землі лише українці,
    Бо душу у сховищі не заховаєш.
    У тебе над могилою ніколи не поставлять "інці",
    Бо, смішно, й права на могилу в тебе — немає.

    Бо ти прийшовши сюди, не знав,
    Що "фєвраль" у нас дійсно лютий.
    Тобі вже нема виправдань —
    Згниєш у землі і як завше будеш забутий.

    Бо ти — народ, що вибрав неволю,
    Але знай: рабів до раю не пускають.
    Україна святкуватиме свою перемогу,
    А твої тебе ж від себе відкидають.

    Ти прийшов у світ розпочати війну,
    Бо расєя-мать завьот на смерть.
    Тобі ж не приготували навіть труну,
    Богохульством було б ставити на твоїй могилі хрест.

    Ти сієш неправду і пожинаєш її плоди,
    Але тобі не вірять. У нас немає стрху.
    Усі знають: у нас квіти ростуть восени,
    А рускій солдат — іде нахуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2481

    21 бер. 2022
    Вікторія
    "Дихають і мовчать війною"
    Я б народила тобі дитину
    І ми назвали його Ісус.
    Він буде сином свого батька
    І піде на війну.
    І я зовсім не свята Марія -
    Ніж за поясом,
    Рушниця в руках,
    У мене гострий погляд,
    Як і кулі ,
    Що влучають,
    Спопеляючи страх.

    Ми не зупинятимемось,
    Бо знаєм для чого,
    Не жертвою наший син буде,
    І в руках брата свого понесе.
    Він триматиме  воїна,
    І сльози омиватимуть рани,
    Бо чорне поле всіяне
    Білими трояндами.

    Я б народила тобі доньку,
    Ніжна сестра милосердя,
    Вона обіймала би нас
    І давала любов,
    Вона б лікувала
    І вселяла надію,
    Вона б малювала
    На долонях мир
    знову і знов.

    Але допоки глуха ніч на варті,
    І холодно смерть за спиною
    Ісус, Марія і Батько-
    Дихають і мовчать війною.

    Війна-знавісніла істота,
    Це паща з вогнем у собі,
    І руки у неї-обезумлені люди,
    Жорстокі серця у них і гнилі.
    Війна ніколи не пробачає,
    Як і пам'ять у посивілих роках,
    Коли сльози ріками стікають,
    Коли діти батьків у труні,
    Вороже наш, краще здавайся,
    Бо тебе чекає лише -
    Безкінечний алтар вашої смерті,
    Вдароване світу за мирне небо святе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2482

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    Вибачте, що російською
    В своем старом безумстве
    И с прогнившим отродьем
    Вы себя придаете концу по частям
    Вам заложено в уши
    Ещё с самой утробы
    Падать в ноги пинающим вас господам
    Ненавижу..
    А толку?
     Языки ваши стёрты
    Чей-то старой наждачкой,
    Что прослужит ещё не один чёртов год
    Вы сцепили зубами недосохшую жвачку,
    Чтоб не чувствовать
    Свежую
    Детскую
    Кровь
    Вы плетёсь по дому, что достался от деда
    И плюётесь слюной , что можете повторить
    Ваша память о днях светлой победы,
    Как и доски в полу,
     Успела напрочь прогнить .
    Сапогами по морде - сухпаек в автозаке,
    Изолятор для бешенных с чистым листом.
    Ваша родина - дура пьяна и лохмата
    Нагуляла изгоев с мертвым отцом.

    Вы себе всё простстите. Отпоёте, отмолите.
    Ну а руки помоёте кислотой.
    Своим детям желудки за страну свою вскроете.
    И зальете глаза себе кипятком.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2483

    21 бер. 2022
    Іва
    Без назви
    Я знаю, що тобі важко
    Що втомився від недобрих новин
    І їхня порада тобі - люби

    Люби себе, мене, усіх тих ворогів
    Яких пиздець як важко полюбити
    Для яких прощень нема й не буде поготів
    Та все ж їх блять любити тре, любити

    Я знаю, що до біса важко
    І бачити жахіття ті на власні очі
    Я вірю, що тобі все ж вдасться
    Любити це життя щодень і все ж щоночі

    Я вірю, що ненавидиш той всесвіт
    Який прокляттям нам послав сусіда
    Та знайди у ворога нарешті
    Його ту п'ятку, ту, що й у Ахілла

    Ти віриш, відповідей не шукаєш
    Ти просто так втомився як і я
    Я теж не розумію, але знаєш
    Любити ворога - спасіння чи біда?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2485

    21 бер. 2022
    Анна Вараниця
    Віра й сила - от що нас рятує
    Ви хотіли прийти і нас «врятувати»?
    То чому ж ви стріляєте по мирним людям?
    Чому ми маємо по підвалах ховатися і ночувати?
    Я вірю, що Україна була, є і буде!

    В нас світлі душі… Ми на своїй землі!
    Наш дух незламний, бо ми всі єдині,
    І ось до нас летять вже журавлі,
    І час перемоги скоро покаже годинник.

    Віра й сила - от що нас рятує!
    Важке випробування нам дали нині,
    Та я вірю, що Бог існує,
    Він одягнений в форму Збройних Сил України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2486

    21 бер. 2022
    Камінська Марія
    Невже вам мало так землі
    Ніхто б раніше не сказав
    Що сeстра наша - мов Удав
    почне душити Україну,
    класти дітей у домовину.

    Та за яку таку провину страждають діти і старі.
    «Невже вам мало так землі!»

    Тож треба мирно все рішити,
    а не стріляти, не палити,
    не підривати літаки,b
    й не розривати на шматки
    свою сестричку Україну.

    Ви й так уже забрали все
    Так дайте спокій, зупиніться!
    Водой святою окропиться!
    Ще не настала та година,
    щоб застогнала Україна
    й світ поринув в забуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2487

    21 бер. 2022
    Ніна Горик
    ЧЕРНІГОВУ ( поправлений варіант, прошу вибачення, не зауважила)
    Ізнову нашестя ігове –
    Суне новітня орда.
    Ізнову тебе, Чернігове,
    Накрила чорна біда.

    Тільки летять не стріли –
    Злісний посвист ракет.
    Хай ворогів зустріне
    Ще раз кривавий бенкет!

    Князю, безстрашно б’ються
    Доньки Твої й сини –
    В смерть вороги уп’ються
    На берегах Десни.

    Вірю: ти в ореолі
    Постанеш – міцний, як крез,
    І храми Твої сивочолі
    Задзвонять: «Христос Воскрес»!

    Й прекраснішим буде втроє
    Тисячолітній Вал –
    Коли ще й не тхнуло Москвою,
    Стеріг він Русь від навал.

    Й ми обіймемося міцно,
    Втрати омивши слізьми.
    Буде звучати над містом
    Лагідне «Обніми…»

    І радості в серці – по вінця!
    Й на зустріч прийдуть вони –
    Грінченко, і Коцюбинський,
    І Глібов, і Вороний…

    Й Довженко… Бо ж як без нього?
    Назавжди прийде з Москви.
    …………………………….
    А  поки що – знову тривога…
    Чернігове, бийся й живи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2488

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    Зачиняй всі двері - не пускай війну
    Бо вже ходе вона біля хати
    Знаєш, в ці дні я тебе надто люблю
    Так, що краще б тебе зовсім не знати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2489

    21 бер. 2022
    Киця Ольга Григорівна
    Я ніколи не мала ненависті
    Автор: Оля Киця
    10.03.2022
    Я ніколи не мала ненависті,
    Ні до ворога, ні до кривдника.
    Я ніколи не мала заздрості
    До запеклого супротивника.
    Мене мама навчила прощати їм,
    Бути мудрою, завжди доброю.
    Також вчила мене помагати всім,
    Бути сильною і хороброю.
    Я всміхалася, коли боляче,
    Піднімалася - коли падала.
    Я трималася завжди стоячи,
    Хоч бувало, що вночі плакала.
    Я не мала у серці ненависті,
    Та в один момент все змінилося,
    Коли дехто набрався зухвалості
    І його нутро оголилося.
    Ти віддав наказ і о п'ятій десь
    Все здригнулося, всі прокинулись.
    І навколо змінився наш світ увесь,
    А для декого все скінчилося.
    Почала я тебе ненавидіти,
    Своїх донечок пригортаючи.
    Вже ніхто не міг дома усидіти,
    Залишали все утікаючи.
    Від прокльонів людських не сховаєшся,
    Навіть в бункері, чи на полюсі.
    Ти від крові своїх захлинаєшся,
    Хоч абсурд один в твоїм голосі.
    Дуже жаль, що раби тебе слухають,
    Хоч ти мозок їм виїв ложкою.
    Від ганьби на весь світ не спасуть тебе
    Навіть бульбаші з їх "картошкою ".
    Хочеш націю нашу знищити?
    Тільки трупами ти подавишся!
    Стільки крові не зможеш випити,
    Навіть з шістками не управишся.
    А твої раби мовчки дивляться,
    Бо відрізані від реальності.
    І лайном твоїм далі живляться,
    І навчаються лиш безжальності.
    Я ніколи не мала ненависті,
    Бо не справжнього мала кривдника,
    Я до тебе не маю жалості,
    Бо не просто це вже політика!
    Я ніколи не мала ненависті,
    Бо не справжнього мала ворога!
    І бажаю без краплі жалості,
    Твого бачити вже некролога!
    Чи вина є у тільки народжених?
    Чому пси твої їх винищують?
    Ти зробив собі клонів без совісті,
    Бо дітей вони навіть знищують!
    Ти навічно загнав себе в темряву,
    Від гріхів тобі не відмитися!
    Твоя мати родила демона,
    Хто ж дозволив їй розплодитися?
    Та добром можна демона знищити,
    Як робили це Зачаровані!
    Ми не станем такі, як ви, іроди,
    Вже навіки ви заплямовані!
    Мене мама навчала прощати всіх,
    Та прощення ти не отримаєш!
    Через тебе тепер і я маю гріх,
    Та Господь мене тут підтримає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2490

    21 бер. 2022
    Ірина Никифорова
    Пивиду Києва
    Яке то щастя- мати крила!
    Нехай вони тобі упасти не дадуть.
    Ворожа авіація - безсила,
    Бо Привид Києва вже вирушив у путь!

    Хай згинуть вороги пропащі -
    Ти в небесах баланс тримаєш.
    З любов'ю й вірою у краще
    Свою країну захищаєш!

    В повітрі два крила- то рівновага-
    Ворожі літаки тремтять від тебе ...
    Для нас- не Привид, Ангел ти !
    Безмежна гордість і повага !
    Храни тебе, Господь.
    Хай буде чистим небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2491

    21 бер. 2022
    ТОНЯ
    Без назви
    ТОНЯ
    (Антонина Полищук)

    Як це станеться
    Просто зараз я прокинусь
    І відкрию очі-
    Переді мною пропливе
    Величне дерево
    З птахами ,і я почую
    Пісню синичок
    У ранковій свіжості...
    І забринить струна
    Дивним глибоким
    Звуком,
    Смак кави охопить
    Піднебіння
    І у миші ,здобутій ,моєю
    Кішкою
    Вночі
    я побачу
    Двійника путіна,
    А у стрічці новин
    Зявиться звістка,
    Що народилася
    Та сама Аліса....
    І ще стоятиме
    Світ з розгубленим
    Оглухлим від
    Вибухів Бетховеном
    У жовто синьому віночку
    ЕС,
    І конотопські відьми
    Збиватимуть
     вагнерівських валькірій,
    А Сковорода
    приляже відпочити
    Разом з братчиками
    Після нічноі контратаки,
    І Чехов в теробороні Сум
    Направить дядю Ваню
    У напрямі воєнного
    Корабля.
    А гультіпаки Котляревського
    В Полтаві здобуватимуть
    Нові танки для ЗСУ.
    Достоєвський разом з
    Своім дідом і батьком
    Повернеться на Житомирщину
    Рятувати світ
    красою і байрактаром
    З чортом в кишені
     злетить
    Над диканькою Гоголь
    Збиваючи російські ракети
    Ахматова зі снайперською
    Гвинтівкою
    Стане за Одесу...
    І незбагненний у своій
    Мужності і величі Тарас
    Закриє небо
    нездоланним Словом...
     "Правда"

    І промені світла
    Розірвуть темряву
    Спочатку в небагатьох
    Місцях
    А потім більше і більше!
    Потужнорадісне світло
    Щирих сердець
    Охопить весь світ
    І щезне тінь ,
    і зійдуть соняхи,
    І Любов
    підніметься в повний
    Зріст
    В черговий раз святкуючи перемогу
    Над смертю...
    пінь-пінь-
    Я чую синичку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2492

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    І кляті ми,
    І кляті люди,
    І кляте всюди
    Сьогодні, може,
    спробуєш
    заснути?
     Кричить і б'ється
    Моє сердце -
    Моя доля
    Як пояснити дітям,
    що
    спати
    треба
    в коридорі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2493

    21 бер. 2022
    Амалія Енш ( Ольга Фролова, Маріуполь)
    Пережити
    Як зупинити цю війну? — Ніяк,
    Бо війни розгортаються не нами.
    А ось снаряди йдуть у наші рами,
    Життя стає дешевше за мідяк.

    Як зупинити цю війну на тлі
    Гучних кав’ярень, фестів, суконь Гуччі,
    Коли серця надмірно холонучі
    Вже користь не несуть своїй землі.

    Як зупинити цю війну уздовж
    Шляху зневіри, що в густім повітрі
    Ненависть розпиляє, наче квіти
    Весняний час в бурхливий Черемош.

    Як зупинити цю війну умів,
    Безглузде й руйнуюче змагання,
    Що без найменьших сумнівів, вагання
    Впроваджує хибний орієнтир.

    Як зупинити цю війну, спитай
    Дитину, що ночами у притулку
    У важкім сні біжить отим провулком
    І кличе тата, і не забуває.

    Як зупинити, відповідь знайти б,
    Торкаючись небес тією рукою,
    Що до останнього тримала зброю
    Впродовж жахливо незліченних днів.

    Як зупинити – кіборгів спитай.
    Небесна сотня доглядає з неба,
    Щоб на землі був дім з духмяним хлібом -
    Ти тільки ні про що не забувай.

    Ти тільки світло у вікнах збережи –
    Душі своєї власний навігатор,
    Навчися нікому не дорікати,
    І ту війну ми зможем пережити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2494

    21 бер. 2022
    Леонід
    Мій
    Та досить вже все брати й брати:
    Ніколи ви нам не були брати.
    Не вдасться взяти нашої Вітчизни,
    Бо та Вітчизна - то є ми!

    Вам не приборкати гарячу кров
    Й холодне серце,
    Бо сила в крові гетьманська, козацька,
    Якщо проллється -  обпече лице.

    Чи ви засумували за старою?
    Ми друзі з нею добрі з давнини,
    То можем познайомить, чорт з тобою!
    Було б бажання - в наших воно є.

    А серце наше не візьме ні меч, ні куля:
    Воно ж міцніше за золото й вальфрам.
    Не перестане битись, хай схочуть так боги
    І навіть якщо того схоче доля.

    Хіба ревуть воли, як ясла у них повні?
    Хіба реве сирена, як в небі синява?
    І думи лізуть з голови, неначе повені,
    Пробуджуючи пам’ять про старе життя.

    Вас не зустрінуть тут ні хлібом з сіллю,
    Ні усмішкою, ні квітами з вітанням.
    Вас тут чекає посмішка й вигнання,
    Ми пам‘ятаєм все, це також не забудем.
    Така важка вже українська доля,
    але гіркою почастуєм вас.
    За волю ми положим душу й тіло,
    Пишайся нами, батьку наш Тарасе.

    Я смерті не боюсь ні краплі,
    бо вірю, повернуся знов:
    Прокинусь золотистим ланом
    Чи дзюркотом струмка десь у горах.
    Я вірю: опинюся  знов на Батьківщині
    Серед степів безмежних та широких
     і гомону птахів десь у гаях.
    І навіть якщо серце згине, та... душу збережу,
    Бо народився, жив і вмру я в Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2495

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    Серед ненависті, вибухів і крові
    У пеклі, в розпачі, в жалю
    Ти спробуй повернутись до любові
    І, може, там тебе і я колись знайду
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2496

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Мій Бог
    Мій Бог формує добровольчі батальйони,
    Будує блокпости у містах.
    Мов ангел боронить небесні простори
    І зберігає дух на устах.

    Він не спить, він пильнує наш сон,
    Він не плаче, бо нема сенсу від сліз.
    Мій Бог диктує, що писати пером,
    Передаю слово в слово,
    Щоб відчути зміст.

    Мій Бог не чваниться,
    Він не створює чітких загроз.
    Він як любов, що повисла над нами.
    Як могутність без страшних прогноз,
    І як той, хто живе між світами.

    Мій Бог носить форму ЗСУ
    І вміло віддає накази.
    На вічну славу його благословлю
    І вільне небо буде понад нами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2497

    21 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    У ясному небі зірок
    Не бачу ясних думок
    Забрали мого шматок
    Імперське впаде ярмо
    Людина відчує свободу
    Скільки життів віддамо
    Катам мого народу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2498

    21 бер. 2022
    Yaryna
    Без назви
    Небо палає, гудуть вертольоти
    Люди в підвалах, хлопці - в окопах.
    Це ворог прорвався в наші висоти
    А ми лиш про мир благаєм нон-стопом!

    Одеса, Харків, Запоріжжя й Донбас.
    ЗСУ дають відсіч, зростають втрати.
    У серце, у Київ, хочуть поцілити в нас.
    Та ми не хочемо ні з ким воювати!

    Нам чисте небо, будь ласка!
    Світлий ранок. Без крику і сліз.
    Щоб у гаю заспівав соловейко.
    Щоб закінчилось пекло з кривавих тих гільз.
    Щоб ТИ ВІЛЬНА була, наша Ненько!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2499

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    Що найстрашніше? Де найстрашніші?
    нас забере і вас не залишить
    Ходить з косою
    Морить, регоче
    Нас зацілує
    Вас залоскоче
    Що ви прийшли до нашої хати
    Якщо горлаєте:
    "Нема шо з них взяти!"
    Ми вам не браття!
    Ми вам страшніше
    нас забере - і вас не залишить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2500

    21 бер. 2022
    Киця Ольга
    Україна
    Ви знаєте хто я? А я – Україна!
    Я та, що оспівана ще в Кобзарі!
    Незламна, нескорена, вільна країна.
    Про це знають всі: і дорослі? й малі!
    Ви знаєте хто я? А я - Україна!
    Я маю ліси і квітучі поля!
    Широкі степи, гори і полонини,
    Багата усім українська земля!
    Ви знаєте хто я? А я - рідна мати!
    Поетам, письменникам і співакам,
    Спортсменам, яких світ не може здолати,
    І ще багатьом, багатьом діточкам.
    Ви знаєте хто я? А я - Україна!
    Мене омивають солоні моря.
    Річки напувають розлогі долини,
    Купається в них і вечірня зоря.
    Ви знаєте хто я? А я - Україна!
    І мова у кожній оселі звучить!
    А пісня від наших дідів і донині
    Зліта до небес, ніби птах у блакить.
    Чи знаєте хто ви? А ви – українці!
    Незламний народ від дідів-козаків!
    Любові у вашому серці по вінця,
    Не зміниться це і за сотні років.
    Ви знаєте, що саме ви - Україна!
    Ви - сила, натхнення і віра моя.
    В доньках бачу вірність, і гідність у сина,
    Від Вашої сили здригнеться земля!
    Чи знаєте, що в вас найкращії діти,
    Хай в ваших оселях дзвенить їхній сміх
    В любові й добрі напророчено жити.
    Хай дружба і мир вас поєднує всіх.
    Від серця мого нескінченні дороги,
    У ваших руках, діти, доля моя...
    Але повертаєтесь ви до порогу,
    Бо батьківська це і священна земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2501

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    Я люблю тебе серед березня
    У війні, в розумових завалах
    Подзвони мені цього вечора,
    Бо чи буде той ранок ... не знаю

    Щось гуде на дворі, щось скрипить –
    То співають болем сирени.
    Обійняти тебе б. Хоч на мить.
    Щоб не луснули зовсім вени.

    Де ти там? Що у вас? Тихо? Ні?
    Знаєш, хочу тебе попросити.
    Ти себе просто там бережи.
    Бо без тебе можна здуріти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2502

    21 бер. 2022
    Софія Шайда
    Цей твір не має назви
    Ввібрався світ в блакитно-жовті шати,
    Столицями бринять про нас пісні.
    А десь в підвалі гірко плаче мати,
    Сьогодні гради надто голосні.

    - Будильник? В школу?
    - Ні, війна. Сирени.
    Згоріла школа. З нею й дитсадок.
    Паплюжить край ворожа кров черлена.
    Коли ж вони засвоять вже урок?

    Розбиту мрію можна підлатати,
    І виплекати сотні інших мрій.
    Та от історію не вдасться приховати:
    Вони почали і закінчать за впокій!

    Впаде імперія, немов сухий листочок,
    Який свій час на кроні вже віджив.
    А в нас із соняхів дівча сплете віночок
    На полі, де життя солдат згубив.

    Здійметься янгол у ранковім небі
    Над повноводним навесні Дніпром.
    Не зможе націю покинуть у потребі -
    Накриє замість НАТО нас крилом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2503

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Рука тремтить, та я пишу тобі,
    О український солдате!
    Помолюся у цьому жахливому дні,
    Щоб навік позбулись супостата.

    Вінок український я днесь одягну,
    Переплету в синьо-жовті стрічки волосся.
    Любов до Вкраїни крізь роки пронесу,
    І загомонить у полі вкраїнське колосся.

    Я шану тобі віддаю, молячись,
    І прошу во вік залишитись живим.
    До сонця рукою ти простягнись
    І небу поклонись світлом новим.

    Найгірше, що можу зробить нині я, -
    Змовчати й байдуже забути!
    Я знаю, жить буде Вкраїна твоя,
    Тебе ж пам'ятатимуть люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2504

    21 бер. 2022
    Анастасія Тіора
    ***
    Ллє дощ.
    А пам'ятаєш дощ, що до війни?
    Що лив,
    А ми його кляли.
    Кляли, просили, щоб скінчився?
    А він скінчатись не барився
    І лив!
    І лив!
    Наче навмисно.

    Сьогодні ллє,
    А я благаю
    Нехай все змиє.
    Все, що маю.
    Нехай все змиє
    І до раю
    Чортів нарешті віднесе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2505

    21 бер. 2022
    sshylinska
    Без назви
    та ну, дорогенька, залиш, ти ж і так все це знала.
    і кісткою поперек горла ти завжди у неї була,
    бо люди її, як тебе твої, не кохали. а патріотизм?
    хто з них знав, що це почуття? згадай 33-тій.
    її було рук це діло: як рвала пшеничне волосся тобі з голови,
    а іншим усім казала, що ти полисіла
    чи то від душевної хворі, чи то від чуми.
    так завжди було, бо заздрість рухає нею:
    ти ж тендітна й незламна, ще очі небесні твої.
    куди не постукаєш – завжди відчиняться двері.
    хоч старша й мудріша, а зморшок не видно й слідів.
    тому не дивуйся, що зараз і злість вся виходить,
    що прагне за горло схватить твоє пальцями рук,
    бо в конвульсії той насильніший рух,
    після якого уже віддають Богу дух.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2506

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий
    Непогода
    Непогода — это путин...
    Холод, голод — тоже он…
    У России на распутье
    Весь кремлёвский гегемон.

    На Донбассе - «настамнету».
    На Донбассе — смог и дым…
    Рвут разрывами планету…
    Своровали подло Крым.

    Умирал народ от горя,
    Но спасли большевики:
    И «от моря и до моря
    Встали русские штыки».

    И сказал крымчанам путин:
    Русский мир принёс вам я!
    Пусть немного долбанутый.
    Что ещё? - А них.я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2507

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Українка я! Українкою була і буду!
    Українська у мені горить душа.
    Історії, Героїв - не забуду!
    Нехай згорять ті вороги до тла.

    Я українкою росла й любила
    Усі поля, міста, озера і ріки...
    Я українську ту любов переносила,
    Вона залишиться у мені навіки.

    Я український люблю свій народ,
    Кохаю ту вкраїнськую культуру,
    Мову, повну малинових щедрот,
    Світанки рідні завше я кохати буду.

    Прийде наша велика ще година,
    Синьо-жовтий - символ перемоги!
    Вона одна, соборна і єдина,
    Тут душа знаходить всі дороги.

    Тут серце б'ється, радіє і болить,
    Співає кольоровими огнями.
    Лиш доти варто в світі жить,
    Як ти живеш, Вкраїно, моя мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2508

    21 бер. 2022
    Ганна Макаренко
    "Буде все", "Небо", "До весни"
    1. вже скоро відступить,
    зійде до нуля,
    подасться у мандри
    засніжений мінус

    заплаче від щастя
    відтала земля,
    сховає в архіви
    січневий папірус

    а ми ще побачимо,
    переживем.
    ми вистоїм, визнаєм.
    нічого не втрачено -

    ні серце, ні воля.
    під теплим дощем,
    під променем травня,
    у весняних побаченнях

    ми будемо жити!
    ми будем любить,
    колисати дітей
    солов'їною вірою

    вишиванкова доля
    крізь калинову мить.
    буде добре усе.
    буде все Україною

    2. небо. дивлюся на тебе
    крізь шпарину закритих вікон
    я слухаю твої сльози
    я плачу через твої крики

    сонце. поглянь на руки,
    що забули зелене листя
    простягаєш і я беру промені
    перев'язую біль у намисто

    серце. як вмієш так голосно
    но ночам відбивати ритми?
    зачекай, заспіваєш, хай втонуть,
    захлинуться, замовкнуть битви

    земле. всіяна словом і ділом
    кров'ю вмита. ти стала святою.
    твої плечі, роздерті, розбиті
    вкриють трави, замрієш весною

    і ми будемо вчитися жити.
    хоча ж вміємо. тільки б мати
    кілька теплих обіймів щоранку
    у долонях барвінку і м'яти

    і дивлюся знову, як вперше
    і немає ріднішого неба.
    їм не в силу його забрати.
    Україно, хто ми без тебе?

    3. до весни лише тиждень.
    нам би сонце стягнути
    і розпити, розлити
    по степам розгорнути

    крізь серця, через рани
    в епіцентри мовчання
    на закритії брами
    на безсилі чекання

    на дроти. на забуті
    і відкинуті правди.
    хай розкинуть дерева
    як прадавні смарагди

    своє листя. укриють,
    хай притулять до себе
    сильні, втомлені душі
    тих, що линуть до неба

    моя земле. не бійся
    не дивися їм в очі
    там нема їх. там пустка
    ті, що ходять у нчі

    не здолають твій голос, -
    не спроможні почути
    навіть себе. залишать.
    вип'ють власні отрути

    і підуть собі. зникнуть
    наче мара, мов повінь,
    що безсила над тими,
    хто будує свій човен

    мріють зерна блакить,
    тягнуть голову з ґрунту.
    до весни лише тиждень,
    до весни лиш секунда
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2509

    21 бер. 2022
    Василь Головецький
    Підвал
    Сирена. Тиснява. Підвал.
    Півтемно. Холод. Плач дитини.
    Жінки. Бабуся ледь жива.
    Погано. Корвалол. Година.
    Вода по кругу. Телефон.
    Дзвінки. Новини. Ще новини.
    Погано діду. Цитрамон.
    Півтемно. Холод. Плач дитини.
    Пустушка. Памперси. «Я тут!».
    Істерика. Вода по кругу.
    Пес на колінах. Затхлий кут.
    Веселий дядько. Пісня. Друга.
    Мовчання. Вибух. Бите скло.
    Заціпеніння. Плач дитини.
    Мольба. Істерика. «Ху*ло!».
    «Диявол!». «Слава Україні!».
    Відбій. Молитва до стіни.
    Усі живі. Подяка Богу.
    Житомир. Будній день війни.
    За мить до обстрілу нового…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2510

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Я почуваюсь уламком.
    Ніби бомба, що розтрощилась,
    Як ракета, що розчарувалась.
    І просто розсипалась.
    Не панікуй,
    Вдихни повітря,
    Навіть уламки собі живуть.
    Ти забудь.
    Топчи цю пам'ять у спогад,
    Вилазь назовні,
    Втім, люди,
    Як гучні ракети,
    Вони пролітають у свідомості,
    Вони такі ж уламки,
    Якщо зазирнути повністю.
    Після нас лишається вирвище,
    Після нас лише ями,
    Ми маленькі уламки зі сталі,
    Металеві такі поламки.
    Чи тягне тебе до інших частинок?
    Чи відчуваєш ти рани?
    Десь у світі кричить приреченість,
    А ти собі битий уламок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2511

    21 бер. 2022
    Світла Муравльова
    Без назви
    Криваво червоний захід,
    Над ним київський привид.
    Не знала російська матір,
    Куди відпустила сина.

    В місті мирні люди без зброї
    Дають насіння фашистським силам,
    Аби потім виріс сонях
    З ворожого мертвого тіла.

    Пиво більше не п'ють - виливають,
    Щоб зробити бандерівське смузі.
    А в підвалах ховаються діти,
    Щоб не вбили російські "друзі".

    Поки ви боїтесь автозаків,
    Ми співаємо гімн у руїнах.
    Ми нащадки славетних козаків.
    З нами Бог і Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2512

    21 бер. 2022
    Тамара Шкіндер
    Без назви
    Соколята високо у небо злетіли...
    Ще такі неоперені, ще молоді.
    Боже, їх захисти і дай сили
    Боронити від ворога дім.
    Їм би жити, любити, кохать до безтями.
    Та усе відібрала кривава війна.
    Наші Воїни світла попід небесами...
    Все отримають орки сповна.
    Болем стомлене сонце пливе небокраєм.
    Не хмаринки весняні - кругом чорний дим...
    Я прошу, соколятко, тебе я благаю -
    Повернися на землю живим...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2513

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Закінчився день,
    трохи втомою, поспіхом, стресово,
    Завтра знов на маршрут,
    понесе суєтність буття.
    Та то завтра,
    а сьогодні вже можна за чаєм
    погризти вечірнє печиво,
    І в очікуванні весни,
    видихнути зимову печаль.
    І так тихо на вулиці,
    ніч ледь чутними кроками скрадається,
    Огортає дрімота,
    швидше б уже вихідні.
    І з думками про вічне й буденне
    З черговим днем тижня прощаєшся,
    І навіть в найгірших снах не побачиш,
    що зранку,
    о 4-тій,
    початок
    війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2514

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий
    Рыдает мама
    Рыдает мама из-под Ростова:
    Пришёл груз «200» из Украины…
    Как раз на праздник свято престольный
    Не пожалела своя же мина…

    В гробу обрубок какой-то страшный:
    А где же руки, а где же ноги?!
    И шлёт проклятья соседу мама,
    И наказать его просит Бога…

    Но, а сосед-то — вся Украина,
    Что грудью встала врагу навстречу.
    Был сын у мамы — не стало сына…
    Седые пряди легли на плечи…

    Эх, мамы, мамы! Очнитесь, мамы!
    Кто будет думать за вас — безликих?
    У вас берут сыновей обманом...
    А возвращают — уже убитых?

    Чего, как тать, он полез к соседу
    И что забыл он в степи донецкой?
    Ушёл от мамы сыночек в среду,
    А в понедельник — прощанье, свечки…
    15.07.2019
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2515

    21 бер. 2022
    Давид Бродский
    Без назви
    Я начинаю верить Дарвину
    Был в эволюции изъян
    Вся рать кремлевского хозяина
    Произошла от обезьян
    ********************
    Заходит солнце. Добрый вечер
    Почти весь Киев из окна
    Горят златые храмов свечи
    В них молятся. Идет война...
    Притих мой город, затаился
    И только в огненной дали
    В вечернем небе появился
    Надежды вестник - журавли
    Летят на Родину лелеки
    И скоро к дому прилетят
    Отцы, сыны, уже навеки
    И улетать не захотят
    ********************
    Вопросы расеянам
    Зачем вставали вы с коленей
    Неужто, чтобы вновь упасть
    И сколько ваших поколений
    Вновь не раскроют в злобе пасть???

    Неужто вам землицы мало
    Неужто верите в ресурс
    Не верите, что всё пропало
    Что кораблю намечен курс???

    Куда идти вам, вы решили
    Откуда стоит убегать
    С кем быть вам, с кем вы раньше были
    И сколько "груза 200" ждать???

    Ответов нет. Молчит расея
    Лишь бомбы сыпет на людей
    Лишь смерть, в истошной злобе сея
    Никак не сдохнет ваш злодей
    ********************
    Смотри парнишка в щель прицела
    Не нужно в стороны смотреть
    Что в стороне - не твое дело
    Не нужно этого хотеть
    Тебе в броне не слышно плача
    Мысль не приходит возлюбить
    Тебе поставлена задача
    Взорвать, разрушить и убить
    Земля чужая - просто карта
    Маршрут - от точки "А" в пункт "Б"
    И… вовремя еда, зарплата
    И что-то теплое к зиме
    И на привале с другом выпить
    И мамы прочитать письмо
    Конечно, хочется и выжить…
    Но! Я ж мужик! С ружьем! Не чмо!
    Смотрю с прищуром в щель прицела
    Ставочки, хаточки, верба…
    Кто там? А мне какое дело
    Смотрю в прицел. За ним война
    ********************
    Светит солнце. Плывут облака
    Все обычно, как прежде и раньше
    Зеленеет потиху трава
    Воробьи гомонят. Ну, а дальше?

    Все прекрасно. Гуляет февраль
    Дни рождения встали на старте
    Но с войной к нам приехали… Жаль…
    Может, сгинут названные в марте

    Взрывы. К ним привыкает народ
    Даже голуби с крыш не взлетают
    Вот, над крышами сбит самолет
    И обломки, как перья мелькают

    По ночам не горят фонари
    Город замер в предчувствии стали
    К нам на танках пришли москали
    Может, сбились с пути, заплутали?

    Будет ждать безутешная мать
    Много их будут ждать возвращения
    Но останутся дети лежать
    Под броней до второго рождения

    Все прекрасно. Ведь скоро весна
    Скоро лес заиграет листвою
    Скоро кончится эта война
    Между мною, мой брат, и тобою
    ********************
    Сижу перед пустым экраном
    Перед - сегодня и вчера
    Возможно,  письма писать рано
    Но, письма - воздух, ведь - война
    Пишите, дорогие люди
    Хоть пару слов, один лишь знак
    Пусть это даже глупым будет
    Смешным и в чём-то просто так
    Пишите письма в Украину
    Народ поддержки ждет, письма
    И знайте - враг нас не покинул
    Здесь каждый день идет война
    ********************
    Все ближе звуки артобстрела
    Все дальше прошлый мирный мир
    Земля, как будто бы просела
    И с нею потолки квартир
    Просели дружеские связи
    Родство, любовь и связь культур
    И те, что вышли с грязи в князи
    Петлю связали. Чур им, чур!
    Игра в войну всем выйдет боком
    И всем не станет веселей
    Пока бревно не вынут с ока
    Не освятит чело елей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2516

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Ответ Е. Евтушенко спустя 60 лет, хотят ли русские войны.
    Хотят ли русские войны?
    Должны спросить у тишины...
    А где же эта тишина,
    В моей стране идёт война.

    Дома горят, идут бои,
    Детей вывозят из страны.
    Смешалось все, в стране беда.
    Ну, где же эта тишина???

    Все разделилось вдоль черты,
    Каким все было до войны...
    Принес войну в мой дом солдат,
    Он русский, явно нам не  брат.

    Хотят ли русские войны?
    Ответят пусть без тишины.
    За смерть людей, за города,
    За то что возвратить нельзя!!!

    Куда непрошено пришли,
    Зачем  с собою смерть несли???
    А в голове  лишь мысль одна:
    "Живи страна, моя страна!!!"

    Ответ пришел из тишины:
    "Да, русские хотят войны!!!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2517

    21 бер. 2022
    Таня Світла / Бевз
    Непереможні
    Ти, вітре, вій, лютуй, зривайся в ураган,
    збивай із ніг нападників проклятих.
    Хутчіш жени до прірв, як звіра у капкан,
    нема про що із ними розмовляти!

    Дух бога Перуна торкнувся наших стріл,
    у чесному бою ми всі непереможні!
    Зникайте вороги — погибель ваш уділ,
    здійсніть вже наш наказ*, як і усі тотожні.

    Щоб березневий сніг — каміннями до ніг,
    щоб сонцесяйний Хорс осліплював вам очі,
    щоб не було шляхів, ні жодної з доріг,
    замкни усі шляхи, славетний наш Свароже!

    Здіймай стрімкі шторми, могутній Переплут,
    звільни від ворогів фарватер в ріднім морі.
    Морено, не барись, твій вихід саме тут!
    Зіжни серпом приблуд — допоможи в дозорі.

    Ви, воїни-сини, вам доземний уклін,
    у кожному із вас пульсує наша віра.
    Опліч стають в ряди біля священних стін
    всі сили надземні, щоби здолати звіра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2518

    21 бер. 2022
    Оксана
    Ми хочемо лиш миру
    У мирнім небі голуби літають
    Весна дарує нам своє тепло
    А діти безтурботно грають
    Не відаючи, що буває в світі зло.
    Нащо війна? Ми хочемо лиш миру
    Бо синє небо краще чорних хмар.
    Миліше бачити - усміхнену дитину
    Ніж розпачу нести в душі тягар.

    Рашисти нагло вдерлись в рідний край.
    Які вони "освабодітєлі"??? - Губителі.
    Перетворили в пекло вони РАЙ
    Ох, скільки горя принесли оці "спасітєлі"
    Прийшов нас лютий ворог "рятувать"
    від мирного, щасливого життя.
    Почав жорстоко убивати, руйнувать
    безжалісно, без краплі каяття.
    За гроші? За ідею? Чи за ідола?
    За що вони віддали душі Zлу?
    Кривава і холоднокровна  віхола
    так хоче розіп'ять нашу весну.
    Безжалісні ракети прилітають
    І вщент руйнують місто і село
    Так боляче, що діти уже знають
    І бачили, яким буває Zло.

    Та вірю, що вже скоро МИР настане
    Бо правда й Бог на боці України.
    І щастя знов повернеться бажане.
    І посмішка до кожної людини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2519

    21 бер. 2022
    Британ Галина
    Я - Україна
    Ти думав, що я вмиюся слізьми?
    Впаду перед тобою на коліна?
    Нащадку сумнозвісної орди
    Не по зубах тобі я - Україна!!!

    Я - нація, я - сила, я - народ,
    Я - світло, що ніколи не згасає,
    Я - правда, без прогнилих нагород,
    Я - істинна любов, що не вмирає!!!

    Ти думав я струмочок без води?
    А я ріка стрімка, глибоководна,
    Я з кожним днем міцнішаю, а ти?
    Все нижче й нижче падаєш, - в безодню...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2520

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолій
    Чорний колір
    На війні чорний колір...
    На війні — без прикрас.
    На війні гинуть кращі,
    Захищаючи нас...
    Серце повниться болем...
    Та просніться ж, Боги!
    За незораним полем
    Вороги, вороги...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2521

    21 бер. 2022
    Магдалінська Лариса
    Зіркові очі
    Я мимоволі подивилась в небо.
    Зірки сіяють, мов сказати хочуть.
    Їм, мабуть, в цьому є якась потреба.
    Але їм важко, бо вони не можуть.

    Метелики на тлі небесній ночі
    Вогнями сяють, мов крилами машуть.
    А, може, не зірки, а чиїсь очі
    Мені про свої сльози сумно кажуть?

    То, може, очі ангелів небесних,
    Які злетіли прямо з поля бою?
    І не померли, а в зірках воскресли
    І пошепки з небес зі мной говорять?

    А, може, це небесні оченята
    Дітей загиблих, не пізнавших ранку?
    Вони, ці очі, юних янголяток
    Горять на небі з ночі до світанку.

    А, може, то сльоза? Хто його знає!
    Яка скотилась із чола у жінки.
    Вона молилася, плача, промовляя:
    "Вернись живим з війни, мій любий синку!"

    Не знаю! Тільки чула тихий шепіт,
    Молитви, плАчу, стогону ті зойків.
    Я чула стогін і дитячий лепіт
    Під скрегіт зброї тих проклятих орків.

    І якось захотілось  відповісти
    На всі питання цих очей зіркових.
    Я обіцяю знайти в серці місце
    Де пам'ять не забуде вас ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2522

    21 бер. 2022
    Тетяна Мирошниченко
    Вірю в перемогу!
    Рашисте, ти думаєш сила
    У війнах негласних, неправді?
    У тім, що орда зголодніла
    Злочинній вклоняється владі,

    Впиваючись запахом крові,
    Юродству потвори послушна,
    Своїх же, за слово любові,
    Готова вбивати бездушно?

    Не сила, це - ваше безсилля,
    Породжене нині москвою.
    Зупинимо ми божевілля,
    Ви тут проростете травою.

    Бо сила Вкраїни - у правді,
    В могутній, нескореній волі,
    Що в древньому Києві-граді
    Стоїть, як гарант на престолі.

    Бо сила Вкраїни - в любові,
    В обіймах, назустріч розкритих,
    У пісні народній, у слові,
    Що можуть життя відродити.

    У єдності міць наша й сила,
    Славетний народ - УКРАЇНЦІ!
    Лелечі ми маємо крила,
    Вклоняємось Матері-Жінці,

    Землі українській квітучій.
    За все вдячні долі та Богу.
    Народе, незламний рішучий,
    Я вірю в твою ПЕРЕМОГУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2523

    21 бер. 2022
    Британ Галина
    І буде так!!!
    Не хоче НАТО закривати небо,
    Над Україною гуркочуть літаки…
    О Господи, ми молимось до Тебе:
    Закрий, над нами небо нині Ти!
    Візьми нас, молим, під Свою опіку!
    Це Твоя битва, правда ж, не спроста...
    Клекоче зло, у тілі чоловіка,
    І проти Тебе точиться війна…
    Сьогодні Україна – поле бою!
    Воюють ангели за правду і добро!
    Сьогодні бій між світлом і пітьмою!
    І буде так, як писано було!
    І буде батько і щаслива мати,
    І будуть діти, вільні від ярма,
    І щезне ворог, що у нашу хату
    Прийшов з мечем – загине від меча!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2524

    21 бер. 2022
    Британ Галина
    Небо за нас!
    Ти зайшов у мій дім, і з якого це права?
    Це моя територія, моя земля!
    Це моя Україна, це моя держава
    Ти загарбник... І серця у тебе нема...
    Ти зайшов у мій дім, гість непроханий, ворог!
    І брудними черевиками просто по моїй душі...
    І брудними руками, що  вкрилися плямами крові,
    Гарячково обстрілюєш  серце моєї землі...
    Та невже не боїшся найвищої кари?
    Що настигне, настигне,  повір, як наступить  твій час,
    Замаскований вовче,  забутої Богом отари,
    Пам’ятай – з нами Бог, а це значить що небо за нас!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2525

    21 бер. 2022
    Софія
    Брань...
    Чому ж сестру свою вбиваєш,
    З насолодою дивишся на біль.
    Вона тобі нічого поганого не бажає,
    А ти в який раз її підвів.

    Ці війни безкінечні,
    Один лиш страх та злість.
    Боротьба продовжується вічно,
    Кров і піт стікає до самих ніг.

    А потім ти скажеш:" винна не я, вона сама, вона одна... Моєї вини ні в чому не має, я як краще хотіла, я як краще бажаю."

    В твоїх словах ні краплі правди,
    Насміхаєшся і все!
    Для тебе приготовлені кайдани,
    І дорога в нєбитіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2526

    21 бер. 2022
    Groteskna
    Гідність
    Сьогодні мені сімнадцять,
    І останній мій сон був про мир.
    У ньому живі ті шістнадцять,
    Дітей, яких убив "русский мир".

    У ньому квітуча столиця
    У ньому розпочалася весна,
    Там чути співи синиці,
    Бо там не почалася війна .

    Та тут усе до болю жахливе,
    Тут помирають наші брати,
    Тут існування журливе,
    Та воно сповнене віри іти.

    Іти у краще майбутнє,
    Іти попри все, попри біль.
    Та його нам вже не забути,
    Й не пробачити їхніх підпіль.

    Ми не забудемо цих зазіхань,
    На нашу волю та єдність,
    На силу національних кохань,
    Смерть вам за ницу моральну гідність.

    Ганьба за мовчання ці куці,
    Ганьба за бездумність та жах.
    Бажаю вам смерті у муці,
    Та пізнати великий крах.

    Сьогодні мені сімнадцять,
    І я безмежно вірю у наші ЗСУ.
    Я мрію щоб жили наші стонадцять,
    І бажаю підпалити Москву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2527

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий Романович
    По Черномырдину
    Для птиц значенья нет — кордон или межа.
    Для смерти всё равно, что чирей, что абсцесс.
    Как жаль мне россиян, до горькой боли жаль:
    Вот, что ни сотворят, глядишь —  КПСС…
                          26.07.2019
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2528

    21 бер. 2022
    Британ Галина
    Підіймайся, російська мамо!!!
    Що там в тебе, російська мамо?
    Діточки вже спати лягають?
    А мої отут у підвалі,
    Знов відбою тривоги чекають...
    Що там в тебе, російська мамо?
    Дітям гарно у парку гуляти?
    Мої ж звуків лякатись стали,
    І бояться лягати спати...
    Прокидайся, російська мамо!
    Спокій твій тільки лиш облуда!
    Як сьогодні за нас не встанеш
    Завтра твої в підвалі будуть!!!
    Підіймайся, російська мамо!
    За майбутнє дітей, за волю,
    Не дамо одному тирану,
    Нашим дітям зламати долі…!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2529

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Як біжать уже немає сил,
    І вічність люта сниться кожну ніч,
    Мовчання місяця і крики зір -
    То хвилі моря сходяться на клич

    Коли всі атоми розбіглися від жаху,
    Коли в душі нема нічого крім жалю -
    Тоді небо посилає хмари,
    І сонце тихо мовить те "люблю".

    Коли в поетів вже кінчилися слова,
    І музикантам вже заклало вуха -
    Тоді щось глибше ожива,
    Що словами мовить - глухо.

    Бо все покриє щось одно
    І світ тримає сей баланс.
    І де десять "зло" - там сто "добро",
    Бо кожному й на все свій час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2530

    21 бер. 2022
    Таня СВІТЛА /Тетяна Бевз/
    Не вірте ворогам
    Не вірте ворогам — вони всі брехуни.
    Нещасні «кролики біленькі»... заблукали.
    Всі мирні вчителі, кого лиш не спини,
    куди і як ішли, не відали, не знали.

    Проїхали кордон, не втямили й коли —
    послали ж «бідолашних» на навчання.
    А винні все оті, прострочені пайки:
    доводилось спинятися негайно.

    Не вірте ворогам, вони всі як один,
    завчили текст, де всі слова облудні.
    Вони стяглись сюди не в поле на зажин —
    вбивати йшли, недолюди паскудні.

    Із градів по хатах, лікарнях, дитсадках...
    Їм танком по живих нічого не вартує.
    Це їхній «Іскандер» все обертає в прах.
    В них лютість клекотить і ненависть вирує.

    Всі лізуть визволять, воліють нам добра,
    вирішують, як тут усім потрібно жити.
    Ідіть під три чорти, проклята московня!
    Не треба вірить їм й нема чого жаліти.

    05.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2531

    21 бер. 2022
    Софія
    Сповідь біженця
    в чужім краю буде безпечніше–
    там дах не руйнують ракети,
    і тікати в підвал не треба.
    принаймні так кажуть батьки

    мені б хоч на мить в Україну:
    на поля подивитись безкраї,
    водою криштальною вмитись,
    зазирнути в весняні гаї

    та все це зараз у крові.
    в червоній крові комах,
    що вдали із себе героїв
    і пішли на ученнях вбивать

    убивають простих громадян,
    не стидаються навіть дітей,
    що виросли б може поетами,
    наповнені свіжих ідей

    мала надію на їхні думки
    та бачу, що то було марно.
    країна безсилих дуреп,
    підкорена пропаганді

    їх не назвеш рабами,
    бо раби до волі хилились.
    іще здавна звали катами
    росіян, що мовчанці клонились
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2532

    21 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    Новітня історія, сподіваюся, зміниться з часом
    В підручники додадуться події нові і нові.
    Віднедавна – світ розподілиться гласом
    На табір героїв (навіть маленьких) і табір сциклів.

    Бо в нас, українців, свої помирали
    Що на майдані, що решті із революцій часів.
    А в тих люди–бояться неслави,
    Не сядуть в тюрму навіть за купу життів.

    Я сподіваюсь, історія буде предметом розправи,
    І в нас закарбує цю пам'ять на сотні віків.
    Весь світ зогидиться і стане предметом отрави,
    А сором той буде не двом поколінням синів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2533

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Не стріляй словами тривкими
    Не бомби гучними криками
    Заспівай мені голосними
    І скажи мені приголосними

    Ти в собі посієш силу
    Силу слова, вітру, автоматів
    Краси вічних слів картину
    Скрізь лунає
    "Теплих слів немає,
     відійдіть від банкоматів"

    Відповідь на запит зве тривогу
    Ти б'єш в церковні дзвони
    Їх не чути. А ти молилась богу?
    Чи не окреслила свої кордони?

    Слова слова слова слова
    Їх так багато, та чи є в них сенс?
    Забери гидких слів автомат
    Воскреси мене теплими словами
    [Та чи впевнені ми, що пишемо їх до тих адрес?]
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2534

    21 бер. 2022
    Тетяна Мирошниченко
    Молитва
    Непривітним небо і суворим стало,
    Полум'ям ядучим дихає весна.
    Чорним і підступним, смертоносним жалом
    В спину уп'ялася варварська війна.

    Знов красу плюндрують чисту і невинну
    України-неньки полчища заброд.
    Боже милосердний, бережи невпинно
    Землю нашу рідну, вільний наш народ,

    Всіх синів відважних, донечок найкращих,
    Що з пітьми до світла пробивають шлях,
    І женуть чужинців, нелюдів пропащих,
    В дикі землі руські по очеретах.

    Вірю, що розвієш порох й дим вітрами,
    І сплетеш вкраїнцям щастя оберіг.
    Ми загоїм рани і крізь втому й шрами
    Дзвінко розіллється знов дитячий сміх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2535

    21 бер. 2022
    Іва
    Без назви
    Пекельно гарячий душ, який я приймаю
    Щоб відчувати хоча б якесь тепло
    Зламався
    Як і моя [система]

    Яку я почала відновлювати
    Але все вийшло
    [безрезультатно]

    У голові виникла вічна [дилема]:
    Боротись
    Піти
    Спастись

    Та все
    [Безконтактно]
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2537

    21 бер. 2022
    Соболєв Юрій
    Немовлята
    Злетіли в небо душі немовлят,
    Злетіли й не повернуться додому,
    Цьому виною знову руський кат,
    Ми знали це колись і взнали знову.

    Злітають в небо мрії та кохання,
    Чиїсь останні подихи життя
    І ми відкинув наші сподівання,
    Не віримо у їхнє вороття.

    Та кожен з них залишиться назавжди,
    Залишиться і в серці, і в душі.
    Усі вони за нас, за перемогу,
    Усі вони не марно полягли.

    А після всього ми підемо в пекло,
    Клянуся Боже, ми підемо в ад!
    Їм спокою не буде після смерті!
    Лиш забери до себе немовлят...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2538

    21 бер. 2022
    Савчук Ольга
    Україна моя
    Україна моя - рідний край.
    Тихий шелест над диво-рікою
    Верболозу зелених листків,
    Що співає мені колискову.

    На сопілці вправно він виграє
    Дивну, ніжну мелодію ночі,
    Кличе в тихий загублений рай
    Снів яскравих, барвистих, пророчих.

    В снах тих мирний народ наш живе,
    І немає там смутку та горя,
    Відступила дика, безумна орда,
    В України щаслива доля!

    Заспівав у гаю соловей,
    В лузі пишно розквітла калина,
    На новій українській землі
    Мирне небо - щаслива людина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2539

    21 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    межі знищені і кордони стерті
    тут все вже давно за крок до смерті
    бентежні часи і збентежені люди
    їх біль і тривога відчутна усюди

    але їм просто, як завжди, скажуть «нехай,
    для вірних колись наступає рай»
    та хіба ж в тому раї, якщо ми відверті,
    не будемо знов знищені й роздерті?

    режим припинення вогню порушено сто тридцять шість разів,
    а ти досі шукаєш серед них братів
    мовчазно й багряно розливаються води,
    а для тебе досі «братскіє народи»

    і нехай для тебе мова це просто набір слів
    скажи це тим, хто вже не має голосів
    скажи це тим, хто вже під землею
    тим, для кого не посадять алею

    столиця, площа і лише краплі крові
    чи були ми до такого готові?
    море, курорт і лише краплі крові
    чи були ми до такого готові?

    діти, садок і лише краплі крові
    чи були ми до такого готові?
    місто, цвинтар і жодної краплі крові
    чи були ми до такого готові…?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2540

    21 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    Нас дуже багато! нас ціла країна!
    Людей і дітей: і у кожного є якась мрія!
    У когось – співати, літати, поїхати в Крим,
    На море, в Європу чи вернутися в рідний дім
    Зараз іще нас об'єднує спільна мрія на всіх:

    Ми хочемо жити разом, так само як споконвіків,
    Показувати дітям тут соняхи і слухати спів птахів,
    Вивчати вірші Ліни, Українки, Шевченка і співати народні пісні,
    Розмовляти солов'їною, пишатись історією не тільки дідів.

    Ми хочемо мати незалежну й щасливу державу!
    І віримо, молимось, б'ємось і не здамось,
    Бо ми–українці! Насліддя найкращих часів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2541

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолий
    Подумайте
    Вот-вот: подумайте о людях, о стране.
    Спросите у себя: зачем к соседу рвёмся —
    Не в гости, а с войной, с «гостинцем» на броне?
    А мы, как жить, без вас и сами разберёмся.

    Нам общежитие, ГУЛАГ не по нутру—
    Привыкли по чужим карманам мелочь тырить!
    Не нужен опыт опохмелья поутру,
    А также знания, как всех мочить в сортире!
    04.08.2019
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2542

    21 бер. 2022
    Олександра
    Києву
    Тримайся, рідненький, ще трохи і стихнуть гармати,
    Ми вийдем зі сховищ, запалимо в вікнах вогні.
    Ти встояв століття і стільки ще будеш стояти,
    Коли переможем у цій недолугій війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2543

    21 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    На тіндері зараз багато Надій,
    Любовей із Вірами також,
    та де їх шукати між денних подій?
    мені невідомо, вам, мабуть, також.
    коли в телебаченні світ-песиміст,
    а соціум ну такий вольовий.
    в новинах політика,
    – на площах наш прапор.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2544

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Бо вона неба безкрайність блакитна,
    Гордих синіх гір стрімка висота,
    Десь вночі проплакана молитва
    І кров густа на свіжих устах.

    Бо вона мрій весняная вода,
    Бистрих рік, червоних рут, забуття,
    І святая Шевченкова врода,
    І Стуса заборона німа.

    Вона Героїв всеплодющая Мати,
    Синьо-жовті квіти, два моря, земля.
    Ну як можна тебе не кохати,
    Вічна, свята, Україно моя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2545

    21 бер. 2022
    Тетяна Гнатюк
    Діти хаосу
    кожен зараз шукає світло
    згадує часи, коли були як діти
    безтурботно-турботні, вільно-невільні
    лунає сирена - отож будь пильним

    діти чужі вбивають наших дітей
    і в цьому хаосі так хочеться до людей
    що були твоїм домом, та дому немає
    будь на сторожі - сирена лунає

    я втомилася бігти за тобою-світлом
    у мені затихає останній подих вітру
    діти хаосу у хаосі спокійні
    все життя воювали на уявних війнах

    сирена лунає, сирена лунає
    лютий лютує, ніхто не впізнає
    тіло моєї хворої надії
    над морем холодним

    попіл розвію
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2546

    21 бер. 2022
    Валерій
    Послання
    Ну що путінські посіпаки?
    Фашистські нелюди й собаки,
    Як вам ХЕРСОНУ МУЖИКИ й ЖІНКИ,
    Як Вам із СУМЩИНИ стрілки,
    Як Вам 2 РОМИ на колону танків.
    Тут проти вас й ті, що й не вдягали вишиванки!!!

    Гарні ІЧКЕРІЇ СИНИ дадуть накласти вам в штани,
    А ІНОЗЕМНИЙ ЛЕГІОН,
    "Замочить" й буде страшним сон.
    Азов стоїть і батальйони,
    Вас б'ють і скоро вас погонять.
    І льотчики вас б'ють й танкісти,
    Не буде скоро вам де сісти.

    Ще довго будете здригатись,
    Народ прокинувся і гатить,
    Він мирний ,але знає межу,
    Ще й влізе на кремлівську вежу!

    "Велика" армія дебілів,
    Перетворилися ви в звірів,
    Не змити вам Нашої крові,
    Ми станем всі і ми готові.

    Солдат ворожий! Не безкарно,
    Бомбиш ти школи і лікарні!
    БОГ покарає і ми теж,
    Ти покарання не минеш!

    Стражденний ХАРКІВ і ДОНБАС,
    Він по-російськи проклинає вас,
    Вас проклинають, вам - капець,
    Каже ОХТИРКА й ТРОСТЯНЕЦЬ,
    ІРПІНЬ І МАРІУПОЛЬ Й БУЧА,
    Загарбна армія, падлюча!!!

    Трете ІЗЮМ, горить ЧЕРНІГІВ,
    Палає в СУМАХ вже від міг-гів,
    Але вони горять і су-шки,
    Це не навчання у війнушку!

    Не здасться вам наш древній КИЇВ,
    Як прапор він над нами, віє.
    Столицю ми не віддамо,
    Й за ПРЕЗИДЕНТОМ ми йдемо!!!

    Як можна з градами на хати,
    Злочинці ви вже, не солдати,
    Ви ж визволяти нас прийшли,
    Путінські барани й козли!

    Й шойху* і ваші генерали,
    Давно на вас уже поклали,
    Наказують вам наступати,
    Хіба на смерть вас слала мати?

    А ви ж слов'янами ще зветесь,
    І на слов'ян з вогнем ви претесь,
    Одумайтесь поки не пізно,
    Бо ми тримаємось залізно.

    Вам не здолати Україну,
    Бо ми за неї всі - Єдині,
    Не ділить нас ні мова й область,
    Настигне куля кожен лоб ваш!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2547

    21 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Коли втрачаєш ти людину,
    Яка душею й серцем вже твоя...
    Ти кожну хвильку і годину
    Благаєш з криком - "Закінчись війна!"

    Коли ти бачиш як дитина
    Без тата й мами йде одна...
    Ти з болем в серці... Ти ж людина!
    Благаєш з криком  - "Закінчись війна!"

    Коли навколо стільки болю...
    Втрачаєш сон і відчуття.
    Ти з відчаєм ідеш до Бога
    І тихо просиш - "Закінчи війну!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2548

    21 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    "У мене немає на картках – дала ЗСУ",
    Бабуся, що мала відкладене, те і принесла
    По всій Україні плетіння сіток,
    Так волонтерів багато: "кому що підвезти?"
    А в селах на Заході роблять підкоп -
    не впустити вражих солдатів до себе.
    У тероборонах відважні, храни ж нас Бог,
    Решта, що в домі, іде в кібервійсько.
    За наше майбутнє для нього могильний вінок!!!
    Бо поки ми боремось, в некраїні на "р" сущий безлад.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2549

    21 бер. 2022
    Василь Головецький
    Тітка Ганна
    Тітка Ганна купує розсаду,
    Щоб на зло озвірілому гаду
    Посадити увесь город!
    От!
    Тітка Ганна готує насіння,
    Щоб на зло божевільній скотині
    На городі цвіла весна!
    На!
    Тітка Ганна в підвальчику строгім,
    Де сидить, коли виє тривога,
    Вже картопельку дістає!
    Є!
    Тітка Ганна в сільраду і досі
    Консервацію з дому приносить –
    Нашим воїнам молодим!
    Їм!
    Тітка Ганна чекає зловтішно,
    Коли ворога клятого кишнуть,
    Самогон припасла міцний!
    Свій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2550

    21 бер. 2022
    Юлія Богута (Чорнильна)
    Stop the war / Спини війну (Пісня)
    Куплет:
    Під пальцями пульсом викрикує серце.
    Ще мить і світ знову в душі розірветься.
    Лунають сирени, хтось знову стріляє.
    Безжалісно зброю на нас направляє.

    Почуй мої слова, Україна — це мир і я.

    Приспів:
    Stop the war
    Our children are dying.
    Stop the war.
    Just try not to lie.
    Stop the war!
    Just stop the war!
    No matter how,
    just tear down the wall.

    Спини війну,
    Навіщо вбивати?
    Спини війну,
    І годі брехати.
    Спини війну!
    Спини війну.
    Здіймайся з колін
    і руйнуй стіну.

    Куплет:
    Над небом палають ворожі снаряди.
    Домівки горять, їх обстрілюють гради.
    Невже ти не чуєш, що коїться в світі?
    Коли ти спиш ніччю — в нас вмирають діти.

    Почуй мої слова, Україна — це мир і я.

    Приспів:
    Stop the war
    Our children are dying.
    Stop the war.
    Just try not to lie.
    Stop the war!
    Just stop the war!
    No matter how,
    just tear down the wall.

    Спини війну,
    Навіщо вбивати?
    Спини війну,
    І годі брехати.
    Спини війну!
    Спини війну.
    Здіймайся з колін
    і руйнуй стіну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2551

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    О рідна мово! Мати синьоока!
    Закохана, мрійлива і жива.
    Ти джерел весна блакитновода
    І осіння чорная земля.

    О мово, світанкова зоре!
    Найбільша зброя
    І найкращий оберіг.
    Ти зна любов, ти зна і горе,
    Ти пройшла вже безлічі доріг.

    О мово, вічности зелена даль!
    Любови теплі береги лоскочуть,
    Слова летять, летять в серця -
    І тоді я жити, жити хочу!

    О мово, будь мені ласкава,
    Навчи мене своїх красот!
    Бо у тобі моя слава,
    Усі вершини всіх висот.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2552

    21 бер. 2022
    Соломія
    9.3.22
    Сьогодні обстріляли пологовий,
    Залишки людського у них, такі мізерні, чисто здохли.
    Аби ви так валялись на землі!
    І розжаряли ваш же крематорій,
    А рускій мір нехай одспівує у пеклі дзвін.

    Тварини! Знаєте, мені уже не страшно:
    В нас діти знають, що таке війна!
    А хати попільні всередині з уламками від плоті,
    Вагітну винесли з руїн і без дитя.
    Справді не страшно, я просто ненавиджу й жадаю помсти!

    Ви нищите й калічите весь наш народ,
    Тим самим забавляючи жагу до помсти!
    Ще й смієте сквернити землю плямами гидкої крові.
    Не треба соняхів по вас, залиште цей народ,
    Не схочуть, бо вони ростуть по чортовинні.

    Нас тішить навіть те, що будуть гнити ваші кості!
    Як ницо падаєте, тай падіть, заганьблені цілим світом.
    За все, що сотворили. не пробачимо ніколи!
    І сподіваємося, Бог вам цього не пробачить теж,
    Такий-бо гріх – він не відмолиться ніколи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2553

    21 бер. 2022
    Богута Юлія (Чорнильна)
    Что вы можете знать о мире?
    ...Что вы можете знать о мире, если вечно суете свой нос,
    К своим братьям, желавшим покоя, но пролившим сто литров слёз?

    Но погибшим от ваших же пальцев, ваших пуль, самолётов, ракет!
    Были правы отцы ваши, знайте — хорошо нам жить там, где вас нет.

    Хорошо жить нам там, где не страшно засыпать и ложиться в кровать.
    А не ночью стоять у стенки и сирены в час ночи ждать.

    Хорошо жить нам там, где с криков — только чайки у берега, смех.
    А не там, где по морю ходит ваш же танкер, несущий смерть.

    А не там, где рожают в метро, потому что в больницах ваш мир,
    Ненароком врачей да больных, своим градом "святым" накрыл.

    Да, я знаю, что вас миллионы, и что власть — не народ, но увы.
    Я устала читать ваши шутки и усталость от этой войны.

    Я устала сидеть по подвалам, задыхаться от пыли, молчать.
    Если власть не народ, то, пожалуйста! Не идите сюда воевать!

    Лучше спрячьтесь в селе или сдайтесь. Разве жизнь вам уже не нужна?
    Что вы можете знать о мире, если в ваших ладонях война?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2554

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Моя Україна сьогодні смутна
    Вона сьогодні смутна
    Вона сьогодні п'янка
    Вона сьогодні дуже смутна

    І лиш горем вона
    І у горах вона
    В горах плакати буде вона

    І глибина її слів
    І пророцтва тих снів
    І глибина її слів у снах

    Її лінії ті
    Очі ті неземні
    І кров ота на вустах

    Щось казали мені
    Щось читали мені
    Щось казали читати мені

    Кричати вірші святі
    На богом даній землі
    Ловити промені тії ясні

    Любити тії дощі
    Лякатись тих снів
    Бо розказує вона так ясно

    Та сьогодні вона
    І сьогодні вона
    Як завше на диво прекрасна

    У її горах був я
    Заблукав в горах я
    Її гори для мене моря

    Течуть ріки-міста
    І палає земля
    Бо вона сьогодні смутна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2555

    21 бер. 2022
    Анна Вараниця
    Жіноча сила
    Жіноча сила, вона - інакша.
    Жінка не тільки про спокій або про сукні.
    Інколи вміє тепло обійняти і сказати м’якше,
    А інколи різким поглядом повертає до суті.

    Вона так вміє бути собою, легко й відверто
    І здатність в усе навколо життя вдихати,
    Бо Вона не та, заради кого варто і вмерти…
    А та, заради якої щоразу хочеться оживати!

    Жіночність не виміряєш супами й борщами,
    Не виміряєш також довжиною волосся.
    Та з нею ти віриш, щоб не відбувалося з нами,
    Ти зможеш все, щоб хороше таки почалося!

    Жіноча сила, вона - інакша.
    Проста, земна і інколи дуже буденна.
    Вона - та, що пробуджує, а не руйнує.
    І в цьому її найбільша краса і натхнення.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2556

    21 бер. 2022
    Олександра Федченко
    Без назви
    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життями
    Когось вбивають, хтось сидить в авто
    Когось падлюки руські мразі розстріляли
    Хтось йшов із черги з хлібом, не дійшов
    Хтось день у день везе гуманітарку
    Хтось пише стріми, щоб смішне було
    Аби продовжити нормальне існування

    Нема емоцій, сил на сприйняття
    Чисельних трупів, у підвалах морок
    Тих всіх людей чекаючих спання
    Не дочекавшихся швидкої допомоги

    Нема емоцій сил на сприйняття
    Від того, що зробили нам падлюки
    Коли ти бачиш понівечені життя
    Коли ледь-ледь тримаються споруди
    Коли бомблять твої улюблені місця
    Коли моляться богу атеїсти
    Коли в нас свіжозорана земля
    Нажаль, з-під танків грьобаних рашистів

    Коли по всьому світі
    Мовчання п'ять хвилин за тими, хто

    Нема емоцій сил на сприйняття
    Коли ти у чужій країні
    Коли не знаєш, чи сім'я жива
    Коли стрічки новин вичитуєш невпинно

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життям
    І як гадаєш, чи влетів останній град (снаряд)
    Коли близькі години не відповідають
    Коли чекаєш як закінчиться життя
    Цих сотень, тисяч сраних окупантів
    Коли згорить їх розвалюшний танк,
    Яким вони нам землю розорали

    Нема емоцій сил на сприйняття
    Ні сліз, ні болю, ні хвилин розлуки
    Немає ні краплини співчуття
    до нечисті, що лізе із багнюки
    Ми не діждемся каяття,
    якихось там руснявих лібералів
    Ця доля лиш у нас в руках
    і більш немає сили на страждання

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життями
    Когось вбивають, хтось сидить в авто
    Когось падлюки руські мразі розстріляли
    Хтось йшов із черги з хлібом, не дійшов
    Хтось день у день везе гуманітарку
    Хтось пише стріми, щоб смішне було
    Аби продовжити нормальне існування

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Чисельних трупів, у підвалах морок
    Тих всіх людей чекаючих спання
    Не дочекавшихся швидкої допомоги

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Від того, що зробили нам падлюки
    Коли ти бачиш понівечені життя
    Коли ледь-ледь тримаються споруди
    Коли бомблять твої улюблені місця
    Коли моляться богу атеїсти
    Коли в нас свіжозорена земля
    Нажаль, з-під танків грьобаних рашистів

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Коли ти у чужій країні
    Коли не знаєш, чи сім'я жива
    Коли стрічки новин вичитуєш невпинно
    І як гадаєш, чи влетів останній град
    Коли близькі години не відповідають
    Коли не знаєш, де розірветься снаряд
    І чи в останнє ти людину обіймаєш

    Нема емоцій сил для сприйняття
    Ні сліз, ні болю, ні хвилин розлуки
    Немає ні краплини співчуття до нечисті, що лізе із багнюки
    Коли сама дитина йде через кордон
    Втираючи моря із сліз руками
    Коли востаннє кажуть прощавай,
    Лишаючи валізи під ногами

    Нема емоцій, сил для сприйняття
    Всього цього, що коїться у нас з життями
    Коли не треба у руці ножа,
    Аби русня, навіки в чорноземі спали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2557

    21 бер. 2022
    Соломія (Сіль)
    шалом
    не так сумую я за місіонерськими,
    як за відчуттям тебе: вагою й теплом,
    але мир 24 лютого пропав безвісти,
    як і моя радість, в затулянні рук чолом.
    наші міста щоночі стали офіцерськими,
    у ліжку сплю сама: вже не з твоїм теплом.
    без обіймів зостатися й не очевидячки,
    але вірю, що буде все, разом зі словом "шалом".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2558

    21 бер. 2022
    Юлія Богута (Чорнильна)
    Все як колись
    Все як колись… Ці очі жагучі, що досі про волю співають,
    Нестримно кидаються в бій, за коханих й дітей;
    І ці душі людей, що спокійно серця виривають,-
    Досі сплять і не знають, скільки ті принесли нам смертей.

    Все як колись… Ми зараз бунтуємо, вірно плекаємо мову
    І рішуче кричим. Наше серце згорає.
    Адже мир і свобода – дві єдині умови,
    Що потрібні завжди. І яких в нас сьогодні немає.

    Все як тоді… Я шукаю стовпи ті, що небо тримають,
    Як колись їх шукав той хлопчисько, що гарно писав.
    Ми ще досі живі. Нас ще досі не знають.
    І минають ті дні, про які наш Кобзар казав.

    Все як тоді… Нам всім страшно упасти в кайдани,
    Умирати та спати в безжальній неволі.
    Ось чому ми збираєм майдани –
    Нам достатньо на ранах солі.

    Все як було… Кожен вірш диким штормом розносить думки
    У оселю всіх тих, чия хата скраю.
    Кожне слово поета – ламає замки.
    Тільки душ у них просто немає.

    Розумієш? Все як колись... Все як колись... Все як колись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2559

    21 бер. 2022
    Соф‘я Кох
    Мене розбудили слова:
    Вставай,
    Розпочалась війна,
    Знов земля наша
    Кишить ворогами.
    Всі взялись за зброю,
    Бо тут батьківщина,
    Бо Бог наш за нас
    І над нами.

    Тепер знаєм ми
    Хто друг нам, хто брат,
    І хто зрадив
    У тяжку хвилину.
    Мужньо воює
    Український солдат.
    За нас,
    Та за неньку свою Україну.

    Горіти вам у пеклі,
    Діти Кремля,
    І Путіну з вами горіти.
    Ми - в себе вдома,
    Це наша земля.
    Прокляті ви,
    Навіки
    І сім’ї ваші і діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2560

    21 бер. 2022
    Таня СВІТЛА /Тетяна Бевз/
    Я не соромлюсь своїх сліз
    Я не соромлюсь своїх сліз
    і слів гарячих не соромлюсь.
    Усім страхам напереріз
    утримую стійку свідомість.
    Ви, подруги мої, жінки!
    В нас накопичилася сила:
    з джерел родимої землі,
    з усього, що вона вродила.
    Від наших вікових Родів
    злетіться, сяйні Берегині!
    Пильнуймо ж воїнів-синів
    на всіх теренах України!
    Напнем вітрила із броні
    своїх сердець, мольби і віри!
    Нехай би в ці буремні дні
    ворожі сили скам’яніли.
    З’єднаймо наші рушники
    (у кого ще скарби такі є?) —
    щитом хай будуть там вони,
    де вже надія ледь жевріє.
    Запалимо разом свічки,
    розвієм навкруги зернини,
    щоб спали мирно діточки —
    любові паростки-стеблини.
    В усі часи, на всіх кутках
    землі, що споконвіку наша,
    йшла жінка з немовлям в руках —
    свята, стражденна і відважна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2561

    21 бер. 2022
    Ян
    Сліпий Бог
    Вже вкотре повз очей
    І повз його втручання
    Війни проходить черв
    Безмірне 'го страждання
    Молитви монотонні
    Вже мимо вух го йдуть
    Купюр коробки повні
    Шанс біль облегшити дають
    Й природа, не тривожно
    Тіла, бере що йшли до перемог
    І боляче вже серцю кожнім
    І гірко всім, крім тебе , Бог
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2562

    21 бер. 2022
    Пройдисвітка
    Думки 23 лютого
    Світ кричить п*тін - Хуйло
    А росіянам все одно
    Вони бояться чи плазують
    Мовчать, кримські мости будують

    Вони із демоном разом
    Нищать кордони без розмов
    Вони плювали на мораль
    На цінності, закони

    Ані хатят ліш міра нам
    Всьо власть, ми нєвіновни

    Потім у дах влуча снаряд
    Голубі міра так лєтят
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2563

    21 бер. 2022
    Дарина
    15 день
    Ось сонце за обрій сідає
    Гуляю берегом з котом
    І наче березень минає
    А в нас ще лютий за вікном
    І вітер свище, буйний, сильний
    Собачий холод наганя
    Дивлюся в гору - небо, чисте...
    А ні, он сіра хмара нависа

    Та якби ж хмара... розумію, що то не пара, не вода
    То дим і попіл. Виє вітер, і нас в реальність поверта.

    Реальність та сувора, клята
    Не уявлялась навіть в снах
    Що у наш час, в цю саму пору
    Впаде війна на рідний дах

    Що ще є в світі ті створіння,
    Котрі не знають що життя,
    Життя єдине і безцінне
    Не мають права викрадать.

    Чому так? Відповідь не знаєм
    Хто зна, що буде завтра, через час
    Живеш ти ніби у астралі,
    Не тямиш де кінець, де ніч, де страх.

    Як нам писав пророк-Шевченко
    "Нема на світі України,
    Немає другого Дніпра,"
    А я іще додам від себе:
    Моя земля, моя вкраїна,
    Ти в мене є, любов моя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2564

    21 бер. 2022
    Томчук Марія
    Я вірю...
    Я вірю в майбутнє твоє, Україно!
    У дні коли ворог порога покине,
    Як сонце осяє твої полонини.
    Загляне у дім, де ясної днини,
    Сім'я за сніданком почує новини...
    Де скажуть тим співом, отим солов'їним!
    - Живе Україна! Живе, не загине!
    Вражеє військо покине кордони,
    І терен колючий закриє дороги.
    Щоб більш не пробралась руська орда.
    Бо буде тікати, мов з пекла вона...
    Возвисяться стяги жовто-блакитні,
    Підніметься галас який не лунав.
    І буде співати уся Україна,
    Бо час її розквіту тільки настав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2565

    21 бер. 2022
    Юлія Богута (Чорнильна)
    4.5.0
    Чотири  п'ять  нуль.  На  моєму  фронті  спокійно.
    Я  жива.  Я  щаслива.  Майже.
    У  душі  моїй  вітер  зриває  граційно
    Кожну  мить.  І  на  серці  тягарем  зав'яже.
    Я  співатиму  мовчки.  Я  пошепки  плачу.
    Я  шукаю  надію  в  серці.  Ти  воюєш  -  я  зорі  бачу.
    І  латаю  в  собі  порожнечу.

    Чотири  п'ять  нуль.  На  моєму  фронті  спокійно.
    Ти  живий.  Я  від  цього  радію.
    Краплі  неба  вмирають  на  пальцях.  Покійні.
    Ми  закохані  в  душі,  на  жаль  безнадійно.
    І  зима  вже  розтала.  Грудень  місяць  не  діє.
    Я  хмелію  від  тебе.  П'янію.  Ти  воюєш  -  а  я  шалію.
    Кожна  відстань  як  пневмонія.

    Чотири  п'ять  нуль.  На  твоєму  фронті  спокійно.
    Ти  лежиш  на  холодній  підлозі.
    Ти  вернутись  додому  не  в  змозі.
    Обійняти  мене  по  дорозі,
    До  батьків,  що  у  вічній  тривозі.
    Я  кохаю  тебе  усім  серцем,  чуєш?
    Я  кохаю  тебе.  Просто  вір.
    Просто  вір,  що  мене  відчуєш,
    Кожним  дотиком  своїх  вій.

    І  надія  розтопить  безжалісну  кригу.
    І  надія  у  серці  зупинить  війну.  І  настане  відлига.
    Відлига  у  душах,  де  я  потону.
    І  все  буде  спокійно.  І  все  буде  прекрасно.
    І  все  буде  так,  як  колись,  до  війни.
    Ми  усміхнені  будем,  не  стане  нещасних.
    Просто  знай,  що  люблю  й  обійми.

    Чотири  п'ять  нуль.  На  нашому  фронті  спокійно.
    Ми  живі.  Ми  щасливі.  Разом.
    Лише  попіл  на  дні  гріє  меланхолійно,
    І  стихійно  виспівує  джазом.
    Та  я  знаю,  що  з  часом,  і  це  пройде..
    Увесь  біль,  наче  кров  по  тонкому  лезі,
    Але  час  навіть  це  зітре.
    І  війна  теж  колись  пройде.
    Ось  чого  моє  серце  жде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2566

    21 бер. 2022
    Соломія
    Боже
    Скільки людей цієї війни звернулось до тебе, Боже,
    а скільки прийшло й повернулося блудних синів.
    Мабуть, у відчаї без надії спасіння не гоже,
    а страх смерті лікується виживанням душі.

    Зрештою, ми – українці, і здавна були побожні,
    ще в мене удома заховані під сто літ образи.
    Скільки людей зрозуміло й відчуло Боже,
    Може і завдяки цьому ми будемо голосити, що перемогли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2567

    21 бер. 2022
    Денис
    Після війни
    Як багато людей треба буде ще обійняти
    Коли все закінчиться, усю важку правду прийняти
    Близькі побачать тих, кого давно не бачили
    Один одному пробачим те, що не могли пробачити

    Бо все що було до, уже не має значення
    Коханці підуть на побачення
    Пробачення попросить ворог або друг
    І все знов стане на свій круг

    Уже не буде більше тих страшенних снів
    Бо ми прокинемось від двох чарівних слів
    «Війна закінчилась!» Вставай, треба будувати державу
    Швидше одягайся і підемо на каву!

    Ти бачив, яке там світить сонечко? А яке там чисте небо…
    Вставай, нам стільки всього ще зробити треба!

    Тепер замість: «привіт, ну як ти?» «Привіт, підемо у кіно»
    Замість заклеєним скотчем - на оранку відкрите вікно
    Постійний моніторинг новин
    Замінить праця над новим
    Нова країна, новий ти і я
    Нова возз'єднана наша українська земля

    Країна, яка тепер відома на весь світ
    В якій прокинулися ми з тобою
    Яка на скрізь просякнута любов‘ю
    Де вільні люди дивляться у чарівне майбутнє
    Де страх вже повністю відсутній

    Вільна країна
    Без крапельки фальші
    А теперь хочу обратиться к русским:
    Молчите и дальше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2568

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Вільна
    Ти така сильна!
    I така бездоганно красива.
    Ти така вільна,
    Що ворожa pyка безсила.
    Ти така ніжна,
    Як Тарасові зоряні ночі.
    I така грізна,
    Як турботливі батькові очі.
    Ти така легка,
    Як над Петросом білії хмари.
    Твоя доля нелегка.
    Бо яскрава ти, мов стожари!
    I така різна,
    Що iнших заздрощі душать.
    Ти ледi залiзна!
    Сини твої ворогів лущать!
    Ти така багатюща,
    Як лишень твоя солов'їна.
    Як і ти - невмируща,
    Єдина моя Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2569

    21 бер. 2022
    Тетяна Іващишин
    Без назви
    Вогонь запеклих не пече.
    Лунають постріли гармати.
    Це ті, хто готові підставить плече
    За Націю, Державу і брата.

    Вогонь запеклих точно не пече!
    Вони горять любов’ю і безсмертям!
    Від болю принципово не втече,
    Носитиме на голові колюче терня.

    Вогонь. Запеклих. Не. Пече.
    Стояти до кінця. Назад ні кроку!
    Вічне полум’я життя, невідане і таємне,
    Нехай прославить їх за відданість високу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2570

    21 бер. 2022
    Софія Безверха
    АВЕЛЬ
    коли настане день
    до нас прийде весна

    зараз вона ледь чутно
    під сиренами і обс-трі-ла-ми
    під крилатими ракетами замість пташок
    іде тими місцями, де ходили ми
    а тепер на них розійшовся шов

    іде весна
    іде
    спиняючись на блокпостах
    іде і каже
    я ще не настала
    але ваш час настав

    ***
    коли настане день
    ми повернемося у міста

    і подивимося у порожні очі будинків
    тих що вистояли

    відчуємо
    перемелені зубами зла душі
    тих що впали

    відірви і викинь
    свою пам’ять про місто
    воно вже не буде таким

    каштанів цвіт
    листя опале
    лід і сніг талий
    весно, привіт

    ***

    цілий рік ми відбудовували те
    що втратили за кілька тижнів

    але я знаю що
    ні цегла
    ні каміння
    ні пісок
    не допомогли

    справа в тому
    що в нас досі немає дому

    а наші міста тримають
    три титани

    ***

    перший титан —
    жінка, що любила троянди
    і спинила собою танк
    у перший день війни

    другий титан —
    дідусь, що не виніс вбивцям їжу
    одчинив двері
    і заплющив очі

    третій титан —
    маленька дівчинка,
    що навіть не встигла погратися у війну,
    як та її переграла

    ***
    поглянь
    який місяць ясний
    Каїн і Авель нарешті перестали битися
    і прийде світанок багряний
    що раніш називався алим

    весна проминула всі блокпости
    де люди, що звикли одне на одного злитися
    на покльованих пташками автобанах
    уже обіймаються

    ***

    — а ми, здається, і не були брати, —
    ледь чутно говорить із неба Авель

    і посміхається
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2571

    21 бер. 2022
    Валерій
    Слоган грядущих дней
    Под градом слов безумных
    Во тьме людских идей
    Ими двигали те чувства,
    Коих лишили "червей".

    Пусть разруха повсеместна
    Слёзы стали пищей для корней,
    Не отнять отваги у сердца
    И у матери детей.

    Здесь героем станет каждый
    Воин, повар, медик и бездомный.
    Здесь у каждого припрятан
    Слоган верный для грядущих дней.

    Иди на*уй, русский корабль,
    Иди на*уй, русский солдат,
    Да и ты, раб несчастный,
    Иди на*уй от Украины сыновей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2572

    21 бер. 2022
    Марійка
    Без назви
    До двадцять другого року я жила мирно.
    Мріяла стати пластовим виховником,
    Навчалася в універі, майже стала магістром.
    Та реальність перетворилася на страшне кіно.

    24 лютого, 5:30 ранку. Усім було вже не до сну
    Старому шизофреніку, Кремлівському пердуну
    Раптово збрело в голову розв'язати війну,
    Почав він бомбити нашу рідну країну

    Не треба нас "визволяти", сучий ти сину
    Ми вільні та щиро любимо Батьківщину
    Щитом ми станемо за Україну-неньку!
    До останнього будем боротись за землю рідненьку!

    Пройшло вже 3 тижні. Досі війна.
    Ми тримаємось. Наші воїни - велика сила
    Хвалена армія рашки проти них - безсила.
    Гуртом мочим їх, бо на відміну від орків, ми - родина!

    Страху, що був на початку, більше нема
    Лиш сильна ненависть до москаля
    Ніколи не пробачимо те, що вони наробили
    Мрію, щоб кожного з них пристрелили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2573

    21 бер. 2022
    Муравін Олександр
    Україна в огні
    Україна в огні!!!
    Не приймаю, не згоден, не вірю...
    Всім єством своїм чорного ворога "крию"!
    Украина в огне!!!
    Наша Земле в огні!!!
    Топче рідну чужий і безжальний "воитель" -
    У кишеню зернят поклади!!!
    Украинские земли в огні!!!
    Наші люди в огні!!!
    У містах, у містечках і селах...
    Но лелеки линуть по домах!
    Наши люди в огне!!!
    Наші душі в огні!!!
    Стогнуть, плачуть, як ватра палають!
    Но відомо мені - до останньої іскрИ не згасають!
    Наши души в огне!!!
    Україна в огні!!!
    Наливається кров'ю калина.
    Ми - разом! Буде вільною наша країна!
    Украина в огне!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2574

    21 бер. 2022
    Софія
    Без назви
    тривоги душевні за рідну Вкраїну
    не день, і не два, кружляють в думках.

    поки у києві люди гинуть,
    орки плачуть про "бершку" і "мак".

    країна рабів і нелюдів битих
    своїми ж батьками у юності дні.

    країна обідраних, голих солдатів,
    що йшли на учення цивільних убить.

    країна сиріт і дітей забіднілих,
    бо батько за водку останнє віддав.

    немиті й неголені попід парканом
    мужиків останки живі ще лежать.
    а може і мертві, хто їх там знає.
    лежать і не встануть, тиждень смердять.

    вони втратили місце робоче у "зарі",
    а ми козаків на полі боїв.
    ми втратили більше, ніж одяг фірмовий:
    ми втратили близьких і рідних своїх.

    весь світ вже побачив, які вони свині.
    їх не пробачить жодний Укроп.
    за всіх матерів, що зостались без сина,
    за кожного сина, що родився в метро.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2576

    21 бер. 2022
    Сломія
    Без назви
    щоденно й щогодини наші убивають тих орків
    і буде ще, безжалісно й негрішно.
    хіба, бо вбивство є коли ота людина без душі?
    то навіть не людина! ох, як риторично.
    це якісь постаті: гидкі, порожні і чужі
    тваринами, істотами не удостоїшся назвати
    ниці, немужні геть, безфалосні "мужі".
    як од чорта прийшли, так і за ним підете!
    жодного не залишимо між пеклом на межі,
    за все що наробили будете в атвєтє,
    на віки вічні станете стиду й розплаті надблизькі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2577

    21 бер. 2022
    Олександр Гнатів
    "Боятися не треба"
    Путіна боятися не треба,
    Ну й що нам зробить він?
    Пуска на голову ракети з града,
    А баба Надя чистить карабін.

    Нам Путіна боятися не треба
    Бо дух не розстріляєш з "калашів"
    І з-під руїн молитви стебла,
    Принесуть мир з воєнних снів.

    Війни боятися не треба,
    Та й смерті вже боятися то сміх,
    Боротись будемо за прапора і герба,
    А десь тікати то немов за гріх.

    Диявола боятися не треба,
    Бо потоптав його всесильний Бог.
    Просімо мирного і тихого нам неба.
    Благаймо милості,усуньте торг.

    Ми всі невігласами були,
    І нас тримали за якиїсь збрід.
    Усе! Підняли голову й забули.
    Ми Україна! Ми - нарід !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2578

    21 бер. 2022
    Юлія Богута (Чорнильна)
    Love Ukraine / Кохати Україну
    Що для вас означає кохати Україну, місце, де ти
    Народився?... Розмовляти лише на українській мові?
    Фарбувати поручні у жовто-блакитний, мости?
    Робити винаходи для її легшого життя? Нові
    Вірші писати про неї? Носити вишиванку чи
    Шаровари? Співати гімн кожного ранку?
    Вивішувати на балконі прапор, тому що це модно? Не мовчи,
    Думаєш це дійсно так? Ні. Це коли ти на світанку
    Прокидаєшся і відчуваєш її кожною клітиною
    Свого тіла... Ти можеш мати чорну шкіру, говорити
    На іншій мові, але бути саме тією людиною,
    Котра до смерті зможе носити
    У собі Батьківщину... Не потрібно одягати
    Її символіку, заради патріотичного фото,
    Або ж ставити руку на серці та співати
    «Ще не вмерла України», тому що це не воно.
    Кохати Україну - це йти добровольцем на Схід.
    Це захищати своє майбутнє на рідній землі,
    Без думки її покинути. Це в твоєму серці, від
    До - до від. Це великі та малі
    Жертви, що рвуться із  душі у душу.
    Це кожна сльоза через її страждання.
    Це знати її історію, та невимушено
    Творити її майбутнє. Це бажання
    Дізнатись про неї більше, та охороняти
    Кожен міліметр її добробуту та волі.
    Це відчувати та навчати
    Цьому тих, хто в майбутньому відіграє за нас наші ролі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2579

    21 бер. 2022
    Павло Шикін
    ТРО
    Того ранку була комендантська година,
    - Значить, паспорт несемо в руках,
                                                          блок-постам на показ!
    І пішли. І боялися руки тримати в кишенях,
    Бо могли і застрелить –
                                такий у них був наказ.

    Їм солдат, неохоче, назвав заповітну адресу,
    Не ходило метро.
    - Значить, пішки будем чесать!
    Підійшли,
    І сказав той що з ними ішов попереду:
    - Нас чотири!
                  Ми в тро!
                           Дайте нам автомат!

    І поглянув боєць, скременілий в окопах Донбасу,
    Наче батько на них,
    Зажурився
    І тихо сказав:
    - Перебор, дітвора,  автоматів на всіх не хватає!
    - Значить будем чекать!

    І до ранку вчили устав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2580

    21 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    вокзал як ніколи прощальний,
    деякі міста українські–вщент.
    давно долі людські так не ламались,
    як за сьогоднішній мент.
    кохані таким чином не розділялись,
    а зараз прощання щодень.
    глобально зв'язки не знищались:
    без звісточки рідний щез.
    а зорі такими надійними не видавались,
    як небо без літачних лез,
    людей так масово й боляче ми не втрачали
    під завалами, в голоді і вугіллі пожеж.
    і сім'ї так сильно і страшно не розпадались,
    зате життя цінність без меж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2581

    21 бер. 2022
    Савчук Ольга
    Чому у війни жіноче обличчя?
    Чому у війни жіноче обличчя?
    Як пояснити феномен такий?
    Може, це сльози і біль
    Та докір сумний усіх матерів?
    А, може, це розпач сестри,
    Що в дорогу брата свого проводжає,
    З якої немає назад вороття?
    І крила його журавлинні
    Несуть в небуття.
    А, може, це страх за батька доньки?
    Доньки, що його обнімає,
    І крил журавлиних не відпускає,
    А хоче, щоб бачив, як буде рости,
    Мов диво-калина на радість цвісти.
    Чому у війни жіноче обличчя?
    А в миру чомусь навпаки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2582

    21 бер. 2022
    Галина Король
    Серце України
    Принісши в жертву своє Серце світу,
    Прекрасна Україно, ти відновишся!
    Для тих, хто відійшов, немає смерті…
    Казатимуть про тебе в світі мовами,
    Слова захоплення і слави, похвали…
    Всі усвідомлять: Ти - зоря для світу,
    Нова зоря із Правди й Чистоти.

    Закони Всесвіту жорсткі!
    Хто зможе встояти?
    Ділами справжніми, а не промовами?
    Ні, не словами із бравад і порожнечі …
    Його цікаво нині нарекли -
    В простій кофтині новий Черчіль…

    Моя земля! Мій Дім Лелечий
    Де гнізда ластівок під шум весни…
    Така прекрасна і велична ти

    Земля-Зоря для того світу, що вмирає,
    Що чути Правду так і не бажає.
    Казати істину - не хоче і не вміє
    Під маскою Добра - там лиходії …

    Лише крізь біль життів і плач дітей
    І сльози матерів будується нове,
    І кожен усвідомлює святе
    Цінує справжнє, рідне, дороге..

    Хоч  присмак волі той гіркий кривавий,
    Не треба нам ні пафосу ні слави
    Нам треба край наш - тихий  і щасливий…
    Лише весняні й літні зливи,
    Дари осінні - пригорщі дарів,
    І сміх дітей, і спокій снів…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2583

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Без назви
    Напиши менi завтра вранці.
    Якщо ще не спиш, сьогодні.
    Напиши що немає шансів,
    Проти нас у страшної безодні.

    Напиши що ще сотні світанків
    Ми зустрінемо вже цим літом.
    Напиши що немає танків
    В Україні з ворожим привітом.

    Напиши що ти пам'ятаєш,
    Яку каву варять у Львові.
    Напиши що зі мною злітаєш
    До Одеси, щоб чути море.

    Напиши що ми переможем,
    Бо я знаю не буде інакше.
    Напиши! Я молю усе Боже.
    Вiд листів твоїх вибухи слабше!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2584

    21 бер. 2022
    Романа Скоропад
    Без назви
    Знаєш, «брате», чому ми не схожі?
    Бо коли ти спиш, скорившись,
    Ми стоїмо своїх міст на сторожі

    Це пекло триває вже три дні і три ночі,
    Запам’ятай головне, ми своїх не лишаємо,
    А ви на все завжди закриваєте очі

    Знаєш, сусіде, чому ми такі різні?
    Тобі кричали: «нас вбивають!!! не мовчи!»
    А ти писав лиш свої «мне жаль» слізні

    Всі зв’язки між нами навіки стерті,
    Ти боявся тюрми?
    Ми ж більше боїмося неволі, ніж смерті

    Більше ніколи не кажи, що у нас
    З тобою традиції чи історія спільні,
    Між нами прірва. Ви-раби, а ми вільні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2585

    21 бер. 2022
    Олександр Гнатів
    "Груз 200"
    Ніч така місячна,
    Без літаків,
    Ніч така зоряна,
    Без москалів,
    Ніч така тиха,
    Без гулу сирен
    Не було би лиха,
    Не було б поем.
    І ворог вже випив,
    Горючий коктейль,
    І вже прикурив,
    Від пістоля.
    І тут він загинув,
    Понюхавши поля,
    Востаннє побачив
    Блиск моря.
    І мама розплакавшись,
    Вмерла на місці,
    Привезли з війни їй
    Груз двісті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2586

    21 бер. 2022
    Нагорний Леонід
    Путлер
    Куди ж ти лізеш, сатана,
    З мізками хворими від раку?
    Не одна мати прокляла
    Тебе, як прокляту, собаку.

    Чого ти лізеш в чужий двір,
    Що ти забувся там, зануда?
    Ти людожер, скажений звір,
    Тебе весь світ прокляв, Іуда!

    Ти - Адольф Гітлер номер два,
    Людей вбивати, в нього вчишся, -
    Його наслідуй до кінця, -
    Візьми, Іуда, й застрелися!

    Може боїшся смерті ти -
    Трясешся в бункері від страху.
    Тебе всі люди прокляли
    І посилають тебе на*уй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2587

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Без назви
    Живiть! Благаю..
    На сторожі кривавих літ.
    Вам зарано, друзі, до раю.
    Нам свободі ще вчити весь світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2588

    21 бер. 2022
    Христина Саверчук
    Палає
    Героям слава! Слава Україні!
    Як добре коли в тебе сильний дух.
    Коли життя віддать своїй країні,
    Для тебе є найменшою з заслуг.

    Коли в душі твоїй палає
    Вогонь незгасний. Дивний жар.
    Коли твій голос дужий не стихає
    В години смутку й канонад.

    Ти мчиш на кулі, на гармати.
    Ти завжди перший у бою.
    Я дуже вже хотіла знати
    Життя твоє, твою мету.

    Чому вогонь мій не палає,
    Так сильно й жарко? Де мій гнів?
    Чому в страху душа моя втопає?
    Невже я не одна з твоїх синів?

    Скажи лиш нене, що зробити,
    Щоб сморід страху той ізчах,
    Щоб я змогла палати, говорити,
    Щоб я носила гідність у руках?

    Вогонь той є. Він десь глибоко жили обпікає.
    І голос є, і крик. Та він застряг
    Десь в горлі. Там він замовкає.
    Там страх його у темряву притяг.

    Я заздрю тим в кого вогонь палає.
    Я заздрю тим в кого його нема
    Їх зовсім гідність їхня не займає,
    Ні батьківщина, ні права.

    Вони готові свою землю позабути,
    Бо хата скраю, це не їх війна.
    І совість гризти їх за це не буде.
    Не жити, існувати їх мета.

    Вони тікають, судять, зневажають.
    Їх не доймає це, дарма.
    Вони лиш мову егоїзму знають,
    Любов до батьківщини їм чужа.

    Та цим вони собі не докоряють.
    Вони живуть, сміються, далебі.
    Вони мовчать і душі їхні не палають.
    Чому не можу жити так й собі?!

    Я серед них страждаю, мучусь, погибаю.
    Їх сморід страху вже мене просяк.
    Я тихо лиш сиджу в кутку й згниваю.
    О Боже! Дай мені хоч знак!

    Що я жива, що дух мій ще палає,
    Що гідна донька я, землі своїй.
    Що кров козацька в моїх жилах протікає,
    Що я нащадок Київськой Русі.

    О, Боже! Слава Україні!
    Героям слава! По усій землі.
    Вони ж віддали все, що мали, цій країні.
    Вони ж навіки залишились молоді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2589

    21 бер. 2022
    Віталій "Сагайда" Ратов
    "Рідна Земленько Моя"
    Мій коханий милий краю,
    Рідна земленько моя!
    Нехай згине уся нечисть,
    Перемога хай кружля...
    Над хатами, над степами
    Над лісами возсія!
    Перемоги, миру й щастя...
    Зичим всі тобі добра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2590

    21 бер. 2022
    Олег Галів
    Я народився вільним
    Я народивсь у вільній Україні
    Я знаю, що таке своя земля
    І також знаю, що таке руїни.
    Бо того хочуть слуги із кремля

    Я народивсь у країні вільних
    Нас ворог нищив та ніяк не зміг
    Він ницо цілився в людей цивільних
    Переступивши наших міст поріг

    До волі йдемо. З волі і поволі
    Хоч губимо найкращих на шляху
    Та в тому, мабуть, і веління долі
    Пізнати силу, не піддатися страху.

    До перемоги крок. А може й кілька
    Із Богом разом та із ЗСУ
    Єдине, що би зрозуміти тільки
    Як відродити наших міст красу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2591

    21 бер. 2022
    Оксана Чернышева
    Стальная слеза
    На линии огня
    Апостолы стоят.
    Становится слеза
    Сталью.
    Здесь только тьма и свет,
    Оттенков «полу» нет.
    И адская тропа –
    К раю.
    Ущербная «нас рать»
    Тут будет умирать.
    Корабль, что послан на,
    Треснул.
    Постыдная война,
    Бессрочная вина
    Народа, что лишен
    Чести.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2592

    21 бер. 2022
    Татур Надія
    Українська Лють
    Усіх ворогів
    Імена забудь.
    Вийшла з берегів
    Українська Лють.

    Це народний суд
    І народна злість
    Проти всіх приблуд
    З вражої землі.

    Той, хто проти нас
    Словом і мечем,
    Захворів на сказ
    Вже давно. Тече

    В наших жилах міць,
    Українська кров.
    Ми – проти убивць,
    Але – за любов.

    Бо якщо не ми,
    Хто, скажи, тоді
    Звільнить від чуми
    Тих, хто у біді?

    За потраву міст
    На моїй Землі
    Зникнуть у пітьмі
    Руські кораблі.

    Їх затопить гнів,
    Їх вже не спасуть.
    Вийшла з берегів
    Українська Лють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2593

    21 бер. 2022
    Олександр Гнатів
    "Прокидаюся в поті чола"
    Прокидаюся в поті чола,
    Ти жива ще? Напевно жива,
    Я пишу тобі знову слова,
    Ти жива ще? "Так точно, жива"

    Розривають снаряди серця,
    Ми, здається, новинами дихаєм.
    Як же вирватись з того кільця.
    Окупанта з землі свої випхаєм.

    В попелі наче вся голова,
    Не зима вже, а навкруги сиво,
    На папірчику пульсу крива,
    Ще тримається, чим же не диво.

    По новинах все чорне і сіре,
    По новинах все втрати і втрати.
    Ну а я не втрачаю віри,
    Й слава Богу тебе я не втратив.

    Прокидаюся в поті чола,
    Ти жива ще? Напевно жива,
    В трубці чую знайомі уста,
    Ти жива ще? "Так точно, жива."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2594

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Світанок
    Сходить багряне сонце,
    Залпом накритий обрій.
    Ранок як лід в ополонці
    Ріже на крихти спокій.

    Клятий кровавий ворог,
    Лізе на Землю плекану.
    Але його власний порох
    Згонить в труну погану!

    Бо правда і воля живучі!
    Люди сміливі, незламні
    I землi одвічно квітучі,
    Назавше будуть за нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2595

    21 бер. 2022
    Інна Федун
    Рабам
    До вас лиш лють, презирство і відраза!
    Ядучий сморід йде з вашого рота.
    Яка хвороба? Що це за зараза?
    Від ваших слів охоплює нудота.
    Кого "спасать"? Кому ви тут потрібні?!
    Ви хоч себе встигніть врятувати!
    Гроша надламаного і того не гідні!
    Вас не до суду - напряму до ката!
    Не їсть вас совість - бо її немає!
    Як стадо вас загонами женуть.
    І "цар" надуманий вас вправно поганяє.
    Гливка субстанція - ваша справжня суть!
    Вам не пізнати силу слова "ВОЛЯ"!
    Раби повік в своїй трясовині.
    ВІЛЬНИЙ НАРОД - це наша суть і доля!
    Ми доведем тріумфом в цій війні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2596

    21 бер. 2022
    Олександр Гнатів
    "Пробач"
    Пробач мені, мій любий Київ.
    Пробач мені любий Херсон.
    Що я тебе таки не вгледів,
    І не вберіг шибок вікон.

    Мало кричав я "геть російське!"
    Що слухав "Miyagi", замість наших,
    Гадав культура - не садистське,
    Гадав вона ні тих, ні інших.

    Пробач мені коханий Харків,
    Прости мені Житомир і Франківськ.
    Що ви їсте з жестяних полумисків,
    І що чекаєте НАТОвських військ.

    Пробач мені коханий Львове,
    Пробач,ще мирний атом на ЗАЕС.
    Ми всі кричали - що ніколи знову!
    І допустили, що вкусив нас "русский пес".

    Пробач, мене велика Україно
    Прости мені о Всемогутній Бог,
    Устань із попелу моя державо!
    Зберись народе України!
    Зберися в монолітний стог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2597

    21 бер. 2022
    Марійка
    Душа
    Недавно в моїй країні почалась війна
    Чимало горя вже принесла вона.
    Ракети в різні міста прилітають,
    Оселі руйнують, життя забирають.

    Повітряна тривога часто звучить,
    Та багатьох жителів це вже не страшить.
    Вони найважливіше з дому беруть
    Й спокійно до сховищ заходять.

    Та не заховати душу в бомбосховищі!
    Вона з Привидом Києва на летовищі,
    разом з ТрО міста боронить,
    Разом з ЗСУ та Байрактаром москалів хоронить!

    Душа зараз зі всією Україною
    Вона безмежно страждає,
    живе з відкритою раною...
    Проте віру в перемогу леліє.

    Тоді розквітне знову наша Батьківщина
    Стане безмежно красивою та вільною країна
    Від Крима та до Чернігова
    Від Донбасу й до Львова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2598

    21 бер. 2022
    Воляню Андрій
    Зупинися, світе!
    Зупинися невпинний світе, зупинися на мить, постій
    Ти ж не чуєш як плачуть діти, ти ж далекий від всіх подій.
    Ти не бачиш розрух довкола, маєш мирне і небо й час,
    Не тривожить твій сон раптово, серед ночі з небес фугас.

    Не палить там ніхто небокраю, нескінченним вже залпом вогню…
    І від злості ніхто не згорає, проклинаючи підлу війну.
    Зупинися, ужалений світе. Чи ти бачиш? Згасає життя
    І продовжує ще стугоніти, безневинна вкраїнська земля.

    В цих словах я не прошу багато, не чекаю на жаль, співчуття
    Лиш повторюю, молю стакато, щоб байдужість не з’їла серця.
    В час коли так потрібна підтримка, світе, чуєш, прошу, не мовчи.
    Якщо з’явиться раптом хвилинка, Україні мої поможи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2599

    21 бер. 2022
    Ірина
    Колискова
    Спи, моя мила сестричко, так треба.
    Я збережу твій сон.
    Я до світанку глядітиму в небо,
    Наче сталевий дрон.
    Не пропущу ні снаряда, ні кулі,
    Серцем зігрію підвал.
    Ти обійми поміцніше синулю.
    Відпочивай...

    Спи, моя люба, рідненька матуся,
    Я вже і так не засну.
    Крила розправлю, у небо здіймуся,
    Тишею всіх огорну.
    Пухом надмухаю жорстку підлогу,
    Кішці насиплю корм,
    Татові вкрию його хвору ногу.
    Спіть, мої любі, все норм.

    Спи, мій народе, могутній, красивий,
    Я почергую цю ніч.
    Витисну  з себе усі свої сили
    І підніму цілу Січ.
    Разом ми небо закриєм собою,
    В НАТО хай далі ссуть.
    Нас тепер не здолати нікому.
    В цьому вся суть.
    05.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2600

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Мантра
    Збуди мене завтра,
    Скажи, що наснилось.
    Що згасла вже ватра
    Війни, що скінчилась.

    Скажи що вже можна
    Спуститись по каву.
    Щоб сумку тривожну
    Подалі сховала.

    Скажи, що безпечні
    Танці під вікнами.
    Скажи, що доречно
    Пісні вважать ліками.

    Скажи, що бузками
    Заквітло все місто,
    Яке вечорами
    Обійдем до чиста.

    Збуди мене вранці
    Пташиними співами.
    Щоб роси на пальці
    Піти збирать нивами.

    Сховай у обіймах.
    Скажи, що назавжди
    Потреба у війнах
    Житиме в ґраждах.

    Скажи, що віднині
    На ери далекі
    У нашій країні
    Живуть всі лелеки.

    Скажи, що сьогодні
    Я чула востаннє,
    Як ракети голодні
    Будять світання.

    Збуди, щоб не знати,
    Як сон убиває.
    Збуди, щоб сказати,
    Що війни більш немає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2601

    21 бер. 2022
    Уткіна Ельвіра
    Без назви
    Болять, а хіба мають не боліти
    Уламки, вщент розбитої душі.
    А як із таким серцем далі жити?
    Йому ж байдужі всі пісні, та всі вірші.

    Воно ще плаче, дивлячись як мати,
    Вкриває хусткой вмерле немовля…
    Не покидає серце спроб поримувати,
    Та кожен вірш - молитва до Спасителя.

    Помилуй, Боже, та врятуй ту матір,
    А Янгола її обіймами зігрій.
    Ій відтепер порожнє ліжечко гойдати,
    Яка то біль? То - ад на цій землі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2602

    21 бер. 2022
    Антон
    Без назви
    Це мало було колись статись,
    Тепер все стало на місця.
    Немає сенсу вже ховатись,
    І вже не приймуть каяття.

    Ніхто вже вас не пожаліє,
    Бо жалості до вас нема,
    І пекло гніву в серці тліє,
    Це не сафарі, це жнива,

    Старий та імпотентний ірод,
    З напрочуд стриманим лицем,
    Від страху вже шукає привід,
    Та в вас в очах він є взірцем,

    Він так хотів нас залякати,
    Він так зламати нас хотів,
    Але на нього нам насрати,
    Та на його слабих катів,

    Дитяча кров посеред горла,
    І всі ви поголовно в ній,
    А Україна досі, горда,
    І не покорна, і не мрій,

    Тут проти вас постане все,
    Стіною волі України,
    Ми вистоїм понад усе,
    І кожен з вас у муках згине,

    Назад шляху уже нема,
    А ми й не думали тікати,
    Ви втратите усе дарма,
    А нам нема чого втрачати,

    Рабам нема шляху у рай,
    Нас не реально зупинити,
    Відчуйте наш "Козацький драйв",
    В нашій землі, будЕте гнити,

    Ніколи вам не подолати,
    Людей, шо українці звуться,
    Або у Ад, або за грати,
    І там, і там вами займуться...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2603

    21 бер. 2022
    Саня Світла / Тетяна Бевз
    Глухну від тиші...
    Глухну від тиші,
    що можна розрізати, наче ножем паляницю.
    Пишуться вірші...
    Зорані болем за кревну мою Лебедицю.*
    Ненько, рідненька!
    Вкотре втрачаєш звитяжців своїх, оборонців.
    Як же раненько
    оком червоним над вічністю сходити сонцю?
    Хмари, зникайте!
    Світло і сонце є правди священної сила.
    Зайди, вертайтесь!
    Вам тут ні хліба, ні ниви... лиш тлін і могила.
    Цінності, кажеш,
    скріпи імперські впровадити треба по світу?
    Щезни геть, враже!
    Жертви злочинств закликають до помсти й відвіту.
    Вам, ренегати,
    трунком кукіль засіватиме збіжжя й поріддя.
    Нам же єднатись
    і в боротьбі подолати часи лихоліття!
    *Лебедія — стародавня назва України
    02.2020 - 02.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2604

    21 бер. 2022
    Андрій Волянюк
    Без назви
    В щоденних битвах, в нескінченній боротьбі,
    В сльозах і муках змученого люду,
    В усьому тому, що й не бачив уві сні
    Чого й ніколи вже у світі не забуду,
    Чого не згублю ні у спогадах, ні в днях,
    Що більш ніколи не поблідне, не зів’яне,
    Що вишию на серці, хоругвах –
    Я бачу світло, хай і олов'яне.
    Воно крізь дим палаючих домів,
    Крізь згарища пологових будинків,
    Садок дитячий, що вже спопелів
    І відгомін майбутніх поєдинків
    Настирливо долає тяглість днів.
    Це світло у тобі, солдате, і в мені
    Це світло, що між нами зараз світить,
    Бо як ніколи досі, ми живі,
    Бо з одвіку - України діти.
    Вогонь війни, на жаль, іще не вщух
    Та ми здобудемо невдовзі перемогу!
    Бо з нами Правда, з нами волі дух,
    Ми віримо і довіряєм Богу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2605

    21 бер. 2022
    Олександр Гнатів
    "Весняне жіноче свято"
    Воєнна весна стікає червоним,
    І так вже здається, що це не весна
    А в пам'яті крутиться ніжно-рожевим,
    Те прекрасне волосся, що має вона.

    І цієї весни так хотілося би,
    ПринЕсти їй квітів і міцно обняти,
    Хотілося би замість тої стрільби.
    Щось приємне для вуха сказати.

    Та немає вини у початку весни,
    Журавлі все ще прагнуть літати.
    Те що жінка є ти, в цих умовах війни
    Не втрачай лиш бажання кохати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2606

    21 бер. 2022
    Юлія
    Повертайся, татусю...
    Повертайся, татусю, скоріше,
    Вся родина на тебе чекає.
    Ми з тобою ще вивчимо вірші,
    Переможе народ наш, я знаю!

    Я люблю тебе дуже, мій татку,
    І молюся за тебе до Бога.
    Та Небесного Тата прохаю:
    "Отче Наш, нам пошли перемогу!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2607

    21 бер. 2022
    Данило Галико
    Без назви
    мою музику замінили сирени
    мої сни замінили новини
    мої струни замінили нерви
    вся надія на джавеліни
    мої вулиці замінили підвали
    мою каву замінило мастило
    моїх друзів замінили вокзали
    але дух як ніколи сильний
    мої книги замінила тривога
    мій рюкзак замінив всю квартиру
    моє ліжко замінила підлога
    та ніщо не замінить віру
    не замінить ніщо мою ненависть
    мою лють замінятиме помста
    ми зітремо у порох копита хвіст
    і всі голови від цього монстра
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2608

    21 бер. 2022
    Волянюк Андрій
    Без назви
    З війною не римується любов,
    І мир із нею в риму не з’єднати,
    Якщо з мечем на мою землю ти прийшов
    То будь готовий від меча вмирати.

    Це не ненависть і не злоба, ні!
    У всього на Землі свої закони.
    Хтось їх зарубує на носі і чолі,
    А хтось переступає всі кордони.

    Цей «хтось», не ми, ми любим правду й мир,
    Цінуємо чужі і межі й простір.
    Немає значення, чужинець ти, ясир
    Якщо із миром – в нас немає злості.

    У кожного у світі вибір є,
    Залишитись чи йти – це справа ваша.
    Але тоді вже не сховаєтесь ніде,
    Якщо закінчиться терпіння в наших чашах.

    І ми не знаємо хто так тебе «вколов»
    Та мусимо, одне тобі сказати:
    «Якщо з мечем на нашу землю ти прийшов
    То будь готовий від меча вмирати».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2609

    21 бер. 2022
    Оксана
    Третій день війни
    Що заважає нам стати монолітом,
    незламним камнем сили у віках?

    Над нами небо вже підбите
    повільно зорі падають на нас.

    Горить земля, горить ворожа зброя —
    чого чекав ти коли йшов сюди?

    Стільки століть — ми завжди на сторожі,
    але зі сходу завжди жди біди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2610

    21 бер. 2022
    Євген Маєвський
    К москалю пришел хохол...
    К москалю пришел хохол,
    Русский сразу руки в пол,
    Жопу - выше, плечи - ниже,
    Снял трусы и сракой движет.

    "Слушай, русский извращенец,
    Пусть е**т тебя чеченец,
    Пусть тебя в поганый рот
    Грязный чукча о****ет!

    Мы - проводим гей-парады,
    Но, таким, как ты - не рады!
    Правда, в яркий День Победы
    Нас порадуют два деда:

    Пусть на площади на Красной
    В этот ясный день прекрасный
    Путина шойга е**т,
    А потом - наоборот!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2611

    21 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Над небом Привид сон твій береже
    А в хмарах Бог стоїть сам на колінах
    І просить у Отця: «Хай все мине,
    Хай ніч спокійна буде, витримають стіни».

    І Бог все знає, мусим пережити,
    Те що роками в ящик відкладалось:
    Нікому з ворогом не вдалось ще дружити,
    А поготів – і братом називатись.

    Відбив атаку Привид, стіни цілі,
    Миттєвий спокій душу огортає,
    Бо на землі нас бережуть умілі,
    А небо Бог руками затуляє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2612

    21 бер. 2022
    Катерина Дювенжи
    Не сон
    Я прячу в подушку голову.
    В неё не вмещаются мысли,
    Что кто-то может так голодно
    Забирать невинные жизни.

    Глаза сомкну - вижу пОлотно:
    Снаряды вокруг взрываются.
    Проснусь от того, что холодно,
    И война изо сна не кончается.

    Уж весна, на полях не бороны.
    А народ единой пехотой,
    Защищает страну, все стороны
    С особенно сильный охотой.

    Свободному нашему норову
    Не конца, кровожадный юнкер!
    Мы едины! На тебя всем всё равно.
    Мы захлопнем твой адский бункер!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2613

    21 бер. 2022
    Неллі Крощук-Юрпік
    "Не пробачу"
    Хоч у прощену, хоч у звичайну неділю
    Я тобі не пробачу, вражино!
    Діток тих,що криваво загинули,
    Комендантську страшну годину,

    Твоїх підлих ракет і обстрілів,
    Не пробачу ночей недоспаних!
    У підвалах дітей народжених...
    І ще тисячі ненароджених...

    Не прощу, сатанинський ти варваре,
    Сліз нещасної воїна матері,
    Що у першу весняну днину
    Хоронила свою дитину...

    Ти, маленька недолюдино,
    Що царем себе уявила,
    Ти ж падлюка! Ти гірше звіра!
    В муках здохнеш, москалька гнидо!

    А ми будемо далі жити,
    Будуть діти наші радіти!
    Твоє ж плем'я буде ридати,
    І тебе клясти, проклинати!

    І не буде одобрено Богом
    Життя всіх поколінь убогих
    Що з'явились від тебе, уроде!
    Будеш проклятий Богом й народом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2614

    21 бер. 2022
    Ширяєв Сергій
    До москалів
    Ви прозомбовані тварюки,
    Розв’язували гнидам руки,
    Аби вони кричали нам,
    Як все «неправильно в нас там».

    Це ви - убивці українців!
    Це ви бажали нам смертей,
    Це ваші діти тягнуть важіль,
    Вбиваючи чужих дітей!

    Ніколи вам це не пробачим,
    Гнилий народ боліт і гір,
    І всюди вас перехуячим,
    За ваш єбучій “русській мір”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2615

    21 бер. 2022
    Валентина
    Біль душі
    Біль душі зривається словами!
    Страх і гнів під вибухи ракет!
    Ми колись вважалися братами.
    Ви ж кричали, що у нас вас "нет"!
    Смієтесь в обличчя нам нахабно,
    Розстріляли мирні ви міста
    Думали протупцятись незграбно,
    Ну а ми прижали вам хвоста.
    Не зламались з першої ж години,
    Обламали хлопці роги вам!
    Будем до останньої хвилини
    Ми давати відсіч ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2616

    21 бер. 2022
    Ганна Брунько
    #відмамидосина
    Одного разу це все скінчиться і я обійму тебе ... вільно...
    Не буде шуму, страху і болю, лиш я... люблю тебе сильно...

    І ти заплачеш, і я ті сльози згорну в долоні.
    Я точно знаю не може серце жити в полоні.

    Одного разу, це все розтане, як сніг весною,
    І ти, мій любий, сміятись будеш разом зі мною...

    Я сни розвію, нехай несуть собі свої темні хмари,
    Ти знай, завжди переможе світло, будь-які примари...

    Нам треба жити, і посміхатись -  нескорені вітрами...
    Я крилами над тобою стану, затягнуться шрами.

    І ти, мій любий, радіти будеш,
    завжди, на віки.
    Бо крила мами, незламні крила - потужні ріки.

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2617

    21 бер. 2022
    Оксана Ткач
    Ворогам
    В чім злочин наш перед катами?
    В тім, що закохані без тями
    В чарівну пісню солов’їв,
    У шум карпатських рік й струмків,
    В шепіт ланів з повним колоссям,
    В вітер, що бавиться волоссям,
    В дощ, що змиває бруд з землі,
    Так, українці - непрості,
    Бо навчені по-правді жити
    Вміють терпіти й боронити,
    Якщо задіти за живе,
    Бо дух свободи в них живе.

    Дратують українці вас,
    Розумні, мужні - це про Нас,
    По світу, ніби Божий цвіт,
    Усі гуртом дамо одвіт,
    Тим нелюдам в людській подобі
    Через яких весь світ в жалобі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2619

    21 бер. 2022
    Андрій
    ***
    Хтось не спав усю ніч і постійно оновлював Твіттер,
    Хтось ішов в укриття під звук свисту ворожих ракет.
    ЗСУ в наших душах постійно роздмухують вітер:
    Бриз свободи, що зломить отой ненависний хребет.

    І бурхливий цей шторм не затихне, не вщухне безслідно!
    Він триватиме довго, яскраво палають серця
    Тих титанів-людей, що готові на все й б’ються гідно
    Із непрошеним гостем – живим прототипом мерця.

    Про Гостомель і Суми, і острів Зміїний відважний
    Пам’ятатимуть завжди всі внуки й сини, ти і я.
    Відтепер кожен з нас, навіть той, хто не дуже уважний,
    В словнику знайде термін для всього лихого – «РУСНЯ»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2620

    21 бер. 2022
    Ширяєв Сергій
    Потєрь нєт
    В тилу у ворога пустеля,
    У нас - затишний мирний дім,
    Його вже не чекають вдома,
    Бо ми на смерть б'єм ворогів.

    Їм вже нема куди вертатись,
    Не цінить їх буремний ґвалт,
    Лиш гроші, й мрії автократа,
    В "двохсотих" тліють у очах.

    Боротись не змогли на рівних,
    Тож палять села та міста,
    У їхніх снах - таких наївних,
    Цвіте їх "русская вєсна".

    Їх млявий сон зриває вибух,
    Усюди паніка і смерть,
    Горить метал, москаль палає,
    Посеред молодих дерев.

    В тилу у ворога пустеля,
    Попереду - лиш перегній,
    Сухих два слова - "нєт потєрі",
    Лунають у пустелі тій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2621

    21 бер. 2022
    Ангеліна
    дом
    сегодня вновь страшно и холодно.
    на улице солнце, весна.
    но все ещё страшно и холодно,
    ведь дома сегодня война.

    наш дом небольшой, но любимый.
    в нем детство, мечты и тепло,
    он смелый и неделимый,
    и скоро бы всё в нем цвело.

    у него голубая свобода
    и мир в ярко жёлтом огне.
    мы ждём, когда "перемога!"
    прозвучит вопреки темноте.

    и будет наш дом в украине,
    и будем в нем счастливы мы,
    кот, чашка кофе, цветы на картинке.
    тот дом, какой помнила ты.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2622

    21 бер. 2022
    Евгений
    8 березня 22
    Війна наразі
    Але ми разом
    І Закарпаття
    І Донбас

    Ще небагато
    Ще зовсім трохи
    Мине жахливий
    Невдовзі час

    Тож відчуваєм
    Те головне
    Те саме справжнє
    "У нас є ви, а ми у вас!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2624

    21 бер. 2022
    Оксана
    Куленепробивні
    вірити в себе
    стояти власними силами
    триматись міцно
    за кожен шматок землі

    разом за руки
    і разом не здатись
    вчора сьогодні завтра
    і завжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2625

    21 бер. 2022
    Андрій
    ***
    В мене вдома всі сплять лиш тому, що так, начебто, треба,
    Бо без сну втратить сенс нескінченний потік цих новин.
    Тато мерз цілу ніч, на веранді сидів, слухав небо,
    На питання «То хто твій герой?» відповім дуже чесно: «Це він!».

    Мама теж недаремно сидить повсякчас в телефоні:
    Інформує русню у каналах пропутінських ЗМІ.
    Розповсюджує правду, вбиваючи фейки від «хтоні»,
    Вона теж героїня для мене у ці страшні дні.

    В укритті все знайоме, на жаль, для сестри у столиці,
    Не хотіла вона під землею стрічати весну.
    П’ятий день її серце ненавистю люто іскриться,
    Мов геройський коктейль, що зупинить цю кляту війну!

    Кожен з нас на окремому полі веде свою битву,
    Хтось на фронті зі зброєю, хтось з ноутбуком в тилу.
    Кожен з нас — це герой, що невтомно загострює бритву,
    І вона зовсім скоро пройдеться по горлу хуйлу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2626

    21 бер. 2022
    Sophie Creux
    Втеча до сонця
    Стосунок має до всіх нас,
    Народжених на цих теренах
    В негативі жовто-синій колір
    Й потужне слово-«воля»!
    Не буду говорити я про те, що мушу,
    Бо маю вибір й можу замовчати.
    Яке ж високовартісне, те,  нинішнє буття.
    Хоча для мене це гіркі та прикрі відчуття.
    І з плином часу щось змінилось,
    В жахіття сни перетворились,
    Щоб не відчути подих ночі -
    Нам варто бігти за сонцем.
    Були незламні наші діячі,
    Ховалися, лише, від темряви душі,
    Тож ми повинні підійнятись й довести:
    Ті, що полегли - стали світлом уночі -
    зірками.
    Який би жаль нас не проймав,
    Він збільшиться в рази, коли згадаємо ми предків скрутнії часи.
    Для чого прокидатися для втечі,
    Тепер не зупинятимусь, до речі,
    Запобігти втратам стає неможливо,
    Цінності для нас такі ж мінливі,
    Як усмішка на зеленому обличчі
    І то не страх, а ненависть дитяча
    До тих бездарних, сірих і глухих, що вже століттями ротяки не промиють.
    А в нас вуста, промова наша не пуста,
    Помисли всі чисті, а мета…
    Тож варто вкотре підійнятись, бо не впадемо, як сусідське те нещастя!
    Ми можемо обрати, особисто я:
    Щоб не відчути подих ночі - побіжу за сонцем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2627

    21 бер. 2022
    Юрий Ремов
    Зачекай, рашисте!
    Зачекай, рашисте !
    Зачекай, поганець!
    Меч війни куєш
    сатани засланець.

    Зачекай, рашисте!
    Люди не полова,
    що ти їх жуєш,
    немов та корова.

    Зачекай, рашисте!
    Життя хочеш вбити?
    Одур  влади п’єш,
    хати нам палити?

    Зачекай, рашисте!
    Не бреши на долі!
    Марно ти псуєш
    прагнення до волі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2630

    21 бер. 2022
    Юрій З.
    Вже йде весна
    Вже йде весна, хоча тепла ще мало,
    Ще ніч морозна оповила всі міста.
    Східні вітри дерева поламали,
    І зимнім холодом залишились в гілках.

    Страшне сум'яття брудом ліпить горе,
    І розливає болем русла рік.
    Чорними хвилями накрило берег море,
    Випльовуючи мертві кораблі.

    Ця битва не нова, трива віками,
    Одвічна боротьба добра зі злом.
    Але прийде ще день, ще сонце встане,
    Наповнить світлий дім своїм теплом.

    Де душі гинули - проснуться нові трави,
    І зеленню укриють плач і гнів.
    В країні тихій зникнуть всі примари,
    Багнюка зсохне із історії світів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2631

    21 бер. 2022
    Морті Блек
    Без назви
    прополюю грядки своїх думок, смакуючи на язиці,
    прокручуючи, як стару платівку, по колу кожну з них.
    з кожної із них стирчить колючка,
    по відчуттях наче застрягла десь всередині легень:
    "я думала, що у нас буде більше часу" -
    кажу собі, збираючи рюкзак у невідомість.
    "я думала, що у нас буде більше часу" -
    чую у голові, їдучи евакуаційним поїздом.
    "я думала, що у нас буде більше часу" -
    кажу собі, втікаючи все західніше Україною.
    "я думала, що у нас буде більше часу"
    і всі тривоги, біль, розбите серце і особисті драми
    видаються на цій грядці такими дріб'язковими
    на фоні того, що в нас не було достатньо часу,
    ні в кого не було достатньо часу, щоб підготуватись.
    сиджу, прополюю грядки своїх думок і думаю про те,
    що в цілому Всесвіті немає достатньо часу,
    а отже і давати цим думкам зростати у мені
    немає ніякого змісту.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2633

    21 бер. 2022
    Аліна
    Вільна країна
    Україна не впала
    і в благанні на коліна не стала!
    Знайте, орки і підлі підступні друзі в кавичках:
    Чоловіки стають на одне коліно,
    щоб попросити руки майбутньої дружини!
    Жінки не падають, а спіткаються,
    бо в них каблуки ламаються!
    Підлітки нахиляються зв'язуючи шнурки,
    бо всі липучки пішли на наліпки!
    Наше старше покоління пригнулося низенько до землі,
    бо потрібно  цибульку посадити
    і прополоти буряки!
    Знайте:
    Україна на коліна в благанні не стане!
    Не спіткнеться! Не пригнеться!
    І голову не схиле!
    Бо Вона сильна, єдина й могуча країна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2634

    21 бер. 2022
    О.Похмурий
    Без назви
    Коли закінчиться проклята війна,
    заткнуться кляті гради, іскандери
    я наобіймаюся з тобою так сповна,
    що заніміють плакучії сирени.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2635

    21 бер. 2022
    Морті Блек
    Без назви
    повітряна тривога в Харкові.
    and I feel pain in my stomach
    відчуваю як болем скручує шлунок.
    вдихаю. видихаю.
    бої в небі над Харковом точаться, поки ми,
    потомлені тривогою, чіпляємось свідомістю за яв,
    бо кажуть, що о 3 знову будуть стріляти і спати "не варіант".
    спати страшно, не знаючи в якому завтра дні прокинешся.
    сьогодні я прокинулась о 6 ранку від вибухів за вікном.
    перші хвилини чіпляєшся за надію інших пояснень,
    проте всередині точно знаєш,
    це знання в тобі викарбували останні тижні недобрих знаків.
    це скрипить ліжко чи дужчають вибухи?
    це овочі падають в салатну тарілку,
    чи варто бігти до ванної, бо у бомбосховищі і без нас тісно?
    and again and again I feel screeching in my stomach,
    проте я знаю що так працює тривога у тілі,
    і заспокоюю себе знов.
    знайомі англійською, російською, білоруською
    питають чи планую я їхати з цього міста, з мого міста,
    чи планую їхати із країни, з моєї країни, мого дому.
    ефіром сіється паніка, я ж знову вдихаю. і видихаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2636

    21 бер. 2022
    Юлія
    Єднання
    Війна. Воєнний стан. Мобілізація
    Хлопці йдуть в воєнкомат
    Об'єднуються люди. Народ. Нація
    Проти ворога потрібен автомат

    Бронники. Аптечка. Берци...
    На складах коробки вище неба
    Все збирає волонтерське серце
    І везе куди найбільша є потреба

    Новини. Радіо та інтернет
    Кричать про правду на кожному кроці
    Щоб не попасти до фейкових тенет
    Щоб кожен знав, на чиєму він боці

    Прапори, міста, хоробрі люди
    В руках насіння замість паляниці
    Геть окупанти! - лунає всюди
    Женуть смерть, з рідної землиці

    Європа, країни та допомога
    Шалена підтримка... аж лячно
    За кожен переказ, коробку і.. слово
    Ми кожному. Щиро. Вдячні

    Молитва від серця до серця
    Стелить прощенню дорогу
    Ми вірим, ми знаєм й чекаєм
    Що прийде до нас ПЕРЕМОГА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2637

    21 бер. 2022
    Христина
    Без назви
    Ісусе, у руки Твої Україну віддам
    Свободу не знищить її ворогам
    Це небо, пшениця, безкраї поля
    Лиш хай на землі буде воля Твоя

    Біль, ридання, сум та тривога
    Батьківщини моєї це хресна дорога
    Розп'яли її, рідну землю мою
    І що зробили з вкраїнською красою?

    І весь тягар хреста Ти знаєш
    І завжди поруч, ніжно обіймаєш
    Тобі знайомий цей тернистий шлях
    Тримаєш з нами синьо-жовтий стяг

    Пройдемо разом незгоди усі
    Квіти розквітнуть уже на весні
    Воскресне усе до нового життя
    І світле, квітуче у нас майбуття!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2638

    21 бер. 2022
    О.Похмурий
    Без назви
    Спускаючись в підвали чи метро
    візьми до рюкзаку свою усмішку
    можливо, все не буде як було
    та будеш ти, й не треба більше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2639

    21 бер. 2022
    Матвійчук Олександра
    Наша воля
    Що робили українці?
    Знаєш чим вони жили?
    Ми були ще гірші німців!
    Ми боялися війни?

    Те позорисько щедрує
    Наші крадуть в них цяцьки,
    Іграшки, що розбивають
    Мир, що жив в твоїй душі.

    Роми забирають танка,
    Тракторист везе собі,
    Ті, які тримають пляшку
    Б'ють москву по голові

    Баба Надя та Зміїний
    Путь показують туди
    Де їм місце, те єдине,
    Що "посадить" навіки

    Привид Київа лякає
    Друга Ольга палить дім
    Хтось лайно кида на мітку
    Не пора тікати ним?

    Може прощення просити?
    Та не випросять - ми злі
    Не забудем, бо країна
    Тоне в "брацькому" вогні .

    І сьогодні вся надія
    Розцвітає навесні
    В тих руках, де є та мрія
    Незалежні, сильні ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2640

    21 бер. 2022
    Анна Балик
    Я Мир, открой, Будет легче!
    Я тебя видела, точно, помню,
    Тогда в 14-м, страшно, больно...
    Ты беспощадная, била в стены,
    Тогда испуганной нашей веры.

    В слезах купалась ты,
    Словно в ванной,
    Тогда казалась нам,
    Очень странной.

    В глаза смотрела мне,
    Тогда юной,
    Под землю прятались,
    Тогда люди.

    Ты не жалела нас,
    Нет, не сколько,
    Землю оставила,
    Всю в осколках.

    Ты не ушла потом,
    Была рядом,
    Готова вновь покрыть,
    Землю градом.

    Уйди сейчас, прошу,
    Побыстрее,
    Я стука в дверь от него,
    Жду и верю.

    Он постучится в дом,
    И прошепчет
    "Я Мир, открой,
    Будет легче".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2641

    21 бер. 2022
    Ян Ждан
    Кінець Мордору
    Вирує "Мордор", лізуть орки,
    П'янить вовків невинна кров,
    Від Києва аж до Нью-Йорка,
    "мокшанський" сморід вже дійшов...

    Та серце ратоборців — криця,
    Навалу знищує кошмар,
    Рабів господар не боїться,
    Співає шабля і кобзар!

    Нерівний бій, та зло — незграбне,
    За тухлий дохне сухпайок,
    Горить орда від слова правди,
    І тліє їх плазун-божок...

    Затоплять "Мордор" води гніву,
    Розквітне Україна знов!
    Почує всесвіт наші співи,
    На землях де лилася кров..!
    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2642

    21 бер. 2022
    Оксана
    Що скаже історія?
    Що скаже історія?
    Про що скажуть берці?
    Чи зацвіте магнолія
    Край дороги… В серці.
    Чи обійме мати сина,
    Нагодує смачно.
    А чи стане біля тину,
    Що й дивитись лячно.
    Чекатиме, молитиме,
    Звістки з поля бою.
    Не їстиме, не питиме…
    Вітер за собою
    Чує. А він віє, колихає…
    Майже бездиханну.
    Не потішить, не спитає.
    Не звучить осанна.
    А до ката зуби гострять
    Козацькою кров’ю.
    А в підвалах діти постять,
    Зігріті любов’ю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2643

    21 бер. 2022
    Попельницька Аліна
    «Не було дня, його не було видно»
    Не було дня, його не було видно
    за чорним димом смутку і пожеж
    Німа весна в снігах. То було дивно,
    замість тепла у мороці живеш

    В весняну ніч єдиною розрадою
    була журба і лють німих пісень
    І хлопці, що сидять за барикадою
    її співали, цілячись в мішень

    І заревіли в ніч гарячі гради
    від пострілів снарядами удень
    Гула сирена, не давала спати,
    стискалось серце від чужих знамень

    В ті дні важкі молилась вся країна!
    То було диво! Весь земний народ
    одноголосно кликав - «Україна»,
    нас чув весь світ, не було перешкод

    Бо щось таке палке жевріло в грудях,
    і біль, і смуток невимовних дум
    Найбільшою ж була надія в людях,
    любов велика і великий сум

    Не було дня, його не було видно
    Та бачили ми разом в ніч палку,
    як небосхилом сходить Україна
    яскравим сонцем, сіючи весну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2644

    21 бер. 2022
    Таня Світла / Тетяна Бевз
    Без назви
    Ви, нащадки незламних січових козаків,
    гайдамацьких родів, волелюбного люду країни!
    Наша ненька-Вкраїна гуртує відважних синів —
    щоб ніхто не посмів із країни зробити руїну!
    Все було... і таке вже було... і не раз.
    Пригадайте хоч знищений вщент легендарний Батурин;
    українських борців проти іродів, хворих на сказ,
    хто червоне знамено підняв на смертях і тортурах.
    Ось вони знову тут, звіром рвуться до хат,
    не чекайте від зграй навіжених нічого людського.
    Закарбуйте: нас зараз вбиває російський солдат,
    і у нього залізний наказ: «Не жаліти нікого».
    Хтось ще вірить, що так вони йдуть визволять?
    Хтось ще хоче під ті прапори із курчам двоголовим?
    Саме час... і по білій хустині теж будуть стрілять,
    та в добірнім зерні завжди знайдеться жменя полови.
    Наші лицарі ДУХУ, ви мужні й стійкі,
    в ланцюжках ДНК, в ваших генах гарячої крові
    ВІРНІСТЬ, ВОЛЯ й СВОБОДА, не просто слова пломінкі —
    Тестаменти* народу незламні, святі і прозорі.
    Всі гуртом, як один, підіймаємо стяг!
    Грайте, сурми козацькі, литаври, ззивайте до бою!
    Ми — народ України! Ми будемо жити в віках!
    Буде зріти колосся і небо іскріть синявою.
    *Тестаменти – заповіти.
    18.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2645

    21 бер. 2022
    Балик Анна
    За нами вся правда, в сердцах Украина!
    Мы вновь с рюкзаком,
    бежим от войны,
    русская власть,
    Кому вы нужны?

    Спасайте себя,
    от злости и гнили,
    Наш мирный народ,
    ни о чем не просили.

    Мы выживем, знаю,
    и вместе мы сила,
    За нами вся правда,
    В сердцах Украина!

    В ту ночь, когда Киев
    снова бомбили,
    Я лишь об одном
    Бога молила,
    Спаси нас Господь,
    и всю Украину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2646

    21 бер. 2022
    Юлія Антюк
    Мамо, чи правда...
    Мамо, чи правда, що настане мир,
    І літом ми поїдемо у Київ,
    І вже не буде на стінах дир,
    Від сліз обличчя ми у Чорнім морі вмиєм?

    Мамо, чи правда, що у Харкові колись
    Стояли не розстріляні будинки?
    Чому мовчиш? Лише кричиш "Молись!"
    А скільки вже війна іде годинок?

    Мамо, я вже не можу дивитись новини,
    Там голод, війна, нема інших тем,
    Там показують вбиті родини,
    В моїм серці тихесенький щем.

    Мамо,  а Україна і справді єдина!
    Як швидко ми об'єдналися всі!
    Чи ж була колись така година,
    Що ми кинули Україну в біді?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2647

    21 бер. 2022
    Наталія
    Як хочеться
    стріляти хочеться очима,
    ракети чути у кіно,
    приємно знизавши плечима,
    від скотчу зчистити вікно.

    забути що таке тривога,
    шум обстрілів і сирен гул,
    і не лягати на підлогу,
    бо чути вибухи впритул.

    щоб повернулись з-за кордону
    усі жінки і їхні діти,
    вкраїнських воїнів з полону
    стрічають із букетом квітів.

    як хочеться усе змінить,
    комусь зізнатися в коханні,
    хтось знає вже де хоче жить,
    а хтось як здійснить всі бажання.

    у тиші б сісти за столом,
    а поруч вся твоя родина,
    і віє миром і теплом
    уся могутня Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2649

    21 бер. 2022
    Софія
    Не моя війна
    Це не моя війна і не наша!
    Душа стискається від того , що я бачу...
    Ніхто  не знав що весняний світанок замінить сяйво вибухів під ранок.
    Ніхто не думав цінувати тишу ,
    А я її вам тут залишу...

    Ти знаєш , не страшно що зараз далеко
    Я вірю , що вчасно прилинуть лелеки
    Я знаю , що буде наша весна
    Щастя і втіхи буде сповна
    А зараз скажу лиш тихенько-
    "Бережи себе , серденько"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2651

    21 бер. 2022
    Наталія
    Коли...
    коли карабль рускій піде нахуй,
    а небо змінить колір на блакитний
    і москалі всі вдарені під сраку -
    тікатимуть; а Україна знов розквітне,

    країна вийде святкувати перемогу,
    країна буде повна щирих сліз,
    і дякувати хлопцям, дякувати Богу,
    викладуть речі із вже зібраних валіз

    я серед тисячі людей тебе знайду,
    як скучила за цим теплом обіймів,
    з таким захисником я точно через все пройду,
    ми разом, ми щасливі, і ми - вільні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2652

    21 бер. 2022
    Юлія
    Окупантам
    Це наша країна, наша земля!
    Геть заберіть свої руки
    Чути лиш «гради» здаля
    Пришли «з миром» с..ки!

    Тут наші сім'ї, народ хоробрий
    Всі гордяться синами.
    Яскраво горить крематорій
    За вашими спинами

    Поверх - ненависть, гнів, злоба
    Де ж його стільки взяти?
    А знаєте... як батькам.. до гробу
    Дитину свою ховати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2653

    21 бер. 2022
    Лана д'Арк
    Ми тут недаремно!
    Ми тут недаремно
    так ревно
    молилися-лилися
    сльози
    в порожнє
    з пустого, –
    без того
    тривожно
    на серці:
    за все це
    ми вилили душу
    у душі
    на тих, кому того не треба…
    Ми тут недаремно!
    Деревами
    врсли
    у землю:
    ми зерна
    зелених
    легенів Марени.
    Ми тут недаремно.
    Ми кремній!
    Ми древніх
    героїв нащадки,
    хоч часто
    про це забуваєм
    "на вайбі".
    Провайдер
    давно перекрив доступ пам'яті…
    Спалено
    кисень у грудях коктейлями, –
    спали ми,
    видно, задовго,
    "задобрені"
    рзкою й пряником,
    сп'янено –
    кулі нам стали будильником.
    Дихання
    втричі прискорене димом
    …і свічкою.
    Стрху у вічі
    ще досі…
    волосся
    знов дибом…
    Надибали
    в чорних руїнах Надію
    у темряві
    з тернами
    на перетертих
    зап'ястях…
    Метелики
    повилітали із попелу
    втомлено
    душі віддали в оренду…
    Ми тут недаремно!
    Порепані
    тнком обставин,
    обставлені
    цілями й гаслами,
    гасли ми
    за немовляти усмшку,
    за ніжні
    волошки в очах
    безпечальних,
    за небо
    безхмарне –
    без грому… і сліз,
    без облізлих
    кривавих розводів
    і плям
    …вогнепальних
    під звуки сирени…
    Ми тут недаремно
    …напевно.
    Невпевнено
    серце тремтить
    в такт вітальних овацій, –
    слова ці
    шепочеш, як мантру…
    так мало
    терпіння лишилось в запасі…
    За пазуху
    взявши принишклі кошмари,
    помалу
    вертайся в життя
    …кожен ранок,
    хоч рани
    ще тліють…
    Надіє!
    Падіння
    не бійся, – лети
    між хребти
    переляканих гір
    навздогін
    посивілому вітру,
    повільно
    мужній, набирай висоту, –
    будуть нві помилки і спроби;
    як промінь,
    світи
    крізь світи –
    там, де темно,
    утеплюй
    серця крижані
    в продірявлених ребрах
    на градуси Цельсія, –
    це все,
    повір,
    недаремно…

    © Лана д'Арк
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2654

    21 бер. 2022
    Лідія
    Без назви
    Білий папір "Діти"
    Ми живі - ніде правди діти.
    Сестри, мама, чиясь небога,
    "Абонент на зв'язку" - слава богу.

    Сирени гудуть по місту,
    На совісті нашій чисто,
    Тривають бої запекло,
    Наш ворог іде до пекла.

    Наше військо тримає небо,
    Захищають країну, так треба.
    Ми теж маємо їх захистити,
    Нам від них ще дітей родити.

    А у когось біда-горе
    Не летять літаки на море,
    А у нашому світі, люди,
    Помирають від бомб усюди.

    А у нашому світі панянки
    Без страху зупиняють танки,
    А у нашому світі діти
    У війні, ніде правди діти.

    Літаки розбомбили місто,
    В наших душах лиш ненависть чиста,
    В наших душах жага перемоги,
    "Абонент на зв'язку" - слава богу.

    16.03.2022
    #ЛідочкаПише
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2655

    21 бер. 2022
    Синько Катерина
    Війна
    Втомилось серце, сповнене надії,
    Думки втрачають здатність все збагнути.
    Чекає пам'ять, певно, амнезії,
    Щоб раптом водночас усе забути.

    Втомились очі, сльози вже не ллються,
    Душа жадає спокою і тиші.
    Вже сьомий день, як діти не сміються...
    Вже сьомий день війна іде... Навіщо?...

    А дні летять, все глибші наші рани,
    Та навіть час не зможе їх зцілити.
    Війна в серцях навік залишить шрами,
    Що довго, мабуть, будуть ще боліти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2656

    21 бер. 2022
    Катерина
    -
    Уб’єте нас-то будуть інші люди.
    Уб’ємо вас - то стане менше зла.
    Ваші сліди нам не дадуть забути
    Якою цьогоріч була весна.

    Помрете ви - безславно, на чужИні,
    А нам не страшно: дім для нас фортеця.
    Крізь сотні поколінь - назАвжди винні.
    Кров з ваших рук ніколи не зітреться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2657

    21 бер. 2022
    Синько Катерина
    Україна
    Річки, озера, гори, полонини,
    Моря, ліси,  квітучії поля-
    Все це - краса й багатство України,
    Це наша рідна чарівна земля!

    Безкраї чорноземи ті родючі,
    Блакинтне небо, промінь сонця в нім.
    Шевченківські оті Дніпрові кручі -
    Наш рідний край, наш український дім!

    Погляньте навкруги, лиш озерніться!
    Вся ця краса - народу надбання.
    На добре слово, люди,  не скупіться,
    І бережіть країну, як життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2658

    21 бер. 2022
    Юлія
    Настрій
    Небо вкрилось густими хмарами
    Ніби вже ранок, а може і ні
    Складаю думки пустими тарами
    На полички своєї душі
    Тяжкі повіки не відкриваються
    Тай бажання відкрити нема
    Ти не віриш, вітки голі хитаються
    Де ж ти, квітуча весна?
    Мороз пробирається шкірою пальцями
    Мінус десять там за вікном
    Давно не чути усмішок з танцями
    Все це, ніби, покрилося сном.
    Та все ж відкриваєш мутні очі
    На це є свої вагомі причини
    Навіть після безсонної ночі
    Береш телефон.. і читаєш новини
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2667

    21 бер. 2022
    Лариса Вiйтева
    109 порожнiх возикiв... у Львовi
    109 возикiв дитячих серед площi,
    порожнiх возикiв убитих янголят...

    Їх омиває березневий, ciрий дощик...
    А ти чекай, прийде розплата, дикий КАТ!!!

    Ты, изверженье психа, озверевшее!!!
    Пусть страх твоё нутро гнилое гложет!

    Жди!!! Каждая коляска опустевшая
    Проедет танком по твоей шакальей роже...
    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2668

    21 бер. 2022
    Іванна Дячук
    живи
    серед тиші руїни примножують
    втрати
    сніг рожевий під колір війни
    у далекому вирії пташата
    повертають до своєї землі

    небо стомлене перекроєне
    ниткою
    грають в шахи темні світи
    на узбіччі змарніла незламна
    проростає трава від весни

    перев'язують затуровують
    без кінця
    безупину вони
    прокидається розростається
    зацвітається звідусіль
    моя ненько під
    синьо-жовтим кольором
    потамовуй всередині біль

    живи

    5 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2669

    21 бер. 2022
    Альона Палійчук
    «Посланіє нерозумним»
    Гей ви, люди, роззирніться,
    Бо буде вам лихо.
    Зашумить і заголосить там,
    Де було тихо.
    Запалає чисте небо
    Жовтими вогнями,
    Якщо ваш "народ великий"
    Не прийде до тями.
    Піднімайтеся, вставайте,
    Не коріться психу,
    Змусьте його, того ката,
    Забути як дихать.
    Подивіться, вам не шкода
    Старого й малого?
    Вам (!) за кожну бідну душу
    Стояти перед Богом!
    Вам (!) тепер відповідати
    За всіх, хто гине й плаче.
    Вам ж не глянуть більше в очі
    Вам же ж не пробачать...
    Кажете:" А що ми можем?
    Нас поб'ють палкАми"...
    В Україні ж зупиняють
    Танка голими руками.
    Нам не страшно?..
    Дуже страшно і ми хочем жити
    Й без сирен, ракет і "градів"
    Мають рости діти.
    Ви собі живете в тиші
    Й дивитесь "картинки"
    А у нас в підвалах люди...
    Падають будинки.
    Тут вмирають й ваші діти
    Гине їх багато.
    За нас правда, з нами сила
    Й нас не подолати.
    Як прийдуть, то хай приходять,
    Тільки будьте певні,
    Що не "на", а "в" українську
    Підуть вони землю.
    Як не схочете почути -
    Вас огорне сум.
    Бо поїдуть на росію
    Міліони трун!
    Так візьміть же себе в руки
    Й ось що зробіть перше -
    Зупиніть того тирана,
    Що вам підло бреше!
    Зупиніть, бо буде горе,
    Це так не минеться.
    Вся земля людською кров'ю
    Просто захлинеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2670

    21 бер. 2022
    Анастасійка
    Без назви
    тепер ця хата як здорова халабуда
    в ній уночі ні вікон, ні дверей
    закуталась від болю
    і від бруду
    боїться різких звуків і тіней

    тепер і я тут нишпорю як злодій
    ліхтарик тисну так
    що з пальців хруст

    і зиркаю на стіни
    мовляв, годі
    мовчіть
    віднині — ані пари з уст

    тепер ця темрява —
    гнітючий покровитель
    і тиша — що нав‘язана сестра

    і навхрест захаращена обитель —
    дипфейк на дім
    якого вже нема
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2671

    21 бер. 2022
    Юлія
    Весна
    Знаєш весна, я тобі не радію
    Навіть сонце твоє непотрібне мені
    З кожним днем тане надія
    Моє серце зараз десь у вогні

    Вітки гойдаються птахи щебечуть
    Вже за вікном плюсова
    Обгорілі будівлі, дирами свищуть
    Хтось лишивсь беж житла

    Подих тепла, що скоро настане
    І поросте зелена трава
    Хтось зустрів цю весну востаннє
    Стала геть сива чиясь голова

    Що ж ти, весно, не принесла спокій?
    Снаряди стирчать із землі
    Лиш правлять церкви «за упокій»
    З кожним хоронячи частку душі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2672

    21 бер. 2022
    Матвійчук Олександра
    ***
    Живеш думками про майбутнє,
    Не знаючи що вже війна.
    Спокійно очі закриваєш
    Хоч за вікном нема життя.

    Піднімеш тіло серед ночі
    Рідного спокою нема,
    Закриєш вуха, щоб не чути
    Як забирається життя.

    Козацьке слово нас навчило
    Не відпускати до кінця.
    Чому ж боїшся рідне небо?
    Бо ти в крові без гаманця?

    Прошу, тримай мене за руку,
    Хоч наша доля не проста
    Ми зможемо це пережити
    Ми вибираємо життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2673

    21 бер. 2022
    Іванна Дячук
    а вона ж її бачить
    що ти скажеш
    маленькій дівчинці років п'яти
    що немає війни
    тільки гул ракет
    лише звук сирен
    озивається в ній відлунням

    вона дивиться озирається
    рученята свої ховаючи
    і питає
    коли повертаються
    із далеких країв
    журавлі

    перестрибує у дитячих
    снах
    всі свої страхи
    прокидається
    і вони усі оживають
    в її кімнаті

    що ти скажеш
    маленькій дівчинці
    років п'яти
    що немає війни

    а вона ж її бачить

    5 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2674

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Українець, єврей, росіянин, грек, татарин і просто циган.
    Ми народжені ненькою нашою і пліч-о-пліч тримає наган.
    В цей складний час ми всі об'єднались боронити країну від гнид.
    І ніколи не домовлялися, просто горе прийшло у наш дім.
    Стрімко всі залучаєм до мови, гімн співаєм, це ворога злить.
    І старих, і малих долучаєм, стали прикладом на весь світ.
    За свободу людства ми ратуєм, подолали рабство давно.
    А на небі Бендера пишається за той шлях, що сьогодні обрано.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2675

    21 бер. 2022
    Христина Лончина
    Без назви
    о 4, 5, 6, 7 ранку -
    більше немає змоги відкласти будильник,
    при першій ноті - встаєш і одягаєшся,
    запихаєш кота в переноску, взуваєшся.
    дві куртки, шапка, шарф і легке, але тепле -
    взуття. вимкнути світло, замкнути хату,
    з надією, цього разу - мине, повернемося.
    забігаєш у сховище, радієш - там тепло,
    накрити кота, сісти на стілець, чекати.

    коли вигаданий будильник - реальна сирена
    життя стає зовсім інакшим.

    04:33,
    13.03.22,
    Україна,
    18 день війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2676

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    Письмо бабушке в Сибирь
    Бабушка, привет, ну как ты там?
    Знаю, ты болела, я переживал,
    Но сейчас нет ни минуты у меня,
    В доме нашем милом началась война.

    Я хотел приехать, бабушка, весной,
    С папой повидаться, поболтать с тобой,
    А теперь не знаю, будет ли весна,
    А теперь не знаю, увижу ли тебя.

    Хочу, чтоб ты узнала, и вовсе не шучу,
    Я просто не сумею, я это не прощу,
    Вчера мы были дома, нас отпускал Ковид,
    А сегодня мама Тоня в укрытии сидит.

    Я Вас любил, и слушал, и уважал всех сильно,
    Но, для меня на веки, умерла россия.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2677

    21 бер. 2022
    Іванна Дячук
    молюся за тебе
    може ми з тобою
    на різних куточках війни
    але ти пам'ятай
    я молюся за тебе
    хоч молитви направду не знаю
    і не завжди вірю у бога

    може ми з тобою
    колись залишились
    безмовно чужими
    але я молюся сьогодні
    за тебе
    стаючи на коліна

    може ми з тобою
    іще не зустрілись ніколи
    і обличчя твоє розмита
    пляма спокою
    але ти знай
    що не знаючи молитов
    і не вірячи достеменно в бога
    я молюся за тебе

    чуєш
    бережи себе

    10 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2678

    21 бер. 2022
    Іванна Кірпа
    Без назви
    А лебеді не знають, що війна.
    Вони як символ України, білокрилі.
    З весною нам на крилах принесуть життя
    І мир, і віру, і надію…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2679

    21 бер. 2022
    Виборна Вікторія
    Вірш
    Віщує сон
    Цієї ночі:
    Нестримно, он
    це бачуть очі, -

    Все зло позаду,
    Теплі обійми,
    Немає зради,
    Лишились вірні -

    Вірні країні,
    Переконанням;
    Здійсняться мрії,
    Буде кохання,

    Будемо швидко
    Все будувати,
    Те, що потрібно -
    Ремонтувати,

    Відновим все!
    Щось нове буде!
    У нас росте
    Вже новий люде!

    У серці щось
    Навік змінилось...
    Дай Боже, щоб
    Швидше здійснилось!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2683

    21 бер. 2022
    Юлія
    Побажання
    Я не хочу чути звуки сирен
    Як руйнують мою країну
    Як вбивають мирних людей
    Перетворюючи дім в руїни

    Я не зазіхаю на чуже майно
    Я ціную життя людини
    Я хочу, щоб руське зло
    Пішло.. за кордон країни

    Я хочу мирно жити
    Обіймати рідних своїх
    Надіятись, вірити, любити
    Навіть чути дитячий сміх

    І я вірю цей день настане
    Бо молитва сягає небес
    Бог все бачить, Бог все знає
    Вірим ми і Він вірить в Нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2684

    21 бер. 2022
    Олена
    24.02.2022
    І знов сирена... Знов тривога!
    І гул ракет чи літаків,
    У небі ясному і чистому до цього
    Давно уже не чути спів птахів.

    Прийшла війна, а з нею розпач,
    Такий абсурд, на дворі ж 21 вік?
    І замість сміху - плач дитячий чутно,
    Уже не зімкнемо ми уночі повік.

    - Мамо, ти чула, знов сирена,
    Давай вдягайся швидше, щось летить.
    - Мамуль, скоріш пішли ховатись в погріб,
    Нас, мабуть, вороги будуть бомбить..

    В цю мить наш тато вже на фронті,
    Разом із воїнами він захищає всіх
    Від нечисті, від цих паскудних орків,
    Які несуть кругом свій "рускій мір".

    Коли ішов, він сказав малому:
    "Тепер тут ти за старшого, і маму бережи.
    Із перемогою я повернусь додому!"
    Ми тебе любимо татку. Боже, поможи!

    І 5-річний син вмить став дорослим хлопцем,
    і матері він сльози витира,
    Мамусь, не плач, все ж добре,
    Наш татко переможе ворога!

    Настане скоро день цей переможний,
    Згниє в нашій землі орда
    Україна стане вільна і заможна,
    Вкраїна наша, така ще молода.

    І знову зійде сонце ясне,
    І знов пташки співатимуть пісні
    Народ вкраїнський вільний і відважний
    Ми назавжди сказали рабству - НІ!!

    Слава Україні!
    Слава нації!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2685

    21 бер. 2022
    Виборна Вікторія
    Вірш
    Я повернусь в країну свою -
    Усе що зруйновано я відновлю,
    Усе що відібрано - стане своїм,
    А лихо й негоди залишим чужим.

    Всі добрі молитви що йшли з наших вуст,
    Від Сімферополя, Чорнобиля, Хуст,
    Від кожної душі що до Бога пішла -
    Вони принесуть нам лиш много добра.

    Ми будемо вільні - це наш генокод,
    Ніхто не зламає нас в стооборот,
    В нас воля гартована сто поколінь,
    До перемоги! За Україну! Амінь

    FVD

    Бо саме безмежне - то наша воля,
    Тримаймося браття! Перемога це доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2691

    21 бер. 2022
    Дячук Іванна
    не відрікаючись
    відрікаючись мови
    ти нещадно
    підводиш її
    це ще гірше ніж змова
    це отруйніше укусу змії

    відрікаючись роду
    ти свідомо
    лишаєш його
    це така безграційна згода
    заперечувати біду

    відрікаючись дому
    ти незграбно
    його віддаєш
    це незнана допіру свобода
    сотні тисяч розбитих сердець

    відрікаючись мами
    ти прилюдно
    стаєш сиротою
    це лукава надія повернутись оселі
    де усе обернулось війною

    відрікаючись правди
    ти стаєш
    на сторожі брехні
    це удвічі змілілі серця
    це довічні душевні судоми

    15 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2692

    21 бер. 2022

    Без назви
    ви думали , що нас злякали ?
    що ряди танків наведуть
    на націю незламну страху?
    що нас в підвали заженуть?

    за волю ми завжди боролись
    і дух стальний собі сплели ,
    а ваші воїни незграбні
    кістьми поляжуть на землі

    ці люди тут не мають цілей
    на смерть ви кинули дітей,
    що ваші пики прикривають
    й рядами падають щодень

    це те , чого ви так хотіли ?
    бажали крові та страждань ?
    нас на коліна не поставить
    врази ще відшкодуєш вам

    всю біль та крики , що лунали
    всю кров , що на землі моїй
    ріками ллється , щоб ви знали
    хто справді переможе бій

    цих дій ніколи не пробачим
    ми пам'ятатимо завжди
    людей, які тут тихо плачуть
    і тих, хто «не хотів» війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2693

    21 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Прокидаючись серед ночі...
    Прокидаючись серед ночі
    Прислухаєшся: до чи від.
    Бо прощаючись: "Ну, до завтра",
    Не так впевнено, як колись,
    Знаєш точно - от розійшлись,
    І не знаєш, чи прилетить.

    Хочеш просто трохи поспати,
    Аби вирвати зайву годину,
    В цього місива без упину,
    Щоб не згадувати про втрати.
    Спати і не відчувати спину.

    І чиєсь запізніле "Привіт,
    вибачай, не мав змоги раніше
    Відписати. Бо знаєш сам".
    Робить раптом найщасливішим
    І повертає тобі весь світ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2695

    21 бер. 2022
    Іванна Дячук
    єдині
    єдині

    ми прокинемось знов
    на кордоні сусідніх вулиць
    ти напишеш мені
    Іванцю, ну як ти там?
    і маленька рука обійме твої сльози
    згорта
    скільки б там не було поміж нами
    ворожих танків
    знай ти мені як сестра
    ні ти моя сестра

    світло згасне в десятій
    в повітрі різні міста
    are you ok? I hope you are ok?
    у тисняві темряви різні країни
    незнайомі люди пишуть
    знайомі слова
    ти в безпеці?
    японія з вами
    бережи себе
    українською
    уявляєш

    стрілка часу не гає
    стрибає від кожного стуку
    на годиннику північ
    як ти? у тебе все гаразд?
    на зв'язку Харків
    не хвилюйся
    ми з вами
    у нас одна війна

    шоста ранку
    задимлений Київ
    ти вдома?
    переглянуте
    жодних сполучень
    у нас перехоплене небо

    пообіді
    не знав що писати
    роки
    як скажи ти? як ти?
    перехрестя днів
    день до вечора осиротів

    зарум'янились вікна
    то сонце рахує
    хвилини
    як ти, дитино?
    ми тебе з
    татом
    міцно
    до наступного
    виклику
    дзвінка

    знову місяць танцює
    на стінах
    все що вивчила заново
    кожну наступну розмову
    відтепер
    я завершую
    словом
    люблю

    9 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2700

    21 бер. 2022
    Юрій З.
    Без назви
    Дай мені бути
    Воїном,
    Дай мені вбити
    Ворога,
    Хай помре незагоєним,
    Хай заплатить
    Втридорога.

    Чому ті нелюди лізуть?
    Не мають ні жалю, ні сорому,
    Крадуть,
    Рубають,
    Нівечать... гинуть,
    Гниють на ланах неораних.

    Скільки казати, що я не всиджу
    В місті, де сплять до ранку?
    Так, тут спокійно,
    Так, тут живу,
    А там,
    Там ворожі танки!

    Дай мені міну, гвинтівку чи трактора,
    Йду боронити країну!
    Поки не вижену з нашої Матері
    Прокляту
    Згнившу
    Скотину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2704

    21 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Переходи підземні порожні...
    Переходи підземні порожні.
    Вітер просто ганяє сміття,
    Ми ганяєм русню, що - тотожно.
    Ми хотіли не цього, хотіли життя.

    Але вибір був зроблений кожним.
    Хай яким би важким він не був.
    Віддаєм все, на що ми спроможні
    Аби ворог не перетнув.

    Хай, під час, накриває зневіра,
    Роздирає, ламає, болить.
    Ми здолаєм скаженого звіра,
    І повернемось, будемо жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2706

    21 бер. 2022
    Ганна Дудка
    На острівці миру
    Пташки летять… Хоч тепло там, у вирії…
    А тут гніздечко, хай і під дощем…
    На острівці причаєного миру
    Підсніжники притихли під кущем!

    Ще гусениці тут не розвернулись,
    Ще регіт орд за стінами дерев.
    Ми бродимо в недавньому минулому,
    Де кожна річ - то цінність, то шедевр.

    Чи то ми вже такі сентиментальні?
    Та кожна річ - то втіха, то тепло.
    Напевно, украінська то ментальність:
    Щоб, як у птахів, затишно було.

    Годинник перевернуто. Піщинками
    Стікає час кривавий для краін!
    Пташки  гніздечко вимостять травинками.
    А люди?  Серед згарищ і руїн?!

    Коли обтято крила й сльози душать,
    Замурзаний об ноги треться кіт.
    Бо тим снарядом вдарили у душу,
    У мирну стежку, в щастя, в цілий рід.

    Підсніжники з чорнозему й суглинку
    Вітають весну й птахів угорі.
    Знайшла в букеті мати  цибулинку
    Та й посадила кущик у дворі.

    Ще миру острівець живе в тривозі.
    Десь гупає, гримить - то не гроза.
    Роса на квітах. Чи, можливо, сльози.
    І материна котиться сльоза.

    Пташки летять. Людські ж натомість зграї
    Летять кудись… Повернуться! Авжеж!
    Є щось таке, що в серці не вмирає.
    Любов, яку й снарядами не вб’єш!

    За ту любов, за стежку, первоцвіти
    Боротиметься віддано народ.
    Бо ворог здатен сіяти лиш вітер!
    А ми одвіку садимо город.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2708

    21 бер. 2022
    Орест Стафійчук
    Я ХОЧУ ЛЮБИТИ!
    Я хочу любити!

    Я хочу любити, мамо!
    І жити хочу між вас,
    Щодня дивитись світанок
    І людей без жодних прикрас.

    Я хочу любити, тату!
    Кохатись у хвилях морських,
    Тому взяв у руки гранату,
    Щоб захищати Нас, молодих!

    Я повернусь, обіцяю!
    Шлях бо свій вже знайшов!
    Ще вип’єм разом того чаю,
    Який зветься одвічно Любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2709

    21 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Без назви
    В чистім небі жодної хмари.
    Лиш над Бучею чорний дим.
    Все минуле життя - примарне,
    Увесь світ став, раптово, чужим.

    В тому димі людські сподівання,
    Мрії, плани, образи, страхи,
    Перші кроки і перші кохання,
    І востаннє побачені сни.

    Смерть уламками розлетілась,
    Людські долі звела нанівець.
    Все назавжди для когось скінчилось:
    Неможливий жахливий кінець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2711

    21 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Без назви
    Місяць повний, душа - порожня.
    Очі дивляться і не бачать.
    Серце навіть уже не плаче,
    Лють наповнює його з кожним,

    Нашим містом, яке руйнують,
    Кожним пострілом, кожною смертю.
    Мертві люди такі відверті.
    А живі і далі воюють,

    Зупиняючи цю пухлину,
    Її в стійло назад заганяють.
    Бо кожен вірить і кожен знає:
    Точно буде все Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2715

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Літаки
    Яке чудове слово - паляниця,
    В ньому і небо, і озера, спів птахів,
    В руці - журавль, серед хмар - синиця,
    І гуркіт роз'*бучих літаків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2716

    21 бер. 2022
    віка пролісок
    братовбивство
    сотні років чужоземці
    заздрять нам. шоковані, дивляться
    на наші землі і задихаються
    жаба душить. бо таких земель
    навіть якщо обійти всю земну кулю
    не знайти. і наших людей
    не пробити. і зі зброї пустивши кулю
    не потрапити в серце. бо в душах
    наших надія. і вона, як бронежилет
    захищає його. а нас помалу змушує
    тремтіти той нетямущий силует
    але ми будемо стояти, поки
    наша домівка горить. і кожна травинка
    благає зупинитися. і доки
    ми не будемо впевнені, що драбинка,
    на якій мільйонами намагаємося встояти,
    витримає цей жах. і тоді кожен із нас
    нарешті злізе і не матиме протистояти
    ворогам, які її все хитали і хитали.
    ми обіймали їх та давали братську клятву
    але вони, зрадники, все забирали
    кажуть, "подарунок - не віддарунок"
    хоча їм до одного місця. вони просто вкрали
    шматок наших спогадів, а на порятунок
    ніхто не прийшов. хоча вони знали
    і пам'ятали, як то було справді
    сподіваюсь, їм подобається ялта
    і наші рідні пляжі

    ми брати? тоді це братовбивство
    ми втомилися. нас з дитинства
    бачили як доповнення
    до великої й могутньої
    але чим ми могутніші, так це тим
    що тримаємо слово
    пам'ятаємо
    і серед ясного неба
    не вбиваємо
    братів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2717

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Паляниця
    Води напиться якось захотів,
    Тому граційно вигнувсь над криницей,
    Хтось з дна погрозливо мені прошепотів,
    Скажи спочатку, курва, паляниця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2718

    21 бер. 2022
    Микитюк Анастасія
    Без назви
    вікна стоять мовчки з заклеєними скотчем ротами,
    поки божевільний сусід свердлить до крові кордони квартири.
    в той час як комунальники світу активно (себто словами) намагаються його зупинити.

    тріщить під натиском дах, здається запустили салюти -
    ми о 5 ранку витріщаємось на календар, шукаючи привід початку цієї
    наступальної розрухи.

    ми чуєм сирени, більш не існує понять жартівники й хибна тривога,
    аби не чути криків поранених будівель, що горять,
    впадіть, закрийте вуха і обов'язково відкрийте рота.

    намагаючись все ж поспати під шум ракетних російських привітів
    ми віримо що і цей день нам по силам прожити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2719

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Закінчиться все скоро
    Закінчиться все скоро, я то знаю,
    Вдягнусь весняно, погуляю в парку,
    Десь потанцюю, книжку почитаю,
    Зварю обід достойний в мультиваркє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2721

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Не знаю
    Не знаю, я нацист чи не нацист,
    Не знаю, чи мене придумав Ленін,
    А може Яшка я, ізвєсний танцюрист,
    Що елегантєн та пронікновєнєн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2722

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    25.04.2022
    Пацаны наши - сила,
    Мужики наши - мощь,
    Не порвётся россия,
    Не пройдёшь, не пробьёшь.

    Возвращайся в болото,
    Под царём там сиди,
    А у нас тут Европа,
    У нас жизнь впереди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2723

    21 бер. 2022
    Віка Пролісок
    Пробач мене, маленький павучок
    пробач мене, маленький павучок
    я не бажала тебе турбувати
    лише хотіла зігрітися в душі
    я прийшла у твій дім не для того, щоб
    грати, співати чи танцювати
    а через те, що в моїй мушлі
    стало дуже холодно і тривожно
    і мої десятки мільйонів братиків тепер змушені
    шукати нове сховище

    твоя домівка затишна, але невеличка
    прозорі стіни вберігають від реалій
    я думала, для мене це найкраща ничка
    поки не побачила тебе на стінці скляній
    ти мене не запрошував. я нахабний гість
    вдивляюся в твої тонесенькі лапки
    сподіваюся, що моя внутрішня злість
    про те, щоб волати, не має і гадки
    бо це тебе злякає. це буде неввічливо
    і тоді ти нікуди не сховаєшся
    адже моє громіздке тіло зайняло
    весь простір. ти мене цураєшся
    і я тебе розумію. особистий простір
    цінують навіть комахи
    а непрохані гігантські гості
    як я
    замість гостинців
    притягують у чужий дім
    свої заповітні
    страхи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2724

    21 бер. 2022
    Оксана Чернуха
    Лютий. Україна. Війна. Підтримка народів - лишилась одна.
    Ніч. 5 ранку. Гуркіт.
    Тривога. Напруга. Стукіт.
    Сльози. Відчай. Біль.
    Тривожна валіза. Сіль.
    Одяг. Аптечка. Мівіна.
    Свічки. Ліхтарик. Родина.
    Паспорт. Гроші. Вода.
    Дім. Лихо. Біда.
    Київ. Місто. Ракети.
    Люди. Паніка. Пакети.
    Черги. Кеш. Укриття.
    Смерть. Новини. Життя.
    Темрява. Страх. Сирени.
    Метро. Гурт. Несмиренні.
    Воїни. Захист. Любов.
    Путін. *уйло. Кров.
    Зеленський. Капітан. Президент.
    НАТО. Член. Претендент.
    Харків. Донбас. Санкції.
    Терор. БТР. Рації.
    Херсон. Чорнобиль. ГЕС.
    Peace. War. ЄС.
    Білорусь. Зрада. Брехня.
    Мародери. Села. Різня.
    Вогонь. Пожежі. Стрільба.
    Матері. Діти. Мольба.
    Маріуполь. Одеса. Дніпро.
    «Ви як?» Розмови про…
    Живі. І Слава. Богу.
    Малеча. Корки. Дорога.
    Острів. Зміїний. Герої.
    Сутички. Поле. Двобої.
    Зброя. SWIFT. Фейк.
    Підвал. Чай. No make.
    Росія. Напад. Диверсія.
    Нелюд. Хворий. Не месія.
    Артилерія. Град. Окупанти.
    Польща. Кордон. Емігранти.
    Трактор. Цигани. Віджали.
    Імперія. Все їм мало.
    Літак. Найбільший. Мрія.
    Мир! Ще не згасла надія!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2725

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Я розказав би своїм дітям про росію
    Я розказав би своїм дітям про росію,
    Але можливо не захочу щось казать,
    А розповів би про шизофренію,
    І як країну можна легко про***ть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2726

    21 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Хотим мы или нет,
    Но время разделилось.
    Известный до ужаса сюжет -
    В четыре часы остановились.
    Не время потекло, а кровь.
    Не бой часов, а грохот пушек.
    Не перезвон, а деток вопль
    На части рвёт и мозг, и душу.
    Ползёт из-за границы мразь.
    Благословил их на убийства идол.
    Втоптали ум и совесть в грязь.
    А был у них (***дь) выбор!
    У нас же выбора и нет -
    Мразь истребить, очистить Землю.
    Тогда в четыре встретим мы рассвет,
    Не пахнущий пожарами и смертью.
    Лицом нырну в сирень.
    Так хочется от ужаса забыться,
    Не слышать вой сирен,
    В любимой без остатка раствориться.
    Ну а пока война идёт
    Бронируй своё сердце.
    И пуля, и жестокость в него бьёт.
    Будь в «домике», как в детстве.
    Там обитает твоя чистая душа.
    Любовь и нежность, честь и труд,
    И сокровенная мечта…
    Ещё немного и часы пойдут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2727

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Побачити знову
    Хотів би я побачить тебе знову,
    Готовий навіть скинуть два кіло,
    Піти на йогу, подоїть корову,
    Полити квітку, дать комусь в табло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2728

    21 бер. 2022
    Валентина Гембік
    Ми різні
    - Русских прижимают снова
    - Захищати дім готова
    - Как не будет Инстаграмма?
    - Доню, де ти? - дзвонить мама
    - И Макдональдса не будет?
    - Де ти? Як ти? - звідусюди
    - Карточки не принимают
    - Наші діти помирають
    - Проживем и без всего мы
    - Коли я вернусь додому?
    - У меня уже мигрени
    - Мрію спати без сирени
    - Все. Закончилась эпоха
    - Йдіть нарешті ради Бога
    - Гречу есть мы не готовы
      Я питаю ще раз: "Хто ви?"
    - Больше так уже не можем
    - Окупантів переможем
    - Мы Россию не покинем
    - Слава неньці Украіні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2729

    21 бер. 2022
    Віка Пролісок
    наш Київ
    коли я знову повернуся в наш Київ?
    у дев'ятиповерховий гуртожиток,
    де взимку батареї майже не гріють
    і співати можна лише пошепки.
    у високі стіни інституту філології,
    де очі закохуються в кожну людину,
    але вуха, слухаючи дотепні історії,
    ще у вересні обрали одну єдину.
    на ріднесенький Хрещатик,
    недаремно названий "серцем" міста,
    де колись на гітарі бринчати
    можливо буду і я. там буде чисто
    і дуже людяно, як щосуботи,
    над Майданом простягнеться синє небо
    яке, забувши про свої турботи,
    більше не буде тривожним. нам треба
    перечекати цю жахливу бурю
    і все повернеться.
    ми повернемося.
    і, безсумнівно, повернеться наш Київ
    ми не дозволимо йому перетворитися
    на бездушну руїну,
    бо за кожним побитим бордюром,
    кожною зруйнованою будівлею,
    кожним вибитим віконцем,
    кожною старою цеглиною,
    ми сумуємо так сильно,
    як за мирною
    Україною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2730

    21 бер. 2022 р.
    Софія Година
    Ось що маєм
    Страх будь-якого діда -
    Помираєм від "сусіда"!
    Не від віку чи ковіду,
    А від клятого режиму,
    Де російскіє рєбята
    Обирають гІвно жрати:
    20 років вже без змін,
    Бо у тих очко жим-жим,
    Язика у дупу впхали –
    Що, росіюшку впізнали?
    Ну нічого, браття мої,
    В нас незламна жага волі.
    Тож нам вистачить зусиль –
    Ми їх втопчемо у гниль.
    "Руській мір" - гірше кріпацтва,
    То рабам, а ми — козацтво!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2732

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Все минеться
    "Доїм буханку хліба - все минеться"
    "Закінчиться шампунь - війна піде",
    У бункері щось насмерть на**неться,
    Маленьке щось, плюгаве, та бліде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2733

    21 бер. 2022
    Вікторія Ірклій
    Палає серце, як палає Україна
    Палає серце, як палає Україна...
    Боляче мені, боляче країні.
    Горів, палав немов калина Київ,
    Але знайте - ми всі сильні, єдині!
    Горять, палають мої сльози,
    Горять серця, горять дороги...
    Моя єдина - ненька Україна,
    Почуваю - близька ти до перемоги!
    І не страшні мені вже гуркоти далекі,
    Не страшні ракети, не страшні вже кулі!
    Захищаємо, б'ємось за тебе ненько без страху!
    Будемо цілувати твої очі поснулі...
    Україно, а знаєш, чому ми не переможні?
    Бо сильні палають наші серця,
    Як палаєш ти, ненько моя рідна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2734

    21 бер. 2022
    Денис
    Без назви
    Які ж потворні всі ті люди,
    В очах яких немає думки,
    Окрім як наї*ати інших
    І спиз*ить цукру шість пакунків.

    Які вони мені огидні.
    Всі як один, всі за володю.
    Настільки емпатійно бідні -
    Гірш за бур'ян у огороді.

    Їм показали на екрані,
    Що ми самі себе ї*ашим.
    І всі повірили тій срані,
    Бо на таке спроможні в раші.

    Їм дуже болісно, падлюкам
    З коментарів у інстаграмі.
    "Та я ж за мир у всьому мірє"
    А правда б'є в лице так само.

    Цікаво зараз як то буде,
    Коли не стане там володі.
    Чи буде в них якесь прозріння?
    Чи будуть раді тій свободі?

    Мабуть, що ні, мабуть, завиють,
    Бо хто їх захистити зможе
    Від міст українських зелених,
    І дитсадків, і шкіл ворожих...

    Бо скорш за все, таки накриє
    Тих людожерів дика ломка
    Їх, знятих з голки пропаганди.
    Не стане смисла жити в орків.

    Та певен я на сто відсотків
    Що буде скоро мирне небо
    У нас. У них - уже ніколи.
    А мертвим покидькам й не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2735

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Зброя
    Я стільки днів не змінював шкарпети,
    Скажімо так, що це не запах хвої,
    У них там всякі танки та ракети,
    У мене ж - настояща зброя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2736

    21 бер. 2022
    Єгор Лапко
    Гілочка
    Взмахнув я гілочокой сосновой у повітрі,
    Намалював я нею ідеальний круг,
    Прикрикнув "**бни діду по макітрі!",
    Не знаю чи получиться, а вдруг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2737

    21 бер. 2022
    Віроломна
    Живіший за усіх живих
    Син пише матері із фронту,
    В очах його і радість, і печаль:
    "Матусю, не хвилюйся, за 2 дні вже буду вдома,
    А як приїду - завари мені отой смачнющий чай"

    Ну що ж, останній день на фронті
    - він собі подумав, - ще трохи, і я звільнюсь від цих оков.
    Сьогодні я ще постріляю,
    А завтра буде ніжність і любов.

    Та ворог усе дужче нас атакував,
    Зовсім не спав цієї ночі.
    На хвильку відвернувся й раптом
    - Постріл.Темрява. Упав. Лежу -
    Мені закрили очі.

    Але я зміг відкрити!
    Агов, матусю, чуєш? Я живий!
    Вже за хвильку я тебе зустріну,
    Пірну в твої обійми, як сліпий.

    Агов, мамо, тутечки я тут,
    Біжи скоріш до мене!
    Вона гірко заплакала, і враз
    Схолола кров у моїх венах.

    Я тут, агов, чому мене не бачиш?
    Чому не хочеш цілувати у чоло?
    Вона іде! Та дивно, не до мене.
    Там мертве тіло?
    Раптом у грудях сильно запекло.

    Дивлюсь на груди - глибокая рана,
    Що аж серденько розрива.
    Відразу ж крикнув: Ні, не може бути!
    Я ж тут! А в тому гробі моє тіло спочива?

    Не плач рідненька, тутечки твій син.
    Так хочу притулитися до тебе,
    Але не чуєш і не бачиш мене ти,
    А лиш кидаєш сумні погляди на небо.

    Мам, я хотів бути живішим за усіх живих,
    Був прикладом, опорою для всіх,
    Обіцяв що повернусь, коли кувала сизая зозуля.
    Не втримав слова, вибач. Я правда не хотів.
    Не я, усе раптово вирішила куля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2738

    21 бер. 2022
    Оксана Чернуха
    Моим русским и белорусским «друзьям» и «родственникам» посвещается
    Хуже войны от твоего главы ничего с тобой не случится.
    Ты слышал сирены и плач толпы, и сердце твоё ли стучится?
    То, что показывают по новостям - давно придуманная сказка.
    Мы взяли еду, одежду, питьё и от ковида маски.
    Что взяли вы, дорогие друзья, 24 февраля?
    Билеты в кино или на лыжи? Лучше бы того, что у руля!

    Он сумасшедший - мы вам твердили, но вы не слышите в упор.
    Вы думали, это все ерунда и лишь обычный спор.
    На что вы ставили, идя на страну? Победа не будет за вами!
    Те, кто придумали войну, сыграют в другую с вами.
    Боитесь кризиса, боитесь очереди? Отдыхайте теперь в Сибири!
    Мы вам кричали о катастрофе!
    Но вы другое твердили.

    Нам нужен мир, но он не «русский» и нет у нас там народа.
    Там люди есть. А, нет, там пусто. Другая у них порода.

    У нас здесь стреляют, слышишь?! И нет, не с автомата.
    Летела ракета, за ней - Град, попали в дом снарядом.
    У нас убивают! Нет, не военных. У мамы сына на руках.
    Никто не плачет, ведь сирены. И нужно бежать под страх.
    Бабуля сидит одна. Нет, окна уже не целы.
    Она знала, что такое война. Но ещё не была под прицелом.
    Я в Киеве, да. Нет, не мать городов. Он мне стал отцом. Я с братом.
    Вчера была в центре - там нет никого. Стоят лишь одни солдаты.
    Ты помнишь Харьков был город у нас?
    Да, тот, что большой и красивый.
    Там не уцелело почти ни-че-го. Пришёл твой народ паршивый.
    Церкви, больницы, детские дома… Это военные базы?
    Диверсанты везде, в каждом районе.
    А, и ещё - спецназы.
    А помнишь, был у нас самолёт? Угу, который Мрия.
    Сгорел, как и Успенский Собор с иконой Дивы Марии…

    Я много ещё могу тебе рассказать.
    Но ты всё равно не слышишь.
    Не трачу время. Буду бежать. Проверю, все ли дышат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2739

    21 бер. 2022
    Діана Фоменко
    Мій хоробрий воїну, мій герою!
    Мій день починається з «Як ти?»
    26 день бою…
    Благаю у серці з любов’ю,
    Що б ти залишився зі мною…
    В руках ти несеш зброю, з жагою!
    Обов’язково повернешся!
    Ти мій герою!
    На відстані ми з тобою…
    Я відчуваю себе сиротою.
    Для них це буде небесною карою!
    Справедливість такою ціною?!
    Молитва стала моєю мантрою,
    Яку я повторюю, вимолюю…
    Сподіваюсь все добре з тобою!
    Мій хоробрий воїну!
    Усміхаюсь коли чую твій голос,
    Ти далеко, але завжди поруч.
    Зараз рятуєш країну власноруч!
    Боже, як це боляче!
    Коли уявляю, що ти там,
    Де палає все, гаряче, та пече…
    Чекаю на тебе нетерпляче!
    Мрію тебе побачить!
    Ховаючись у бомбосховище,
    перед очима жахливе видовище…
    А я з вірою у душі на найкраще!
    Ти робиш все задля країни щастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2740

    21 бер. 2022
    Софія Година
    Нові реалії
    Вночі я відкриваю очі від сирени,
    Що в місті моторошно гуркотить.
    І зАмість сміху чути лише сльози,
    Бо в полі дитя чиєїсь матері лежить.

    Так боляче дивитися новини,
    Що в котрий раз показують нам смерть.
    Смерть наших: друзів, рідних та руїни,
    В яких жили ми та прийшлось тікати геть.

    Я не забуду, як щасливі дні юнацтва вкрали,
    Я не пробачу за кожну втрачену на війну мить,
    Я заклинаю: з полей ви вийдете квітками,
    Тут кожен землю свою боронить.

    Бо в крОві нашій - Свободи гени!
    І споконвіку Світ їх може чуть.
    Не для кріпацтва нас ростила Ненька-мати —
    Тож, все, що наше - не забудем повернуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2741

    21 бер. 2022
    віка пролісок
    моя кансона
    велична і недосяжна,
    чарує мене, скільки себе пам'ятаю
    мрійлива й неосяжна,
    моїй повазі до неї немає краю
    своїми кришталевими бездонними очима
    виплакала два моря прозорих сліз
    мільйони втрат гірких у неї за плечима
    але із серця плине надія. вона скрізь!
    у кожній її пишній бальній сукні
    і у шовковій нічній сорочці
    на ринку, площі та на кожній кухні
    і щоночі у кожній зірочці

    нею захоплюються різні чоловіки
    заможніші, ніж я. і вона цього варта
    але найвпертіший довгі роки
    намагається її вкрасти
    сподіваюсь, що її варта
    зробить все, аби її врятувати

    мені не буде чим дихати,
    якщо її заберуть. і тієї надії,
    якою вона так щиро ділилася,
    більше не залишиться
    без неї їжа на бенкетах
    перестане приносити насолоду
    і все дороге вино з льохів
    перетвориться на каламутну воду

    і я не лише пишу і надихаюся,
    бо якби моя дама знала,
    як сильно я нею пишаюся,
    вона б просто злякалася!
    хоча таких, як я,
    не сто і навіть не один мільйон,
    але ми не ходимо на дуелі
    ми як одна сім'я
    спостерігаємо здалеку і зітхаємо
    відчуття, ніби ми завжди десь поруч
    ми так щиро її кохаємо,
    що здається, ніби вона власноруч
    ниткою зшиває нас разом
    ми так боїмося її втратити
    і раз за разом
    так міцно тримаємо її за руку
    що на блідій шкірі з'являються гематоми
    це ненавмисно. але вона знову плаче
    від горя, образи та банальної втоми

    наче бідна пташка з клітки
    тридцять років тому вирвалася з корсету
    і потроху вчиться дихати на повні груди
    і співати свій гімн дзвінким фальцетом
    у спеку, і в холод, не боячись застуди
    кричить про свою Славу і Волю
    так голосно, щоб усі почули

    а я, наче пам'ятник у центрі міста,
    насолоджуючись її красою,
    стою і розглядаю червоне намисто,
    що яскраво виблискує під косою
    і вірю, що з нею все буде добре,
    бо наша безмежна любов,
    що палає в серцях,
    загоїть всі рани та вбере всю кров

    моя мила, скромна та поважна,
    я не претендую на взаємність
    аби ти тільки була така ж відважна
    не здавалася
    і тикала всіх залицяльників носом
    у свою Незалежність.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2742

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    28.02.2022
    Прости мене, Боже, я зовсім не сильна -
    Реву, проклинаю і матом кричу,
    А як же інакше, скажи мені, Боже,
    Коли москалі дітей наших б'ють?

    Хто б знав, що у цьому столітті я буду,
    Писати про те, що й Кобзар написав;
    Я вже не побачу, я вже не забуду,
    Мій друг тепер ворогом назавжди став.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2743

    21 бер. 2022
    Максим Малахов
    Без назви
    Мы видим боль. Мы видим кровь и слезы,
    Израненных солдат в госпиталях,
    Средь синевы небес – обстрелов грозы
    И дым сражений на родных полях.

    Один безумец никого не слушал –
    И вот уж смерть гуляет меж славян,
    И ненависть растет и крепнет в душах –
    Один сплошной кровавый балаган.

    Желанью одному внутри неймется:
    Пусть кровь ничья не льется, как вода,
    В Кремле тиран от злобы захлебнется,
    И выстрелы утихнут навсегда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2744

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    01.03.2022
    Я удаляю уроки из расписания,
    Там мои дети, их домашние задания,
    Там планы, будущее, жизнь,
    Остановись, Россия, остановись!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2745

    21 бер. 2022
    Аламарін
    Закликаю
    Свіже, росяне, немов трава,
    Зеленіє, проростає, творить дива.
    Нахилився до нього, фото зробив:
    Як лежить братик названий, ти подиви!

    Найпотаємнішим бажанням волю дав,
    Про мораль звичайно думав та дощ проливав.
    Тільки силу зрозуміють, скляний їхній шлях.
    Що робити непутящим? Вдарити у пах!

    Крешетом роззявлять хай німі роти,
    Язикам зубокривим мову покажи!
    Із рушниці прямо в очі курловім орлі!
    Зійде місяць і зозулі у зимній землі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2746

    21 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Смотрю на звёзды по ночам,
    Когда не полыхает.
    Луна дарует свет очам,
    Когда снаряды не летают.
    Ловлю прекрасные моменты.
    Кайфово просто жить.
    Любимым делать комплименты.
    Как хочется любить !
    Злость в сердце нежность вытесняет.
    Оно грубеет из-за ран.
    Так на войне всегда бывает.
    А звёзды для души бальзам.
    Темно над Киевом. Темно.
    Нет света окон, фонарей.
    На небосводе звёзд полно.
    Их в темноте видней.
    Сияет полная Луна.
    А как же светомаскировка?
    Уж час ласкает уши тишина.
    Вгоняет в сон плутовка.
    Я головой тряхнул,
    Опять смотрю на звёзды.
    Кайфово потянулся и зевнул.
    А в голове о мире грёзы.
    Мне б с внучкой в шахматы играть.
    Смотреть как дочь танцует румбу.
    Не пушку жарко обнимать,
    А жарко целоваться в губы.
    В бездонный верх смотрю.
    Бабах!!!
    Вот падло! Прилетело!
    Ну мать твою!
    Пошла жара! Опять всё загремело!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2747

    21 бер. 2022
    Діана Фоменко
    Моя весна…
    Моя весна,
    Моя война…
    Тревожно,
    Жутко,
    Страшно…
    По новостям передают,
    И кроют матом трёхэтажным!
    Горит и плачет Украина!
    Среди руин, среди погибших…
    Воистину непобедима!
    Не одолеет враг нас страшный!
    Ведь мы народ отважный и не продажный.
    Вы так хотели нас спасти? Разбив на маленькие части…
    А наши слёзы это страсти для вашей власти?
    Вы просчитались как могли… Не той мы масти!
    А не пора ли вам уйти собрав все свои «снасти»?
    Для вас клочок земли,
    Для нас Родная Украина!
    Мы вас во многом превзошли,
    Самоотверженность у нас в крови!
    Посеяв ненависть, агрессию внутри,
    Для нас враги вы, а не гости!
    В нас воспитали честь, достоинство, единство!
    Весь мир не видел большего бесчинства…
    В сердцах облитых кровью матерей,
    За мир, за счастье, за детей!
    Солдат положит свои кости…
    Мы отстоим права свои,
    Освободим страну от нечисти и злости!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2748

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    01.03.2022 (#2)
    6 дней назад всё это было просто шуткой,
    Ведь на тебя твой брат не нападёт,
    И нужно быть лишённому рассудка,
    Чтоб верить в то, что так произойдёт.

    Ну, а сегодня нету дня и ночи,
    И больше нету завтра и вчера,
    Есть только враг, что градами грохочет,
    Есть только боль, что принесла война.

    И мне не важно, что вам тоже плохо,
    Мне всё равно, что сожалеешь ты,
    В моей квартире больше нету окон,
    От ваших бомб, что прилетели с высоты.

    И я не буду плакаться, проситься,
    Или просить вас выходить к Кремлю,
    Ты просто знай - ты тоже для меня теперь убийца,
    И об одном, я Господа молю:

    Чтоб каждой ночью ты смотрел один и тот же сон,
    В нём были дети под обстрелом, и бои,
    И старики, чтоб умирали в нем,
    Только теперь твои, всю ночь - твои.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2749

    21 бер. 2022
    Софія Година
    Новий заповіт
    Ви живете як безвольнії звірі,
    Не підніметесь більше з колін.
    Хай гниє ваша доля в могилі,
    Серед Путлерового Царства стін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2750

    21 бер. 2022
    Вікторія Коваль
    Ми ще побачимо гарний світанок
    Ми ще побачимо гарний світанок
    Ще почуємо співи птаxів
    Ще порадує той самий ранок
    Коли до нашої землі прийде мир

    Я всім серцем своїм відчуваю
    Що ми впораємось з війною
    Небо, я дуже тебе благаю
    Допоможи своєю ціною.

    Хай везе нашій державі
    Хай вона відчуває спокій
    Хай всі ті залатаєм рани
    Щоб відчути землю на дотик.

    Щоб країна була гарна і ніжна
    І все у ній процвітало
    І люди були спокійні
    І більше війни б не знали
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2751

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    28.02.2022
    Если ты ожидал тут Россию,
    Украину мою не любил,
    То тебе не найти уж Мессию,
    Ты ублюдок, и чистый дебил.

    Собирай чемоданы со страхом,
    Ждёт дерьмо дорогого кремля,
    И пи**уй поскорее - НА*УЙ!
    Тебе в сторону корабля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2752

    21 бер. 2022
    Оксана Чернуха
    Мрія наша проста
    Я забуду російську хоча б за те, що нею розмовляв путін.
    На карті України не лишилось безпечних маршрутів:
    Села, містечка, міста і дороги всі вже облиті кров‘ю.
    Нашим північним сусідам ми не пробачимо цього безслов‘я.
    Згадають нехай ще війни в Грузії, Сирії, Придністров‘ї -
    Скільки горя вони наробили через страх і безголов‘я.
    Та що нам вони? Нам своє будувати у вільній навіки країні.
    І зараз мільйони сердець в усім світі болять за Україну.
    Ми пережили страх і відчуваємо пекельну втому.
    На повторі слова: «скоро повернетесь додому».
    Не повернуться лиш ті, хто поліг у бою чи в дорозі.
    Але весь світ радітиме нашій з вами Перемозі.
    Не повернуться ще ті, кому вже нікуди вертати.
    Ворог спалює пологові, школи, лікарні й хати.
    Хтось народив під обстрілом, а хтось не зміг поховати.
    Плакали діти, дружина, сестра і сивочола мати…
    Ми кричимо, що не пробачимо. Але Бог нас вчив пробачати.
    То на їхній совісті, на їхніх дітях. Дістанеться і внучатам.
    Ніхто ніяк не може спинить цю кроваву машину.
    В нас роблять коктейлі, блок-пости і підпалюють шини.
    В них - незмінно летять міни, ракети, гради.
    Хтось вже Харків назвав новим Сталінградом.
    Та не треба нам великої шани і нові Герої-міста.
    Нам краще миру дістати. Мрія наша проста.
    Нам краще вберегти кожну душу, яка рветься в бою.
    Боже, врятуй Україну, почуй молитву мою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2753

    21 бер. 2022
    Ігор
    Пробачте, мамо
    Пробачте, мамо, що насмілився померти
    Раніше вас у Вічність відійшов
    Хай знають всі, що не бажав я смерті
    Та Бог покликав - я пішов.

    Я став на захист України,
    Бо ворог в дім наш увійшов.
    Якщо не я, то хто за мною?
    Покликала мене козацька кров.

    Я хочу, щоб сміялись діти
    Я хочу хлібу за столом,
    Жіночий голос, мирне небо
    Та праця - своїм ремеслом.

    Не плач, старенька, я повернусь
    Як відлетять у вирій журавлі
    Як зійде сонце, у ранковій тиші
    До серця Вас я пригорну.

    Пробачте, мамо, що насмілився померти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2754

    21 бер. 2022
    Злата Подугольнікова
    Без назви
    мой новый дом
    в заполненных вагонах
    в чужих грязных окнах
    в крикливых очередях

    в моем новом доме
    не плачут
    и говорят слишком громко
    чтобы не было слышно самолётов
    потому что самолёты здесь никто не слушает

    у моего нового дома
    газон с обложки журнала
    и машина, которая не знает рытвин
    и чайки здесь
    кричат громче детей

    а весь мой старый дом
    в рюкзаке с порванной лямкой
    в кармане пижамных штанов
    в фотографиях на телефоне

    мой дом
    в холодных подвалах
    в просёлочных дорогах
    в оборванных проводах

    в вое сирен
    в минных полях
    в чьих-то слезах

    и моего дома
    наверное
    нет

    а может
    нет только меня в нем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2755

    21 бер. 2022
    Олександр
    Без назви
    Чому я не в гОрах?
    Чому не катаюсь?
    Лютує тут горе.
    Тут орки стріляють.
    Палають домівки.
    Дитинки вмирають.
    Нормальнії мІзки
    Цього не сприймають.
    Ну як зрозуміти,
    Що можна вбивати?
    В якому ви світі?
    В рашиста є мати ?
    Напилися крові і озвіріли.
    Людського нічого нема.
    А може їх мати таким народила?
    Ну як їх виносить земля?
    У землю їх! В землю!
    А душі у пекло!
    Молилися крЕмлю.
    У порох їх стерти!
    Ми їх подолаєм!
    Вони накивають п‘ятами!
    Ми все пам‘ятаєм!
    Ніколи не будем братами!
    Дивлюсь я на місяць
    Криваво-червоний.
    Сідає за місто.
    День буде новий.
    А попіл летить з Ірпіня.
    Цього не забути.
    Що відчуває маленьке дитя?
    Цього не повинно бути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2756

    21 бер. 2022
    Людмила Конська
    Без назви
    А небо таке чисте і привітне
    А у повітрі чомусь міцний страх стоїть
    І навкруги нема людей, неначе зникли
    Ось тільки в нас на кухні чайник закипить…
    Ми сидимо, шуткуємо, сміємся
    То боїмось, то хтось іде курить
    Мені здається зараз я проснуся
    До чоловіка притулюсь на мить…
    Сирени чути знов, і ми притихли
    І діти поховались - хто куди
    Прошу тебе агресор зупинися,
    Твоя тут допомога не потрібно,
    нам добре тут жилося без війни…
    Чомусь тобі на старість не сидиться
    Чи мізки в тебе випали в штани
    Ти забери від нас свою смердючу дупу
    Я повторюсь, нам добре тут жилося без війни!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2757

    21 бер. 2022
    Вікторія Коваль
    Вільна і сильна Україна
    Україна ще стане вільною,
    Україна ще більш стане сильною!
    Україна це вільна нація.
    Та не зломить нас ця провокація!

    Ми за мир, та дружні стосунки
    Ми за сміх, та людей порятунку
    Ми за те, щоб були діти щасливі
    Та щоб ми усі, жили у мирі!

    Україна ще буде вільною,
    Україна ще буде сильною.
    Бо ми люди з великими серцями,
    Та воювати погано з нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2758

    21 бер. 2022
    Оксана Чернуха
    Повертайся живим
    Я вилікую поцілунками твої рани на душі,
    Аби лише ти повернувся живим.
    Ми будемо разом читати мої вірші
    Й радіти дням щасливим, новим.
    Я обпечу сльозами кожен твій шрам,
    Не лишивши сліду для вражої кулі.
    І нікому вже тебе не віддам.
    Все пройшло, все вже минуло.
    Знаю, як тяжко було тобі.
    У пеклі. У горі. В печалі.
    Ти не потонув у крові й в журбі,
    А йшов переможно все далі і далі.
    Герої - це ти та твої побратими.
    Для нас ви найкращі, єдині, одні.
    Для нас ви вже стали усі золотими.
    Ви бачили смерть, ворогів і вогні.
    Та разом ви сильні і непереможні.
    Ми подумки з вами були всі ці дні.
    Ми віримо в диво, в закони всі Божі.
    Прийде най всім світло на зміну пітьмі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2759

    21 бер. 2022
    Егор Жевора
    Он думал, что желанье женщины реально угадать....
    Он думал, что желанье женщины реально угадать,
    Но Путин ведь совсем не бог пикапа,
    Мы - Украина, нас не надобно спасать,
    Он нам никто! Не брат! Тем более не папа!

    Так много говорил про новый русский мир,
    С ухмылкой врал о родственной заботе
    Но вдруг открыл на Украине грандиозный тир
    Где всей страной стреляют по его пехоте.

    Когда заботишься, то принято дарить цветы
    Но не венки! Пионы, хризантемы, астры, розы…
    Теперь в его заботе гибнут три страны
    И вытирают с лиц кто пот, кто кровь, кто слезы.

    Он говорил, что мирный родственник - приму.
    В любой семье не обойдётся без урода.
    Он сумасшедший дед, устроивший войну,
    И взявший в плен три мирные народа.

    Мы сможем отряхнуться и пойти вперед,
    Тебе с Россией не отмыться от позора.
    Твой русский мир уже почти закатан в лед,
    А украинский мир наступит очень скоро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2760

    21 бер. 2022
    Ігор Дем'янчук
    ДВА ЛИХА
    Розпочали перегони за одержання корони
    Вірус, що прийшов зі Сходу, й цар російського народу.
    А оцінкою змагання є відповідь на питання:
    Чия дія принесла світу, людству більше зла?
    Більше жертв у пандемії чи вождя "всєя Росії"?
    Вірус викосив доволі, він в короні, на престолі;
    Повно й в Путіна очок: бомби, "Гради", "Новічок",
    Грузія із Сирієй, а нині кат смерть сіє в Україні.
    Ризик ядерний у світі виріс, Путін більше зло, ніж вірус,
    Хоче світ весь захопити, як вже COVID встиг зробити.
    Путін вірусу: "Гей, ти! Ти вбиваєш без мети,
    Я ж вславляю "русскій мір", батько Сталін мій кумир.
    Вірус, як усім відомо, убиває несвідомо,
    Має славу він погану, та орудує без плану.
    А від тактики Кремля потерпає вся Земля.
    Маємо тверду надію: подолаєм пандемію,
    Хоча COVID у короні, а злочинець "у законі",
    Переможем вірус ми, як було під час чуми.
    Для нового ж Чингісхана закінчиться все погано.

    Пенсіонер (89 років), к.т.н., Київ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2761

    21 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Пока весь мир застыл от удивления и страха
    А Украину орки тянут все на плаху
    Но Украина не сдаётся
    Храбро бьется
    И кровь защитников, детей и стариков
    За то, что не хотят носить оков
    За то, что не хотят рабами быть
    Предпочитают умирать, за то, что б ЖИТЬ
    Я белорус, но мама с Украины
    И в детстве бегал, где сейчас руины
    В ярах под солнцем запах чабреца
    И тополя и груша у крыльца...
    Я Украину Родиной считаю
    Надеюсь... нет... я это точно знаю
    Что Украина защитит свободу
    Не быть рабами гордому народу
    Держитесь братья, я душою с вами
    Хоть автоматом не могу, а лишь словами
    Но если б мог сейчас там оказаться
    Я б с вами  встал плечом к плечу, что б Человеком зваться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2762

    21 бер. 2022
    Оксана Чернуха
    Моє життя
    Моє життя - це ніби так багато!
    Нагадує архів на телефоні.
    Моє життя - це брат і тато,
    Стою одна сьогодні на пероні.
    Своє життя я склала у рюкзак,
    Що розміром ручного багажу.
    Мій пра-пра-прадід був козак -
    Я ще про нього якось розкажу.
    Цінність життя не в дорогих речах,
    Не в подорожах на всі краї світу,
    А в доброті людській в очах
    І щирих, хоч тривожних ще, привітах.
    Все, що було потрібне, тепер з нами:
    Віра, любов, добро і справедливість.
    Ми гоїм рани лише молитвами
    І дякуємо хлопцям за сміливість!
    Усе життя нас вчили як любити
    Країну, мову, вишиванку та Дніпро.
    Лиш довелося зараз кров пролити,
    Та переможемо, що б там не було!
    Моє життя - це цілих 30 років,
    Так само як і НЕЗАЛЕЖНІЙ УКРАЇНІ.
    Ми боремося разом крок за кроком,
    Щоб дати мир кожній нашій дитині.
    Щоб знов життя наповнилося сенсом,
    Щоб ми раділи завтрашньому дню.
    Щоб всі останні дні виявилися сном.
    Про Перемогу Бога я молю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2763

    21 бер. 2022
    Егор Жевора
    Мы
    Мы пропавшие без вести в щебне разбитых домов.
    Когда горе пришло в наши жизни разительно близко.
    Позвонить - не берут. Пять минут монотонных гудков…
    И в отчаянии ищем друзей в окровавленных списках.

    Мы ночуем в подземке, питомцев держа на руках.
    Отправляем любимых к границам радушной Европы.
    Они скоро вернутся, забыв навсегда о слезах.
    Это будет потом, но сейчас наше место в окопах.

    Мы теряем родных, отказавшихся что-то понять,
    Променявших любовь на уютный светящийся ящик,
    Не желающих просто пошире глаза открывать,
    Подчинившись запрету смотреть на мир настоящий.

    Мы внезапно находим новые смыслы в словах,
    Что казались обычными ранним февральским утром.
    Ощутили как сила и гордость сменили страх
    Кто был юным вчера, завтра станет зрелым и мудрым.

    Мы сплотились в одно, отложив все дела на потом,
    Мы единый народ, а не стайка случайных прохожих.
    Да, давно мы не видели мирных и сладких снов.
    И я знаю - вернуть их мы вскоре, конечно же, сможем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2764

    21 бер. 2022
    Вікторія Коваль
    Молитва за мир в Україні
    Я молюся за дітей, що без батьків лишились
    За дітей, що мають розбиті серця,
    Я молюся за батьків, що без дітей лишились,
    За батьків, чиїх дітей забрала війна!

    Біль від встати рідної душі
    Неможливо нічим замінити
    Бо таке не має бути у житті
    Це треба негайно зупинити.

    Ні війні на нашій Україні,
    Миру нам над нашими хатами
    Хай лелеки до нас летять від нині
    Щоб ми хоча б трішки раділи з вами.

    Хай яскраво нам сіяло сонце
    Хай лунають голоси птахів
    Хай всі душі спочивають з миром
    Що пішли від нас за час війни.

    Ні війні на нашій Україні,
    Миру нам, над нашими хатами
    Хай усі пташки до нас летять від нині
    Щоб ми хоча б трішки раділи з вами.

    Хай яскраво нам сіяло сонце
    Хай лунають співи голосні
    Хай всі душі спочивають з миром
    Що пішли від нас під час війни.

    Слава Україні! Тримаймося друзі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2765

    21 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Коли настане мир
    З підвалів і квартир
    Ми вийдемо на світ,
    Коли настане мир
    І вишні пустять цвіт!

    А погляд, як пунктир,
    Торкнеться неба й стріх,
    Коли настане мир
    І ми почуєм сміх!

    Я відкладу псалтир,
    Затертий аж до блиску,
    Коли настане мир
    На площах мого міста!

    Всі ями чорних вирв,
    Затягнуться травою
    Коли настане мир,
    Зустрінусь я з тобою!

    Обіймів теплих вир,
    Все зможе розказати!
    Коли настане мир
    Не в силах промовчати,

    Душа, як поводир
    Виходить за межу!
    Коли ж настане мир,
    Я все тобі скажу!...

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2766

    21 бер. 2022
    віка пролісок
    пролісок
    з-під сірого ґрунту
    поміж сухої трави
    виглядає. і смуту
    заспокоює. а ви
    мовчки дивитеся на цю
    квітку. вона заграває
    своїм пурпурним вбранням
    і, наче магічний гіпноз,
    пелюстки, ніби це їхнє власне бажання,
    поки ви крокуєте повз
    тихенько наспівують веснянку,
    щоб їх нарешті хтось помітив
    танцюють біля кожного ґанку,
    і якщо прислухатися,
    сівши навпочіпки,
    замість набридлих вибухів та літаків
    ти почуєш чарівний мотив,
    який проліски щоденно залюбки
    співають хором
    і цю мелодію весни
    ми ненавмисно заглушаємо
    солоною зливою
    і всенародним
    німим
    громом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2767

    21 бер. 2022
    Егор Жевора
    Гимн украинского фермера
    Дорогой товарищ Гугл, у меня к тебе вопрос,
    Я родился под Полтавой, там учился, там и рос.
    Жил на фермерском участке, дочка есть и есть жена,
    Но однажды в город Гадяч влезла эта сатана.

    Дорогой товарищ Гугл, всемогущий Интернет,
    Мне теперь ну очень нужен, очень важен твой совет.
    Дочь когда-то выйдет замуж, ссуду не дает мне банк.
    Подскажите, как за деньги сбагрить мне российский танк?

    Малость битый, но рабочий. Пахнет маслом, но в строю
    Есть еще три шлемофона, их я просто подарю.
    По снарядам - то отдельно. Их не стану продавать,
    Танк полезен в земледелии. Лучше им не воевать.

    Милый мой товарищ Гугл, может, кто-то хочет два?
    Просто есть второй, похуже, нашептала мне кума.
    Кум во вторник выиграл в нарды у соседа Василя,
    У того их очень много, там на танках вся семья.

    На второй дадим мы скидку, лишь бы поскорей продать
    Букву Z уже закрасил - можешь не переживать.
    Дорогой товарищ Гугл, есть еще второй запрос:
    Танк халявный - это круто, важно кто его привез.

    Передай-ка бывшим братьям больше к нам не отправлять
    Молодых солдат российских, чтоб не выла в Туле мать.
    Мы ведь Гадяч - город мирный, Гадяч - OLX-форпост,
    Если вы со мной согласны - быстро сделайте репост.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2768

    21 бер. 2022
    Ольга
    Футболка
    Его запахом пропахла футболка,
    Купленная на алике, с риком и морти.
    Аромат его парфюма мужского,
    Его морщинок улыбки и крепкого слова.
    Надев на себя её я понимаю,
    Со временем запах его я теряю.
    Смотрю на шеврон, смотрю на футболку,
    Гляжу в синее небо, на льда в луже осколки.
    Возьму телефон, напишу ты поел?
    Работал сегодня, не холодно, цел?
    Сижу, жду часами, когда будет в сети.
    И сразу весна наступает внутри.
    Но не надолго, ведь ещё не конец.
    У него есть задача, он спаситель сердец.
    Как и многие, кто в эти хмурые дни,
    Отдают свои жизни мраку войны.
    Войны, которую никто из нас не хотел.
    Разрушены жизни, ежедневный обстрел.
    "У нас тут учения, мы не хотели".
    Скажи это людям, не спавшим недели.
    Скажи, сволочь, маме, что сына хоронит.
    Сигналу тревоги, что всю ночь трезвонит.
    Скажи эту ложь моей каждой слезинке
    И сердцу разбитому на половинки.
    Не верю ни единому вшивому слову,
    Поплатитесь все у святого алькова.
    А мы будем жить, будем верить, любить
    Жизнью свободною каждый миг дорожить.
    Построим страну незалежну кохану.
    А вы никогда не залижите раны.
    В футболке его мне спокойно, тепло.
    Ловлю его запах, пока есть ещё
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2769

    21 бер. 2022
    Олександра
    "Не браття"
    Сьогодні, під опором дикої люті,
    Під моЇм вікном
    Знов гудуть ці кляті сирени.
    І знаєте, що хочу
    Ще вам сказати?
    Ненавиджу вас я,
    Безликі гієни!

    За мову, за націю,
    Вас, ворогів!
    За цвіт нерозквітнувших
    Дерев і очей,
    За ненависть вашу,
    І ваших людей,
    Ненавидіть буду
    Тепер я вас завжди!

    За смерті дітей,
    Традиції, мрії,
    Заплакані очі
    Країни моєї,
    За те, що ненавидітИ
    Мене ви навчили,
    Прикриваючись тою,
    "БратськОю" любов'ю.
    Зате, я ніколи,
    Чуєш? Ніколи!
    Не стану
    Пред вами тепер на коліна!
    Бо нація мОя,
    Порівняно з вами,
    Занадато смілива, незламна і сильна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2770

    21 бер. 2022
    Купчак Уляна
    Без назви
    Ти чуєш, як серце болить?
    Бачиш, як стогне та плаче?
    За дітей душа не горить?
    Та це не про тебе –
    «рускій» солдате!

    Не про тебе — цінувати сім’ю.
    Не про тебе — любити родину.
    Ти скоріше підеш на війну,
    Ніж будуватимеш власну країну.

    Не про тебе — творити добро,
    Не про тебе — захищати народ,
    У твоїх генах панує лиш зло,
    У твоєму серці немає чеснот.

    Ти вбив не одну, а сотню людей,
    Ти вбив не одну, а сотню дітей…
    Ти — це суцільне страждання,
    Україна не чутиме твоє покаяння!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2771

    21 бер. 2022
    Валентин
    «***»
    1] Місто не спить і кулі летять,
    2] Всі ховаються, страх навкруги,
    3] Ворог близько, так знову печально,
    4] Моє серце все ж досі болить.
    5] Знову ночі без сну, ми знову в тривозі,
    6] Знов сирени чути ті навкруги,
    7] Довго терпіти цього ми не зможем,
    8] На нашій рідній, прекрасній землі.
    9] І постріли чути, і вибухи близько,
    10] Та не зламати ніколи їм нас,
    11] Наша віра свята перемога,
    12] Україна навіки жива.
    13] Наша єдність наша віра і сила,
    14] З нами герої України навік,
    15] Ми прагнемо у світі лиш миру,
    16] Вороги же стріляють по них.
    17] І падає сніг, нам не холодно зовсім,
    18] Йде за вікнами війна кожен день,
    19] Але разом ми всі переможем,
    20] Одним світлим, радісним днем.
    21] І буде весна, пташки заспівають,
    22] Ми прокинемся у тиші колись,
    23] І вибухів ми тих не почуєм,
    24] Будем щасливі, ми будем жить.
    25] А поки зараз місто знову в вогні,
    26] Наша віра навік житиме з нами,
    27] І не зупинять нас ніколи вони,
    28] З нами правда і я про це знаю.
    29] І про все ми забудем, буде нове життя,
    30] Новий подих, повітря у грудях,
    31] Коли закінчиться ця люта війна,
    32] Знов весна на околицях буде.
    33] І падає сніг, нам не холодно зовсім,
    34] Йде за вікнами війна кожен день,
    35] Але разом ми всі переможем,
    36] Одним світлим, радісним днем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2772

    21 бер. 2022
    Егор Жевора
    Я родился на базе Азова...
    Я родился на базе Азова
    Мою мать кесарили нацисты
    Из роддома стреляли с nlaw’a
    Говорили о нации чистой.

    Для отца Азов тоже близок
    Он - актёр в обычном театре
    Был на сцене он оперы призрак
    И играл со спецслужбами в прятки.

    Помню было мне семь, сентябрь
    В первом классе сижу я на базе
    На трудах мастерим мы гранаты
    На физ-ре бежим в берцах по грязи.

    Очень часто меняли квартиры
    В коммуналке с Азовцами жили
    Помню, сына соседки Иры
    Ради жертвы Бандере убили.

    Нам в Азов миллионов двадцать
    Поступило вчера добровольцев
    Все в войнушку хотят поиграться
    Пацифисты уехали в Польшу.

    Если так посмотреть, конечно,
    То живем мы в стране фашизма
    И бомбим русский мир мы вечно
    У Люфт Ваффе купили франшизу.

    Только кто нам вернёт Мариуполь?
    Кто отстроит теперь  Волноваху?
    Этот миф про нацистов - шутка.
    Но народ живет в горе и страхе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2773

    21 бер. 2022
    Олеська
    Війна
    Бабуся завжди говорила:
    «Лише не було б війни
    Моя голова вже сива
    А вам діти мої, ще жить і жить...»
    Кожного дня історії про війну
    Жахливі, до щему в серці
    Я часто бачила бабусю сумну
    У ту війну, вона не раз дивилась в очі смерті
    На шафі завжди був запас
    З її вуст фраза: «А раптом війна...»
    Потім її вогник згас
    І до нас увірвалась біда
    24 лютого, бомбардування, страх
    Все так, як розказувала вона
    І всюди війна, навіть в снах..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2774

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Ти завжди будеш, Україно!
    Україно, дитя Христове,
    гіркота на твоїх вустах...
    Бо біда уже вкотре, знову
    заповзла на твій світлий шлях.
    Ворон зла над тобою кряче,
    крові прагне його душа!
    І не соромно, і не лячно:
    все затьмарює блиск грошА...
    І повзе зла орда, і лізе,
    наче змій, на твої поля.
    Бо для зла не потрібна віза,
    йому сниться чужа земля...
    Моя страднице, моя ненько!
    Твоя сила - в твоїх синах.
    Не журися, не рви серденько -
    не здамо України стяг!
    Ми пройдем через всі митарства,
    ми за тебе проллємо кров.
    Ти завжди будеш Волі Царством,
    бо ти вічна, немов любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2775

    21 бер. 2022
    Ліс Броварський
    Без назви
    ***
    Загін окупантів йшов окупувати
    Та раптом Петро підійшов до гармати
    Жахнув снаряд й окупантів не стало
    Жодна людина не постраждала

    ***
    Вдягли нові штанці рашистьські солдати
    Щоб по Хрещатику марширувати
    Але не судилось їм йти на параді
    Став на зваді кулемет баби Наді

    ***
    Щось забагато налізло русні
    Їздять на танках, співают пісні
    Вийшов Василь, дістав свій NLAW
    Кінець тої пісні їм кобзон доспівав
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2776

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Моя земля - від крихти хліба до великої гори.
    Горить, палає, стогне та кричить.
    Кричить про те, що сильна і не здасться,
    Про те, що зможе все перетерпіть.

    У мареві безмежнім від ракет,
    В диму від обстрілів сумбурних вражих
    Вона постане сотнею планет
    Своїх людей хоробрих і відважних.

    Вона посіє соняшник усюди,
    Земля ж бо гарна, добриво ще є.
    І з кожним днем плодючіша все буде,
    Колосся житнє гаєм проросте.

    А вдалечі виднітиметься небо,
    Прозоре, чисте і без літаків,
    Які паплюжили мою країну,
    Які забрали тисячі людей.

    І воїнів, і мирних, і дітей,
    Що зовсім ще життя не знали...
    Це зла і ницості жорстокий апогей,
    Що робиться в червоного будинку залах.

    Недовго буде моя ненька плакать,
    Недовго буде грішний ворог жить.
    Свободи дух занадто її вабить,
    Козацьку волю підлості не вбить.

    Розквітне поміж мальв і маків,
    І не забуде жодного з синів.
    А стяг блакитно-жовтий в всьому світі
    Прославить кожен з геніїв-митців.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2777

    21 бер. 2022
    Олександра
    "Як ти...?"
    Вже весна почина розквітати,
    Тануть легко й поволі сніги,
    Лиш одне, непрочитане "Як ти?"
    Зараз вип'ялося в твої думки...

    Цього... бути не може, напевно...
    Просто зараз поганий зв'язок,
    Чи старий телефон! Розрядився!
    В голові знову повно різних думок...

    Тим гучніше опівніч роздався,
    Довгожданний, короткий дзвінок,
    З того боку лунає: "Нормально,
    Вибачай, за цей пізній дзвінок".

    Вже весна почина розквітати...
    Тануть легко й поволі сніги,
    Зараз кожне надіслане "Як ти?"
    Важить більше, ніж важить колись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2778

    21 бер. 2022
    Юлія Браташ
    А.Г.
    в мене є захист твій
    і чую тільки бабах
    в мене немає "сєті"
    сіль на моїх губах

    не зна, що буде тут
    знов засинає маля
    десь квіти цвітуть
    у нас гинуть поля

    хтось вже поїхав геть
    я - смертний поет
    і залишився тут
    здається на вірну смерть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2779

    21 бер. 2022
    Попельницька Аліна
    Весна в вогні, жевріє небосхил
    Весна в вогні, жевріє небосхил
    Схиливши свої руки до водойми
    І верби плачуть, що не мають крил
    Птахам прилітнім землі незнайомі

    Прокинувся від сну столітній грім
    Розбуджений снарядами при боці
    Останній раз він залітав в наш дім
    В чорно-кривавім, сорок першім році

    Кремлівський Гітлер знову світ обпік
    Загнав у ґрати цілі покоління!
    Та карлик знов забув старий опІк
    Що нація не впАде на коліна!

    Ми українці, наша мова - зброя
    Гаряче серце - щит, а дух мов сталь
    Ховайся геть москальськая потвора
    Бо кожен знає, хто такий москаль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2780

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    26.02.2022
    Хтів наживи простої,
    Та не здались тобі,
    Ми на своїй Батьківщині,
    Ми на рідній землі!

    Наші воїни - Сонце,
    Що твій спалять туман,
    Наш народ не відступить,
    В тебе шансу нема!

    Ти - потвора огидна,
    Недоросше шмаття,
    Наша вільна країна,
    Відвоює життя.

    Вирок просто банальний,
    Відшукаєш будь-де,
    Твій російський корабль,
    Тупо на*уй іде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2781

    21 бер. 2022
    Ілона
    Квітень
    Чому так гірко починається весна?
    Хіба холодних зим не вистачило...
    Чому спочатку епідемія, війна?
    Невже не всі жнива та смерть скосила?

    Степи, поля, ліса - без нас цвітуть,
    Мабуть, землі потрібен спокій.
    Та на крові диявола сади ростуть,
    Клонуючи мільйони копій.

    І світло в темряву штовхає,
    Небесний вовк в овечій шкурі,
    Та думає, що він лихий й когось жахає,
    На мапі світу створюючи новії тортури.

    Та забува, степи - без нього зацвітуть
    Вовку судилась вовча смерть.
    Циклічні вожаки - його свої ж зжеруть,
    Десь в квітні, може у четвер.

    А потім квітами зустрінем збройні сили,
    Що захищали від терору рідний край,
    Між всесвітом й обривом десь молили:
    Живи, вертайсь, перемагай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2783

    21 бер. 2022
    Вікторія Коваль
    Допомога природи
    Сьогодні нашу землю сильний вітер накрив,
    Хай знесе всіх тих поганців зі шляху.
    Щоб наша ненька Україна йшла до слави і мети,
    Навіть природа допомогає нищить цю війну,
    Сьогодні нашу країну сильний вітер накрив,
    Бо природа також мріє про мирну весну.
    Сміх людей, співи пташок,
    Про розкішну зелену траву.
    Та про мирність нації і розвиток ідей,
    Не про сльози, втрати і війну.
    Сьогодні наші землі сильний вітер накрив.
    Він руйнує батальйони ворогів,
    Сніг і дуже сильний мороз їх укрив,
    Природа також наближає до нас мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2784

    21 бер. 2022
    Ілона
    Луна Етеру України
    - Мамо, мамо, що там?
    - Тиша.

    - Скажи, ховатись треба нам?
    - Скоріше!

    - Попередження тривоги!
    - Знов сирени.

    - Все, відбій, та слава богу!
    - Подивись новини!

    - Ти підеш за мене після...?
    - Так, коханий!

    - Під ногами труситься земля!
    - Запускай гармати!

    - В нас повірив цілий світ.
    - Ми герої!

    - Увага! Загубився кіт!
    - Нам бракує зброї!

    - Повертайтеся живими!
    - Я молюсь за тебе!

    - Будемо щасливими!
    - Боронимо небо!
    - Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2785

    21 бер. 2022
    Валентина
    Коли надія в серці тліє...
    Коли надія в серці тліє...
    На мир, на сонячне майбутнє,
    Коли ти більше не шкодуєш,
    Коли добро в тобі присутнє...
    Ти переможеш біль, зневіру,
    І навіть дією своєю,
    Ти повернеш комусь теж віру,
    І це буде доречно, знаю.
    Коли за сірістю всіх хмар,
    Прокинешся зі страхом жити,
    Ти глянь на світло, що в тобі....
    І страх цей треба відпустити.
    Коли тривоги поглинають,
    Коли думки не ті, раптово,
    Ти знаєш серцем, все минає,
    І спокій ти відчуєш знову.
    Зараз момент, де кожен може,
    Підтримати себе та рідних,
    І чим можливо допоможе,
    Всім іншим, хто собі теж вірний.
    Коли надія в серці тліє....
    Світи як сонце, що вже сходить,
    Бо кожен з нас сьогодні мріє,
    І знає, щастя поруч ходить.

    Березень, 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2786

    21 бер. 2022
    Владимир
    Хотят ли русские войны?
    Вопрос не нов, но нов ответ
    Под свист ракет из темноты
    Уже никто не скажет: нет
    Не скажут детям из подвалов
    Про "мирных русских" на востоке
    И вытащенным из завалов
    В Ахтырке, Харькове, Затоке
    И пятерым, погибшим вновь
    В том жутком, страшном Бабьем Яре
    Не объяснишь про "русскую любовь"
    Воспетую в хмельном угаре

    Видна фальшивость этих строк
    Под канонады долгий гром
    Когда поет их русский орк
    С огнем пришедший в мирный дом
    Теперь вопрос для поколений
    Чтобы запомнить навсегда:
    Хотят ли русские войны?
    Ответ тут без сомнений: ДА.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2787

    21 бер. 2022
    Ніколетта Гомович
    Багряна крапля свободи
    Війна задовго до куль починається
    І війна це не чесний бій сам-на-сам
    Це коли сильний врешті ламається
    А слабих скормлюють диким псам
    Треба було миру просити раніше
    То тоді й переможець, коли вже війна
    Навіть весною тоді холодніше
    Коли на країну вилилась тонна лайна
    Ви вже вкотре на колінах благаєте
    Ваше слово - це безсенсовий звук
    Кожну нашу смерть неодмінно згадаєте
    Ви помрете від нелюдських мук
    Ви помрете заплямовані в крові
    Вас знищать ті, хто справді народ
    Відчуєте гнів, коли ми - чорноброві
    Поповземо вверх без усіх перешкод
    Ми - честь та слава! Армія пройде і по льоду
    Ми ніколи не пірнаємо глибоко під воду
    Душу й тіло ми положим за нашу свободу
    І покажем, що ми браття козацького роду
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2788

    21 бер. 2022
    Злата Подугольнікова
    Магнолія
    коли ми повернемося додому
    я посаджу у дворі
    магнолію –
    щоб у порожні вікна квартир
    було видно квіти
    і щоб люди
    зупинялися біля паркану
    довго дивилися у весняну височінь
    повз білі сліди літаків
    і знали
    що весна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2789

    21 бер. 2022
    Юлія Браташ
    Без назви
    спиною до фіранки
    передом на бильце відлітаю
    застарілою наліпкою
    яку ти післязавтра наклеїв

    відлітаю на бильце
    за рік до мого дня народження

    не існує ні спини
    ні фіранки

    куля блискавкою летить
    геометрія трохи допоможе

    через двері прямо до зливи

    торкаюсь кінчиками нігтів
    коренів старих дерев

    Засни!
    Ну ж бо, засни...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2790

    21 бер. 2022
    Ян Ждан
    Зніжена Естер
    Прокинься зніжена Естер!
    Аман вже нищить Україну!
    Щоб твій рід славний не помер,
    Рятуй беззахисну дитину...!

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2791

    21 бер. 2022
    Юлія Браташ
    Война.
    Стукає у двері, Білий.
    Пахне порохом з автомата.
    Розмальовує кімнату у червоні ялинкові прикраси.

    Їй весело, вона сміється.
    Я ж повіситись хочу.
    На гірлянді.

    12 пострілів опівночі чутно.

    З Новим Роком,
    Ублюдки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2792

    21 бер. 2022
    Ян
    Мої сумні 34
    Мої сумні тридцять чотири...
    Сирени вереск точить віру,
    Крізь дим і морок лине спів:
    Волає кров мої братів!

    Мої сумні тридцять чотири,
    Мовчать розбомблені квартири...
    І хто художник цих картин,
    Де фарби: попіл і полин..?!

     28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2793

    21 бер. 2022
    Марина Горбатюк
    Без назви
    Одного дня складатимеш речі –
    побачиш, між іншим, коробку із надписом "пам'ять"
    і схочеш згадати – не зможеш, та вимовиш глухо і терпко:
    треба
    усе зруйнувати. Правда –
    перша на суд. Остання.
    А може, тільки печатку
    вибити тиском болю, вибити чимось грубим,
    хитрим, чужим, нелЮдським.
    Щоб не тримала більше
    стовп на зап'ястях неба
    те, що сьогодні впаде, схилиться в груди ґрунту
    лютим ревінням звіра – вперше почутих звуків.
    Дика сирена злості, що закайданить тіло,
    зірве ланцюг братерства.
    Скине його, і проща
    буде зі смаком сталі: майже хрустка і сіра,
    разом із вічним жалем – кат не приходить просто:
    кат потребує віри. Кат потребує страти.
    Ніжна відсутність сили,
    що ти тепер тут коїш?
    Що ти забуло, серце, нині війна:
    стріляй в них!
    Час ґартувати ніжність, час освятити зброю.
    Це відчуття фрагментів, що запливають кров'ю.
    Може, почули б тіні. Може, прийдуть ще потім.
    В тихе майбутнє світле, в буйне чиєсь сьогодні.
    Нині тут сиро й глухо.
    Світ цей – з людей і млості:
    з тих, хто затиснув губи,
    з тих, хто кричить до хрипу.
    Наші фортеці стали
    світу всього форпостом.
    Наші міста і села –
    в чорнім багатті миру.

    Відбиваючи час у себе
    (давньоминуле тягне, хоче усе забути),
    раптом побачиш сонце. Вище –
    блакитне небо. Поруч –
    спокійно річка влилась у море.
    Бруду.
    Буде багато болю, буде чимало шрамів,
    будуть такі секунди, що проклянеш найвищих.
    Будуть хвилини смутку, будуть часи благання,
    будуть ще крики втрати, будуть відтяті крила.
    Будуть лежати кості,
    білим покриті пилом – вдовж кам'яних доріг,
    вздовж пів опалих мурів:
    тут кожен лезо точить –
    навіть обсохле море.

    Хтиві послання бомби, що на поверхні туго
    вмить розтягають простір і простеляють небо:
    губиться слово в тиші, тиша така солона..
    Хай лиш не бракне сили.
    Хай лиш не бракне. Слухай:

    Темні сумні вітальні
    серед тваринних бубнів,
    і божевілля братніх,
    Боже, дозволь їм вмерти!
    Тим, хто хотів з мечами,
    тим, хто прийшов по вбивство,
    тим, чиї руки вмиті кров'ю (народе, вернеш
    каїнам, всім причетним
    те, що у тебе взяли. Тільки кому під силу
    наших підняти
    мертвих?)

    В нас вони – чорні кулі,
    ми в них – "Люблю. Ціную".
    "Дякую, що ви з нами". "Дякую, це важливо".
    "Ми розумієм, сорі". "Ви такі мирні-мирні".
    "Ви нас рятуєте, браття". "Дякую, щиро. Вірим".
    Скажет лі дядя правду?
    Дядя вєдь помніт. Помніт!
    Все, що буд – нє даром. Все, що в пожарє – потім
    вмить повернеться спадом,
    диким ревінням болю.

    Тільки тепер:
    куди не підеш –
    скрізь за тобою війна
    нестиметься слідом
    (і ти вже не там,
    а десь за межею),
    тож мусиш тягнути її за собою,
    наче ядро свого еґо і камінь –
    носитися з нею.

    12–15.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2794

    21 бер. 2022
    Юлія Браташ
    Минутой молчания
    у тебя были худые пальцы.
    отпели.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2795

    21 бер. 2022
    Ілона
    Києву
    Ну як тебе не кохати?
    І взимку, і влітку.
    Моїх спогадів варта
    Кожна каштанова гілка.

    І величні часи Русі -
    Витоки брали в землі,
    Де брати і сестри, усі
    Будували місто на тлі.

    На тлі своїх хат,
    На тлі своїх втрат,
    Будували
    Страждали
    Та знов виживали
    Тому що кохали
    Тебе, рідний Київ
    Тебе, найгарніший з країв!

    Як додому я їду завжди,
    Як до неньки я хочу горнути,
    У пошуках сивої правди,
     Відчувати обіймів пути.

    На берега твої чайкою лину,
    Із далеких країв України!
    Знаю, допоки ти є - не загину,
    Хай одвічно живе Батьківщина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2796

    21 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Навіть не зведені
    У них є Z, що зі своїх варить гарматний суп,
    а в нас є Зе та просто неймовірні ЗСУ.
    У них померла людяність й гниє кацапський “сброд”,
    а в нас в серцях молитва та об’єднаний Народ.
    В їх душах й краплі людяності вже нема,
    В наш дім в їх чоботах ввійшла страшна війна.
    Їм здавна рабсько прагнулось царя,
    А в нас, щоб жити віддають життя.
    Їм мозок виїв колорадський жук,
    А в нас за Татом плаче не один малюк.
    В нас з вами спільного нічого не було, нема й не буде.
    Та буде Україна, й, як казав Пророк, і будуть люде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2797

    21 бер. 2022
    Макс Андрусик
    Без назви
    Коли до нас була близько весна
    Ніхто не чекав, що прийде війна,
    Не чекав на спасіння, що прийде зі сходу,
    Не чекав на безсоння, смерть свого народу,

    Не чекав... Не чекав і чекати не буде,
    Не терпітиме болю - не такі у нас люди!
    Не туди ви прийшли, не до тих завітали -
    Не з букетом зустріли, а вогнем привітали.

    Тут не русска земля і не братній народ,
    Не живуть тут раби, в нас немає незгод!
    Ви зі страхом прийшли і вам є що боятись -
    Кожне дерево в нас буд захищатись,

    Ви від слова "Бандера" тікати готові,
    Що й казать про циган, трактори в нас сурові.
    Рускій солдат не сумуй й не спалахуй,
    В Україні у тебе два шляхи - в землю і на*уй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2798

    21 бер. 2022
    Марі
    Все буде Україна!
    Ти віриш сину, як і я
    Що буде Україна, ще нова
    А головне, це вільна, сильна й незалежна.
    Хоч зараз біль і страх і невимовна пустота
    За все, що робить з нами
    «братський» ворог
    І скільки ще потрібно всього пережить?
    Молюся Богу і прошу
    За Маріуполь, Київ, Харків та за всю нашу країну,
    а головне на діток, за батьків, за сім’ї, що покалічені на вік…
    Цей біль і лихо буде завжди з нами,
    Але і це потрібно пережить, щоб
    Ти цвіла і знову була сильна,
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2799

    21 бер. 2022
    Kвітка von Mazer
    Темрява
    ти прийшла в мою домівку
    некликана, неспокійна темрява
    чути вдалечині звук невгамовної сирени
    забула лічити час і дні
    сьогодні день був не мій
    завтра зберу осколки себе
    і знову знайду марення про спокій
    і чистий Світ
    06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2800

    21 бер. 2022
    Валентина Гембік
    Я не пробачу
    Моя бабуся говорила про війну.
    Була мала я і не розуміла...
    Тепер війна прийшла й до нас.
    Ми разом маєм бути, бо ми - сила!

    З усіх кінців отримую листи:
    "Ти як? Ти де? І чи жива ти?'
    Хто щебетав, той враз замовк.
    А хто мовчав, почав оберігати

    Сирени, кулі, та летять птахи,
    Тікають навіть ті, що не тікали.
    Четвер чи п'ятниця? В підвалі ти і ми.
    Ми не чекали. Чесно. Не чекали.

    Я не пробачу. Світ за нас щодня.
    Всі ночі я не сплю, новини лише...
    Я не чекала цю страшну війну
    Сирена виє знов. Зірвала тишу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2801

    21 бер. 2022
    Ян
    Муки Мудреця
    Пишу... Свідомо ображаю риму,
    Плекаю літери, народжую слова,
    Спішу ідею заховати в мури,
    Вона тендітна, тільки в снах жива..!

    Кричу... А підсвідомо прагну тиші,
    Силкуюсь у камінні душі вбити цвях,
    Я задля смертних власний рай залишив,
    Митець-месія та безкрилий птах...

    Живу... Свідомо ігнорую тління,
    Руйную штампи, відбудовую мости,
    Зоря запалює моє сумління,
    Насіння мудрості зачне цвісти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2802

    21 бер. 2022
    Уляна Дудок
    воєнні вірші (без назви)
    мій дім стоїть на заході під ґнотиком зорі:
    найкращі в світі воїни не сплять о цій порі

    тримають небо вартові, підставивши плече:
    той, хто прийшов сюди з мечем - загине, не втече

    бо воїн на своїй землі зупинить вражий смерч:
    зімкнуться скелі й чорний ліс - тут воля або смерть

    мій дім зустріне сонця схід: тримаєш небо ти
    хоч тим зеленим вогником у мережі світись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2803

    21 бер. 2022
    Ян Ждан
    Стережіться собак
    Стережіться собак!
    Їх слова - томагавк,
    Їхній блеф буде ласкою,
    А вже потім загавкають...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2804

    21 бер. 2022
    Ілона
    Вітчизняний
    Той хто брав серп і молот разом,
    Той хто був нам по крові за брата,
    Хай переїде ідеї камазом,
    Байдужого лисого ката!

    Брате, скажи, то хто він тобі?
    Усього лиш сторінка історії...
    Йому байдуже, чи будеш в труні
    Ти лежати в кривавій "імперії".

    Все ще можна змінити,
    Ми чекаємо на допомогу:
    Коли стихнуть військові трембіти,
    Віднайди до серця дорогу!

    Хлібом сіллю зустрінем нарешті,
    Наших родичів із-за кордону.
    Сонячним днем ми у хвилях Алушти,
    Вип'єм мирную чашу кагору.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2805

    21 бер. 2022
    Вікторія Коваль
    "Моя рука"
    Коли моя рука триматиме твою?
    Я вже втомилась руки свої тримати у самотності.
    Кожен рік, кожен день я все одно одна стою,
    Тримаючи руку свою в думках із стурбованістю.

    Я вже не хочу бути одна,
    Зовсім нікому не потрібною.
    Я вже втомилася жити сама,
    Втомилася бути сильною.

    Коли моя рука вже триматиме твою?
    Щоб вона змогла мене захистити,
    Уберегти від війни,
    До своїх грудей прихистити.

    Моя душа вже не хоче бути одна,
    Вона дуже втомилася,
    Та вже набридла ця клята війна,
    Я мрію, щоб вона зупинилася!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2806

    21 бер. 2022
    Александр Тарадов
    ПУТИводитель
    Дабы был порядок в доме
    Доверяйтесь аксиоме:
    "В мире буйствуют химеры,
    Чупакабры и бандеры"!

    Ваша сила — в этих бреднях!
    Тренируйтесь на соседях.
    Натравите всех собак
    На ближайших забияк!

    Бросьте бомбу им в окошко,
    Напаскудьте им немножко,
    Пороха подкиньте в печь,
    Можно и роддом поджечь...

    Если, вдруг, возникнут споры,
    Передвиньте им заборы.
    Тем, кто супротив пойдёт,
    Затопчите огород.

    Перекройте вентиль газу,
    Вразумить их надо сразу,
    Чтобы знали в чём секрет
    Достижений их и бед.

    Все соседи обозлятся,
    Станут матерно ругаться,
    Скажут много лишних слов...
    В общем, внешний враг — готов!

    А ведь он объединяет,
    Мотивирует, пугает,
    Отвлекает от проблем
    И, пожалуй, нужен всем!

    Со своими, в доме, тоже
    Нужно быть предельно строже!
    Старый принцип: "Пряник/плеть"
    Никому не даст наглеть!

    Вот теперь — порядок в доме!
    Виснут мысли в полудрёме...
    Создан общий взгляд и враг...
    И маршрут один — в Гулаг!
    18.05.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2807

    21 бер. 2022
    Ілона
    Єднання
    Тихі ночі і дні, тиша в небі.
    Все завмерло цієї зими.
    Нездоланна і щира,
                               у своїй боротьбі
    Україна єдналась людьми:

    Дослухалась вона щоночі,
    До реву залізних птахів.
    І знову крізь сон
                                розплющував очі,
    Серця стук і звук літаків.

    Жоден клаптик землі, жоден
    Акр свободи не віддамо,
    Тим, що хочуть собі новий орден,
    За "мир" видаючи ярмо...

    Жодну крапельку крові,
    Не загублять наші сини!

    Нездоланна і щира, у своїй боротьбі
    Україна єдналась людьми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2808

    21 бер. 2022
    Володимир Невесенко
    Туман, боєць і ворон
    Туман густий крадеться бісом,
    з долини сунеться на кряж,
    де на узгір’ї понад лісом
    сирі окопи і бліндаж.
    А там – в дозорі – на околі
    боєць в окопі крейдянім.
    І чорний ворон на тополі
    нахабно каркає над ним.

    Годинник цокає вагадлом*,
    рахує час за миттю мить.
    І полинялим простирадлом
    імла на вітрі мерехтить.
    І в сизій тій імлі вологій
    тріпоче простір навкруги.
    І яр завітрений, пологий
    стікає в хащі шелюги.

    А за тим яром – чуже поле,
    біда і смерть, і вороги.
    А в нас – багнище захололе,
    ступни – не витягнеш ноги.
    Уже і тіло все зомліло,
    бери хоч – й зразу на поміст…
    Аж тут – щось ніби зачорніло
    і виріс ворог в повний зріст.

    Розрив. І черга кулеметна.
    І блиск. І зойк. І посвист куль.
    І ворон скривсь кудись шляхетно.
    І ворог рухнув, наче куль.
    Обабіч – схлипи автоматні
    і чути окрики бійців…
    А ворон, склавши крила ратні,
    уже шмигляє між мерців.

    *вагадло – маятник
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2809

    21 бер. 2022
    Макс Андрусик
    Без назви
    Україна в огні
    На сході у ворога кажуть "ні"
    Кажуть, що це ми самі
    Палим себе, живем у пітьмі

    Кажуть, що буцімто ратують нас
    Від прогнилого Заходу, американських мас,
    Від влади, яку ми обрали самі,
    За що і розплачуємось у цій зимі

    Танки стріляють і лупить град -
    Країна не спить під шум канонад
    Не буде більше сестра чи брат
    Для країни брехні, убивства і зрад

    Знайте ж, що ми не здамося пітьмі,
    Не втратим віру і не будем німі
    Хоч страшно є, та ми не самі,
    Не дамося без бою, не будем в ярмі

    Знаєте, так, Україна в огні
    В полум'ї гніву, що відплатить вповні
    І ворог згорить в нім й потоне в багні.
    Україна - це фенікс й вона у вогні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2810

    21 бер. 2022
    Уляна Дудок
    Воєнні вірші (без назви)
    дівчинка брови хаткою очі сірі
    в річці рибина срібна у небі зозуля
    раненим обрієм ключ повертає з вирію
    ніжно її погойдуєш люлі-люлі

    дівчинка сонце на заході мружить вії
    янголи сни стережуть під сирени тривожні
    і відвертають кулі ворожі від неї
    тільки будинки не сплять у них сили підкошені

    дівчинка личко усміхнене сниться їй море
    лагідне лазурове хоч зветься Чорним
    гори могучі безкраї пшеничні простори
    люлі там ворог загине твій сон заговорений
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2811

    21 бер. 2022
    Андрій
    Пліч-о-пліч
    Затьмарений розум, позбавлений віри,
    Перед собою бачить тільки прірву….
    Закриті очі, щодня і щоночі,
    Сліпі-зрячі вже втратили міру,

    Мов дикий звір у подобі людини,
    Землі чи неба, що тобі потрібно?
    Моя душа, як і моя країна,
    Завжди була і буде вільна!

    Без боротьби, немає спасіння,
    Не озираючись, промовлю я слова,
    Можливо мене, ти побачиш востаннє,
    Рідна мати-країно моя!

    Із Кримом у серці, із братом пліч-о-пліч,
    Пройдемо цей шлях в унісон до кінця,
    Я знаю, що сила, що боротися прагне,
    Прорветься на волю крізь терни життя,

    Ми все подолаємо, змінимо долю,
    І ворог поляже на полі війни,
    Та рани завжди завдаватимуть болю,
    Не всі хто боровся, дочекались весни,

    Вже все помінялось, і голос не чути,
    І догорає, недавно пекучий вогонь,
    О дай мені Боже, знову відчути,
    Жаданий дотик рідних долонь,

    Дай змогу повернути втіху,
    У сім’ї, де зростав герой,
    Щоб подвиг цей, заради України,
    Ніхто, ніколи, не забув,

    Щоб навіть через сотні років,
    Нові сини, нової України,
    У серці вірність зберегли,
    І дух могутньої країни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2812

    21 бер. 2022
    Володимир Невесенко
    Не картайся, милий друже
    Не картайся, милий друже,
    не виказуй своїх мук.
    У шпиталі людно дуже:
    той – без ока, цей  – без рук.
    Не біда, що кудрі сиві –
    стане нам іще снаги.
    Ми живі і тим щасливі, –
    в нас на двох аж дві ноги.

    Пам’ятаєш, як ми в танку
    не згоріли ледь живцем?
    Як ізранку на світанку
    нас підбили за Дінцем?
    Як безсилі й обгорілі
    ми по соняхах повзли?
    І у вирві, як в могилі,
    нас поранених знайшли?..

    Ми пройшли бої жахливі.
    Досить, друже, горювать.
    Ми живі і тим щасливі, –
    будем й далі воювать.
    Очі цілі, руки цілі,
    ноги зроблять під заказ.
    Ще нам ворог у прицілі
    позавидує не раз.

    9.11.21
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2813

    21 бер. 2022
    Вікторія Вежбіцька
    Говори зі мною
    Ви ще нап'єтесь крові нашої по горло,
    вона отрутою для ваших жил буде.
    А люд мій завжди буде битись гордо
    за вільні душі тисячі судеб.

    Русский солдат, спокійно спи в могилі,
    тобі ж до сатани не привикати.
    Вже над тобою золотіють хвилі,
    і соняхи цвітуть, стихли гармати.

    Народ мій більш терзати не дозволим
    катам, злочинцям, правнукам рабів.
    Ви не брати нам, дике плем'я кволе.
    Вам краще було не будити гнів.

    4.3.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2814

    21 бер. 2022
    Сабріна
    Не прощу.
    Я не прощу, я не забуду
    За вами плакати ніколи я не буду
    Я не прощу вам долі, зламані війною
    Вона була за вашою виною

    Я не прощу народження в підвалах
    Ви ж також діти
    Невже не шкода мам Вам?
    Не шкода знаю
    Бачила я чати, де ви питали куди ж це вам стріляти?

    Ех, нелюди, в житті я вперше проклинаю, і смерті тяжкої я палко вам бажала і бажаю
    Ви знаєте, я вам ніколи не пробачу, бо юні діти в мить стали захисниками
    і не дітей своїх – вони нас захищали

    В домах, підвалах ви українців поховали, та Україну нелюди, ви так і не зламали
    Бо сила Неньки мої, в тому що Вам було, є і буде невідомо

    В свої 17, я життя впіймала, а ви - негідники, його в мить зруйнували

    Ми - українці, на гору круту, крем'яную доберемось і життя мирного доб'ємось
    ви ж ніколи гори не дістанетесь і горіти в пеклі зостанетесь

    Я не за своє життя боялася - я за своїх батьків і брата кожного звуку жахалася
    А ви боялись втратити життя, коли наші цигани крали танка, коли у ваш дрон летіла банка смачних, а може і не дуже огірків

    Герой наш юний міст собою підірвав, своєю смертю життя він наші врятував
    А ви - кумедні і огидні мавпи не в силі розрізнити пам'ятник від танка
    Воно й не дивно, що вам розрізняти як ви "ученія" змінили. в мить, на тактику

    Ех, іроди, ви віру і довіру назавжди втратили у світі,
    хоча у складі України були б ви в силі щось змінити
    Я знаю, вірю тяжко "ні" казати було тяжко як вас роками тримали
    і тримають у "імперських ґратах"

    Ви марно час свій витрачаєте – мою Державу ви ніколи не зламаєте
    Бо сила неньки мої і дітей її у тому, що вам було, є і буде невідомо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2815

    21 бер. 2022
    Тимофій Марта
    "Війна триває вісім років"
    Війна триває вісім років,
    Багато наших знищила вона.
    Війна триває вісім років,
    А я скажу, що Україна - ще жива!

    Нехай народ наш має силу!
    І всі страждання ми переживем.
    Нехай народ наш має силу!
    Бо Україну нашу - ми ще збережем!

    Ми українці - сильні люди!
    Хай "ворог" зрозуміє це.
    Ми українці - сильні люди!
    До перемоги "він" не доживе!

    Бо Україна - це держава мудра!
    Усі на світі добре знають це.
    Бо Україна - це держава мудра!
    Чужий на землю нашу не зайде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2816

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    Мы - Киевская Русь
    Мы Киевская Русь – Владимира потомки,
    украинская ночь остра стальным клинком
    и режет, как свинью, российского подонка,
    пришедшего играть военным топором.
    Здесь корень родовой – они стоят меж нами
    холопы и князья, защитники времён
    и Киев устоит, как устоял веками
    на семерых холмах над вековым Днепром.
    Откатится Орда в болотные границы,
    в полях истлеет чернь, что «братьями» пришла -
    мы пишем заново iменник «украiнцi»,
    хотя стекает кровь с заглавного пера.

    02.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2817

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    московитам
    война придёт,
    она уже в дороге
    по указателям «отсюда до Москвы…» -
    вы пьёте кофе, прячете тревогу
    под маской раболепственной любви.
    война идёт, не меря километры
    по выжженной украинской степи
    ей мало нас –
    она сожрёт вас, детки
    российские, что на смерть рождены,
    не минет, не отступит и зачтётся
    любому - каждому, кто русским наречён,
    вкус сладкой крови у неё на подбородке
    и детский крик – не хОчу! не умрём!

    09-03-22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2818

    21 бер. 2022
    Вікторія Вежбіцька
    Без назви
    Говори зі мною,
    коли страх підходить.
    Захисти словами,
    спокій вбережи.

    Буду я співати
    пісню колискову,
    шепотом на вухо
    казку оповім.

    Розмовляй зі мною
    голосами предків,
    рідними піснями
    рани залікуй.

    Я розкажу, милий,
    як розквітли знову
    там, на полі бою,
    крокуси в вогні.

    Промовляй до мене,
    як сирени змовкнуть,
    і розіб'є постріл
    сонний горизонт.

    Розповім, мій воїн,
    я тобі про ночі,
    як лічили зорі
    в іншому житті.

    8. 3. 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2819

    21 бер. 2022
    Наталка
    Перший дощ навесні...
    Перший дощ навесні сльозами на вікні.
    Землю нашу обмивав і надію дарував.
    Бруньки, квіти напував, страх, неспокій позмивав.
    Всім веселку дарував, жити в мирі обіцяв!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2820

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    мы
    мы пишем историю трудно, неловко,
    с грамматикой наперевес,
    чернилами капает кровь на обёртку
    короткой, как жизнь смс,
    мы целимся фразой по бронемашинам,
    ей ловим врагов на прицел,
    по-снайперски точно стреляет по шинам
    строка, чтоб сгорел БТР,
    вставай, заряжая орудие болью,
    приравнивай слово к огню
    и лягут враги наши гнилостью тонной -
    азотом на пашню твою.

    27.02.22
    16.07
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2821

    21 бер. 2022
    Софія
    Не вірш, а мрія
    Україна, 2072 р.
    Б: Йдемо швидше, нам ще рашистів у клітках паляницею годувати
    В: А де дідо?
    Б: та там… дрон готує. Хоче молодість згадати.
    В: А гімн коли включать?
    Б: По московії? Та як завжди, о 4 ранку. У них режим тепер такий. Кожну годину до підвалів спускатися. Заведено так… років 50 уже.
    В: А ганьба коли буде?
    Б: А вона постійно, не відмиєшся. Смолою як залили всю парашку – так і ганьба триває. Це ще з міток почалося. А потім.. ну захопилися ми.
    В: Міток?
    Б: Та, то такі наскельні малюнки по-фашистські. Флешмоб на довбойоба. Але хто знищить – той виграв.
    В: А знищувати як? Я б теж погрався…
    Б: Замальовувати, здирати, заливати.. ну деякі умільці купи клали. Останнє – не раджу. Прибирати прийдеться. Бо в лютому накладеш, а в березні як підсніжник на асфальті майорить. Не добре. Ми ж не кремлівські свині, щоб під себе гадити.
    В: А дідо казав, що ще танка вкрасти можна.
    Б: ой, ну тут стратегій багато. Обрати треба, за якого персонажа граєш – циган, гопнік або баба Ганька. Остання – моя улюблена. Вона солдатів в туалеті підпалює. І пришіптує «гори-гори ясно». Кумедна жінка!
    В: А ще дідо казав, що є сороміцька лінія. Варто?
    Б: Ой ні, внуку. Вона коротка. Заліз в магазин помародерити – виліз, а вже з голою дупою і до стовпа прив*язаний. А далі тюрма, якщо пощастить.
    В: А як ви взагалі цю забаву придумали. З рашистами? Таких народних гулянь ніде більше у світі немає.
    Б: Ті народні гуляння, внуку, не ми розпочали, але ми закінчили. Бо народ у нас – справжній. Міцний і веселий…
    Далі буде.
    Все буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2823

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    россии
    страна кривых зеркал, убогая, больная
    кого ты ждёшь в глухом кровавом сне,
    мессию ада сердцем принимая
    в своём аду, на самом его дне?
    тебя запомнят родиной подонков,
    и проклянут на тысячи веков
    за то, что не вылазишь из окопов
    и гной войны твою питает кровь.
    пусть сбудется, что вызрело годами
    под лапою когтистою твоей -
    мы победим,
    ведь мир стоит за нами,
    кто как не мы тебя накажет злей.

    18.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2824

    21 бер. 2022
    Маргарита
    Шостий день
    Шов шостий день, як ми горіли
    Ми щиро цього не хотіли,
    Ми жили мирно та дружили
    Доки серця не запалили.

    А зараз люди всі прозріли:
    Кого любили, кого били.

    Нам важко зараз говорити,
    Проте нам варто засудити,
    Людей що кожен день мовчать,
    Людей що біль та страх чинять.

    Ми - не одні, ми - весь народ,
    Ми разом, пліч-о-пліч.
    І хай що каже той урод,
    Йому готуєм піч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2825

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    ничтожные
    ничтожные среди своих богов,
    отпетые среди своих ничтожеств,
    "величие" осколочным цветком
    кишки взрывает вам,
    следы ранений множа,
    и ненависть народа моего
    густой смолой
    прольётся русским в глотку,
    чтобы застыть смертельным янтарём
    и обездвижить это племя орков -
    навечно до великого Суда,
    где слёзы наши Каинам зачтутся,
    и пылью станут русских города,
    чтоб отряхнул её брезгливо путник.

    16.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2826

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Розквітне Україна"
    І розквітне знов в країні вишня!
    Українська пісня забренить!
    Нашу рідну землю кат полишить!
    Нас йому ніколи не згубить!
    Заспівають в небі ясні зорі,
    Діточки,жінки, чоловіки...
    Все на світі починається з любові -
    Закарбуйте це в душі і з цим живіть.
    Відбудуємо ми нашу Україну
    По цеглині,по камінчику, усе!
    Тільки терорист цей біль й провину
    Через покоління пронесе!
    Ми не скоримось, ми знову будем жити
    І любити нашу мову і міста!
    Стільки зла росія може натворити,
    Але МИ ще більше можемо добра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2827

    21 бер. 2022
    Наталя
    Нескорені
    У полум’ї ранку зникають вкрай змучені зорі -
    До неба багаття.
    Ледь-ледь ще живі та нескорені, майже прозорі,
    Як з мережива плаття.
    Несила чекати.
    Повітря отруєне гнівом.
    І хмари
    Занадто пихаті, щоб бути на небі без зливи.
    Не можна кохати,
    Не можна напитися співом.
    Нездара
    Не вміє сказати, що чує як твориться диво.
    І доля мінлива,
    Зрадлива,
    Нестримна
    Не буде жаліти
    Ці в’янучі квіти -
    Слова твоєї молитви.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2828

    21 бер. 2022
    Ірина
    А цього не повинно було бути!
    А цього не повинно було бути.
    У самім страшнім сні не осягнути,
    як на невинних сплячих українців
    зайшла орда непроханих чужинців.

    А цього не повинно було бути.
    І став іще лютішим місяць лютий.
    Весна налякана заклякла на порозі,
    а серце вже відтанути не в змозі.

    А цього не повинно було бути.
    Усе тепер із присмаком отрути,
    душа мов рана, відчуття затерпло,
    квітучий рай перетворився в пекло.

    А цього не повинно було бути.
    Холодний морок не дає заснути,
    ніяк собі таке не уявляли,
    що змінимо домівки на підвали.

    А цього не повинно було бути.
    Не знали й праотці такої скрути.
    Народжували, сіяли, творили...
    А що тепер... руїни та могили.

    А цього не повинно було бути.
    В одну секунду втратити набуте.
    І Віра майже не допомагає.
    Усі живі і це лише тримає.

    А цього не повинно було бути.
    Нікому не бажаємо відчути,
    коли країна полум'ям палає,
    ЛЮДЕЙ - свій найцінніший скарб втрачає.

    А цього не повинно було бути.
    Батькам дітей загиблих присягнути -
    повідсихають всі ворожі руки,
    повиклюють їм очі чорні круки.

    А цього не повинно було бути.
    В тривозі за дорожчих ризикнути,
    по венам чужини текти із сумом,
    бо страх війни б'є електричним струмом.

    А цього не повинно було бути.
    Одній країні іншу проковтнути.
    Та вдавиться мерзотна на одинці,
    не буде ніц постукати по спинці.

    А цього не повинно було бути.
    Щоб навалило кодло зомбануте,
    понаповзала нечисть генетична,
    як всяка пошість скінчить драматично.

    А цього не повинно було бути.
    На нашу любу Неньку зазіхнути.
    Не вийде з того Вам нічого доброго -
    лиш стати добривом.

    А цього не повинно було бути.
    Замість добра насіння зла ввіткнути,
    що ненавистю прийметься натомість
    і вкорениться у людську свідомість.

    А цього не повинно було бути.
    Чоловіків своїх у камуфляж вдягнути.
    Вони в нас тихі, мирні і кохані
    а разом віддані, уперті й нездоланні.

    А цього не повинно було бути.
    Через війну нам довелось збагнути,
    що гасло: "Усе буде Україна"
    перетворило Світ в одну родину.

    А цього не повинно було бути.
    Усюди українські атрибути.
    І наш жовто-блакитний рідний прапор
    у світові таблоїди потрапив.

    А цього не повинно було бути.
    Не міг же Бог про свій народ забути.
    За Україну молимось сумлінно -
    тож перемога буде неодмінно.

    А цього не повинно було бути.
    Та знайте, нашу волю не зігнути.
    Тепер на білім світі знає кожний,
    що тут живе народ непереможний!
    20.03.22р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2829

    21 бер. 2022
    Оксана Підгурська-Пушніков
    24.02.2022
    We won't forgive
    This pain and this regret,
    We won't forget you
    All this hate,
    We will ask God
    for you to get
    What you deserve,
    Till our breaths will end.

    For all the terror in our lives,
    For all the tears in our mother's eyes
    You'll pay,
    If not to us, then - God.
    And He for sure will not revise!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2830

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    о русских корнях
    когда стоит голодное зверьё
    за линией военного раздела,
    скажу, что не от страха поседела,
    но от стыда, что корня одного.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2831

    21 бер. 2022
    Брати Прудченки
    Бог і Перемога
    Наша єдність – наша слава,
    Наша  сила і залога.
    З нами – Правда і Держава,
    З нами – Бог і Перемога.

    З нами ¬ воля і завзяття,
    І  військова наша змога,
    З нами – сестри, з нами – браття,
    З нами – Бог і Перемога.

    І нікому не здолати
    Міць батьківського порога.
    З нами – пісня і гармати,
    З нами – Бог і Перемога.

    У блакиті сонце лине,
    Ясна стелиться дорога,
    З нами – вільна Україна.
    З нами – Бог і Перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2832

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Я люблю тебе , Україно"!
    Я люблю тебе , Україно,
    Бо на цій землі я росла.
    Бо тебе козаки боронили,
    А тепер боронить сім'я.
    Я люблю тебе , Україно,
    Бо в неволі лиш ми -не раби!
    Нас з'єднало те горе й сплотило ,
    А в росії не хватить гробів!
    Я люблю тебе Україно,
    Бо мій край на коліна не став!
    Бо свистять наші джевеліни
    І наш дух український не впав!
    Я люблю тебе мій ,Коханий,
    Мій герой і мій Ангел війни.
    Наш народ навіки нездоланний!
    Повертайтесь.Додому.Живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2833

    21 бер. 2022
    Негода Костянтин
    З орала викуєм меча
    Злилося в стрімкому потоці,
    Що зніс буденне та повільне
    Життя в якому в кожнім кроці
    Знайомі були відчуття...
    Війни прокляття божевільні
    Та людяності каяття.
    Ми переможемо свавілля,
    Орду відкинем в забуття
    З орала викуєм меча...
    Тремти мокшанськая потвора
    Козак тебе наздоганяє,
    Кляне та списом простромляє...
    Та тягне в пекло!
    Після бою,буденне буде за тобою.
    Любов повернеться,
    Відновиться життя..
    Нескорені рашистською ордою
    У Боже царство на землі великою юрбою
    Прийдем та запануємо браття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2834

    21 бер. 2022
    Анна Крушельницька ( Токар)
    Поетика війни
    Писати вірші у війну — останнє діло.
    Кожен на тілі шов по тканині болить горілим,
    Кожна піщинка у полі — то прах твого ворога й ворога твого діда,
    Живу у країні, яка не віддасть за проста свого хліба.

    Коктейлі горючого тепер не мають особливого смаку,
    Я дорогу додому не сплутаю навіть без жодного знаку.
     Я людина війни — боєць твої інформ-атаки.
    Якщо будуть колись говорити твої чи мої діти,
    То лежать усі сайти — можу ще раз про це повторити.

    І лежатимуть ба не тільки ресурси расєї.
    Завтра буде тепліше — то соняху, мабуть, насієм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2835

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    Украине
    у родных голосов привкус соли и глухость подвалов,
    где хранится картофель и крынки стоят про запас,
    там слоями наркотика розово-белое сало
    утешает хозяйку и радует сумрачный глаз.
    в словнике украинском спит гогот и гомон гусиный,
    прикарпатские вишни черны африканским огнем,
    чернобровым кольцом полнокровного спелого клина,
    вызревает земля, на закат отдавая тепло.
    плавность круглых холмов, словно пузо беременной жинки
    охраняет сынов от равнения на горизонт,
    и молочная зрелость пшеницы со вкусом коринки
    колядует в полях, убегая волнами на ток.
    в украинских речах привкус ясной колодезной стыни,
    что питалась веками днепровскою чистой водой -
    мамо, мамо - лепечет дитя - Украiна,
    не окраина мира, а только начало его.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2836

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Мантра для жінок"
    Напишу тобі ,щоб ти встала.
    І відкрила у серці небо.
    Щоб душа не вила, співала...
    Ненавидіти більше не треба !
    Напишу тобі,щоб взлетіла
    Твоя мрія до Бога ближче...
    Щоб нарешті пройшло ,відболіло,
    І залишилось тільки в книжці.
    Напишу тобі як молитву
    Бережи своє світло в серці.
    Нам завдали такої кривди..
    Але зло всім причетним вернеться.
    Наша сила у нашій любові
    До землі,до людей ,до країни..
    Наша жінка повстане із крові.
    Серце жінки стальне і всесильне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2837

    21 бер. 2022
    Софія
    Назва буде після перемоги
    Моя зброя – звук  і слово,
    А ще – заклеєні вікна скотчем.
    Я знаю в обличчя Героя
    і Лікаря, залитого потом.
    Я не пам’ятаю нічого,
    Що тиждень тому хвилювало.
    Живемо. Вже нові режими.
    Сигнали – валізи – підвали
    Обламки, кінцівки і очі
    Дитини, що пострілом вбили….
    Російські бляді «мироточать»
    Що ми це самі попросили.
    Що ми – не держава, країна
    Не люди, фашисти, Бандери.
    А  люди, лиш прапором вкриті
    Пинять на шляху БТРи.
    Нас привид у небі прикриє.
    І «нахуй» - накриє країну,
    Що сина на смерть породила.
    З народу зробила тварину.
    В полоні ми їх пожалієм -
    Там медик і «снікерси» навіть.
    А ти нам ракету у спину
     І ядерні зуби оскалиш.
    Повір, кожна крапля сльозини
    Крові і солдатського поту.
    Заб*є кулаком України
    Останній гвіздок Хуйлового гробу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2838

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    Украинскому снайперу
    Обрывается «первый, второй – рассчитайсь»,
    Словно ниточка вслед за неоновым шариком,
    Вдох уходит на выдох и медленно кружится марево
    По январской степи, обнимая за талию вальс.
    Суховей по овражине вылижет русло реки,
    Где война протечёт Иловайском в кровавые пропасти,
    Горсть сухого песка в январе это повод для лжи
    О весне, до которой - 100 лет одиночества.
    Щёки липнут к винтовке у снайпера на ветру,
    Пахнет потом земля, прижимаясь к нему, как любовница,
    И стрекочут секунды: «не умри. не умри. не умру…»,
    Это время в защитники к воину нашему просится.
    И не будет прощенья, не будет братаний и слёз,
    Траектория пули разрезала мир по артерии -
    Рассчитайся с врагом, пусть его приголубит погост,
    Ну, а ты возвратишься Апостолом нашего времени.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2839

    21 бер. 2022
    Олександр Шакіров
    Без назви
    Вітер розпорошує обличчя
    Античного ідола
    Маркітним кольором
    Вздовж небокрая

    Шепіт зірок
    Заграва відради
    Небосхил
    Відкорковує блискавку

    Майорить розхристана вічність
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2840

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    не прощу
    Не прощу.
    И душа моя станет зверем
    Вечным, что старый Жид -
    Он скитается в поисках успокоения
    По сухой украинской степи.
    Не прощу.
    Меж клыками, белее солнца,
    Будет сохнуть его язык,
    Зверь мой - тот, что душой зовётся,
    Как война бездомен и сир,
    Но, когда он почует запах
    Непрощённых в аду войны -
    Захрустят под тяжёлой лапой
    "Братства" шейные позвонки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2841

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Я так хочу до тебе , Коханий"
    Я так хочу до тебе, Коханий,
    Але мушу приспати сина ,
    Щоб любов його зігрівала,
    Щоб цвіла діточками країна...
    Я так скучила ,Сокіл мій ясний ,
    Але мушу втішати маму,
    Обіцяти ,що світ прекрасний,
    Що колись цього зла не стане.
    Я так мрію про тебе,мій Милий.
    Але мушу мовчки чекати,
    І бажати тобі Сили
    І бажати Нам все подолати.
    Я кохаю ,і то є зброя!
    Я кохаю і то моя втіха!
    В моїх снах я літаю з тобою,
    Бо колись ти віддав мені крила

    Я так хочу до тебе, Коханий,
    Але мушу приспати сина ,
    Щоб любов його зігрівала,
    Щоб цвіла діточками країна...
    Я так скучила ,Сокіл мій ясний ,
    Але мушу втішати маму,
    Обіцяти ,що світ прекрасний,
    Що колись цього зла не стане.
    Я так мрію про тебе,мій Милий.
    Але мушу мовчки чекати,
    І бажати тобі Сили
    І бажати Нам все подолати.
    Я кохаю ,і то є зброя!
    Я кохаю і то моя втіха!
    В моїх снах я літаю з тобою,
    Бо колись ти віддав мені крила

    Я так хочу до тебе, Коханий,
    Але мушу приспати сина ,
    Щоб любов його зігрівала,
    Щоб цвіла діточками країна...
    Я так скучила ,Сокіл мій ясний ,
    Але мушу втішати маму,
    Обіцяти ,що світ прекрасний,
    Що колись цього зла не стане.
    Я так мрію про тебе,мій Милий.
    Але мушу мовчки чекати,
    І бажати тобі Сили
    І бажати Нам все подолати.
    Я кохаю ,і то є зброя!
    Я кохаю і то моя втіха!
    В моїх снах я літаю з тобою,
    Бо колись ти віддав мені крила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2842

    21 бер. 2022
    Вісневська Анастасія
    ***
    Прокидаюся — тиша. Нарешті.
    Я гадала, що так не бува.
    Я гадала, в тім клятім арешті
    Промайне моя щира Весна.

    Кожен день — як один неперервний,
    Без упину зриває квітки.
    Невщухають тривоги сирени,
    Розривають серце думки.

    Що то є? І коли все скінчиться?
    Чи побачу я колір очей,
    Що мій злет провокують, мов птиці?
    Чи замовкну, від болю ночей?

    «Ні, я хочу крізь сльози сміятись,
    Серед лиха співати пісні,
    Без надії таки сподіватись,
    Жити хочу! Геть, думи сумні!»

    І коли я відчую неспокій,
    Як побачу смерть наяву —
    Я згадаю ті очі глибокі,
    І рядки, що кричать: "Я живу!".

    І незламною стану, не здамся!
    Кров'ю ворога вмиє мій край.
    І ніколи тобі не віддамся,
    Не лишу Україну, ти знай!

    Буду вірити в силу Вкраїни,
    Де триває страшна боротьба.
    І земля моя рідна невпинна —
    Дуже скоро скрикне: "Змогла!".

    Дуже скоро співатимуть пташки,
    Перемоги повіє вітрець.
    Поспадають з душі всі реп'яшки,
    Що проколюють тонни сердець.

    І нехай повернеться додому
    Кожен воїн, що нас захистить!
    І підніметься ватра любові,
    І у пам'яті стане ця мить.

    «Так! я буду крізь сльози сміятись,
    Серед лиха співати пісні,
    Без надії таки сподіватись,
    Буду жити! Геть, думи сумні!»

    «Із вдячністю, вірою та шаною до Збройних Сил України.»
    «З повагою до Лесі Українки.»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2843

    21 бер. 2022
    Тарас
    ***
    якщо довго вдивляюся в темряву «прихистку» — сепія.

    як у чорно-білих фільмах.

    як у плівковому фільтрі.

    сичить.. сепія! шипить..

    про гарячу рану на тілі жінки.

    її звати — Україна.

    ми одружені 30 літ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2844

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Болить душа за Україну"
    Болить душа за бідну Україну,
    За кожне серце ,що вже не стучить.
    Болить душа за кожну ту дитину,
    Що не зуміла навіть трішечки пожить.
    Болить душа ,і стогне,наче опік.
    І вже ніколи ,мабуть, біль той не пройде .
    Ми знаємо тепер вогонь на дотик.
    І помсти прагнемо понад усе .
    Ніколи не пробачать українці
    Зруйноване життя і кількість втрат.
    На кожній новій у історії сторінці
    Шматує наш народ проклятий кат.
    Така страшна ціна за ту свободу.
    Ми платимо ,ми боремось, живем...
    Нас в пил стирає та сволота,
    А ми із попелу ,як фенікси ,встаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2845

    21 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Проснулась в 5 утра от канонады
    «Спасибо» всем кто взял и разбудил
    Солдат , я не ждала в своей стране снаряды
    Ты б лучше с совестью своей поговорил

    Я дочь, подруга, внучка, я сестра родная
    Хоть в разных городах семья и мне их не достать
    Но близкие - с тобой всегда морально рядом
    И их я ещё много раз планирую обнять!

    Пожалуйста , проснитесь - матери солдатов
    Чьи дети пришли с нами без причины воевать
    В прекрасную и мирную страну - забирать наши
    И свои жизни почему-то отдавать..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2847

    21 бер. 2022
    Елена Рышкова
    Вознесение
    Потяни плащаницу чуток на себя –
    Облака задевают за пятки,
    Непричёсанной девкой гуляет война,
    Раздавая убой в разнарядку,
    И апрельские игры – то холод, то тлен
    Накрывают мой Киев рядниной,
    Подтяни одеяло к лицу перемен –
    Может выживет хрупкая глина.
    Ливень вымочит простыни серым вином,
    Зелень кровью отбелит пехота,
    Это всё – про апрель с бутафорским крестом
    На плечах театрального бота,
    Это всё – не взаправду и только война,
    Сольным градом лупасит по крыше,
    На Голгофской высотке сидят у креста
    Те, кто дальше историю пишут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2848

    21 бер. 2022
    Василь Швець
    Без назви
    Йде смерть без коси, але на підборах
    З божевільними думками і сивим чолом
    Час вже здохнути десь у руських горах
    Та куций дід чомусь так і пре напролом

    Прагне жертв, і не важливо з якого боку
    Не зупинять переговори за довгим столом
    Не дамо ступити на нашу землю ні кроку
    І як не крути лайно, завжди буде лайном

    Він сам виховав злість до свого народу
    А те що накази, лунають саме з його уст
    Ніяк не замінять до них огиду на вроду
    В гробу ми бачили, ваших диктаторів бюст

    Допоки є змога повертайтесь в Росію
    До стада рідних баранів, яких пасе сатана
    Ваша відмова, лише здійснить нашу мрію
    Гниль ваших тіл, накриє могильна плита
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2849

    21 бер. 2022
    Олександр Шакіров
    Закохатись під час війни
    Це певно така захисна реакція психіки
    Закохатись під час війни
    Увага!
    Оголошено тривогу,
    Всім пройти в укриття
    Плекати надію та
    Несамовито кохатись
    Під вій сирен
    Волонтерити та Воювати
    Всією країною
    Спостерігати криваву заграву імперії
    Увага!
    ВІДБІЙ ТРИВОГИ
    Війна закінчиться несподівано
    Всім будувати нове життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2850

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Втікали від війни
    Втікали від війни, із самої столиці,
    В село приїхали, де хата-кам’яниця,
    Стоїть забута майже- непропаща,
    Вже кілька зим нетоплена, бо нащо?
    Всього в машину спакували трішки,
    Бо ж із столиці у село - не пішки-
    Це лиш колись на прощу йшли у Лавру
    І тижні, й місяці у пору славну.
    … Привіз зять тещу, жінку і дитину,
    Дровами хату довго так топили
    На дві аж, щоб тепліше було, груби,
    І натопили- стало тепло, любо.
    Лише на кахлях роси виступали,
    Мов плакали-родину  ж зустрічали…
    Обжилися усім-усім на втіху.
    Зять переспав і в Київ знов поїхав-
    Війна, чи не війна-робота в зятя,
    І всю сім’ю трима його зарплата.
    Війна непочалась. Та чи і буде?
    І через тиждень вистигали груби-
    Зібралися й знов їхали на Київ-
    Самотній вітер навздогін їм квилив,
    А потім обігнав таки машину,
    Руками-крилами впирався в неї сильно,
    Немов не вітер, а могутній камінь:
    -Не вірте ворогу, що братом вже не стане!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2851

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Війна
    Ось і війна-сьогодні вже день третій,
    Йде по Вкраїні заодно зі смертю,
    У бомбосховища скликає всіх ховатись
    Завивиста сирена гарлапата.
    Й на нашу долю, наче в 41-й,
    Іде навала, голову задерши:
    -Зречись землі, зречись себе!-це значить…
    Моя земля плюндрується  собаками.
    І відлітають янголи-герої
    У небо-із жорстокого двобою.
    Ніколи - преніколи в різну пору
    Не переміг землі моєї ворог!
    …Задзеленчало скло в моїй квартирі -
    Подумала, що то невдалий вирій
    Прибив пташину до вікна, нещасну…
    А то прийшла війна по наше щастя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2853

    21 бер. 2022
    Валеррио
    Фортеця
    А ми залишаємось тут,
    Хоч зараз нас вже половина.
    Ми сила, опора та Рух,
    Ми вільна душа України!

    Фортеці нам - наші будинки,
    Нам рідна земля помагає.
    Ми сильна духом країна,
    Нас янголи охороняють.

    Не треба тепер нам тікати,
    Ми боремось кожен як може.
    За нас наша Правда, як Мати,
    А Правда завжди Переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2854

    21 бер. 2022
    Oleksandra Galkina
    24.02
    Будильник больше не нужен
    В 4 разбудит сирена
    Отбой. Вы как там ? Вы все живы …?
    Реальность. Военное время.

    Часы превратились в недели,
    Все дни утекли в бесконечность
    На главный вопрос нет ответа!
    Ответит ли кто-то за это….

    Те, кто говорил - замолчали
    Прикрывшись желанием «мира»
    Глаза равнодушно закрыли
    Укутавшись в собственном мире.

    По цифрам друзья поредели
    По факту друзей стало больше.
    Реальность… военное время…
    Сирена. Отбой. Вы все живы?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2855

    21 бер. 2022
    Марія
    Патриоты
    Мир, знай:
    мы до мозга костей патриоты
    Мы - нация счастья, и даже сейчас полны сил
    Но то, что над домом моим пролетают снаряды и бомбы
    Россия, запомни: тебе никогда не простим.

    Мы нация дружбы , надежды и материнской заботы
    Мы братья друг другу, товарищу верный тыл
    Русский житель, твоё безразличие - сейчас это наши невзгоды
    И что мы единый народ - кто-то из ваших, увы, позабыл

    Мы - нация радости, мира , любви и конечно же веры
    И смеха, и искренних слез, и веселья сполна
    Мы - справимся с болью, врагами, взлетим и расправим крылья
    Мы справимся. Дружно. Мы непобедимы.
    Мы с вами - одна семья
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2856

    21 бер. 2022
    Анастасія Картава
    Дорогий мій захиснику
    Нехай тобі буде тепло
    нехай тобі тихо
    нехай тобі буде мужньо
    сильно, спокійно, оружно
    впевнено та характерно
    недурно
    вульгарно-майстерно
    безхмарно
    безвітряно
    ясно
    безболісно, любляче, вчасно
    сонячно, світло, безшумно
    приємно, палко, розумно
    хардкорно
    тореадорно
    та неповторно-мажорно
    легко, грізно, відважно
    звитяжно
    та переможно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2858

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Диктатор
    Світ знаходиться на відстані поруху руки однієї людини-
    Скільки йому відведено-тисячоліття, століття, рік, місяць, хвилина?
    І знову - диктатор-повторення схожі…
    Невже вгамувати його неспроможні
    Звичайні слова і прості аргументи?
    Уроків історії аплодисменти?
    Він вже приказав всіх підряд убивати -
    Старих, молодих і невинних маляток.
    Його запитати не можна: «Завіщо?»
    І в смерті обличчя його лиховісне.
    Весь світ проти себе уже схарапудив,
    Неначе насіла на нього полуда.
    …В диктаторів доля, на диво, подібна –
    Згорає, зникає, як зло всяке, гибне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2859

    21 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Життєві тривоги.
    Тривоги - це є часточка життя.
    Така, як не крути, буття закономірність...
    Тривожимось про те, куди пішло дитя ...
    Чи збереже наш друг емпатію та вірність!
    Чи зійде великодня  ніжна здоба,
    чи вродить сад, чи виросте трава...
    Чи обмине сумА, біда, хвороба...
    І чи спекотним буде літо, зимною - зима...
    Чи стануть добрі люди на поріг...
    Чи буде теплою весняна перша злива...
    Чи буде вдосталь нам земних доріг...
    Чи поряд половинка -щира й незрадлива...
    В тривогах сьогодення - інша суть!
    Втрачають сенс мАрноти і дрібниці...
    Ми кажемо:" Живи, Людино! Будь!!!
    До сонця підведи свої зіниці!
    Милуйся мирним світом! Пісню заведи!
    Ходи по росах босими ногами!
    І ниву збіжжям й щастям засади! "
    Все буде Україна! Божа сила з нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2860

    21 бер. 2022
    Ніна Паламарчук
    ***
    Цей звук підходить і тиче тебе пальцем у плече
    Так в'ідливо, що місце торку ще хвилину ниє
    І на завтра опівдні теж ниє
    Весна, перший дощ барабанить по вікнах та стінах та коморах
    Перший град

    Ти пестиш мої тріщини вздовж хребта
    Ніби намагаєшся втримати вогонь, що сочиться крізь них
    Дивись, кажеш, хмари

    Давай грати у хмари
    Хмара - ластівка
    Хмара - їжак
    А це що?
    Дим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2861

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Перший день весни
    А завтра перший день весни,
    В надіях сонячний, ясний,
    Як всі минулі у житті -
    Очікувані і святі.
    Кропива виглянула в світ,
    Хвилює сік тремтіння віт,
    Торішню стомлену траву
    Цілує промінець: «Живу!»
    Іде оновлень череда.
    Така стрімка у них хода…
    До церкви, побіля хреста -
    Підсніжник перший завітав,
    Та ні, там їх вже навіть два!
    Весна багата на дива.
    Найкраща була б новина,
    Що вже скінчилася війна!
    Хай сміх людський переоре
    Всі застереження сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2862

    21 бер. 2022
    Анастасія Картава
    Напиши мені
    Напиши мені просто: "я живий"
    Цього буде більше ніж достатньо
    Голос твій все не йде мені з голови
    Кожен день - вічність, як останній.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2863

    21 бер. 2022
    Надежда Таран
    Четверг. Двадцать четвертое февраля....
    Четверг. Двадцать четвертое февраля.
    Две тысячи двадцать второй...
    Напала Россия в четыре утра....
    Сценарий Второй Мировой...

    Ты нас упрекаешь в нацизме и лжи
    и подло наносишь удар?
    Россия, когда ты сгнила , скажи!?
    Свихнулась, ответь, когда?

    Ты мирных людей убиваешь. За что?
    Бомбишь сёла и города...
    Но вспомни итог Второй Мировой!!!
    И с нами её весна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2864

    21 бер. 2022
    Олег Гнатюк
    Ридало сонце сиво...
    Ридало сонце сиво
    на вмиті кров’ю фоси…
    Упав юнак вродливий –
    як лист весняний в роси.

    Земля враз увібрала
    його страждання й болі.
    Душі так легко стало
    на тім співочім полі…

    Ромашками рясними,
    стокрилими вітрами
    земля голубить сина
    сьогодні замість мами.

    Скляні купає очі
    у небі голубому.
    Віддавшись чарам ночі –
    не прийде він додому.

    Вокалізи пташині
    і рев голодних «Ґрадів» –
    міцному сну хлопчини
    не стануть на заваді…

    Він більше не почує,
    як зве його дружина.
    Як матінка цілує
    уста холодні сина.

    Душа його з війною
    звінчалася зрадливо…
    Сховавшись за сосною,
    ридало сонце сиво.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2865

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Війна
    Така похмурість ввишині
    І холод пробирає з ніг -
    Ще не пора нам босоніж
    Стежки топтати чарівні,
    По них плескати голістоп –
    Ще не пора - радіти щоб.
    Вітрець ніде й не шелехне,
    Пташок цвірінькання сумне
    Озватися не сміє ще…
    І небо набуха дощем,
    А може, й снігом-холодриж,
    Нема щасливої пори
    Для нас й для світу теж-нема,
    Лиш думка-хвиля вирина:
    -Коли закінчиться війна?
    Поля чекають на засів,
    Мов на привітних старостів:
    -	Одружимо із щастям днів
    Сьогоднішню весну в труді!
    …Колись закінчиться війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2866

    21 бер. 2022
    Василь Швець
    Послання рускому міру
    Зупиніться вийобуватись, що ви усім треба
    Окрім вас багато таких, що тільки пиздять
    Похвалите словом себе, якщо буде потреба
    Та наразі ви варті, лише слова: «БЛЯТЬ»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2867

    21 бер. 2022
    Наталія
    Без назви
    Не покину тебе Україно,
    Не залишу тут кров'ю стікать!!
    Забинтую всі рани любима,
    Й допоможу з колін мила встать.

    Як я можу Тебе залишити
    У найважчі для Тебе часи!?
    Болить серце коли я почую
    Як катують Тебе вороги...

    Ти сльозами сьогодні умита
    І від взриву здригнулась земля
    Помирають твої рідні діти
    Їх війна забирає страшна...

    Москалі тебе мила руйнують
    Роздирають тебе на шматки
    Та не знищать незламної віри
    Духу волі й свободу святу!!

    Їм ніколи цього не здолати
    Цілий світ тепер бачить хто ми
    Українці яких не зламати
    Сильні й мужні твої доньки й сини!!!

    Не покину тебе Україно
    Бо не зможу я десь віднайти
    Таке небо і гори, і річку, і поля,і моря,і ліси...

    Не покину тебе Україно
    Ти мій дім, моя рідна земля
    Як без тебе я буду жити
    Десь у світі я буду чужа...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2868

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Стрелять научил меня с детства отец
    Стрелять научил меня с детства отец.
    А в тирах я с ним регулярно бывала
    И рада была услыхать «Молодец!»,
    Коль в яблочко пуля моя попадала.
    С годами ослабли глаза и рука,
    Но я убеждение в сердце лелею,
    Что выстрелом метким приветить врага,
    С войною пришедшего, все же сумею,
    Не дрогну, родную страну бороня.
    Раз время пришло с супостатом схлестнуться,
    Прошу, в партизаны возьмите меня –
    И я не позволю себе промахнуться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2869

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Горе людей об’єднало
    Горе людей об’єднало:
    Як же багато нас стало!
    Наче весняного цвіту,
    Зелені посеред літа.
    Мрію про щастя пригорнем,
    Робим все для оборони
    Рідної серцю землиці,
    Погляд любов’ю іскриться,
    Гордістю, що небайдужий
    Кожен, і тим в світі дужий.
    Маємо справи нагальні -
    Сітки плетем маскувальні,
    Зносимо всі провіанти -
    Треба що мати жувати.
    Біженці є вже в країні,
    Їх рятувати повинні.
    Горя навкруг є чимало-
    Горе людей об’єднало.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2870

    21 бер. 2022
    Анастасія
    янгол
    у мого янгола немає крил.
    він має зброю, броню з-за кордонів.
    у мого янгола завжди вистачає сил
    і кишені повні нових набоїв.

    мій янгол трима на собі увесь світ.
    у нього мозолисті, подерті руки.
    найбільше чекаю на тихе
    - привіт.
    від нього серед днів тиші й розлуки.

    мій янгол вміє любити без причини.
    захищати святе, стояти на варті життів.
    я віддам своє серце усе до краплини,
    щоб мій янгол не виростив крила
    і від мене нікуди не полетів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2871

    21 бер. 2022
    Тетяна Приймасюк
    Вчимось науці виживання
    Вчимось науці виживання.
    Війна, що, може,  й не остання
    На цій Землі- за неї ж, рідну,
    Війна за щастя, долю, гідність.
    Обороняти всі причетні
    Її, як матір-правом честі
    Це називається у світі-
    Всі на посту-дорослі, діти,
    Всі трудимося до знемоги,
    Щоб та жадана перемога,
    Не відвернулася спиною.
    Причетність кличе всіх до бою!
    Хай кожна смерть і кожна рана
    На совість пада росіянам!
    Їм в світі оправдань не буде-
    Фашистам, виродкам, іудам!
    Ми вміємо усе прощати,
    Та дуже часто нас лещата
    Загарбників - в століттях тиснуть.
    Забути як таке? Немислю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2872

    21 бер. 2022
    Анастасія Картава
    Десь за сотні кілометрів
    ... і ти, можливо, десь за сотні кілометрів
    поранений від удару клятого міномету
    думаєш
    саме у цю хвилину
    про свою матір
    кохану
    чи малу дитину

    про те, що вони, зважаючи на ті нестерпні безжалісні хвилювання
    можуть спати
    та засинають лиш від безкінечного-змученого чекання

    яке наповнює страхом та вірою водночас
    без жалю, зневіри та жодних гримас
    щосекунди
    щохвилини
    тієї найжаданішої днини

    коли ти десь за сотні кілометрів
    зцілений її думками
    цілющими
    ніжними
    іскрометними
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2873

    21 бер. 2022
    Наталія
    Без назви
    Мені б хотілось щось сказати,
    Бо у душі моїй вирує ураган,
    Але я слів не можу підібрати,
    По тілу пробігає тихо страх...

    Прошу одне моліться Богу люди!
    Просіть за мир і спокій на душі,
    І вірте, що повстане правда в світі!
    Кати заплатять за свої гріхи !!!
    Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2874

    21 бер. 2022
    Наталія Ковалик
    Без назви
    ***
    Коли вже немає ліричних героїв,
    а тільки Герої,
    коли древнє місто в заграві пожежі –
    руїнами Трої,
    коли розколовся украдений час
    на уламки –
    надвоє,
    і ти їх тримаєш, зігнувшись під їх
    ваготою.
    Коли це не птах пролітає вгорі
    над тобою,
    коли березневі дерева –
    в оголенім строю,
    коли серед ночі розпечене сонце –
    стіною,
    і ти зараз тут, а хтось інший –
    на лінію бою;
    І небо не падає в тебе над головою,
    і кришиться сніг запізнілий,
    лягає сувоєм,
    і твориш цю повість
    суворим літописним кроєм,

    коли вже немає ліричних героїв, а тільки
    Герої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2875

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Серце розривається від болю
    Серце розривається від болю
    Ця малеча не обирала смерть
    Не прагла такої недолі.

    Сльози проступають кріз сон
    Кріз тривогу та моменти щастя
    У думках лиш одне -
    Нам все  вдасться, нам вдасться, нам вдасться!

    Тисячі беззахисних
    Без друга, дружини, дитини, тата
    Що робити?  Де? Як і куди?
    Цих питань нескінченно-багато.

    На кожному кроці,
    На кінчику носа
    У подиху, серці, в душі, на зап'ясті
    Протікає по жилах тріумф
    Над народом кацапським.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2876

    21 бер. 2022
    Надежда Таран
    Письмо российской матери
    Здравствуй мама неизвестного мне солдата!
    Я не знаю тебя, но всё же я к тебе сейчас обращаюсь!
    Неужели ты сына не любишь? Неужели не ждешь обратно?
    Раз ты с нами его так легко воевать отпускаешь?

    Сын пришел к нам с войной! Подло, нагло и нас убивает!
    Ты пойми, наш народ не сломить!!! А сейчас и вдвойне!!!
    Победит Украина! Свободные крылья расправит!!!
    А твой сын? А твой сын он останется в нашей земле!!!!

    Мы друг друга поддержим! Упасть не дадим на колени!
    И в обиду державу свою не дадим никому
    Поднимайся, кричи, не пускай, пока есть еще время!
    Ведь пощады не будет - Мы свою защищаем страну!

    Да, мы мирный народ и мы зла никому не желаем!
    И за эту войну, слышишь, мама, ведь вам будет стыдно…
    За свою Украину зубами мы мир выгрызаем!
    Кто пришел к нам с мечом, от меча своего и погибнет!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2877

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Народ попал под власти хлыст
    Народ попал под власти хлыст,
    Сбит стыд, как Боинг малазийский.
    И вот уже солдат российский
    Ничуть не лучше, чем фашист.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2878

    21 бер. 2022
    Вихристюк Любов Петрівна
    Проект нового Гімну України
    Хочется, щоб наш Гімн був життєстверджуючим, а не констатував, що ми всі помремо в боротьбі за свободу. Можливо таким:

    Слава нашій батьківщині, Україні рідній!
    Квітнуть, ненці, та міцніти. як того і гідна.
    Щедрим нивам колоситись стиглими хлібами.
    Нехай, Боже ж, твоя милість завжди буде з нами,

    Щоб державі нашій вільній та й горя не знати,
    Бо вона єдина в світі, Україна-мати!

    Не потрібні нам чужії ні моря, ні доли.
    Та гнобити Україну не дамо нікому.
    Не дармо життя відділи за її свободу
    Сини кращі, кращі доньки славного народу,

    Щоб державі нашій вільній та й горя не знати,
    Бо вона єдина в світі Україна-мати!

    Ми одна сім`я велика. Ми одна родина.
    Вражій силі не дозволим краяти країну.
    Будем працею своєю землю прослявляти,
    В мирі, злагоді й любові Бога шанувати,

    Щоб державі нашій вільній та й горя не знати,
    Бо вона єдина в світі Україна-мати!

                Авт. свідоцтво №44703 від 16.07.2012
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2879

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Кто за войну, всмотритесь в зеркала!
    Кто за войну, всмотритесь в зеркала!
    Увидите, самим себе не веря,
    Как пристально из глубины стекла
    На вас глядят озлобленные звери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2880

    21 бер. 2022
    Ігор Дем'янчук
    НЕЗАЛЕЖНІСТЬ
    Пережили ми гноблення віки,
    Вибороли й захищаєм волю,
    Українці – вільні козаки.
    Ми самі свою будуєм долю.

    Із чужинців хто лиш не хотів
    Захопити землі українців,
    Орди сунули монголів, москалів,
    У минулому столітті німців.

    Путіну народ наш не скорить,
    Розірвем ми путінськії пута,–
    І настане довгожданна мить:
    Україна вільна та розкута.

    Світ нам допомогу надає,
    І упевнені вкраїнці всюди:
    Слава Богу, Україна є,
    Слава Богу, Україна буде!

    Путін українців не уб'є,
    Переможуть орків наші люди.
    Бачить нині світ: Вкраїна є
    І в прийдешнім Україна буде.

    Боремось за рідне, за своє,
    Крим, Донбас не віддамо нікуди,
    Бо соборною Вкраїна є,
    Незалежною Вкраїна буде.

    Виборемо мирнеє життя,
    Вистоїть вкраїнськая держава,
    Вистоїть, не кане в небуття.
    Україні та героям слава!

    Пенсіонер (89 років), к.т.н., Київ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2881

    21 бер. 2022
    Еріка Куштан
    пожив і досить
    пожив
    і досить
    тепер час
    полягти

    хоча і того
    було забагато

    знищити б тебе
    як робиш це ти

    прожити б тобі
    життя кожного
    кого ти знищив

    відчути б тобі
    той страх та біль
    останньої хвилини
    останньої секунди

    можливо тоді
    зрозумієш

    хоча і того
    буде мало
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2882

    21 бер. 2022
    Зоя Федорчук
    Україна сьогодні
    Прийшла до нас росія-мать
    Нас від бандерів рятувать,
    Привезла танки і снаряди,
    Ракети, БТРи, гради,
    А в небі, наче ті круки,
    літають їх штурмовики.
    Палають Київ, Суми, Ворзель,
    Чернігів, Буча і Гостомель,
    Охтирка, Харків і Херсон,
    Утратив Маріуполь сон.
    Та в моїй рідній Україні
    Народ і Армія єдині!
    І вражі орки будуть биті!
    Не зрозуміть нізащо в світі
    Їм того, що з часів навали
    Ми всі бандерівцями стали!
    І дім свій будем боронити,
    нещадно ворога громити.
    Настане день і перемога
    Прийде до нашого порога.
    Повернуться сини додому
    й засяє мир у нас потому!
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2883

    21 бер. 2022
    Наталія
    Мамина колискова
    Там у твоїм краю не чужім (він до тебе так близько!!!)
    У підвальних руїнах, що сняться в жахливому сні
    Похилилось дівча над колискою стомлено й низько
    І співає від болю і жалю журливі пісні...

    Вітер грізно сопе у розбиті двернії шпарини
    В унісон із гарматами власні бої зачина
    А вона попри все колискову співа для дитини
    І від співу того кров у жилах смолою вскипа...

    -Спи моє янголя, засинай моя пташечко ніжна
    Хай твій сон не лякають постійні здригання землі
    Хай пора ця невтішна, жорстока, холодна і грішна
    Оминає твій спокій, як в морі хиткі кораблі...

    Спи моє дитиня, засинай моя крихітна доню
    І не слухай той свист, що від куль голосить, звідусіль
    Мама поруч, ось тут! Я тебе вбережу і схороню
    У обіймах сховаю своїх, утамую твій біль...

    Розцілую твої ще маленькі дрібні рученята
    Пригорнувши до серця умию гіркими слізьми
    А над нами сичатиме досі війна ця проклята!
    І коситиме душі не винні в покоси зими...

    Тільки ти не лякайся, маленька, вони не вартують!!!
    Твого спокою й снів, бо тепер ти далеко від зла.
    ....
    ...... І співатиме мама пісні де гармати лютують
    Над колискою, що вже віддавна пустою була...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2884

    21 бер. 2022
    Л.М.С
    Ми жили мирно
    Ми жили мирно, не хотіли страждати
    Росія вирішила це поміняти
    Стріляють по мирним, бомблять звідусюди
    Стійте, зупиніться, тут гинуть люди!
    Немає більше життя, що було
    Росії байдуже- це зміїне кубло
    Та їм невідома єдність і сила
    Бо ці поняття загребла Україна
    Наші ніколи просто так не здаються
    Вони просто так в полон не дадуться
    Будуть стоять ЗСУ до кінця
    Віримо в кожного Укр-бійця !
    У них в головах є така фраза:
    «Покинь мирну землю російська зараза»
    Вони захищають не себе, Україну
    Щоб не соромно було розказати сину
    Як батько боровся, коли летіли ракети
    Коли брехали усі російські газети
    Як він не здавався, йшов до кінця
    Не бачив світ, ще такого бійця !
    Ми дякуєм вам- захисники України!
    Ганьба тій Росії яка залишає руїни.

    Л.М.С
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2885

    21 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Нехай нас ворог зве нацистом!"
    Нехай нас ворог зве нацистом,
    Кричить,що ми обстрілюєм себе!
    Яким же треба буть "шизистом",
    Щоб брати й вірити в таке...
    Якщо, по-вашому, нацизм це,
    То я горжусь тим, ким я є!
    Я українка, націоналістка!
    З цим ворог на вустах помре...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2886

    21 бер. 2022
    Катерина
    Без назви
    бій під Крутами через сотню років «на біс»
    таїтись під руїнами від гуркіта й шуму десь шостої за день сирени
    та й там чутно руськє «ми нє вінавати»
    у середу звечора прогулюватись до центральної площі
    сьогодні – о шостій ранку під градами вирушати до блокпосту
    у середу звечора бавитись коктейлями з коліжанкою в любимому барі
    сьогодні – готувати порцію коктейлів у дофі, аби незабаром замість грюкання стін прокидатись
    від топоту ніжок дитини,
    яка вже у власній колисці замість матрасу в цеглянному укритті
    стримувати тремтіння, наче та приятелька, що на золотих воротах ховається, зовсім не зникає з соціальних мереж ані на хвильку
    наче реве та стогне тільки Дніпр, а не увесь миролюбний народ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2887

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    До боли сердечной нам жалко родную страну
    До боли сердечной нам жалко родную страну.
    Но плакать не время, нам бой этот выиграть надо.
    И даже когда мы победой закончим войну,
    И пленных в Россию вернем полоумное стадо,
    Когда мы отстраивать будем свои города
    И в светлое завтра дорогу себе обозначим,
    Тогда мы величье с России сотрем навсегда.
    Тогда и заплачем, ребята. От смеха заплачем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2888

    21 бер. 2022
    Назарій Яремчук
    Скажи мені, брате
    Скажи мені, брате, чом ворог прийшов до нашої вільної хати?
    Чом виють сирени і по дітях малих стріляють москальські гармати?
    Невже то для них загроза така - лікарні з дітьми й матерями?
    Невже то для них більше Бога нема? Лиш свій Люцифер із чортами?

    Скажи мені, брате, чом стільки страждань припало на цю Україну?
    Чом той, хто до старості ще не дожив від вибуху вчора загинув?
    Невже то забракло щастя для нас, якого ми майже не знали?
    Невже не прийшов ще радості час, якої так довго бажали?

    Скажи мені, брате, чи ранок прийде опісля жахливої ночі?
    Чи завтра настане і збудеться те, що кожен із нас дуже хоче?
    Щоб більше не було цієї війни, в якій не один вже загинув.
    Щоб завтра співали та славили ми незламну свою Україну. ©

    21.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2889

    21 бер. 2022
    Наталя Процак(Котик)
    Сніг і солдат
    Кружляє сніг у парку між алей
    Міста твого, напередодні свята
    Лежить в ріллі хлопчина-соловей
    Чийсь син, якого ще чекає мати

    Вмирає день. Перебирає ніч
    На себе роль спокійної могили
    І сипить сніг по краю його віч
    Вимолює прощення у дитини

    Не встиг, не зміг сховати він його
    Від кулі, що пробила наскрізь груди
    І зараз покриває вщент (всього)
    Щоб не змогли знайти холодні люди

    Щоб вберегти для мами назавжди
    Від болю клятої війни-облуди
    Вона ж шукатиме його сліди
    На ґанку, коло дому і усюди

    ........   ...
    Різдво.. вечеря... сніг до сивини
    І ти не знаєш де радість подіти
    Сидять в окопах, моляться сини
    "Нам ще би день!"... благають в Бога діти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2890

    21 бер. 2022
    Оксана
    Тил
    Горнятко кави...
    В тебе на столі,
    Дарма, що день,
    ще зовсім не якравий,
    Подякуй тим,
    хто спить у бліндажі,
    Щоб ти міг випить,
    на світанні кави.

    Чиєсь дитя,
    боронить рубежі,
    Поміж життям і смертю,
    на межі,
    Щоб у тилу, всі ми,
    дорослі й діти,
    Не відчували,
    що війна на світі.

    Ти помолись,
    за всіх синів землі,
    Що стали в стрій,
    Проти страшної люті,
    Боронять твою каву на столі,
    І сплять в багнюці,
    в берцях, не роззуті.
    20.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2891

    21 бер. 2022
    Тетяна Осика
    Ода українській жінці
    Ще недавно ми були королевами
    Тротуарів.
    А сьогодні ладні сісти за кермо
    Байрактарів.
    Нам не страшно відкладати макіяжі
    Й стрілок лінії.
    Бо ми зможемо благословити
    З джавелінів.
    В окупанта стане в штанях
    Дуже рідко.
    Нема зброї – жінка візьме в руки
    Сковорідку.
    Згинь із нашої землі, вся гидото!
    Українській жінці в понеділок
    НА РОБОТУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2892

    21 бер. 2022
    Waria
    Міст шпігунів
    Туманна вежа, прапор жовто-синій,
    життя бентежне з видом на війну,
    заплутаний клубок червоних ліній –
    вони якраз збігаються в одну.

    Аптека, вулиця, ліхтар – живе столиця,
    скинь всі десятки, вір лише нулям,
    довічне кредо найманого вбивці –
    прийшов, побачив, здався патрулям.

    Вцілілі вікна, виламані двері,
    і ніч, і день, і знову ніч без сну,
    пароль і відгук, твіст наступних серій,
    сімнадцять миттю в йобану весну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2893

    21 бер. 2022
    Л.М.С
    Україна
    Наша країна могутня Держава
    Я хочу сказати їй слава і шана
    Війні не зламати наших людей
    У них, ви повірте, багато ідей
    Жінки-господині захищають як можуть
    Насіння в кишені російські наложуть
    Нехай стануть добривом окупанти три кляті
    Українки у нас в цьому плані завзяті
    Продовжимо, далі тіпи з Оболоні
    Забрали у руських танк на районі
    Набили їм морди, респект вам братва
    Тут більше нічого й додати нема
    Безхатченки також тепер наші герої
    Вони захищають нас і без зброї
    Позбирали бутилок навколо в окрузі
    Та й роблять коктейль – бендерівське смузі
    Українським цигани ще ті приколісти
    Вони вкрали танк - оце аферисти
    А тер оборона?  – це справжні солдати
    нас  захищають, як своє дитя мати
    Уклін ЗСУ – вони дійсно незламні
    І це не якісь цитати рекламні
    Вони йдуть воювати не на життя а на смерть
    І розбивають ворога вщерть
    Борись Україно, народ весь з тобою
    І ти переможеш у цьому двобою !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2894

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Они бомбят и школы, и роддом
    Они бомбят и школы, и роддом,
    Стреляют по АЭС и телебашне.
    Фашисты не знакомы со стыдом,
    Им женщин и детей убить не страшно.
    Так вот и нам их незачем жалеть,
    Как бы они ни выглядели сиро.
    Их надо просто-напросто стереть,
    Пора стереть фашистов с карты мира.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2895

    21 бер. 2022
    Тетяна Осика
    Без назви
    Я щоночі обіймаю бога
    І прошу в нього трохи миру на ранок
    Хто на шляху – нехай мирною буде дорога
    Хто на сторожі – збереже і наблизить світанок.

    Я щоночі обіймаю бога
    Хоча до війни не вірила, що він існує
    Знаю, мужні вернуться до свого порога
    Де в колисках мирно сопуть янголи
    з ночі поснулі.

    Я щоночі обіймаю бога
    Щоби над нами сяяла нездоланна сила
    Встане сонце – розсиплеться пилом орда убога.
    Вірю! Бо просто так не просила б!

    18.03.2022
    01:44
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2896

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Война научила меня ненавидеть
    Война научила меня ненавидеть
    В войне виноватых, к войне равнодушных.
    Я их не боюсь ни задеть, ни обидеть,
    Мне тошно от отзывов их показушных.
    Они восемь лет нас Донбассом корили,
    В злодействах своих обвиняя нас бойко.
    Зато в Мариуполе вмиг разбомбили
    Роддом и детишек, родившихся только.
    Циничные, подлые, лживые гады,
    Способные лишь убивать, издеваться.
    Земля из-за них стала форменным адом.
    У них нету права людьми называться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2897

    21 бер. 2022
    Еріка Куштан
    нові реалії
    коли перше що
    ти робиш зранку
    це хапаєш телефон
    в очікуванні гіршого

    бо це нові реалій

    скільки сьогодні
    не стало тих
    хто так боровся
    за життя

    твоє
    моє
    і тих людей
    і усіх нас

    скільки сьогодні
    знищено землі
    моєї та твоєї

    та скільки
    ще потрібно їм
    сказати, що
    не нас рятуйте
    а себе
    не нас вбивайте
    а своїх

    але настане день
    а він прийде
    коли ми зможемо
    знову встати
    та вдихнути
    на повну силу
    чисте повітря волі

    бо так хотіли цього ті
    хто зміг
    боротись до кінця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2898

    21 бер. 2022
    Тетяна Осика
    Без назви
    Місто, моє умовно безпечне місто
    Ти знаєш, таки люблю...
    На твОїх стовпах прапорів товариство
    А блокпости у написах
    Куди іти рускому кораблю

    Місто, моє безперечно кохане місто
    На півдні - хитрий Дунай
    Доброго ранку, місто, вмивайся
    Вбирайся в намисто,
    Живи, а у вечері
    Мирним сном засинай.

    19.03.2022
    06:14
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2899

    21 бер. 2022
    Алла Астра*
    Ми сім'я!
    Ми жовто-блакитні!
    Нам в очі дивися!
    Побачиш там дух України!
    Вогні ворожнечі
    Скрізь зайнялися!
    Але ми сильніші віднині!
    Ми жовто-блакитні!
    Ми діти Країни!
    За Матір свою стоїмо!
    Ми серце і кров!
    Ми життя Батьківщини
    Відстоїмо! Збережемо!
    Ми жовто-блакитні!
    Дивись і тремти!
    Не зламані, незалежні!
    В нас є чим пишатися!
    Що берегти!
    Ми відсіч дамо,
    Як належить!
    Ми жовто-блакитні!
    Уважно дивися!
    Ми разом! Ми Україна!
    Достатньо страждали,
    Достатньо молилися!
    Знай! Ми сім'я! Ти єдина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2900

    21 бер. 2022
    Валента Андрова
    Без тебя
    Я не знаю что дальше нам делать
    Что говорить и зачем бегать
    Как дальше жить непонятно уму
    Я без тебя ничего не могу

    Сотни дорог у нас с тобой
    Без тебя я вижу лишь неравный бой
    Многие из нас пошли на убой
    Надеюсь все мы вернёмся домой

    Кто-то едет не зная куда
    Он остаётся защищая города
    Она не уедет, здесь дети и еда
    Без тебя я иду в никуда

    Одна полоса ведёт за горизонт
    Дождь не идёт зачем нам зонт
    Над столицей вновь идёт град
    Никто в подвале смерчу не рад
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2901

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Когда российских мразей победим
    Когда российских мразей победим,
    Когда страну отстраивать начнем,
    Так важно, чтоб остались мы одним
    Народом, возводящим новый дом.
    Коль сможем сохранить единства нить,
    Ведь нас сплотила общая беда,
    То нашу Украину победить
    Уже никто не сможет никогда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2902

    21 бер. 2022
    Тетяна
    Не така весна
    Не така весна, як я хотіла,
    Невеселі в небі  журавлі…
    Україна-мати захворіла,
    Бо з’явився ворог на землі.

    Злий, підступний, дикий і жорстокий,
    Палить, нищить, підло убива…
    Отруїв надії наші й спокій,
    З серця рідну мову вирива…

    Але ми згуртовані в єдину
    Міць в борні. Така наша мета!
    І не буде бранкою Вкраїна,
    Буде вільна, сильна, золота!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2903

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Хочу спросить
    - Профессор Преображенский, хочу спросить:
    Возможно ли нам зверей обратить в людей?
    Способен ли дикий зверь человеком быть?
    - Простите, я отказался от тех идей.
    Мне псу удалось придать человечий вид,
    Я даже сумел его научить писать.
    Но он за каждою кошкой стремглав бежит,
    И может каждого встречного искусать.
    - Профессор, у вас огромный авторитет.
    Скажите, как псу помочь человеком стать?
    - Послушайте, не читайте с утра газет.
    И по вечерам газеты нельзя читать.
    Они все врут: провалился эксперимент.
    И, что ни делай, останется зверем зверь.
    - Профессор, какой безрадостный аргумент!
    И как со зверем бок о бок нам жить теперь?
    - Как прежде жить, только помнить всегда о том,
    Что можно его кормить, даже ублажать,
    Зато нельзя никогда приводить в свой дом
    И нужно его всегда на цепи держать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2904

    21 бер. 2022
    Прохор Прокопів
    Ти. Твої. Твоя. (Україна)
    Буде боляче, буде боляче ..
    Але потім відродишся ти.
    Окупантам, агресору, ворогу
    час тікати з священної землі.

    Заливаючи твоєю кров'ю, потом, слізьми
    Твою ж землю, твої пороги,
    Вони посміли вкотре прийти.

    Там отримають тільки можливість –
    Від руки твоєї нікчемно злягти.
    І брехня їх тепер не врятує.
    Ти повстала, ти гордо стоїш!
    Так ще твердо не тримали ноги
    На землі твоїй твоїх синів.
    І вони повернулись знову –
    Твої діти, твої козаки.
    Ти плекала їх не для цього.
    Ти ростила їх не для війни.

    І тебе маленьку, тендітну
    Посмів покремсати той хижак?
    Твоя сила його дивує, вбиває і лютить.
    Бо ж чекав білий стяг і слово "так".
    Він же думав ти слабка і немічна,
    ти ж переродилась з полум'я фенікса.
    Стала сильною жінкою-мрією
    І я завжди зватиму тебе ненькою Україною!

    (Ти завжди знала, що
    Перед величчю твого народу
    Схилить голову навіть нащадок орди
    Справа в тому,
    що тепер не пробачиш ти.
    Ніколи і нікому
    Ті зруйновані міста
    Ті понівечені долі
    Ті відібрані недругом життя.)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2905

    21 бер. 2022
    Валента Андрова
    Выключив світло
    Мы Выключаем в девять свет
    И Ждём когда уже рассвет
    Цигане снова спиздят танк
    Гопник прикрывает фланг
    Призрак снова взмоет ввысь
    Русский нас ты берегись
    Нахуй шлем корабль твой
    Шлёшь народ ты на убой
    Тысячи и сотни душ
    Удобрение - нам куш
    Бабка вам сказала так
    И поднимет весь мир флаг
    Золото і з ним блакить
    Знов у небо полетить
    І зіб'є сотні ракет
    А ти зробиш нам мінет
    Всі хто б'ють соснуть хуйця
    Та залишим без яйця
    Тільки скажеш паляниця
    Вивеземо на границю
    До Москви ти сам шуруй
    І за мир там мітингуй
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2906

    21 бер. 2022
    Тетяна
    За які гріхи?
    Дитячий плач і матері ридання,
    У погляді – і розпач, і страхи…
    Бомбить москаль уранці й на світанні,
    Торішні плачуть навіть лопухи,–
    За що? Чому і за які гріхи?

    Собаки виють, птахів сонні крики..,
    Дерева голі вітер обніма,
    Сьогодні він не лагідний, а дикий…
    І йому зараз байдуже, дарма!
    …Оцій війні пояснення нема.

    Страшні ворожі гаубиці, гради:
    У небі птах весняний не літа.
    А ворог бомби кидає й снаряди,
    Церкви руйнує, селища й міста,
    Сліди нахабно й підло заміта.

    А хлопчик біг і загубив машину,
    А дівчинка – кумедне ведмежа…
    Можливо, це остання їх стежина,
    Десь закричала стомлена пташина,
    Ось тут, отут під кулями межа…

    Усі біжать під дикий звук сирени,
    Тікають від бридкого москаля.
    Сплелись у вузол міцно чорні вени,
    І ночі виснуть чорні гобелени, –
    Аж застогнала в мороці земля…

    Господнє небо заревом займалось,
    І кров гаряча збризнула чоло…
    Життя ж квітуче тільки починалось,
    І, ніби вишні гілочка зламалась, –
    Неначебто його і не було…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2907

    21 бер. 2022
    Михайло Федак
    Народе мій !
    Якщо покличе нас Вітчизна до борні
    У час як ворог нам затьмарить сонце,
    Згадаймо всіх, хто в життєствердні дні
    Пронесли стяг крізь куль смертельний стронцій.

    Кріпім свій дух і твердо до мети
    Крокуймо... Ще не вмерла Україна!
    Хоч "Сотні" шлях Бог кров'ю освятив -
    Біліє світ, мов ангельська пір'їна.

    Змагаймо страх і сумнів, наче пух –
    Нехай  летить на ворога колони!
    А наш ТризУб хай нам осяє рух
    Навіть якщо опинимось в полоні.

    За Волю полягли батьки й діди –
    Московія одвічно слала ката
    В поля врожайні й спіючі сади,
    Щоб знищити, пригнобити, забрати.

    Щоб України витравився й слід,
    Без гілля залишити, без коріння...
    Поміж руїн плекався й зрів наш плід –
    Святиня Мови вічна і нетлінна.

    Тож вірмо в дух і силу молитов,
    Бо доля наша гідна Перемоги!
    Ніхто ще Пісню нашу не зборов,
    І цей чортяка теж поломить роги!

    Той навіжений путін - бісів син!
    Тож його місце в пеклі, а не в раї!
    Народе мій, ти в світі не один...
    Вовки ж самотні, хоч живуть у зграї!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2908

    21 бер. 2022
    Анютка Гук ( Ганна Гребенюк)
    Дивлюсь на вас, двох янголят
    Вже котру ніч не можу спати!
    Дивлюсь на вас,двох янголят.
    І хочеться ваш сон оберігати
    Від кацапні та їх гармат.

    Молюся Богу,щоби захистив.
    Вам  розквітати ще та жити,
    Щоб від біди ворожої закрив.
    Вам Україну ще любити.

    Прошу я,Боже! Збережи
    Усіх дітей в моїй країні!
    Прошу я, Боже! Накажи
    Тих звірів із чужини.

    07.03.2022
    00:17
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2909

    21 бер. 2022
    Тетяна Лісненко
    Холодний день
    Холодний день, як руки у мерця…
    Слова холодні, погляди і душі.
    Але в землі з малого корінця
    Іде життя, асфальти навіть рушить.

    До сонця йде, до світла і тепла,
    Мов череда в жару до водопою.
    Росток, стебло – і квітка зацвіла,
    І радість обнялася із журбою.

    Бо в світі все завжди напополам:
    І сміх, і сльози, ночі темні й дні,
    Палкий вогонь і розпачі зола,
    Печальні ранки і щасливі  дні.

    Червоне й чорне, радість і журба,
    Дві крайнощі, неначе дні і ночі…
    У землю сіє слізоньки верба,
    Від сліз в калини репаються очі…

    Вже стільки нас, вкраїнців полягло…
    Війна тримає  смерті у секреті…
    Життя минуле димом замело, -
    Іде війна… Доба вже двадцять третя.

    Тривожні вістки – кулями в серця,
    Холодні руки, мов мотуззя, кволі…
    Крижаний день, як руки у мерця.
    Кричать круки і гайвори у полі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2910

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Война разделила время на до и после
    Война разделила время на до и после,
    Людей разделила по принципу «за» и «против».
    Она по душе прошла, а не где-то возле,
    Все то, что нам дорого, варварски раскурочив.
    Она и давила танками, и стреляла,
    Стремясь добиться у наших людей испуга.
    Но не желая того, нас объединяла,
    И мы смогли поддержать и согреть друг друга.
    Мы стать смогли тем одним неделимым целым,
    Народом, который не сломишь, как ни шарахай.
    Который стоит безоружный и под прицелом
    И громко велит врагам убираться …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2911

    21 бер. 2022
    Богдан Братусь
    Думки
    Думки. Відповідь І.
    *
    Ходити по темряві,
    ходити по світлу
    навчилися ми.

    *
    Слова важкі причавили
    зсушену ящірку
    на дні порожнини.
    Порожнеча.

    *
    Навмисно
    не записав учора вірш,
    аби згадувати відчуття
    безсонної ночі,
    коли вибухають гумові кульки образів.
    Немов дивиться інженер
    на будівельні схеми зруйнованих будинків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2912

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Стараюсь не плакать, хоть горько до жути
    Стараюсь не плакать, хоть горько до жути.
    Хоть трудно сдержаться, стараюсь не злиться.
    Театр разбомбили. В нем прятались люди.
    И я за людей начинаю молиться,
    За все города, где отныне руины,
    За все, что успела война искорежить.
    О Небо, дай силы сынам Украины
    Страну отстоять и врага уничтожить!
    Я знаю, что ненависть может пресытить,
    Но мне от нее не избавиться ныне.
    Дай, Боже, за их злодеянья увидеть
    На месте России большую пустыню.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2913

    21 бер. 2022
    Тетяна Лісненко
    Хіба винуваті?..
    Хіба ті діти в чомусь винуваті,
    Що з ними поквиталася війна?
    Що не зуміла захистити мати
    Від горя, що накоїв сатана!

    А ті міста і вулиці, і люди!
    Москаль за все хай кару понесе!
    Хоча життів других уже не буде,
    Життя іде й відновиться усе…

    Ми відбудуєм вулиці і сквери,
    Сади посадим – вишні, яблуні.
    Від ворога зачиним міцно двері,
    Щоб він не смів розстрілювать пісні…

    А хто поліг за землю і свободу,
    Їм вічна й світла пам’ять на віки!
    Ми – українці – з роду і до роду,-
    Не каркайте над нами злі круки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2914

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Российский народ?
    Российский народ? Вы о нем говорите серьезно?
    Желаете мне перечислить его достиженья?
    Не тратьте усилья. Меня убеждать слишком поздно,
    Едва ли смогу я к нему испытать уваженье.
    Ведь он у Толстого учился войне, а не миру,
    Его Достоевский натаскивал на преступленья.
    Страна двадцать лет идиота считает кумиром,
    А тот беззастенчиво грабит свое населенье.
    Напасть на соседей? Сомненья народа недолги.
    И не оправдание то, что он, дескать, обманут.
    Вот Репин писал россиян бурлаками на Волге.
    Они так рабами покорными лямку и тянут.
    Зато в запорожцах, которые пишут султану,
    Свобода и сила встречаются в каждом движенье!
    А вольный народ никогда не поддастся обману.
    И это не может не вызвать во мне уваженья!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2915

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Тож думайте!
    Вони прийшли!!! Ця банда нечестивців
     нагрянула нахабно рано-вранці.
     На нашу землю, мов орда мисливців,
     злетілись круки – путінські засланці.
     Вони давно цю підлість готували
     зі своїм сірим "янусом дволиким".
     – Ні Крим не брали, ні про Схід не знали, –
     усьому світу їх правитель рикав.)
     Жадобою згораючи безмірно
     до влади, до Вкраїни і до світу,
     цей злісний гном утратив всяку міру,
     маразм його сягнув уже зеніту!..
     Вона прийшла, ця сатанинська зграя,
     в надії поживитись чужим щастям.
     Та Україна вам не стане раєм:
     її вже поневолити не вдасться!
     Тож думайте, іуди!.. Ноги в руки -
     й чешіть в свою Московію до мами.
     Бо хто з мечем у наші двері стука,
     того чекають лиш пекельні брами!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2916

    21 бер. 2022
    Тетяна Лісненко
    Десята ніч
    Десята ніч пекельної війни…
    Напружена… Хоч тиха, та тривожна.
    Від руської презлої сатани
    Очікувать всього наразі можна…

    Бо так нервує путінська чума,
    Що має втрати техніки і сили.
    Тобі прощення, карлику, нема,
    Бо ми тебе в Украйну не просили.

    Прийшов сюди ракети розкидати,
    Вбивать людей і нівечить міста?
    Яка тебе родила в чорта мати,
    Що на тобі ні віри, ні хреста!?.

    Нехай Господь уже тебе накаже
    За вибухи, розруху, за дітей,
    Назад, в рассею, шлях тобі покаже,
    Або ж у нашу землю покладе.

    Ось випав сніг… Писать на ньому можна,
    І проситься до рук перо моє…
    Десята ніч… Спокійна і тривожна. –
    Ми вистоїм, бо віра у нас є!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2917

    21 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Бьют прямою наводкой из танка по старикам
    Бьют прямою наводкой из танка по старикам
    Так, что дом престарелых за миг разрывает в клочья,
    Бьют по школам, больницам, в роддоме – по грудничкам,
    Бьют ракетами, градами, бомбами днем и ночью.
    Этот ад не позволит ни скрыться, ни переждать,
    И от ужаса зябнет душа и мороз по коже.
    Это «старшие братья» пришли нас «освобождать»
    От родимой земли, от свободы и жизни тоже.
    Но они просчитались. Характер у нас не тот,
    Чтобы мы боязливо сдавались врагу на милость.
    Мы погоним его до московских гнилых болот,
    Чтоб ему Украина отныне в кошмарах снилась.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2918

    21 бер. 2022
    Олег Шмалько
    Без назву
    Вони казали: " це для вас,
    За вас прийшли ми воювати
    Братів з полону визволяти
    Щоб "Рускій мір" усіх нас спас,
    Нещадну владу наркоманів
    Байстрюків та піроманів,
    Фашистську хунту розігнать
    Тай весело пісні співать ".

    Але немає в нас таких!!!
    Прийшов ти не туди, Іванку,
    Вбиваєш ти дітей простих,
    Бомбиш міста о п'ятій ранку...

    То ось який у тебе ворог:
    Беззбройний розстріляв народ ,
    Посіяв ти один лиш морок,
    А рідним скажеш: "патріот !"

    Вже тисячі братів ти вбив!!!
    Ото сім'я, проклятий рід!
    Фашист – це ти, ганьба дідів
    Навік небажаний сусід!

    Ми душу свою віддамо
    За нашу землю, за свободу
    І ворога ми знищимо -
    Він соняшнику дасть уроду

    І всеж таки настане ранок,
    Адже чужого нам не треба.
    Побачимо новий світанок
    І наше чисте синє небо !

    Відбудуємо ми неньку ,
    Нашу славну Україну!
    Сила наша здоровенька
    Бо ми всі - народ єдиний!!!

    Колись нам батько заповів:
    "Борітеся – поборете!"
    Сей час настав, хай чують гнів!
    Власноруч долю створите!

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2920

    21 бер. 2022
    Ганіна Анастасія
    Війна 2022 ("Неначе сон")
    Можливо, це лиш сон, і все спокійно?
    Життя триває, як і зазвичай.
    Все так, як і було постійно,
    Й ніхто не покида свій рідний край.

    Від шороху не падаєм на землю,
    Не чуємо сирену, що луна…
    Не боїмось, що зараз через стелю
    До нас також долучиться війна.

    Дозвольте, трохи з вами поділюся,
    Бо вже не стримую все у собі…
    Цих снів я майже більше не боюся,
    Хоча вони тривожні і сумні.

    Так близько відбуваються події,
    Ще більш жахливі, ніж страшне кіно.
    У когось були добрі, світлі мрії,
    Та зараз, хоч би мирно все було.

    Аби дітей малих, та й не чіпали,
    Щоб рідні всі були здорові та живі.
    Ніколи ще серця так не палали,
    Так скоро не ставали ще сиві.

    Такі вже сни, де вибухи, як справжні,
    Над головами - вбивчі літаки.
    Нас всіх рятують воїни відважні,
    Незламні, українські козаки!

    Народ виходить з «голими руками»,
    Та мужньо, вперто проти танків пре!
    Давно «брати» вже стали ворогами,
    Та Україну в нас ніхто не забере!

    Всі наче стали трохи божевільні:
    Усюди, скрізь…шукаєм добрий знак.
    Ми, українці – люди дуже сильні!
    Чужинцям не здамося просто так!

    Скоріше б вже ворожа та поразка!
    Та й заберіть від наших снів своїх «вояк».
    Але якщо це сон, скажіть мені, будь ласка,
    Чому ми не прокинемось ніяк?

    07.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2921

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Стою, мов калина на вітрі
    Стою, мов калина, на вітрі
     під гострим холодним дощем,
     у часі нелегкім на вістрі,
     вкриваючись віри плащем.
     Краплини холодні, мов кулі,
     вбивають мене зусібіч.
     Я силу черпаю в минулім,
     з прийдешшя не зводячи віч.
     Стою і горю, мов калина,
     на цім перехресті вітрів.
     Не гнути стараюся спину.
     І дощ не спиняє мій спів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2922

    21 бер. 2022
    Ольга Дриль
    Заховає сльозу у хустину
    Заховає сльозу у хустину,
    Аби ворог її не побачив.
    Ні. Не стане Вона на коліна
    І ніколи в житті не пробаче.
    Рвуться бомби. Гуде канонада.
    Світ не знав ще такого, напевно.
    Б'ють безжально ракети і гради.
    Плач дитячий, мов звуки сирени.
    Десь снарядами зоране поле,
    І аж чорне від попелу небо.
    Наші душі пронизані болем,
    Бо війну пропускаєм крізь себе.
    І стоїть, як згорьована мати,
    Пов'язавшись у чорну хустину.
    Їй дітей ще своїх колисати,
    Рідній неньці - моїй Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2923

    21 бер. 2022
    Наталія Процак(Котик)
    Плаче Україна гіркими сльозами
    Плаче Україна гіркими сльозами
    В стогоні здригнеться від болючих ран
    Знов стоять рядами труни із синами
    В небі ворон кряче...
    Став він Україні, наче рідний брат...

    "Що ж ти моя доню, так гірко ридаєш?"
    Господь запитає в матінки- землі
    А вона до нього, руки простягає...
    "Як же не ридати, Батечку, мені!

    Хіба ти не бачиш, що зі мною роблять?
    Хіба ти не бачиш чого досягли?
    Б'ють,катують,ріжуть,на кусочки рублять!
    На моїх теренах блудні шайтани...

    Чужі ноги стежки батьківські стоптали
    Танками розриті пшеничні поля
    Чорною марою  мене осідлали
    І тепер волають, що це їх земля.

    Від гармат та " градів" я тепер здригаюсь.
    Глухну від снарядів й вибухів гранат
    Хмарою з вогнями по ночах лякають.
    Без перерви кулі в голові свестять.

    Зруйнували села, міста розбомбили
    Мене у руїну звели нанівець.
    Все що я кохала, все що так леліла
    Більше не вернути, цьому вже кінець...

    "Штучним" краєм вони мене називають.
    І що я не справжня, голосять у світ.
    А в моєму серці рани не зникають
    І болять невпинно вже багато літ...

    Ця війна проклята, залишає шрами
    Котрі не згояться, котрим не зійти...
    Лоно моє повне мертвими синами
    Що не з свої волі змушені піти...

    А ще скільки тілець, моїх діток бідних
    Прогнили з травою у чорній ріллі
    Що тепер пшениця під небом погідним
    Принесе народу, в крові врожаї...

    Втоплена я Боже, у крові до краю...
    Вмилася сльозами матерів й вдовиць...
    Діточки- сирітки, татусів ховають
    Що рядами в трунах лежать горілиць...

    Дай же Рідний сили, щоб ті страти знести
    Подаруй надію й віру в майбуття...
    Щоб могли ми гідно все це перенести
    Злагоди і миру дай нам для життя...

    Я до тебе Тату, рученьки складаю
    І в молитві прошу, поможи мені!
    Хай же дітки мої, більше не вмирають!
    Хай же спокій буде, на моїй землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2924

    21 бер. 2022
    Марія Шепталова
    Єдине Що Хочу Сказати
    Я не маю тривоги, ні жаху, ні краплі безсилля.
    Я у своїй країні, я вдома, як щур не тікаю.
    Ми вбиваємо тільки «турістов», це не насилля.
    Вам снесуть голови, вважайте це нашим «вітаю».

    Волають сирени, наші діти ночують в підвалах.
    На власних пакунках, тримаючи маму за руку.
    Вам страшно? Вам сумно? Додому?
    А нам по цимбалах.
    Ми теж не хотіли здригатись від кожного звуку.

    Наш привид кружляє, несе за собою смерті,
    Ваші колони як пси розбігаються полем.
    Ваші довбані землі, не сумнівайтеся, будут стерті,
    Ми відплатимо вам утричі сильнішим болем.

    Наші бармени обслужать за вищім розрядом.
    І розряди триватимуть доки ви будите жити.
    Хай свинець наших куль отруїть тіла ваші ядом.
    Ви вбиваєте наших людей, яке в біса «дружити»?

    Немає вже більше не тих, не інших, є мразі.
    Ви не чекайте від нас ні жалю, ані страху.
    Єдине що хочу сказати до вас наразі.
    Русский военный корабль, иди нах*й.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2925

    21 бер. 2022
    Ольга Дриль
    То не громи над Україною гуркочуть
    То не громи над Україною гуркочуть.
    То над містами з неба бомбопад.
    Глибокі рани болем кровоточать.
    Рве землю на шматки безжально град.
    Та по при все весну не зупинити.
    Дух український вам не подолати,
    Бо знаю: Україна буде жити.
    Хто сіє зло - зло буде пожинати.
    Ми сильні дуже, хоч часом і плачемо.
    В душі не звірина, а люди - ми.
    Роки минуть, а жах цей не пробачимо.
    І біль, що завдали нам - не забудемо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2926

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    ТРИМАЙМОСЯ!
    Тримайся, Києве, благаю!..
    Бо ти не просто місто.
    Ти - серце України, рай,
    в який Змій хоче влізти...
    Ти - дерево його пізнАння
    нескореності духу.
    Бо прагне Змій не приєднАння -
    покори прагне в муках.
    Тож не здавайся, мій Титане :
    Ти - нації майбутнє.
    За тебе всі горою станем,
    але Вкраїні - бути!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2927

    21 бер. 2022
    Ольга Дриль
    Що тобі сниться між боєм, солдате?
    Що тобі сниться між боєм, солдате?
    Спів солов'їний чи постріл гармати?
    Рідна домівка, дружина чи діти?
    Не розучився життю ти радіти?
    Не зачерствіли душа твоя й серце?
    Як тобі в броніку? Як тобі в берцях?
    Важко і боляче,- вірю, солдате,
    Друга свого й побратима втрачати.
    У мозолях твої сильні долоні
    Небо тримають над нами сьогодні.
    Низько, доземно тобі поклонюся.
    Серцем своїм я за тебе молюся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2928

    21 бер. 2022
    Дар'я Пожарська
    В очікуванні перемоги
    Ні свят, ні вихідних, ні буднів,
    Ні відпочинку, ані сна.
    Ми всі застрягли десь у грудні,
    Хоч за календарем весна.

    Час збився в сіре мутне дещо.
    Де сонця блиск на куполі?
    В душі чорніє порожнеча,
    Як вирва в Маріуполі.

    Ні давніх друзів, ні розмов,
    Ні сміху, ні прогулянок.
    Нам треба знати кількість бомб
    Та кількість вбитих кулями.

    Ми звикли до нічних сирен,
    Та сидячи у сховищах,
    Листаєм в стрічці сотні тем
    І пишем друзям-родичам.

    Чи ми здались? Нема кому:
    Триває гра на дошці.
    За нами правда, а тому
    Ми всі вже переможці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2929

    21 бер. 2022
    Горзов Антон
    Весна вже тут…
    Весна вже тут і проліски свободи
    На рідних землях знову проросли
    Блищать в думках всі гетьманські клейноди
    Що мохом «русским» щільно поросли

    Весна вже тут, вже сонце наше сходить
    Хоч сльози й кров у душах і тілах
    В підвалі жінка хлопчика народить
    Що буде в пам‘яті народній у віках

    Ми не дамо забрати нашу волю
    Зганьбити все, що заповів Тарас
    Наш рідний стяг, козацьку гідну долю
    Прийшов цей день, настав наш браття час

    Єднаймось вже, залишивши образи
    Заради всіх прийдешніх поколінь
    Щоб більш ніколи «русские приказы»
    Не призвели до мук цих та молінь…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2930

    21 бер. 2022
    Ольга Дриль
    Не можу я писати про війну.
    Не можу я писати про війну.
    Бракує слів, щоб описати горе.
    Я вірю, що рашистську цю орду
    Народ здолає мій. Подужає. Поборе.
    Ми щирі, працьовиті. Різні й схожі.
    Не на таких чекали ми гостей.
    Зійде на ворога хай кара Божа
    За мертвих й ненароджениих дітей.
    Усе ще буде: і сльоза, і радість.
    З чужих країв прилинуть журавлі.
    Ми вистоїмо ворогам на заздрість
    І заживем на зраненій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2931

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Чорна ріка війни (пісня)
    На Україні йде війна -
     запекла і  жорстока.
     І відбирає в матерів
     синочків яснооких.
     Русявих доньок не щадить,
     їх молодість і вроду.
     Ріка війни вогнем горить.
     Ріка - без дна і броду.

     Приспів:
     Чорна ріка війни,
     наших дітей верни,
     що їх взяла без ліку.
     Чорна ріка війни,
     води свої спини.
     Води спини навіки!

     Моя Вкраїно, сильна будь.
     Будь гідна і незламна!
     Святий і праведний твій путь
     веде до волі й слави.
     Ще запишаються поля
     пшеницею й житами.
     З руїн підніметься земля
     і зацвіте садами!

     Приспів (той самий)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2932

    21 бер. 2022
    Горзов Антон
    Було, є, певен далі ще буде…
    Було.., є, може далі ще буде...
    Справжнє чудо в житті, не казковий надуманий рай
    І духмяним дощем знову літо нас ніжно полюбить
    Намалює нам шлях в безкінечний рудий небокрай

    Було.., є, може далі ще буде...
    Живе сяйво в очах, загадковий смарагдовий гай...
    Почуття у серцях знову сонце ранкове розбудить
    І мов шепітом білим у душу ввійде водограй

    Було.., є, знаю певно, що буде...
    Вічно-зриме жадане добро між людьми
    Знову осінь весну крізь морозну ту зиму полюбить
    Знову світло проб’ється із тої німої пітьми

    Були.., є, знаю певно і точно, що будуть
    Слово тепле і з серця самого сльоза
    Щастя й мир неодмінно до нас ще прибудуть
    Вийде сонце з-за хмар і скінчиться нарешті гроза...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2933

    21 бер. 2022
    Тереза Вілінська
    Потяг
    Повз мене мчить евакуаційний потяг
    Який я бачила евакуаційних машин
    Я хочу додому!
    Кричала я, ще вдома складаючи одяг
    Хапаючись за надію до крайніх хвилин
    Я хочу додому!
    Я чую цей клич звідусіль
    Я бачу вас, в очах котрих жах
    В яких я б утонула від болю,
    Але я досі відчуваю знайомий запах в речах
    І триматись маю, бо вони там за мою волю
    Я хочу додому!
    Я б мала б бути там, хоч я і не воїн
    Я мала захищати свій дім
    Я б змогла торкнутися зброї!
    Та думати треба хто залишиться в нім…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2934

    21 бер. 2022
    Анна
    Виший мені на ключицях українське слово
    виший мені на ключицях українське слово.
    губами кусай і впивайся,
    кричи, не мовчи,
    скандуй і впирайся!
    і як у молитві віддайся жалю.

    до крові, до болю,
    прошу так щоночі, аби більше не чути, як зло їх регоче.
    аби повторила голосно й палко: за неї, готова лягти на світанку,
    кожна сталева душа.

    ти спробуєш каву з кардамоном,
    присмак нічного сигналу тривоги.
    дивись, ми малюєм буденність,
    і день за днем блищою стає перемога.

    ми вип'єм вина й поцілуємось зранку,
    діти не знатимуть як виглядають іграшкові танки
    й повернуться в гнізда пташки.
    просто вір мені..

    завтра небо буде так низько,
    навіть торкнуся до нього рукою.
    обіцяю там залишити свій коментар про бойові дії,
    котрі світ давно мав вже назвати війною..і тихо тихо попрошу:
    – побачитися, якнайшвидше
    і виграти героїчно в бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2935

    21 бер. 2022
    Володимир Караптан
    Ні страху ні сліз (пісня)
    Зростала щаслива й вільна я
    І квіткою розквіла
    Та ворог ударив, в ранах я
    Болить але сліз нема

    Нема
    Ні страху ні сліз нема
    Меча
    Дайте мені меча

    Прийшли що братами звалися
    З мечами а я мала
    Повинна була б боятися
    Та страху уже нема
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2936

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Херсоне, соколе мій ясний
    Херсоне, соколе мій ясний,
    в облозі ти, в неволі...
    Та зір твій гострий і незгасний,
    хоч з'їв ти досить солі.
    Хоч крила тяжко перебиті,
    не зламані одначе...
    До краю втомлений, неситий,
    та дух твій все ж козачий!
    Перепочинеш хвильку - другу
    і знов - у бій за волю.
    Бо сокіл не терпИть наругу,
    Хоч з пекла вирве долю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2937

    21 бер. 2022
    Горзов Антон
    Розкажіть мені правду про наше життя…
    Розкажіть мені правду про наше життя
    Про кохання, розлуку, про вірність
    Про минуле, сьогодні, про те майбуття
    Що народить у душах помірність

    Розкажіть мені правду про наші думки
    Про їх колір, звучання, про віру
    Розкажіть про любов, що живе крізь віки
    Про бажання, потреби, про міру

    Розкажіть мені правду про наші слова
    Пустоту, про наповненість ними
    Про мовчання, свободу, терпіння, права
    Про різницю між добрими й злими

    Розкажіть мені правду про Мир і Дітей
    Виховання, сумління, повагу...
    Про світанок без втрат, без поганих вістей
    Батьківщину, про вічність, відвагу

    Про батьківську молитву, про ціну життя
    Розкажіть мені правду й неправду
    Про батьків без синів, що забрала війна
    Про людей, що вмирають за правду
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2938

    21 бер. 2022
    Анна
    Аеропорт
    суха трава скуйовджена,
    солом'яно-непричесана лежить.
    ніби в книжці з англійської.
    різні роти різними мовами сплять.

    трохи снігу, плямами.
    потягом по озеру пливемо.
    для весни ще рано, правильно?

    аеропорт має жовту підлогу.
    сині таблоїди.
    і такі ж людські табори.

    жінки носять тут тепло гілок в березні.
    дітей, каву й смс-ки.
    а ще думаю дім, щось таке, яке є лиш в серці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2939

    21 бер. 2022
    Горзов Антон
    Рідиний Київ
    Я сповільнюю крок від цієї краси
    Застигаю деінде на місці
    Квітнуть в парках оцих мої кращі часи
    У каштаново-рідному місті

    Сотні мрій заповітних, десятки думок
    Разом з птахами тішаться в небі
    Віра в мирне життя мій народжує крок
    І наповнює змістом дале‘бі...

    Гарно так в цій дніпровській імлі
    Розчиняються сум і тривоги
    Володимир з хрестом син святої землі
    Символ єдності, дій, перемоги...

    Київ справжній магніт для душі і сердець
    Тут місця всіх енергій і сили
    Символ волі, герой і невтомний борець
    Де віками чужинців місили...

    Тут десятки церков, древній вічний Поділ
    І дніпровські оспівані схили
    Найрідніший в житті моїх мрій виднокіл
    Предків наших тут рідні могили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2940

    21 бер. 2022
    Аліна
    Зірки
    Звёзды сегодня красивые

    «Головне не панікувати
    Зберігайте спокій
    Не виходьте на вулицю
    Аеропорти та аеродроми
    Лише військові бази
    Не слід турбуватися
    По всій Україні лунають
    Магазини масово бензин та банки»

    Залишити родичів, друзів та тварин
    задля безпеки себе і батьків.

    Сегодня такие яркие звёзды

    «Повітряна тривога
    Сирена Харків Київ Херсон?
    Банки та магазини
    Військові бази випадково влучив у жилий
    Постріли лунали
    Підвали бомбосховища сирена
    Прямо над головою я поїду Польща
    Взірвали мости розвели аеропорти Перемови»

    Турбуватись за родичів, друзів та тварин,
    можливо все не так швидко.

    При звёздах я вспоминаю тебя

    «Україну підтримало більше 30-ти
    Простір закрили вже 12 обривають
    Торговельні зв'язки, вже 5 житлові квартали
    Вже не випадково загинуло 16 дітей
    Русскій воєнний корабль іді нахуй
    Харків Херсон Київ Миколаїв Житомир Одеса Харків Київ вокзали евакуаційні рейси
    В метро народились бомбосховище підвал»

    Родичі, друзі та тварини не витримають такого життя, евакуювати неможливо.

    А сегодня не видно звёзд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2941

    21 бер. 2022
    Анастасія Банна
    Я більше не співаю
    Я більше не співаю. Я поклав
    До рук своїх смертельну зброю.
    Мене кривавий ворог не злякав.
    Я на своїй землі, готов до бою.

    Я більше не танцюю. Я вдягла
    Військову форму, бо терпець урвався.
    Аби іще один снаряд не розірвався,
    Я боронитиму всих нас від зла.

    Ми більше не побачимось, пробач.
    Я знав, куди ішов. Ти знала.
    Прийми цю жертву, люба, і не плач.
    Аби ж дитина в мирі підростала.

    Я більше не заплачу серед ночі.
    Я був малим та вас любив понад усе на світі.
    Будь ласка, обіцяйте далі жити.
    Нехай про мене всім розкажуть ваші очі.

    Ми не підкоримось. Нехай аж до Кремля
    Лунає пісня наших джавелінів.
    І поховає ворогів земля,
    Що нас нагодувала. Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2942

    21 бер. 2022
    Юджін (Євген) Папуша
    НЕЗАБАРОМ!
    Я не люблю медалі, ордени та доблесть,
    усіх, хто раз за це лайно людей вбивав!
    Я не люблю, коли мене з’їдає совість!
    І зневажаю тих, хто раз її продав!

    Я не люблю давно всіляку в світі владу,
    коли вона обман ллє в душі та уми -
    вона тоді провісник горя, занепаду,
    і мертвий плід країни-матері в тюрмі…

    Вся влада зваблює, розбещує лукаво,
    щоб влада стала абсолютною з химер,
    що завжди абсолютно владу викривляло
    в усі віки: вчора, сьогодні і тепер.

    Запам'ятайте, путіноїди та юди,
    Якщо вас не лякає жах пекельних мук,
    ніхто вам злочинів ніколи не забуде
    ні Бог, ні вдови, мати, сироти, онук…

    Чекає вас в Гаазі суд та міцний сук!

    © Copyright: Юджин Папуша
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2943

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    АГОНІЯ
    Не вистачило Злу наснаги:
      план не зіграв центральну роль.
      Бо наших воїнів відвага
      його "помножила на ноль")
      Вкраїнська сила і звитяга
      подивувала увесь світ!
      Що нам москаликів ватага
      і Путі хворого амбІт
      за день посісти трон столичний?..
      Відчувши скорий свій кінець,
      узявся Путя істерично
      все спопеляти нанівець.
      Жилі будинки і садочки,
      лікарні, школи і мости,
      дороги, площі, адмінточки...
      Все сіє й сіє Звір хрести!
      Та сіяти йому не довго -
      закрилось небо вже над ним.
      Ось-ось і "півень в тім'я дОвбне" -
      і щезне Путя, наче дим!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2944

    21 бер. 2022
    Pani PS Lisa
    Без назви
    Все змінилося, ніби дурман...
    Ну для чого ж такі проекти?!
    Ранок той, нас усіх зустрічав
    Спалахами... Та не феєрверків...

    Чи хотів хтось, цієї весни,
    Спів почути малого Колібрі,
    А натомість, крізь мирні сни,
    Прилітають великі Калібри.

    Планував у похід хтось, разом
    Із гітарою і наметами,
    Але плани розбилися вщент
    120-тими мінометами.

    Ще у планах, дитячий табір,
    Із кричалками і девізами...
    Тут - загони із тер.оборони,
    І сирени звуком прорізують.

    Пам'ятаєш, кумедні тапки,
    Ми сиділи і їли еклери...
    А тепер там ворожі Танки,
    І направлені Іскандери.

    В нас реалії деформувалися,
    Дим від вибухів - не туман!
    У Театрі від Градів ховалися, -
    Більше він не покаже вистав.

    Більше сотні Маленьких Янголів
    Вже віддАлися небесам...
    Та невже ж і цього замало,
    Щоб ВИ небо закрили НАМ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2945

    21 бер. 2022
    Оля Духота
    лише 29 років (на час написання незалежність України була двадцяти дев’яти річна)
    молодість з присмаком крові, залитої в биту склянку,
    портрет нашого часу, що не втиснути в жодну рамку,
    сльози вперемішку з горілкою на палітурці про «Гуманізм» –
    це інтер’єр двадцять другого, радянський постмодернізм.

    наша молодість струнко стоїть на трьох тривких черепахах,
    часом їздить на скейті, хоч тріщини на коліщатах.
    їй солодко мріяти ввечері і гидко страждати вранці.
    вона не вірить, що ми ідіоти і майже всі поганці.

    молодість зіткана з льону хрещатими візерунками,
    вона душить себе огидою разом із поцілунками
    не тими вустами, неправильні люди і зовсім не ті слова.
    в чужих руках рушницею вбили навіть її солов’я.

    наша молодість пахне каштанами і шаурмою на контрактовій.
    її погляд впізнають в натовпі, бо він надто, бляха, відомий.
    вона співала елегії про славу й безсмертну волю,
    молодість була ще дитиною, коли їй вручили зброю.

    молодість вчать, як врізати ляпаса, аби себе захистити.
    як повсюди носити перцівку і виживати на останній крихті,
    не кричіть про «дружбу народів», бо вже завеликі втрати
    може досить їй захищатися? краще вчіть їх не нападати.

    молодість розбивала коліна і шибки у вікнах судів,
    у неї скривавлені руки від зради чергових щурів.
    вона лиш пішла покурити, їй ще не скоро прощатись.
    молодість вірила в бога. знала – він буде вибачатись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2946

    21 бер. 2022
    Ситниченко Валентина
    Матерям россии
    Да разве вы люди? Вы НЕЛЮДИ просто!
    Сидите все в клетке, а вместо еды
    Бросают враньё вам, а путин ваш язва
    На теле россии, которую вырезать нужно давно!
    Своих мы героев в могилах схороним
    В своей же сторонке, в своей же стране,
    А варваров ваших сожгут уже мертвых
    И пепел развеют в чужой стороне!
    Не будете знать, где кровиночки ваши
    И их понапрасну вы будете ждать,
    А там в Белоруссии нога тараканья
    Детей ваших пепел всё будет топтать!
    Хотя…вы не матери если, всё зная,
    Детей вы послали вот так умирать!
    На нас не равняйтесь!!!! Ведь мы за победу,
    За Родину нашу и душу и сердце готовы отдать!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2947

    21 бер. 2022
    Аліна
    Не легка сьогодні днина...
    Не легка сьогодні днина, в серці сум нашім засів...
    Жити не дає скотина, хоче щоб народ змарнів,
    Вводять всіх людей в оману, тримають їх за баранів
    І ті, що підкоряються дурману, вважають нас за ворогів!

    Та нащо ж людям воювати? Чи ти, падлюко, геть здурів?
    Заради чого, ради Бога, стільки положив голів?
    Послухай же сюди, скотино, збагнуть ти досі не зумів,
    Що ми єдині! То є сила! А ви орда бездушних тіл!

    Не хочем бути на колінах і бачить кров наших життів,
    Та ми на своїй Батьківщині вовік не схилимо голів!
    Не будем жити у молитвах й боятись лютих ворогів!
    Бо наша ненька, Україна, має вольових синів!

    Тіштесь поки, задаваки, та ваш час уже поспів!
    Їм все хочеться атаки, сиплють цілу гору слів,
    Нехай же шкіряться, собаки, поки мають ще зубів,
    Бо не знають, як народ наш може захищать братів!

    Наші предки - це герої, таких же мають і синів,
    Треба буде - візьмем зброї, треба - висічем голів!
    Наша сила непоборна, не зламати наших козаків!
    Бо славетна Україна має волю й має спів!

    Ми вже винесли багато, знаєм як втрачать синів...
    Плачуть мати, плачуть тато… проклинаючи врагів
    Та крізь сльози скаже мати: «янгол там вже їх зустрів….»
    Героєм може кожен стати, лиш би він в душі схотів…

    Пам‘ятаймо ж ми героїв, нехай не знаймо ворогів!
    Сильна й вільна Україна, така була споконвіків,
    Ти наша матінка єдина, ти ненька наших матерів,
    Я вірю в те, що нерушима й жити будеш 100 віків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2948

    21 бер. 2022
    Анастасія Алексик
    Без назви
    Ви показали світу
    Що боги живуть на землі.
    А точніше живуть в Україні
    І боронять нас на війні.
    Ви показали світу
    Що ми будемо йти до кінця.
    За спинами - міста і діти,
    І немає дороги назад.
    Ви показали світу,
    Як палає вогонь в очах.
    Що янголи носять зброю
    І прапор в своїх руках.
    А зараз увесь світ знає
    Хто переможе війну.
    Боги війни з прапорами
    І з емблемами ЗСУ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2949

    21 бер. 2022
    Ольга
    «ЖЕК, Help Me to Survive This Deadly Love»
    ранок приємний час доби
    вранці сніданок
    перша сигарета
    перші запамороченні рухи і перші ковтки води
    вранці тепло і сонячно вдома
    особливо, коли вікна на схід
    сонця
    чи страхітливого пекла
    де старий підрехтований вічний сусід
    сверлить стіни з самого ранку
    сверлить стелю восьмий рік
    де перша штукатурка може впасти вночі
    не дочекавшись світанку
    він ламає стіни зносить балкони
    привласнив собі підвал
    в нього немає родини
    не залишилось друзів
    убогий жигуль він зве «капітал»
    найголовніше в житті це хороші сусіди
    так кажуть розумні люди
    цей сусід не розумний
    цей сусід не хороший
    цього сусіда шлють відусюди

    у підвалі божевільний
    полірує приціли саморобного танку
    ЖЕК, допоможи нам
    дожити хоча б
    до наступного ранку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2950

    21 бер. 2022
    Pani PS Lisa
    Обійми мене після війни
    Обійми мене, після війни,
    Що собою наш світ розділила,
    Нагадай про тепло весни,
    Я ж тобі нагадаю про крила.

    Обійми мене, після війни,
    Попри відстані й перестороги,
    Подаруй мені затишні сни,
    Я від тебе сховаю "тривоги".

    Обійми мене після війни,
    Обійму і тебе, міцно-міцно,
    Нині ж, Янгол хай білим крилом,
    Обіймає тебе непомітно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2951

    21 бер. 2022
    Галина Кухаришин
    Без назви
    ***
    Нас з тобою вінчали не в церкві.
    Нас в строю обвінчав капелан.
    Шлюбну ніч провели серед мертвих,
    серед крові, що капала з ран.
    Побратими подарували
    нам підсніжник, що ледь розцвів.
    Ми в підвалах дітей шукали,
    а тоді відправляли на Львів…
    і цілунків присмак солений,
    і молитва, як йшли у бій,
    а коли відтягала ранЕних,
    то дивилася: чи не мій…
    І раділа, як з передової,
    повернувся ти напівсивий…
    І жахалася миті тої,
    коли звук сирени тужливий,
    роздирав задимлене небо.
    Як боялася поворухнутись,
    лиш міцніш пригорталась до тебе,
    щоб хоч трішки з тобою набутись…
    Ми вінчались не в церкві обоє.
    Та хіба це важливо для Бога?
    Україну огорнем любов’ю.
    А любов - то і є перемога!
    20.03.2022р

    ***
    - Не веди мене, мамо, в підвал.
    - Бо там темно і зимно в ніжки…
    - І поки не лунає сигнал,
    можна, я ще у ліжку, трішки
    подрімаю. Тут тепло так
    і не треба палити свічку.
    - Чуєш, мамо, гудить літак.
    - Будуть знову бомбити всю нічку.
    - Йдемо,мам, вже сирена гуде!
    - Біжимо! Я не хочу спати!
    - Мам, а бомба на нас не впаде?
    - Мам, а ми дочекаємось тата?
    - Він прийде, а нас вже нема.
    - Де ж він буде за нами шукати?
    Мати втерла сльозу крадькома.
    І понесла дитину з хати.
    - Не веди мене, мамо, в підвал.
    - Бо там темно і зимно в ніжки…
    І лунає сирени сигнал.
    І летить штукатурка на ліжко…
    16.03.2022р.

    ***
    Лелеки повертаються додому.
    І хоч стріляють, і іде війна,
    своє гніздо не віддадуть нікому.
    Яка ж то незрадлива німина…
    Не так як люди… Черги на кордоні.
    Біжать, щоб заховала чужина.
    Спинися, бо в ворожому полоні
    твоя країн! То твоя війна!
    Давайте, люди, вчитися в лелеки.
    Своє гніздо, нікому не віддам
    і не залишу сина, чоловіка
    за срібняки, як Юда не продам.
    Нехай вогонь летить в небесну твердь
    і спопеляє ката-посіпаку.
    Чекає його в моїй хаті смерть.
    І тут його загорну, як собаку…
    В окопах хлопці подолали втому.
    Триває бій. Додай їм, Боже, сил.
    Лелеки повертаються додому.
    Несуть на крилах перемогу й мир…
    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2952

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Заради тебе й України
    Вогонь заради тебе згасне,
    Заради тебе зійде сонце,
    Заради тебе серце власне
    Крізь дим несу я на долонці!

    Заради тебе мирна тиша
    На землю нашу упаде,
    Заради тебе сили вищі
    Збережуть весну будь-де!

    Заради нас обох і миру
    Боронять хлопці нашу землю,
    Заради тебе й України
    Відіб'ють орду цю темну!

    Бо хто любить, той і вірить,
    Бо хто любить, той чекає,
    Так і ми заради миру,
    Як заради нас, згораєм...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2953

    21 бер. 2022
    Юджін (Євген) Папуша
    О, ЧАСИ! О, ЛЮДИ!
    Бували вже Часи і гірші…
    Бридкишіх - не було Часів…
    І ці Часи Світ вразили найбільше
    серед українських ланів…

    В борні вся ненька Україна
    в Ад москалям дає безвіз…
    Де душі – кулі в магазинах.
    Де мить життя дана в обріз…

    І знов курки стискають пальці
    під впливом чорної брехні…
    Війну породжують в світ старці.
    Але вмирають – молоді!

    Вожді безжально горе плодять,
    щоб в чан пекельний вкласти куш…
    «А баби – нових в світ народять»
    убивць, позбавлених геть душ…

    Прийшли часи у світ лихії…
    У Пеклі зараз - порожняк…
    Всі біси вже давно в Росії!
    В Кремлі на троні - харцизяк…

    Голосить Мати втраті сина…
    Та вкотре знов такий кінець!

    І світу каже Україна
    Та зрозумійте, хай вам грець!
    Мораль христова в Мокші – мрець!

    © Copyright: Юджин Папуша, 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2954

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Воєнна любов
    Я сумую... Не знаю, чи можна,
    Не знаю, чи маю я право...
    Скажіть, що залишилось трошки,
    Скажіть, що чекаю не марно...

    Я сумую... Між полум'ям ночі,
    Як сумують у серці руїн...
    Бережу я лиш подумку очі,
    Які пом'ятаю іще до війни...

    Я сумую... Як місяць без сонця,
    Як улітку сумують сади...
    Здригаюсь вночі, як віконце,
    Під пісню ворожих гвинтів...

    Я сумую... Страшно зізнатись...
    У підвалі листи Вам пишу...
    Набридло боятись, ховатись,
    Та Бога за Вас лиш прошу...

    Сумую... Це буде моя таємниця,
    Що ковдрою Вас укриє зі строф,
    Як очі... Як губи, неначе суниця,
    І ця божевільна воєнна любов...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2955

    21 бер. 2022
    Ірина
    Путлер
    Ти послав на вірну смерть
    воєнних та зелених хлопців.
    Ти зламав  і долі тих,
    хто побачив світ під обстрілами.

    В твоїх думках лише одне:
    влада та пекуча помста,
    та покоління молоде
    цього ніколи не допустить.

    Мирні в мирі — всі ховаються
    від шуму й гаму, що з небес
    на землю нашу проривається,
    та лід надії ще не скрес!

    Ти хотів нас роз‘єднати,
    та об‘єднав нас навпаки.
    Націю нашу не здолати.
    Чужі для нас твої думки!

    Бери з собою свої танки,
    й ховайся у своїм Кремлі.
    Ми хочем бачить добрі ранки,
    а не загарбницькі вогні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2956

    21 бер. 2022
    Вікторія Наймановська
    Український гнів
    Український гнів займається і горить,
    Під собою випалює все: ворогів і цілющі трави,
    Розгорається в ураган чотирма вітрами,
    І як лава тече, крізь рови і глибокі канави
    Крізь судини землі, проривається і кипить

    Український гнів заіскриться і зашипить
    Для вогню ненависті не треба і сірника
    Не загасить цю лють ані дощ, ні Дніпро-ріка,
    І обпечений ворог лякається і тіка,
    Український гнів аж до смерті не відпускає.

    Український гнів у нас в кожного у крові,
    Він закладений в ніжні слова колискових,
    У щодень, у світанки і в сутінки присмеркові,
    В кожен подих і рух, і плекається у теплі
    Найсвятіша зі справ — захист своєї землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2957

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Мамо, а ранок настане?
    — Мамо, завтра я зможу поснідать о сьомій?
    Мамо, скажи, а ранок насправді настане?
    — Звичайно, все буде! Спи, моє сонце!
    — Мамо, а скоро повернеться тато?

    — Повернеться скоро, лише переможе
    Загарбників злих, що на нашій землі.
    Спи. — Ні, я спати сьогодні не можу.
    Я буду, як тато, змагатись у мглі.

    — Донечко, люба, тобі б відпочити,
    А тато чекає тебе уві сні...
    — Мамо, скажи: не будем сидіти
    Ми у підвалі? Скільки ще днів?

    — До чого ж? — Напевно, до миру.
    — Майже вже завтра... Тільки засни...
    — Мамо, а тато скоро вже прийде?
    Чи всі зараз татки, як наш, на війні?

    Чи всі повернуться? — Звичайно, усі...
    Буде весна, а потім і літо... — Мамо, а...
    — Спи, моє сонце. Вже пізно. Засни...
    — Заради тебе хіба... Для тебе і тата!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2958

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    У атомному пеклі...
    Енергодаре, сину запорізький,
    твоя АЕС палає у вогні!
    У лютому вогні головорізів,
    які не чують усесвітнє "Ні!"
    Їх не спиняє горе материнське
    і плач ні в чім не винних діточок.
    Чатують той вогонь, неначе рисі,
    яких дресирував сам... Віслючок.
    Чатують... і лякають Україну,
    беруть на ляк усенький божий світ.
    Бо хочуть, щоб і далі гнули спину
    перед Імперією зла і лихоліть!
    ...Та це уже конвульсії останні
    приреченого смертю Віслюка.
    Ми це переживем! І мир настане!
    Це - наша правда, і вона - така!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2959

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Прийде час
    Прийде час і під небом
    Зустрінемось знов повесні,
    І нарешті скажу тобі твердо,
    Що більше не буде війни.

    Ти посміхнешся: помітиш
    Голоси миролюбних птахів,
    Я прошепочу: «Ти віриш?
    Не чути тепер літаків!»

    І буду я бігти ліворуч,
    Торкнуся охайно спини,
    Та знай і зараз: я поруч —
    Далеко, під ехо війни.

    Дороги хай кров'ю залиті,
    Я шукаю в собі нових сил —
    Я хочу дожити до миті,
    Кричатимо де: «Уже мир!»

    Мить наближається з часом,
    Що знаменує весну —
    Давай, благаю лиш, разом
    Переживем цю війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2960

    21 бер. 2022
    Вікторія Наймановська
    Ти не програєш
    Душа України болить, але не надщерблена навіть,
    Трави цілющі стануть їй таким собі валідолом,
    Добра якась людина притулить чоло додолу:
    «Ти потерпи ще трохи, а скоро вже буде воля,
    Усі ці вогні загаснуть, і знову ти будеш домом,
    Куди ведуть всі дороги, визубрені напам’ять.

    І нелюди всі загинуть, частина їх повтікає,
    Забудуться, може з часом, розібрані барикади,
    Та не забудем тих, ким служить брехня і зрада.
    Не може програти той, у кого за серцем правда,
    У кого душа легка й прозора, немов свічадо,

    А, отже, слухай мене терпляче.
    Слухай, якщо не знаєш,
    Ми дуже за тебе вдячні.
    Це значить, ти не програєш»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2961

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Дивитись у небо
    Я хочу дивитись у небо,
    Я хочу дивитись і знати:
    Сьогодні ховатись не треба,
    Ніколи не треба ховатись.

    Я хочу дивитись у небо
    І його не чекати падіння —
    Нам більше нічого не треба,
    Тільки життя наших рідних.

    І хочу я слухать пташок,
    Але знову завиє сирена,
    Війну зупинив би хоч Бог —
    Нам більше нічого не треба.

    Лише погасло би полум'я,
    Лише припинились би вибухи —
    Як хочу дивитись у небо я
    І в небі розтанути мирному.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2962

    21 бер. 2022
    Артемій Антонєннов
    З зошиту із Захисту Вітчизни
    Про війну ми лиш читали у книжках.
    Кількість жертв рахували з новин.
    Трупи бачили лиш на похоронах.
    Про неї все знає кожен кретин.

    Снаряди бачили на уроках праці.
    Танки мацали в музеї авіації.
    Автомат розбирали у "Call of duty"
    Порізи в'язали без жодної люті.

    Місто було місцем наших ігор.
    Знаний був кожен його закуток.
    Витоптаний ногами мокрий пісок.
    Залізо гойдалок, совєцький хардкор.

    Ніхто не знав, що буде з ним далі.
    Ранок пахнув димом та потом.
    Відчувалась суспільна моральна втома.
    "Ти ж мені напиши, коли будеш вдома..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2963

    21 бер. 2022
    Тихонович Надія
    Листи
    Скільки днів не бачились з Вами?
    Чи доходять до Вас ті листи?
    Як хочу прокинутись зранку
    І до Вас під вогнями втекти...

    Листи всі похмурі й банальні:
    «Сподіваюсь, Ви також живі...»
    Я сховаюся знов у підвалі,
    Та чи взмозі сховатися Ви?

    Я молюся за Вас, я забула,
    Що стежини між нами в крові,
    Я пишу Вам у ранок похмурий:
    «Сподіваюсь, Ви також живі...»

    Всі листи улітають птахами,
    Свої сльози ховаю вночі,
    Як і всі, я війну проклинаю,
    Завмираючи біля свічі...

    Сниться мир. І Ви. І по колу...
    І себе не впізнати в журбі —
    Про це — і ні Вам, і нікому...
    Дайте знати лише, що живі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2964

    21 бер. 2022
    Уляна Баштова
    Молитви...
    Молитви лунають в небо,
    Сирена завила!
    Протримайся ненько рідна!
    Протримайся мила!
    Кожен син твій-нині воїн!
    Кожен без розбору...
    Стогнуть землі, виють кручі
    Наступає ворог!
    Ми здолаєм того ката,
    Лиш пошли нам сили
    Пресвятий Господній сину!
    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2965

    21 бер. 2022
    Антонєнков Артемій
    ***
    Вітер гортає листя.
    Листя цієї весни.
    Весни нової епохи.
    Листя впаде восени.
    10.08.19, 13:59
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2966

    21 бер. 2022
    Марія
    Запитання
    Коли вогні закривають горизонти,
    Коли зникають всі адресати,
    Коли щодня змінюється лінія фронту,
    Як Ти можеш три доби не спати?

    Коли заходи більше не рожеві,
    Коли із землею змішалася кров,
    Коли руки смерті простягаються до Тебе,
    Як не втратити віру в добро?

    Коли сирени зловіщо виють щоночі,
    Коли думки губляться в пітьмі,
    Коли не збігається "повинен" і "хочу",
    Як Ти і досі будуєш плани, скажи?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2967

    21 бер. 2022
    Анастасія Власова
    Сміються сильні духом
    Сміялися потомки Лесі Українки,
    Бо сильні вони духом та непереможні,
    Коли сягає ворог їхньої домівки -
    І не важливо бідний він або заможний.

    Тому що з автоматом чоловік і жінка,
    І дух їх вільний, за спиною давні предки
    Тож віра у народ, у націю так стрімко
    Росте і гімн державний вже звучить далеко.

    Країну відбудуємо ми разом плідно.
    Нам жалості не треба, це не крайні міри.
    Хай плачуть вороги - не ми, нам не потрібно,
    Бо сміх життя продовжить і зміцніє віра.

    У кого в руці шабля, а у кого вила.
    Спокон віків ми гнали звідси ворогів,
    Ми їм поганого нічого не зробили.
    За нами правда й совість, сила -  поготів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2968

    21 бер. 2022
    Артур Брутевич
    Бери і лупи!
    Бери і лупи!

    Приморожену землю світило зігріло —
    із замерзлою гусінню танків у ній.
    Тане сніг, на деревах — бруньки й тіло
    строковика, що "не на війні".

    Відлунює вибухом безлад кремля
    між будинками, школами і дитсадками.
    Та гучніше звучить гаряча земля —
    зігріта згорілими вщент ворогами.

    Бийся, народе, з брудною ордою!
    Мордовія вмре і впаде долілиць!
    Цілунком кістлявої вдар їх об долю,
    що жде у пекельному вогнищі вбивць!

    Знищуй виплоддя рабських теренів,
    аж поки їх слід у тобі не розтане:
    за смерті дітей, за біль, за сирени —
    бери байрактари й хуярь, як востаннє!

    Лупи джавелінами їх гвинтокрили
    за тих, хто у страсі, за тих, хто без даху!
    Ти знаєш слова, що гнид жахом накрили:
    рускій ваєнний карабль, 'ді нахуй!

    Слово — твій фронт, поетко й поете:
    пиши і їбаш у культуру, як кіборг!
    Ноут, смартфон і блокнот —
    кулемети,
    тож бий гнійні рабські терена до біла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2969

    21 бер. 2022
    Наташа
    Слово України
    Слово України

    Прийшов сучий син, москальської крові,
    твої апетити для мене не нові.
    Віками мене ти мучив, гнобив,
    я знаю, ти це свідомо робив.

    Ти хочеш землі моєї гектари?
    Та ждуть тебе вже мої Байрактари.
    Ти думав тут буде клубніка-маліна?
    Та жде тебе вже моя Джевеліна.

    Ти думав, тут станеш ти руським героєм?
    Та будеш ти в полі, лиш добривом, гноєм.
    Тримаю тебе на своїй я мушці,
    умиєшся ти, у своїй же юшці.

    Ти думав, сховався у нашім то лузі?
    Та й там тебе жде, Бендера мій смузі.
    Так підло ти вліз в країну мою,
    та тут тільки смерть, ти знайдеш свою.

    Гостомель, Ірпінь, і Харків і Буча,
    мене не зламать, я духом могуча.
    Я Вільна, я Сильна, я сповнена Злості,
    і в землю падуть ці вражеські кості.

    Ти будеш палати, о враг ти москальський,
    як в ніч новорічну, той вогник бенгальський.
    Корабль до пекла, ти це заслужив -
    щоб враг український на світі не жив.

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2970

    21 бер. 2022
    Анастасія Власова
    Чорний Ворон
    Не лети сюди, ні, чорний вороне, стій!
    Повертайся додому, лети у свій край.
    Забирайся чимдуж в далечінь, цей дім - мій!
    Тут на тебе насправді ніхто не чекав.

    Ти на крилах своїх забери звідси гріх
    Від розрухи і вбивства, від смерті і зла.
    Хай залишиться щастя і радісний сміх
    Всіх дітей, яких ти у нас ще не забрав.

    Не забудь всю тривогу, яку ти приніс,
    Забери наяву всі жахіття зі снів.
    І за кожне нещастя, яке ти наніс,
    Подаруй усім спокій на віки віків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2971

    21 бер. 2022
    Ганка
    ***
    не забудь
    як почнеться війна
    покидаючи дім
    загасити свічки
    не забудь
    підперезатись страхом
    замість ключів
    підперти двері віником
    не забудь
    підперти київ віником
    так робили завжди
    це рятує від ворогів

    і збери хоробру валізу

    вона знадобиться
    як плистимеш рікою
    бо всі
    хто лишаться посеред ріки
    знатимуть риб‘ячу мову
    а ті хто не встигли
    вийти з домів
    стануть
    посеред ріки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2972

    21 бер. 2022
    Павло
    Без назви
    Сьогодні проснувся я знову
    І очі відкрив, щоб подивитись новини
    Хотів би насолодитися весною
    Але зі страхом споглядаю в екран

    Радію, коли бачу, що перемога за нами
    І з сумом й ненавистю споглядаю на кількість убитих дітей
    Так важко стало спати ночами
    Бо боїшся ти поганих вістей

    Боїшся за родичів, друзів, сім'ю
    Найменше боїшся за себе
    І ні каплі не боїшся кляту русню
    І кожну хвилину думаєш, що там у тебе

    Скільки крові, болі й страждань
    І ти терпиш кожну добу
    І ще стільки буде ридань?
    Але прошу продовжуй й надалі боротьбу

    Борися до кінця, бо перемога вже близько
    Іди до кінця і окупанту шансу не дай
    Не забувай про любов у своєму серденько
    Вона допоможе захистити свій край

    Не хотіли ми долі такої
    Настраждались ми ж в кінець
    Але не зламати в нас дух свободи людської
    І тому за нами перемоги вінець...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2973

    21 бер. 2022
    Ангеліна Олійник
    Нерви
    Нерви твої оголені, мов електричні дроти,
    Зірвані градом чи «градами» в центрі міста,
    Тихо ступаючи ними, волають від страху коти.
    «Снаряд не впаде і не сяде», — щиро про це молися.

    Нерви твої міцніші за камінь і сталь.
    Хоч і розгойдані — гойдалки-нерви дитячі —
    Струмом вражають утому, сум і печаль.
    Не плач, моя люба, бачиш, і я не плачу.

    Нерви твої мужньо витримають усе,
    Що народиться потім новими рядками віршів.
    Збірки чекають редактора, учні пишуть есе.
    Для тебе. Про те, що у світі — найважливіше.

    Нерви твої оголені. Ти ж їх теплом огорни,
    Світлом віри своєї в майбутню добра перемогу.
    Пробиваються перші квіти посеред цієї війни.
    Проростає між квітами мир на розбитих дорогах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2974

    21 бер. 2022
    Алла
    Весна війна
    Під небом, у війні,
    прийшла весна!
    На послідовність
    пори року не впливає
    Ні ворог клятий,
    ані сатана!
    Вся нечисть згине,
    сонце запалає!
    Як не впливає на весну війна, як сніг не може пролісок тримати,
    Так скрізь лунає:
    "Україно, Слава"!!!
    Гайда весну і перемогу зустрічати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2975

    21 бер. 2022
    Діана Кравченя
    Ваня
    Мама, ты знаешь, что твой милый Ваня
    не учится строем ходить и стрелять?
    Твой Ваня пришёл на невинную землю
    Без слез сожаленья детей убивать.

    Твой Ваня гордиться, мол, он ведь спаситель!
    Борец за народ, чистоту языка...
    Твой Ваня получит медальку и китель
    За то, что сегодня убил старика.

    Твой Ваня пришел в ожиданьи овваций,
    Он думал, что с танком утонет в цветах!
    Ищи его, мама, средь серых плантаций
    Средь тысячей Ванек в цинковых гробах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2976

    21 бер. 2022
    Муравецька Ярослава
    Гра в війну
    Місто засинає.
    Прокидається ворожа авіація,
    Грає картами УССР:
    На який стратегічний об'єкт сьогодні
    (Садок, школа, лікарня, божевільня, можливо, морг)
    Скинути бомбу часів II Світової.

    Місто засинає.
    Прокидається Привид Києва,
    Знищує літаки ворога:
    Хто не сховався - я не винний.

    Місто засинає.
    Прокидаються ДРГ.
    Грають у Павліка Морозова,
    Не підозрюючи,
    Що стали маріонетками
    У чужій грі.

    Місто засинає.
    Прокидаються мирні жителі:
    На вічно живих, поранених, тих, що вижили - розрахуйсь.

    Місто засинає.
    Прокидається бункерний,
    Грає у зіпсований телефон:
    "Війна - в і й н а - спецоперація,
    Бліцкрінж - б л і ц к р а х - бліцкриг,
    Херсон - Х е р с о н - хнр,
    Слава Україні - с м е р т ь  в о р о г а м.

    Прокидається Україна -
    Засинає імперія
    Вічним сном.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2978

    21 бер. 2022
    Алла Астра
    Живи, Україна!
    Живи, Україно!
    Живи попри все!
    Живи, моя ненько єдина!
    Ми все подолаємо!
    Понад усе!
    Ти сильна!
    Міцній, Україно!
    Синів збережи!
    Захищають завзято
    Землю і гідність твою!
    Вже близько, я вірю!
    Салюти за свято!
    Святу перемогу в бою!
    Живи, Україно!
    Живою лишайся!
    Поранення всі заживуть!
    З нами Господь!
    З нами правда, тримайся!
    Всі вірять в твою всемогуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2979

    21 бер. 2022
    Мидляк Ольга (Крилата Риба)
    Без назви
    просто розриває зсередини...
    біль впереміш з ненавистю й люттю.
    вибухає глибокО під ребрами...
    кровоточить разом з Маріуполем.

    Скільки янголів в небо здійнЯлося,
    Лиш криваві потьоки по стінах.
    Так не мало! Не мало б! А сталося!
    Ненаситна війна всьому винна!

    Хтось потоне в крові, а хтось ангелом,
    Безневинним...всім нам усміхається.
    Роздирає душу на атоми.
    А воно, падло, бач, не покається!

    Отавровані ви, навік вбивцями...
    Невідмиєтесь, невідмолитесь.
    Смерть за вами роками, століттями,
    По п'ятах ходити не втомиться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2980

    21 бер. 2022
    Настя Кириченко
    Нова весна
    Нова весна вривалася до вікон,
    Її тепло торкнулося щоки.
    Та серце обізвалось гнівним криком,
    І стислися долоні в кулаки.

    Вже цілий світ, здригаючись спросоння,
    Побачив дим пекельної війни,
    Уламки, що лежать на підвіконні,
    Нової української весни.

    Підсніжниками знов розквітнуть мрії
    Про світлі дні, продовження життя,
    Коли єднатимуться знову сім'ї,
    І діти не ростимуть в укриттях.

    Нам кожен ранок обіцяє битву
    За промінь сонця на своїй землі.
    Слова палкої щирої молитви
    Щоночі застигають в голові.

    Та як весна оновлює постійно
    Морозом лютим втрачену красу,
    Безсмертний фенікс – славна Україна –
    Відродиться у попелі часу.

    Нова весна заволодіє світом,
    І вже не буде, як було колись.
    Історія, що стане заповітом,
    Навіки з нею ми переплелись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2981

    21 бер. 2022
    Терешко Іван
    Без назви
    Вибиті вікна і спалені будинки.
    Вперед-назад крокує вража сталь.
    Немає часу, навіть на поминки,
    А ситий ворон поринає в даль.

    Сирена пізня, грізно закликає:
    Не спи, мій люде, вниз мерщій тікай!
    А по асфальту, ні, не дощ, а кров стікає!
    Свистять снаряди, в небі, дружнє: "помирай!".

    "Освободителі" прийшли до нас сьогодні,
    Звільнити всіх від завтра, вчора, і колись.
    На їх мертвих тілах проб'ються благородні:
    Пшениця, жито, соняшник - усе замріє ввись.

    Гримуть бої. Вперед, без настороги,
    Біжіть чимдуж! Не пам'ятайте ніг!
    Навіть весна, мовчить до перемоги,
    Не відпускає червонілий сніг.

    Ми не хотіли! Нас ще мали вчити!
    Мене обманом! А я самотуж...
    Когось навчили вбити, а когось любити:
    Свободу, правду, націю - чимдуж.

    Та все мине. Прокляття найлютіше,
    За мить безцінну стане - пустослів'я.
    Від вЕсни свято буде це святіше,
    І в Перемозі я побачу твоє ім'я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2982

    21 бер. 2022
    Романова Анастасія
    Привет, война!
    Привет, война!
    Ты в пять утра явилась.
    Ты не пришла одна,
    Но своего ты не добилась.

    С деспотом, отцом своим, прощайся,
    Захлебнись в крови детей!
    Домой в пакетах возвращайся,
    Шокируй русских матерей.

    Салют, война!
    Ущербная, смешная ты.
    Твоя уж участь решена,
    Похоронили мы тебя давно, прости)))
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2983

    21 бер. 2022
    DaraDvora
    Сонце, українська тобі личить більше
    Сонце, українська личить тобі більше,
    Ніж сукні із ZARA.
    Можливо, не так зручно, як Nike і,бува, натирає,
    Але ти знаєш, які мозолі від берців й окопів?
    Руський язик хай лежить на  тарілці, а не луна з твого рота.

    І тобі личать ці вишивки, однозначно!
    Підкреслюють карі очі.
    Вкладати гроші в БТР ЗСУ приємніше, ніж у курорти і Сочі.
    І, часом,хотілося б якоїсь екзотики, свята…
    Але ви бачили ті іскри очей, коли у русні палає срака?)

    І та, паляниця - це смачно, хованки, як гра  партизанська.
    І тепер у всіх  резюме можна писати «бармен».
    І я не жартую, це як ДНК чи товарні знаки:
    в нас одна громадянська позиція — нах@й!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2984

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля ( Крилата Риба)
    Без назви
    За кожного ангела, якому ще жити і жити,
    хай тоне у крові болото ваше!
    Будь проклята мерзенна раша!
    За те, що гинуть наші діти!

    Не буде прощення ніколи і нікому!
    Назад нічого вже не відіграти,
    Це дуже мало ПРОСТО вас вбивати,
    За те, що ви зробили з мого дому!

    Ніякий час не вилікує рани.
    ЗАВЖДИ присутність ваша нам болітиме!
    Ми в цій війні, по правді ветерани.
    В бою за правду довгими століттями!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2985

    21 бер. 2022
    Юлія Герасимчук
    «Боріться, люди»
    «Боріться, люди» - закликав Кобзар
    І з москалями діла ви не майте
    Тримайтеся завжди разом у купі
    Та рід свій славний прославляйте

    Вони не полишать домівлі твоєї
    Кочівники, невігласи прокляті
    А ми - господарі землі своєї
    Такії славні і такі завзяті

    Нам нав’язали дивну річ
    Теорію про малоросів вони склали
    Як же забули швидко всі про Січ,
    Де за державу до бою ставали

    Візьміть у руки міцно булаву,
    Яка давно закопана в руїну
    З такою силою стисніть її в руках
    І поскидайте вже тих прОклятих в могилу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2986

    21 бер. 2022
    Гуляк Марія
    Війна
    Ніяк не вгамується руська орда
    і нищить довкола, що бачить.
    У них вже агонія, зло аж кишить,
    їх звірства ніхто не пробачить.
    І лізуть, і лізуть, як ті хробаки.
    Чого не сидиться вам вдома?
    Кацапи з народження вже зомбаки,
    контроль і свідомість - саркома.
    Та вам не видати, не взяти її,
    найкращу у світі країну.
    Поборемо зло, що до хати прийшло,
    бо любимо всі Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2987

    21 бер. 2022
    Романова Анастасія
    Хочу податься в мир иной...
    Хочу податься в иной мир,
    Где нет убийств и страха.
    Когда закончится кровавый пир,
    Ждёт виноватых плаха!

    Где в этой мясорубке я?
    На волосок от смерти, в авангарде?
    Мой город — незнакомые края,
    Мой дом — любой объект на карте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2988

    21 бер. 2022
    Терешко Іван
    Хованки з війною
    Шкварчала кров, підсмажена з повітря,
    Холодний птах, у небі пролітав,
    Горіла плоть, що пре на нас століття,
    Журливим подихом, злий ворог застогнав.

    Життя з'явилося, під звуки канонади,
    Під тими ж звуками, воно собі пішло:
    В когось так швидко - забувши про обряди,
    А хтось вмирав повільно - за ніщо.

    З тобою ми у сховищах ховались,
    Я десь у Львові, ти у Ірпені.
    Несамовито кожен раз єднались,
    Ми вищі від усіх - хоч стоїмо на дні.

    З надією, що це востаннє, пам'ятаєш?
    Ми піднімались із підвалів догори.
    Бо душу, в бомбосховищі, ти не сховаєш,
    Як вбивцям ненависти її не обійти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2989

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля ( Крилата Риба)
    Без назви
    Коли ми стали боятися ночі?
    Крізь сон чітко чути "загрозу з повітря"...
    Під землю тягнути різне лахміття.
    І вірити, що погані сни  не пророчі.

    Коли без "привіт"... просто скромне "як ти?".
    Стало турботою і любов'ю?
    Поки міста стікають кров'ю...
    Наші війська крокують в бік правди.

    Нарешті, відчули цінність миті.
    Правда, такою тяжкою ціною.
    Коли пліч о пліч в смертельнім бою.
    Ми розуміли, що не вбиті.

    У День Перемоги, складемо зброю.
    Весну врятувавши з війни полону.
    Впадемо до рідної землі лона.
    Землі, що ніколи не стане чужою.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2990

    21 бер. 2022
    Уляна Дудок
    воєнні вірші (без назви)
    все що здавалось важливим утратило зміст
    милі дрібнички ремонти поїздка на море
    перед очима юнак і Генічеський міст
    люди що танки спиняють люди нескорені

    все що насправді потрібне позбавлене слів
    донька і ще одна донька ліхтарик і книга
    знову нашестя орди із московських боліт
    чинить в Енергодарі новітнє лихо

    все що на світі безцінне без обрисів між
    небом землею тільки цей дим і руїни
    бій наш триває пекельний останній рубіж
    усе вже позбавлене сенсу
                                                     крім
                                                              України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2991

    21 бер. 2022
    Романова Анастасія
    Русским освободителям
    Вы пришли, устроили нам ад,
    Разрушили нам жизнь, судьбу.
    Шкуру же свою подставили под Град,
    Он не услышит вашу жалкую мольбу.

    Вы породили тысячи смертей,
    Тех добиваете, с кем танк делили.
    Если не жалеете чужих людей,
    Так пожалейте мам, чтоб слёз не лили.

    И зарубите на носу себе —
    Даже природа здесь вас будет убивать.
    Вы — лишние, а мы в борьбе
    Свободу стойко будем выгрызать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2992

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Страх тваринний пронизує тіло,
    Коли слух тривожить сирена.
    І вустами зовсім невміло,
    Проте щиро благаю у неба,

    Щоб своєю тяжкою блакиттю,
    Відганяло залізного птаха.
    Щоб життя враз не стало миттю.
    В мирно сплячого янголятка.

    Я боюся... Ні, не за себе.
    Тремким тілом його обіймаю,
    Хтось тримає над нами небо,
    Як ворожа пітьма огортає.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2993

    21 бер. 2022
    Романова Анастасія
    В. В. Путину
    Ты лжёшь и не краснеешь,
    Ты убиваешь и живёшь.
    Но помни, самовластец, что посеешь,
    То в результате и пожнёшь.

    Спишь? У нас вот взрыв был яркий .
    Ты в безопасности? А нас бомбят.
    Я знаю, что души твоей огарки
    Совсем уж скоро догорят.

    И всё аукнется тебе когда-то,
    Если не здесь, то там, на небе.
    Умрёшь и не отыщешь адвоката,
    Ты вытянул уже свой жребий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2994

    21 бер. 2022
    DaraDvora
    Ужгород - Лисичанськ
    Пошепки. Нікому не зізнавайся.
    Тримай героїзм при собі, рятуй так, щоб не бачили.
    Вези зі сходу на захід
    Документи, волю і золото.
    Тривожні ранці зібрані.
    Думки - глибокі борозни.

    Розписуй руки й рушниці.
    Червоними. Оберегами.
    Тримай на фронтах оборону:
    Біля серця й Дніпрового берега.
    І як треба - віддай своє тіло на коливо,
    По шматочку. Як паливо.
    І вразливу душу роздай
    братам.

    Я плекатиму цвіт воронців і вишивки,
    Що закопано, вирито, триптихи
    всіх історій - завмерлих і писаних.
    Я мову предків пшеницею висаджу.
    І знаєш?
    Без страху і впевнено. Через кров і долі знівечені.

    Ворог  буде приречений!
    буде  приречений!
    буде  приречений!
    Від сьогодні, однині!

    Бо мені болить все, що між станцій Ужгород — Лисичанськ.
    І все, що за ними.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2995

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Повертайте додому лелеки,
    І приносьте на крилах мир,
    Поки ви десь там далеко,
    Тут лютує скажений звір.
    Щедро скроплює землю кров'ю,
    Нищить все на своїм шляху,
    Ми ж - озброєні всі любов'ю
    І немає в очах страху.
    Адже знаєм за що воюєм,
    Адже знаєм чого стоїмо.
    Одне одного без слів чуєм
    За своїх будь кого вб'ємо!
    Повертайте додому, любі,
    Довгожданий мир принесіть,
    Щоб розвіялись диму клуби,
    Щоб пожежі усі погасить.
    Ми  воскреснемо з того попелу,
    Заквітчаємось мальвами й маками,
    І ніколи, чуєш НІКОЛИ,
    Не забудемо, чого плакали!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2997

    21 бер. 2022
    Вікторія Скавінська
    Крик
    Я часом чую крик німий
    Не розумію звідки він
    Він незнайомий, він не мій
    Зсередини звучить. З глибин

    Звучить чужими голосами...
    Не розумію, хто кричить?...
    Обійняла сьогодні мама:
    Ти знову плакала вночі...

    Здається чую матерів
    Здається чую Україну...
    Які оплакують синів
    І тих ,що моляться за сина ...

    Не заглушити їх нічим
    Ні сном, ні звуком, ні руками
    Ти знову плакала вночі ...
    Не тільки я... Я знаю, мамо...

    19.03.2022р
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2998

    21 бер. 2022
    Олексій Гірник
    Бувай, москалику, бувай!
    увесь народ тут, на війні,
    на нашій рідній батьківщині.
    і пусто в хаті й на столі,
    маленькі  дітки вже самі.

    пропав їх тато:
    згинув на війні.

    а почалося все з ато.

    а винні в цьому лиш вони,
    які залізли в голову народу,
    оті московські таргани,
    і каламутять мізки зроду.

    загиблі зсу, майданівці, упа!
    на них чекає тільки рай!!!
    а москалям дорога до чорта!!!
    бо тільки в пеклі зрозуміють цю мораль!

    бувай, москалику, бувай!!!

    ти зазирнув на наші землі,
    і став ти  ворогом народу.
    приніс ти плач у всі оселі,
    хочеш забрать нашу свободу.

    послухай, діду, ти мене:
    на старості немає що робити?
    ти думаєш тебе все омине?
    ти йди в сім'ю - там внуки, діти.

    позориш, діду, ти себе,
    свою сім'ю і свій народ.
    ти краще замість тих ракет згадав би що таке город.
    на вірну смерть послав ти юнаків...

    подарував ти їм білет в один кінець.
    один з таких білетів буде твій і твій кінець...
    приплив твій руский корабель.
    іди ти на фіг, старий пень!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2999

    21 бер. 2022
    Гуляк Марія
    Дев’ятий день іде війна…
    Дев’ятий день іде війна… страшна!!!
    Де гинуть мирні люди, наші діти.
    Зловтішно, підло робить сатана,
    Бо хоче цілим світом володіти.
    …
    Чи ж має серце нищівна орда?
    І хто їх породив, щоб воювати?
    І брешуть в живі очі, що вони
    Прийшли нам «мир свій», рабський, нав’язати.
    …
    Народ наш вільний, та їм невтямки.
    То ж вже по-чорному виє спекулянт.
    Він нищить наші села і міста,
    І топче нашу землю окупант.
    …
    А ми згуртовані, ми робимо усе,
    І сонце ясне буде нам світити!
    Ми молимось до Бога «Дай всім сил,
    щоб чорні дні найшвидше пережити»!

    4.03.22 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3002

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Нова реальність
    Заклеєних вікон,
    Життя від повітряної до душевної!
    Забувши, як просто життю радіти,
    Радіємо ранку, як чомусь сокровенному.
    Нас не здолати,
    У нас душа повстанська,
    У нас козацькі принципи і єдина мета!
    Ми прошиті волею, народжені у вишиванці.
    Тому і доленька не проста.
    Рабом бути легше.
    Раб та й раб, куди пошлють, туди й підеш!
    Але кажуть вони щастя не мають і спокою не матимуть.
    Вони ніколи не переможуть,
    Бо не знають як це на смерть стояти.
    За країну, за дітей, за рідних.
    Під градами, в огні, під дощем - байдуже.
    Аби дома солодко спало майбутнє.
    Аби на святій землі був мир і спокій.
    Аби птахам було куди вертати.
    Вистоїмо!
    Переможемо!
    Знищимо кожного,
    Хто зазіхатиме на наш спокій,
    Хто сіятиме смерть у нашій країні.
    Кожен, хто прийде сюди з війною - загине!
    Ми під покровом своєї могутньої країни!
    Ми єдині.
    Кожен з нас - Україна.
    І всі ми - Україна!
    Від Карпат до Донбасу,
    Від Волині до Криму.
    Ми єдині!
    Лихі часи минуть,
    Міста повстануть з попелу.
    Нажаль, не встануть ті, кого забрали небеса!
    Та ми пам'ятаємо кожного.
    За кожного болить душа!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3004

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Рускій воєнний корабель іди нахуй,
    Вільні ми, сильні ми, нас захищати не треба!
    Мирного хочемо над головами неба.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй.
    В нас із рабами різні життєві дороги.
    Наші ракети не падають під ваші ноги.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    Вам не відмити ту кров, що тече рікою.
    В пекло ідіть, вам ніколи не буде покою!
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    В себе порядок наводьте, в лайні ж потонули,
    Нелюди ви, й ніколи людьми не бУли.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!

    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    І всіх двохсотих разом забери з собою.
    З кожним так, буде, хто прийде до нас з війною.
    Рускій воєнний корабель іди нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3006

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Хуйлова армія "заблудших" мародерів,
    Обірванці, смердючих москалів.
    Так, праві ви - ви на землі Бандери.
    І тут вас бачити ніхто не хтів.

    Ми Батьківщину не дамо забрати,
    Із трупів ваших зробимо стіну.
    У вас все класно? Не несете втрати?
    Ок! Вірте далі в свого сатану!

    Всіх зрадників "своїх", "чужих" - байдуже,
    В пекло спровадимо із нашої землі.
    Руский карабль, иди нахуй... (тужим).
    Ваші ж "вояки" - соняхи з ріллі.

    За кожен біль, невинну кров, за сльози.
    Заплатите для нас  сповна.
    Ваш шизік вам херню морозить.
    У нас - війна!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3007

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Над НАШИМ домом летять ракети,
    На нашій вільній землі війна!
    А ви готуєте "грізні пакети",
    Рахуєте "втрати" свого майна?

    Тут наші хлопці стоять на смерть,
    Маленькі діти стали "дорослими",
    Скажи Європо, скільки ще жертв,
    Щоб ти закрила повітряний простір?

    Всі ваші "бла-бла" - такий абсурд,
    Що в голови просто не вкладається.
    Де ж славнозвісний Гаазький суд? Все просто - кров'ю ж не ви вмиваєтесь!

    Не ваші люди живуть в страху,
    Не ваші міста накриває градами!
    Друг пізнається в годину лиху.
    А не "стурбованими порадами".

    Але це поки що, бо не дай Боже,
    Не встоїть під тиском МОЯ країна.
    Той схиблений, тупий безбожник
    Й на ваші землі око кине.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3008

    21 бер. 2022
    Олекса Мих
    Зіронька (пісня)
    Перед розлукою зв'язок
    На небі ми обрали, мамо,
    Обрали зіроньку-зарок:
    "Живе вона - то й я так само,"

    Приспів: Мамо, не хвилюйся.
                       Синку твій живий.
                       Буде завтра бій,
                       Буду, мам, живий,
                       Буду, чуєш, не хвилюйся.

     Я на посту, на блокпосту
    Вже котру ніч пильную звіра.
    На нашу зіроньку - на ту -
    Дивлюсь, і кріпне в мене віра.

    Приспів: ................................

    Я знаю, й ти не спиш в цей час,
    В віконце дивися на небо,
    На нашу зіроньку що раз,
    А сльози котяться...Не треба!

    Приспів: .................................
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3009

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    Мій дім - Україна!
    Від схилів Карпат,
    До пострілів на Донбасі.
    Мій дім - Україна,
    Майдан барикад,
    Не прийнято в нас здаватись.
    У наших серцях
    нема місця брехні -
    Ми волі не боїмося.
    Не звикли ми бути в ярмі,
    За місце під Сонцем б'ємося.
    Мій дім - Україна,
    Простори її
    До болю красиві й рідні.
    Навіки пришиті до мами-землі,
    Й готові її боронити.
    Моя Україна!
    З покон віків,
    Не падала на коліна!
    Й не впаде ніколи,
    А всіх ворогів,
    Своєю землею й укриє!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3010

    21 бер. 2022
    Анна Пигида
    Призвание моё
    Это началось пол года назад.
    Я хотела развеяться просто,
    Но посыпался малого калибра град,
    И вопрос встал очень остро.

    Была готова бросить универ,
    Поступиться высоким целям,
    Брать с командира наилучший пример
    И лупить по звонким мишеням.

    Как ребенок упрямо стоя на своем,
    Не желала ждать ни минуты.
    Хотела бежать отсюда с ружьем
    И снять со страны эти путы.

    Я бы пустила всю жизнь на войну,
    Исполняя долг солдата.
    Но я явно уже в плену
    Священных слов Гиппократа.

    И выбраться будет теперь не легко,
    Да и не хочется как-то.
    Жажда целить сидит глубоко,
    Бьётся в унисон такта.

    На поле боя хочу врачевать,
    Исполняя заветную клятву.
    Вдобавок упорно и метко стрелять,
    Ускоряя жнецу его жатву.

    Видимо призвание родилось со мной,
    И я его давно поняла:
    Служить, как самый отважный герой,
    Сгорая при этом дотла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3011

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    У кожній теплій, вкраїнській хаті,
    Мріють про мир і ще про дещо.
    Аби (його) хАпнув якийсь чугайстер,
    щоб разом  з чортом в пекло віднести.

    Щоб копнула качка, шляк трафив - що небуть,
    Абинь лише карлик подівся кудись.
    Й щасливе від миру над світом небо!
    Від того що мрії збулись!

    Тримаймося разом - у єдності сила.
    У неба, просімо,  про те,
    Щоб куля ворожа у жодного сина,
    Життя не забрала святе!

    Не рік, і не два вони захищають
    Всі наші світанки, і сни.
    У їхніх домівках також чекають
    Героїв своїх з війни!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3012

    21 бер. 2022
    Андрій Лозінський
    Чотири Z
    О леве, що з тобою стало?
    Тремтиш на вітрі, наче лист осінній.
    Безмірна пиха це не подолала?
    Хоч і державі ти лишився вірний?

    Коли ніхто вже не скандує «Дуче!»,
    А руки жертв стискають автомат,
    І зазираєш ти з надією у вічі,
    І люто дивиться на тебе власний кат.

    Ти жив вогнем, і ти помреш, згорівши.
    І вицвіте колись у забутті твій злет,
    Коли історія, страждань і лих відпивши,
    Направить тобі в груди свій багнет.

    А в інший смертний день, в іншу годину
    В іншому місті йтиме крах.
    Стоятимеш ти обіч домовини,
    Впустивши в власну душу липкий страх.

    У розпалі – смертна забава.
    Нарешті сам. Чітка кожна деталь.
    В пейзажі вулиць добре чути «слава»
    Замість врочистого й ненависного «хайль».

    Холодне дуло в тебе біля скроні,
    Востаннє зробиш пензлем жест,
    Усядешся ти на розколотому троні
    І віддаси імперії останню честь.

    Осічки не чекай - поталанило,
    І падає орел, не збитий шквалом жодним.
    Він падає в розритую могилу
    І хрест, що крутиться, стає хрестом надгробним.

    А ти! Ти житимеш в любові...
    З ганьбою від мільйонів чорних бід,
    Не відчуваючи масної крові
    В якій навіки ти втопив свій рід.

    Достаток і чеснота? Так казали...
    Та вибрав ти для себе шлях сліпця,
    І якби сотня сонць над морем запалали
    Не зникла б тьма з-перед твого лиця.

    Живи. Та знай, ти є один із трійці.
    Накручених на Вісь лихих облич,
    Ви — діти. Захопилися у бійці.
    Для інших усе це — кривава січ.

    Неспинна Вісь, що запустили ви у герці
    Її ілюзії — омана багатьох
    Накрутить всіх, впадуть ідейним серцем,
    Мільйони у основ, вершина — ви утрьох.

    Братську любов узявши за основу,
    Ховаючи у рукаві кривий стилет,
    За сотню літ ви повернетесь знову,
    Пошрамувавши землю літерою "Зет".

    Ваш син і внук, шалений у поразках,
    Вгодований серед гнилих осель,
    Повірив у придуману ним казку,
    ВласнОруч знищив власну цитадель.

    У шалі убивав він ворогів і друзів,
    Зірки задумав розганяти батогом.
    Всі закричали, і у цій нарузі,
    Постав над світом новим, справжнім злом.

    "Z" є заграва над домівкою мільйонів,
    "Z" є земля, що топчуть чобітьми,
    Це гул сирен і дзеленчання дзвонів,
    На вулицях, де він вбивав дітей дітьми.

    Гігантський карлик, у нору забравшись,
    Годуючи у серці тисячі образ,
    Заніс правицю, батога узявши,
    "Навіщо світ, в якому нема нас."

    Та він програв, як і програли колись інші
    Як його вірний пес, тарган і холуї
    Як лев під залпи, і орел у тиші
    Помер, лишень задумавши бої.

    Четверте тіло на Осі сконало
    "Війна, що йде - остання на Землі"
    Казали так усі, та чи так стало?
    Ця Вісь - спіраль, не виправиш її.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3013

    21 бер. 2022
    DaraDvora
    Дурні обіцянки
    Вірити в дурні обіцянки:
    побачимось скоро, в жовтні Париж,
    А влітку - всі разом до мене на море.
    Та діти все плачуть, заправка, хот-доги гарячі й дорога, що веде до кордону.

    Мамин брат попрощався і сказав, щоб хранив нас Ісус.
    Я досі не написала вірш про те, як ти зловив правильний трамвай.
    Малюєш стратегії, як нарешті підеш в душ і як зізнаєшся комусь в грьобаному коханні.

    Блокуєш знайомих із рідного СМТ, що досі постять щось руснявою,
    Розказуєш закордонним друзям трушні новини і про те, що бачила танки.
    Пишеш в кінці кожного речення «люблю». Хто зна - може, востаннє.
    В кармані завалявся злотий. Стратегічний запас, так сказати.

    Востаннє цілувала кота у середині січня, маму - на годину пізніше.
    Бензину нема, рушниці теж, закрутки в погребі — є.
    Від вайфаю заправки валити москальські сайти дуже потішно.
    А далі? Побачу. Маємо те, що є.

    І між цією трясовиною днів та подій, тішить лиш те, що матиму цікаву біографію, чорт забирай, красиву біографію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3014

    21 бер. 2022
    Мидляк Оля (Крилата Риба)
    Без назви
    не плач, кохана, я ще повернусь...
    і поцілую тебе в вільній Україні!
    Єдине, чого я боюсь,
    Що не настане вільна днина.

    не плач, рідненька, я не сам
    зі мною в серці ти завжди!
    я просто так життя не дам,
    поки лунають твої молитви!

    ти там,  де, світанки без крові-роси,
    а я у самім війни пеклі...
    не можу інакше, прошу, прости
    В бою, не боюся вмерти.

    Лиш знай, поцілунок прощальний твій,
    мене захищає у бою!
    твій лист із словами кохання й надій,
    я завжди ношу із собою!!

    а кулі свистять, помирають брати..
    хто зна, скільки ще так буде?
    я хочу, щоб знала кохана ти...
    очей я твоїх не забуду!

    Як небеса візьмуть мене у рай,
    якщо судилося померти...
    кохай мене, усе життя кохай!
    не дай війні наше кохання стерти!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3015

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Чому не йде весна?
    Щось тягнеться той лютий.
    Війна.
    Чи Богом ми забуті?

    Страждання й біль,
    В очах вже сліз не стало.
    Для ворога ми – ціль.
    Йому все мало.

    Осатаніли ,
    Бо Укрїна вільна.
    Прийшли і вбили,
    Але в нас є сила.

    В нас не забрати
    Волю, гідність, віру.
    Хоч із гармати
    Ворог трощить стіни.

    Ні, Бог не кинув,
    То я точно знаю.
    В лиху годину
    Він допомагає.

    Весна прийде,
    Закінчиться той лютий.
    В нас віра є —
    Ми Богом не забуті!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3016

    21 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Закохана
    Я так віддано закохана в поезію і тебе.
    Рими-посмішки закутали у ковдру синє небо.

    Відбуваються в Галактиці помітні ледве зміни.
    На орбіті давніх станцій ми стикнемось неодмінно.

    Зачарує твої очі саркастичність моїх жестів.
    Ми пройдемо найскладніші із усіх можливих квестів.

    Ти візьмеш мене за руку під гучну лавину танців,
    Й ми опинимось за межами жахливих румінацій.

    Рівновагу я відчую у закоханих долонях,
    Подих музи і мистецтва на твоїх прекрасних скронях.

    Ми втечемо на край світу, побудуємо там щастя,
    Щоб ніхто не зміг доплисти і зненацька його вкрасти.

    Та насправді, в будь-якому місті, селищі чи світі,
    Ми з тобою вже дорослі, але радісні, мов діти.

    Коли наші долі поруч – ми хоробро-відчайдушні.
    Нехай кажуть: "Творчі люди скрупульозні й трохи душні".

    Я з тобою, як маленька, але сильна і незламна.
    Надихаєш мої ночі на рядки під світлом лампи.

    Я так віддано закохана в поезію і тебе.
    Для духовного наповнення вже більшого й не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3017

    21 бер. 2022
    Сніжанна
    Без назви
    Моє маленьке місто існує наче окремо від усього світу.
    Тут холодно, коли б вже давно мала б прийти весна.
    Немає тут підсніжників білосніжного цвіту,
    А на околицях вулиць ще досі лежать сніга.
    Відчуваю, як тут холоднішає з кожним днем,
    Воно наче відмовляється сприймати....
    Чекає, коли ж ми це все переживем,
    Коли вже зникнуть танки і гармати.
    Коли засяє небо мирними та лагідними кольорами,
    Коли розтопиться кривавий сніг,
    Коли ми знову гордо заспіваєм з вами
    В честь перемоги наш прекрасний гімн.
    От тоді й прийде весна, і все буде -
    І потеплішає навколо, і в душі,
    І ми ніколи більше не забудем
    Всі наші подвиги, і біди теж усі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3018

    21 бер. 2022
    Александр Тарадов
    Опомнитесь!
    Что - то в мире творится неладное
    И в сознании что-то не так?!
    Перемены идут безвозвратные:
    Друг вчерашний — сегодняшний враг!

    Даже в церкви не сыщешь спасения,
    Перессорились семьи, родня...
    Не находят контакт поколения
    И всё больше смертей и огня.

    Что мы делаем, люди, опомнитесь!
    Что мы делим и в чём разошлись?
    О святом позабыли, о совести,
    Если так обесценили жизнь!

    Ни законности нет, ни "понятия",
    Беспредел без конца и границ.
    Криминально - преступная братия
    Всё вокруг опрокинула ниц!

    Превращая всё белое в чёрное,
    Проповедуя силу и ложь,
    Перешагивая запрещённое,
    Вызывая протесты и дрожь.

    Нетерпимые стали и грубые,
    Словно не было общей судьбы.
    Неужели такие мы глупые,
    Что друг-друга пакуем в гробы?

    Счёт пошёл не на сотни, на тысячи!
    Слёзы льются кровавой рекой...
    Два народа, по разному мыслящих,
    Истребляются глупой войной!

    У обоих, ни счастья, ни радости,
    Ни богатств, ни надежд, ни свобод.
    Обездолены в детстве и в старости...
    Кто же в мире вам жить не даёт?

    Не ищите в собрате виновности,
    Не помирят, ни пушки, ни кнут...
    По иному взгляните на новости
    И прикиньте, куда вас ведут?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3019

    21 бер. 2022
    Анна Пигида
    ***
    Чому коли кажеш, що любиш країну,
    В якій народився і хочеш прожити,
    Тебе обплітають в страшну павутину,
    Немов ти не здатен того говорити?

    Чому коли дівчина 18-ти років
    Кричить, що вона українка до згину,
    Ніхто не підтримає тих впевнених кроків
    До вічної, чистої, ясної днини?

    Чому твою мову пильнують усі,
    Немов ти з другої планети?
    Чому не дають розчинитись в красі,
    Котрой надихались поети?

    Хочеться кожному то донести,
    Що є абсолютно нормальним
    Заради країни в жертву принести
    Життя, що вважалось сакральним.

    Ніхто не сприймає ті фрази серйозно:
    "Ти просто мала ще, наївна дитина,
    І погляди твої виглядають курйозно.
    То з віком мине, не турбуй тим родину".

    Ні, не мине, це у мене в крові!
    Я - потомок великого роду.
    Не треба судити всіх по собі,
    Як не можеш служити народу.

    Я ніколи не залишу милу Україну,
    Не забуду славного коріння.
    Бо хто рятуватиме рідну Батьківщину,
    Як не нове молоде покоління?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3021

    21 бер. 2022
    Юрій
    Патріотичне
    Хоровод ілюзій не стихає
    Політики співають казочки в ефірі
    «Народ братерський» на наші землі зазіхає
    Для москалів, ми не більш ніж звірі…

    До них не варто говорити, чи вести переговори
    Цей планктон не розуміє слів і правил
    Вони вже відкрили ящичок Пандори
    І завжди курять…чудодійні трави…

    Скажу просто ця агресія  - об’єднала нас
    Запалила всім серця, згуртувала націю
    Спільне горе створило резонанс
    Ми народ для якого незалежність це орієнтація…

    Правильно сказали: раб не попаде до раю
    Йому не подадуть води, і не усміхнуться
    Тому я боротьбу завжди вибираю
    І мої коліна нізащо не зігнуться…

    Я на своїй землі, неньці  - Україні
    Вона мені дає героїчну мужність
    Проганяти з неї чужорідні тіні
    І стояти до останнього…на повну всю потужність…

    І нехай путін тягне руки до кордонів рідних
    І ця потвора хоч й стоглава
    Він не більше, ніж дівчинка фригідна
    Я знаю лиш одне: Слава Україні! Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3022

    21 бер. 2022
    Бондаренко Микола Вікторович
    Російському солдатові
    І, що ж ти російський содате
    Забув на Вкраїнській землі?
    Хіба ж не чекає десь мати,
    Чи хліб є пісним на столі?

    Чи ж винний тепер українець,
    Що ти у злидоті живеш?
    Для тебе у нас є гостинець:
    Що сієш — те зразу і жнеш!

    Велика у нас Україна,
    А єдність, яку не зламать:
    І зараз проста бур’янина
    Для тебе, вже - «кузькіна мать»!

    Й землі Української клапоть,
    Могилою стане — ти знай!
    Тягни вже додому свій «лапоть» —
    Оглоблі назад повертай!

    Бо, що ж ти російський солдате
    Забув на Вкраїнській землі? —
    По волі ідеш супостата,
    Який заховався в Кремлі!

    Не може здобути Росія
    Достойне життя — аж ніяк:
    Бо начебто й прийде месія,
    Та тільки — бандит-маніяк!

    Тож нічого в нас тут робити:
    Іди до батьків, до дітей.
    Хіба ж в мирі мирному жити,
    Це дуже погана з ідей?

    Невже набагато є краще
    Імперію зла будувать? —
    Жилося усім щоби важче,
    Щоб Путіну зад цілувать?

    Ти ліпше піди на тирана,
    Бо ворог у тебе — в Кремлі!
    А в нас і каміння повстане —
    Загинеш на нашій землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3023

    21 бер. 2022
    Ната Рева
    Спочатку ми не вірили в війну
    Спочатку ми не вірили в війну,
    Не реагували на учбові сирени,
    Вранці пили каву свою,
    Реготали мов невіжені.
    Бо в Києві не було війни.

    Спочатку ми не піддавались новинам,
    Не реагували на американські СМІ,
    Гуляли по відомим стежинам,
    Спокійно спали вночі.
    Бо в Харкові не було війни.

    Спочатку ми не приділяли уваги мові,
    Не реагували на чужорідні акценти,
    Купляли кеди та шорти фірмові,
    Обирали депозитні проценти.
    Бо в Маріуполі не було війни.

    Спочатку ми не збирали валізи,
    Не реагували на західний клич,
    Планували весілля, медові круїзи,
    Частували могорич.
    Бо в Дніпрі не було війни.

    Спочатку ми не вірили в війну,
    Але вона все одно прийшла,
    Відкрила смерть свою труну,
    Полилась рікою кров густа.

    Спочатку Росія не вірила в українські війська,
    Не реагувала на нашу затятість,
    Перла собі в українські міста,
    Розгубила всю свою "святість".
    Бо в Москві нема правди.

    Спочатку Росія не знала української люті,
    Не реагувала на прокльони й каміння,
    Під дією пропаганської суті
    Несла в Україну "спасіння".
    Бо в Пітері нема правди.

    Спочатку Росія не бачила страху,
    Не реагувала на застороги,
    Плекала "руський мир" гріху,
    На лобі прорізались роги.
    Бо в Ростові нема правди.

    Спочатку Росія не уявляла свою поразку,
    Не реагувала на втрати свої,
    В новинах показувала казку
    Про фейкові виграні бої.
    Бо в Мінську нема правди.

    Спочатку Росія не вірила в українські війська,
    Але вона просто не знала,
    Що ніколи країна, чиє ім'я Війна,
    Не переможе військо, чиє ім'я Правда!

    13.03.2022 Н.Р.
    17 день російсько-Української війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3024

    21 бер. 2022
    Марта Павлів
    Без назви
    Як ти мамо? Чи вимкнула світло
    За шосту годину?
    Болить тебе мамо за те, що
    Навколо війна?
    Болить тебе, рідна, що дім наш
    В ракетах й гине?
    Болить, що мене зараз
    Поряд нема?

    Звичайно болить… риторика
    Не питання!
    Звичайно болить… гинуть діти,
    Горять міста!
    Звичайно болить… бо за що
    Наш народ вбивають?
    Вічно тягнемо ми те нав’язане
    Ярмо ката

    Не пробачить народ наш ніколи
    Прокляту Росію
    Не прощу я той світ, що стоїть в стороні
    І мовчить
    Я далеко, та завжди люблю
    Свою Україну!!!
    Закликаю усіх хто мовчать -
    Закричіть!!!

    Перестаньте боятися рідної,
    Нашої мови!
    Перестаньте чекати,
    Що хтось із сусідів спасе!
    Наш народ живе, бо боротись
    Це наша сповідь …
    Наш народ буде, бо є ті
    Хто у перших рядах стоїть!

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3025

    21 бер. 2022
    Salamasovva
    Коли в моїй країні палає
    Як я можу дихати вільно?
    Коли в моїй країні палає..
    Хоч вставайте ви всі на коліна,
    Дружби як не було так немає,
    Біль пронизує кожну годину,
    За дітей, за батьків та старих,
    Та найбільше за все за країну,
    Що воює поміж «своїх».
    Про яке ще «спасіння» шла мова?
    Вам брехали й брехатимуть знову,
    Ну а если по честному «братья»
    Слово «мир» это не слово
    Вы застряли в своих оправданиях,
    и в слепых зонах комфорта
    Прекратите эти страдания,
    Может «вы» измените что-то?
    Будет стыдно ща вашу «державу»
    Разводить руками придётся,
    Помолчав опустите очи…
    Вдруг «авось» и все обойдётся.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3026

    21 бер. 2022
    Тарас
    Послання
    Колись давно це вже бул.
    Ти так заснла, що й не взнаєш...
    Але, повториться урок,
    Коли його ти не приймаєш.

    І свіжість пилу і піск
    Виттимуть в повітрі рано
    Такий же сон прекрасний був
    Та ранок почали з сигналу.

    Будь ласка, відімкни думки.
    Розслаб долоні, полиш сльози
    А то: ножi, ножі, ножі –
    Вогонь охрестить всі прокльони.

    Тепер твоя душа з пітьми... піде
    Не знаючи полону.
    Повір, земля їх всіх прийме
    В своє, в холодне, в темне лоно.

    Твоя тривога – камінь-мить.
    Відкинь, бо тягне в дно-канву.
    Заплющи очі, підкріпись,
    Твоя душа зрадіє праву.

    А потім їж і спи, умийсь.
    Тримай основу ти у парі.
    Щоб розум і душа і мить
    В одному цілому скафандрі.

    Бо є ж ти у безпеці світу,
    Коли все скінчиться – приймеш.
    А зараз можеш не зважти
    І навіть не читати це.

    Дістати білу сорочну,
    Заплсти довгу ще кос.
    І бсою, на землю чорну,
    Поставити свою стоп

    Тебе перетряс десятки,
    А може й тисячу разів
    Але твої холодні п'ятки
    Дійдуть до грані між світів

    Пітьма чорнить гнилою млостю
    І трупний дух стоїть стовпом.
    Буває, дивишся в майбутнє,
    А бачиш там минуле. Знов.

    Зі срібла сфери вибухють
    Мільйонами сяйливих куль,
    Колони пилу очищають
    А сонце сходить знов-і-знов.

    Воскресне золотий світанок
    Прийшов до нас спокійний нрав.
    Ідея нації палає
    Її ж-бо час давно настав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3027

    21 бер. 2022
    Ната Рева
    Нехай
    Нехай голову прикрашає срібне волосся,
    Нехай під губами залягли смутку стріли,
    Головне, щоб ненці Україні вдалося,
    Втримати в кулаках свою силу!

    Нехай під очами - дві чорнії смуги,
    Нехай в голові обертом думки гудуть,
    Головне, щоб неньки України потуги
    Показали кацапам всю її лють!

    Нехай від сліз позліпалися вії,
    Нехай посмішка змарніла на лиці,
    Головне, щоб ненці Україні
    Вдалось кацапів взяти на ножі.

    Нехай нам тяжко на душі від смутку,
    Нехай нам страшно спати у ночі,
    Головне, щоб у здобутку,
    Ми з Україною перемогли в кінці!

    12.03.2022 Н.Р.
    16 день російсько-Української війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3028

    21 бер. 2022
    Дарина Валерко
    Давай
    Давай я покажу, що таке рай або ад
    Але це буде після усих суворих блокад
    І знову ріки змиють ворожую кров
    А люде згадають, що таке є любов

    Давай я розкажу, як холодно спати весной
    Але це буде після, як зігріюсь теплом
    І знову пропащі землі відродять свій слой
    А світ згадає слово, що зветься добром

    Давай я відкрию тобі світ за очі
    Але це буде після, як закінчаться сльози
    І знову буде чутно, хтось співа серед ночі
    А небо палатиме тільки од променів сонця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3029

    21 бер. 2022
    Бондаренко Микола Вікторович
    Повоєнні соняхи
    Тривога! Тривога! Тривога!
    Палає Вкраїнська земля!
    З Росії прийшли не від Бога —
    Прийшли посланці від Кремля!

    Це ж браття, я так розумію:
    Слов’яни — єдиний народ…
    Та в путінську «лагідну мрію»
    Повірить лише ідіот!

    Бо брат не стріляє у брата
    З думками «священних ідей».
    Прийшов він сюди воювати —
    Вбивати жінок і дітей!

    Це ж братня така допомога —
    Стріляти по мирних містах…
    У пекло усім вам дорога
    У кожного з нас на вустах!

    І прямо я можу сказати,
    Що ти, росіянин — «небрат»!
    Бо танки, ракети й гармати,
    Доставити міг, лише — КАТ!

    Та ти українців не знаєш:
    У нас, що в труді — що в бою
    Й ти місце собі відшукаєш,
    Де голову скласти свою!

    Іще мій послухай, «небрате»
    Та май на увазі собі:
    Насіння із соняха мати
    Потрібно в кишенях тобі.

    Й не їж ти його, ой не треба —
    Це тобто — нє вздумай сажрать:
    Бо соняхи тягнуться в небо
    Й хтось зможе тебе відшукать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3033

    21 бер. 2022
    Ната Рева
    Бджоли
    Я так давно не говорила з людьми,
    Ні про що, крім цієї війни.
    Війна у серці, війна у думка.
    Війна йде на наших очах.

    Розплющую очі - читаю новини,
    Закриваю вночі - криваві картини,
    Дітей, що померли під градом вогня,
    Жінок, що згвалтувала рашиська свиня,

    Розбитих та голих будинків уламки,
    І пруть із Росії ворожії танки,
    Ракети литять, бомбордують міста,
    Та стоїть Україна, бо вона не одна!

    За нею рій бджіл, готових до бою,
    Бо за свій вулик стоїмо ми горою!
    Бо Україна - наш дім і земля!
    Руській корабль, пішов, сам знаєш куда!

    09.03.2022 Н. Р.
    14 день російсько-Української війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3034

    21 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Плин часу
    Коли вони припинять цю навалу?
    Ці вороженьки дійсно задовбали
    Вітчизна б'ється, в козаків запалу
    На декілька "расейських" хижих зграй....
    Але ж нам часу треба вкрай
    Орати землю, сіяти зерно
    Сади обрізати. Троянди та гівно
    Ворожих трупів поскидать
    У пекло...
    Дай боже часу нам, ми встигнемо усе
    Хоча життя складається з миттєвостей хмаринок-роїв,
    Ми Всесвіту розтягнемо рядно й зірками впишемо ім'я героїв.
    Що відстояли Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3035

    21 бер. 2022
    Ната Рева
    Я ВІРЮ
    Я вірю в свій народ!
    Я вірю в Україну!
    І в нашу перемогу
    Я також щиро вірю!

    Я вірю, що в Кремлі,
    У тій оселі зла
    Осядуть лиш щури,
    На кістках хуйла!

    Я вірю в силу ЗСУ
    Та інформ-війська!
    У те, що небо синє,
    Збереже злоті жнива.

    Я вірю, що разом
    Ми - нездоланна сила!
    Бо в серці в нас любов!
    Все буде Україна!

    06.03.2022 Н. Р.
    10 день російсько-Української війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3036

    21 бер. 2022
    Бондаренко Микола Вікторович
    Дідівська пам'ять
    Звіріє солдат-росіянин,
    Дуріє проклятий рашист!
    Хіба ж він, як ми — християнин?
    Він просто тепер — терорист!

    Обстрілює мирні квартали —
    Палають вкраїнські міста.
    У світі такого не знали,
    Та мабуть, це все неспроста:

    Бо це є «духовність» російська —
    Собача і чорна душа:
    В розтрощеній техніці війська,
    До пекла тепер вируша!

    Не ті спакували валізи?
    Пішли не з тієї ноги?
    Тож буде багато заліза
    Із чого кувати плуги!

    Та поки ще рано радіти
    Вдивляючись в хижий оскал:
    Постріляні навіть і діти,
    Безжально отак — наповал!

    І гинуть найкращі із кращих
    Вкраїни святої — сини!
    Бо вирвати з хижої пащі
    Свободу повинні вони!

    В нас помста копилась віками,
    Зібралась у генах давно —
    Колишніми ще козаками,
    Засіялось гніву зерно!

    Й не буде пощади собакам
    Й загинуть вони — не дарма,
    Бо знаю: дідам-гайдамакам
    І досі спокою нема!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3037

    21 бер. 2022
    Чабаненко Марина
    Без назви
    Гуде земля... це плаче Україна,
    Як матір за загиблими дітьми.
    Сини і дочки боронять щосили
    Свій край, де народились і росли.
    Чого прийшли, гнилі ворожі душі?
    Себе схороните ви на чужій землі!
    Ви нас лишили спокою і тиші,
    Горіти вам в пекельному вогні.
    Країно, ненько, ми залічим рани,
    І воскресим,  все те, що зберегли.
    Жовто-блакитний прапор буде з нами,
    Героям слава! Згинуть вороги!

    5.03.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3038

    21 бер. 2022
    Ніколаєва Сніжанна
    Без назви
    Він сидів сам, а думками був десь поруч із нею,
    Він пам'ятав, як вони познайомились тієї весни.
    Як він їй купив у бабусі в переході лілею
    І дозволив щоночі красти в нього сни.
    Він був тут, а свідомість його десь інакше
    Він згадував все, як бувало добре тоді.
    Він пам'ятав,
    Пам'ятав ту весну, аякже.
    Як ж тут забути, хоч все було як в сні.
    Так було казково, коли та сміялась,
    Навіть коли була зла, прекрасна все одно.
    Така ж вона ніжна, хоч слів лихих не цуралась,
    При цьому так неприродно мружачи своє чоло.
    Цей запах цигарок, яких вона так й не позбулась
    Дразнить його ніс ще й дотепер,
    Хоч як часто вона й не клянулась,
    Цю звичку з життя він її так і не стер.
    Та він любив її, любив таку по-справжньому справжню,
    Любив, коли й не було все гаразд.
    Ніколи він не мав од неї кращу,
    Та й він по-правді нікого взагалі не мав.
    Як трапилась йому, не хтів й на мить пускати,
    Боявся, щезне, зникне, полетить.
    Боявся, що не буде більше знати,
    Боявся, що це все лише на мить.
    І не дарма.
    Щезла, більш не стало.
    І ні обіймів, ні добраніч, теплих снів...
    Біло-було життю цьому замало
    Було замало всіх образ і гірких слів.
    Пішла... Точніш її забрали,
    Хоч так беріг її, як оберіг.
    Її душі на світі цім не стало
    Вона розтанула, щезла наче сніг.
    Він навіть тіла її не побачив,
    Ніхто її навіть не хоронив.
    Їй він цей відхід пробачив,
    Та не пробачить тим, хто це зробив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3039

    21 бер. 2022
    Коновал Олена Ігорівна
    Присвячується Україні
    Для когось день, для когось ніч
    У світі є багато протиріч!
    Була жила така країна,
    Яка здавен звалася Україна.
    Та ще із тих давен жили там люди працьовиті,
    І землі були дуже-дуже плодовиті.
    Не мало довелось їй пережить,
    Щоби можливість мати квітнути та жить.
    Але ніщо не вічно,
    Завжди там де добро із ним межує зло.
    І не давало спокою декому,
    Що мов дівчина розквіта,
    З роками Україна все зроста.
    І заздрість захлиснула не на жарт,
    Поїла в більшості і сердце й розум,
    І стали вони всі водночас в ряд,
    І билися, і проливали кров, втрачаючи при цьому душу й глузд.
    Як та дівчина, що в полоні,
    Із кожним днем все марніла вона,
    Сльозами свої землі залива,
    Душа вся кров'ю залита,
    Та вже чекати допомоги немає звідкіля!
    Але іще надія є,
    Що все таки не марно понад тридцять років квітла,
    І що народ та ЗСУ встоїть,
    Не дасть своїй Великій Батьківщині зникнуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3040

    21 бер. 2022
    Вікторія
    Передчуття
    Якби все можна було вирішити мирно, я б це зробила з радістю,
    Але в мене немає вибору, піду захищати свою країну та націю.
    І не дивлячись на те, як мене почнуть карати,
    Але жителі в моїй країні почнуть мирно спати.

    Вб'ю усіх я ворогів, більше сотні залишаться поранені,
    Буду робить усе щоб моя країна, була у мирі та злагоді.
    Щоб сльози рідні не проливали, щоб сміялись, а не втікали,
    Не буду слухати накази, піду відразу нападати.

    Не буду я це все терпіти, не буду чекати,
    Візьму гвинтівку або автомат, та почну стріляти.
    Візьму я гріх на душу, розпочну  вбивати,
    І буду впевнена тоді, що мої рідні будуть мирно спати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3042

    21 бер. 2022
    divancherr
    Вспомнилось
    Горячее сердце под серой шинелью
    В агонии стонет, моля о пощаде.
    Тот, чью судьбу разорвало шрапнелью
    Смерть не расслышал в глухой канонаде.

    Перед глазами жизнь не пролетела,
    Не замелькали знакомые лица,
    Вспомнилось только родное дыханье,
    Белое платье, роза в петлице.

    Рой золотистых веснушек на теле,
    Рыжие кудри на белой подушке,
    Вспомнился запах лаванды и яблок
    И поцелуев звонких в макушку.

    Вспомнились руки, что к сердцу прижали
    Немые слезинки из глаз-океанов.
    Вспомнились губы, что так целовали!..
    Слова, что вернусь, оказались обманом.

    Вспомнилось... тяжесть на грудь надавила,
    Горько скатилась на землю слеза.
    Небо померкло, всхлипнув от боли,
    Когда закрывали солдату глаза.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3043

    21 бер. 2022
    Бондаренко Микола Вікторович
    Початок кінця: без вороття!
    Россия умрёт, когда взойдёт украинское солнце»!
    Джохар Дудаев, 1995год.

    Велика Росія країна
    І має багато рабів:
    Не кориться їй Україна —
    Ніхто не схиляє голів!

    Не буде вам хижі, кацапи,
    «Священних пабєд» у війні:
    Ви вже перекреслили мапи?
    Та ваші скінчаються дні!

    Ви нашу історію вкрали —
    Спаплюжили всі сторінки.
    Та щоб ви там не написали —
    Наш Київ стоїть вже віки!

    Придумали міфи брехливі —
    Що Ленін Вкраїну створив…
    Так ще ж до московської ниви,
    Наш Київ вже квітнув і жив!

    Ми ж тільки для вас малороси —
    Це тобто, як недонарод?
    Та велич вся ваша, щось боса
    І армія — злидні і зброд!

    Військові снують мародери —
    Безчиння, це ваший закон.
    Творці здичавілої ери;
    Царя божевільного трон.

    Ви просто нацисти рашистські,
    Звірюки з обличчям людей:
    Прийшли бузувіри садистські
    Вбивати жінок і дітей!

    Ви й зброю для вбивства святили
    В церквах сатанинських своїх,
    Так будуть вам братські могили
    Незнані й забуті для всіх!

    Де ж людяність ваша, де совість —
    Хвалебна російська душа?
    Та маємо тільки натомість,
    Що все лиш брехня прикраша!

    Бо совість — то голос Господній
    І правди святої рушій.
    Ви ж маєте, пекло безодні
    В ганебній звірячій душі!

    Вас чорна всіх заздрість здавила,
    Бо наше вже сонце встає,
    Бо ми розправляємо крила
    Й будуємо щастя своє!

    Тож краще втікайте, собаки:
    Ви орки, ви мордор, чума!
    З майбутнім змістовно-ніяким,
    Де правди й свободи нема.

    Пасіть по Сибіру оленів,
    Годуйте своїх тарганів.
    Капусту беріть прямо в жмені,
    Та й їжте, хто їсти хотів.

    А ми відбудуєм країну,
    Чекає нас інше життя:
    Всю знищимо вашу вражину
    Й не буде до вас вороття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3044

    21 бер. 2022
    Олеандра
    Чи буде шанс відкрити завтра очі
    Чи буде шанс відкрити завтра очі
    чи темрява шляхом до небуття
    опуститься на них цієї ночі,
    межею підбиваючи життя?

    Повітря тихе. Поки що спокійне.
    Звичайний вечір, місто морить сон.
    Та то омана, дехто божевільний
    створив її, пройшовши рубікон.

    Війна. Яке кошмарне слово.
    Страшезне. Між найбільш паскудних слів.
    Його не мало б бути. Помилково
    хто безум цей вимислювати міг?

    За що? Навіщо? Чи якась причина
    коштує в пекло кинутих життів?
    Що робиться, коли людина
    у інших прагне бачить ворогів?

    Не у братерстві справа. Всі ми люди,
    чиїсь кохані, дочки та сини.
    Так хочеться повірити, що буде,
    що може бути дійсність без війни.

    25.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3045

    21 бер. 2022
    Олександр
    Що знаєш?
    Що ти знаєш про безмовність?
    А що ти знаєш про гортанний крик?
    Що знаєш про страшну жертовність
    Розбитих душ, які злились в протяжний рик?

    Що знаєш про місто, що засинає лише під ранок?
    Коли воно тихо затамувало подих,
    Коли його огортає ранковий прозорий серпанок.
    Коли для нього пережита ніч наче подвиг.

    Що ти знаєш, коли із неба падає смерть?
    Коли шкіра, все тіло, вібрує під тиском.
    І все звичне життя летить шкереберть.
    Коли дивишся, на щось що з металевим блиском.

    Що знаєш, коли мусиш все кинути?
    Про обличчя на десятки років за день постарілі?
    Що ти відчуваєш, коли знаєш, що маєш загинути?
    Коли не відчуваєш розірвані частини в тілі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3047

    21 бер. 2022
    Олеандра
    В память о погибших в Буче
    Насыпана земля холмистой кучей.
    И воздух скорбью яростной продет.
    Здесь раньше город был, он назывался Буча.
    Теперь его, по сути, больше нет.

    Холмом укрыта братская могила.
    Не удалось идентифицировать тела.
    Их русская орда «освободила».
    «Мир русский» по-соседски принесла.

    Несла его на танках, БТРах,
    «мурчаньем» Градов, «негою» ракет.
    Освобождала, видимо. Умело.
    Сказать хотела, видимо, «привет».

    Но промахнулась. Раз, другой, бывает.
    Что, были здесь гражданские дома?
    Ну мы ж того, спасаем. Мы спасаем –
    себе внушает русская чума.

    Чадит земля. Исторгнет топот сучий
    «освободителей» украинских земель.
    Отстроим. Восстановим нашу Бучу.
    И не забудем сделанного с ней.

    13.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3048

    21 бер. 2022
    Лоза Анатолій Романович
    Моя Україна
    Моя рідна Україна
    В дзвонах і молитвах.
    Твоя мова солов’їна
    Вистраждана в битвах.
    Ти омита Божим даром,
    Вся – в іскристих росах.
    І горять червоні барви
    У дівочих косах.
    Твоя слава, твоя пісня,
    Як вода джерельна.
    Мій народ з колін підвівся –
    Гине лжа і скверна.
    Твоя воля, твої гарти
    Рознесуться світом.
    Будемо козакувати
    Ми за «Заповітом».
    «Згинуть наші воріженьки,
    Як роса на сонці».
    Запануємо, рідненька,
    У своїй сторонці.
    Бог не в силі, Бог – у правді,
    Він в ділах і в душах.
    Україна – то назавжди:
    Ворогам не зрушить!
    Ти, оспівана в легендах,
    Будеш жити вічно!
    Україна моя вербна –
    На тисячоліття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3049

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Все буде Україна
    У цій країні немає великого серця чи малого.
    Все починається з доброго слова живого.
    Все починається з теплих обіймів рідної мами.
    З батьківської поради любити цю землю - до нестями.

    У цій країні кожен брат постоїть за брата.
    Носимо власні хрести - нас не потрібно рятувати.
    Все починається з віри у справжню, рішучу свободу.
    Все починається з єдності кожного Міста та кожого Роду.

    Як пояснити, що Бог там, де є світло й сила?
    Як показати, що ця країна вже відродила власні крила?
    Бо життя починається навіть якщо навкруги руїна.
    Бо від сходу й до заходу все буде Україна.

    02.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3050

    21 бер. 2022
    Чабаненко Марина
    Без назви
    Птаха миру, злети до небес,
    Передай Богу наші молитви,
    Щоб непроханий гість згинув, щез,
    Бо наш стяг вже не жовто-блакитний!
    Він пропитаний кров'ю дітей,
    Біль і сльози на ньому пролиті.
    Борони, Боже, люд від смертей,
    Наших воїнів сповий у молитві.
    Допомога іде звідусіль,
    Ми єдині, ми маємо жити.
    України кордони, повір,
    Не знесуть... вони кров'ю прошиті!

    11.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3051

    21 бер. 2022
    Ігор Свиридов
    що між нами такого?
    що між нами такого?
    колискова?
    міць упертися рогом?
    ніжність знову?
    щось затяте, неуклінне без бога,
    що входить у легені,
    без друга, без матері, без нікого,
    що не дає сховати руки в кишені,
    але вгризатися.

    хто ми один для одного?
    родина?
    зі спільним у читацькому квитку від шевченка до хвильового?
    зовсім чужа людина?
    все в єдине: як права рука і ліва,
    ми неперервна лінія
    від кожних батьків до доньки чи сина,
    десь запечатане у крові, як метеоритна злива:
    я, ні - ми - Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3052

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    І знову усюди лунають сирени,
    Кожного разу все, немов вперше.
    - Швиденько вдягаємось, малесенький сину,
    Ти вже як солдат, ще швидше за мене.

    Та в чому ж ці діти так завинили,
    За що їм дитинство так руйнувати?
    - Синочок, не бійся, мила дитино,
    Все буде добре, з тобою мама.

    Вже ніби відбій, читаємо казку
    Як солодко спить, моє янголятко.
    - Помилуй нас Боже, спаси Україну,
    Пошли нам усім щастя і миру.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3053

    21 бер. 2022
    Наталія Карданець
    Ніколи б уявити не могла раніше…
    Ніколи б уявити не могла раніше,
    Що я прокинусь вранці з настроєм «війна»
    Що так цінитись щиро стане тиша,
    Що «як ти?» стануть так важливими слова.

    Ніколи б уявити не могла раніше ,
    Що сину поясню я значення слова «війна»
    Що буду просити бути сміливіше,
    В той час коли здригаєшся від остраху сама.

    Що сину поясню я не частини мови,
    Не підмет, присудок, відмінки…
    А поясню я де ховатись у квартирі,
    Притисну до грудей, щоб не тряслись малі колінки.

    Ніколи я раніш не відчувала
    Як розпирає гордість від хоробрості мого народу,
    Що так, можливість виїхати мала,
    Та вибір мій на цій землі відстоювать свободу.

    Ми сильні… ми єдині.. вже 5-ий…
    Але не піддаючись паніці і страху,
    Дозволю сину вперше у житті сказати матом
    «Русский корабль, іди на…!!!!!!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3054

    21 бер. 2022
    Ольга
    Мій вірш на 4й день війни
    В дитинстві всі писали вірші
    співали добрі пісні, бачили янголів
    були однаково щасливі без нічого і,
    водночас маючи все;

    Не важливо було на якій ми говоримо мові
    Сміялись із «шуток» на всіх язиках
    Були річки чисті і душі відкриті
    Очі сині і неба блакить

    Ми солодко спали, дивились на зорі
    Бажали на зірках – «нехай буде мир»
    Дитинство минуло, але наша ментальність
    Допомагає розуміти таку собі реальність:
    Ми стали дорослі, так швидко
    Поза системою, ми стали незрушні
    У нас є теорема, своя невмолима
    Що каже наш борг – захищати країну
    Дорослу країну…
    Яка нам за мати рідненьку,
    яка наша кохана ненька

    Вона вже посивіла але має опору –
    Безстрашну жіночність у вигляді доньок
    Непорушну міцність вже дорослих синів
    Разом ми строїмо плани і віримо в мрії
    Ми стали свідомі і ще більше сильні
    Єднаймося, гуртуємося – ми тепер нероздільні
    Разом воюємо та разом збудуємо
    І, нехай ніхто окрім нас
    Але ми є за приклад
    І здатні на більше та здатні на все
    Коли десь почуєте, що ми склали руки – не вірте!!!
    Спитайте  у нас якщо правди не має
    Дивиться нам в очі – в них відповідь Є!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3055

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Господи, почуй наші молитви
    Кожен вечір лягаємо в ліжко,
    Чи сидимо в підвалах,
    Ми молимо бога, про допомогу
    Щоб завтра зустріти ранок.

    І вже не важливо - рідний, не рідний
    Молюся за всіх на цім світі.
    Молюся, щоб завтра прокинутись вранці,
    Щоб завтра всміхались нам діти.

    Молюсь, щоб раненько відкривши очі,
    Побачить "своїх" всіх в онлайні .
    Почути на тому кінці телефону:
    - Все тихо,  ми спали вдома.

    Молюсь і за наших псевдо- братів,
    Пошли їм розуму, Боже.
    Невже ви не бачите, що наробили,
    Ми вас не чекали "друзі"!

    А скоро, я вірю, по всьому світу ,
    Буде лунати гімн наш.
    На нашій землі мир запанує
    І будемо жити щасливо.

    І вже кожен вечір ми будем в піжамі
    Спокійненько спати вдома .
    І дякувать Богу , що почув він молитви ,
    Що послав на вкраїну мир нам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3056

    21 бер. 2022
    Наталя
    Тривога
    Негайно всім в укриття
    І серце виривається від болю
    Накинувши одежу стрімголов
    Ти швидко уриваєшся у погріб.
    Тремтиш від холоду, боїшся за дитя
    І молишся ти гаряче до Бога
    Щоб він продлив всім нам життя
    Щасливою і мирною була дорога.
    В жаху стискаю руку я дитя.
    Моє ти миле янголятко
    Боюся дуже, мамо, я
    Шепоче там моє дівчатко.
    Не бійся мила, все мине
    Пройдуть жахи, тривоги сильні
    Але ніколи ми не простимо
    Те що зробили Україні.
    Люби свій дім, свою сім'ю
    Родину, маму, бабцю, діда й татка
    Нехай співають солов'ї
    А зараз спи, моє дитятко.
    Нехай солодкі сняться сни
    Де мирне небо, ясні зорі
    А не страшні жахи війни
    В  підвалі темнім чи коморі....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3057

    21 бер. 2022
    Zoi
    Світло за нас
    "Нам всем сказали: "Свет за нас".
    Сразу всучили оружие и прожженный флаг.
    Они забрали время, сказали: вот ваш враг.
    Между нами - они убили нас.

    Мои последние строки, мое "жаль".
    За то, что убил. И вот два дня спустя,
    нам все в слезах орали: "Вы орда".
    Мы убийцы, но мы не знали. Поцелуй за меня наше дитя..."

    (Сергей Тихонов, из письма для Кати Тихоновой, г. Самара)

    ...

    "Вони спалили наш дім,
    на вежі почепили сталевий сірий дзвін.
    Тепер щоразу як доноситься грім,
    я знаю, хто йде назавжди із ним.

    Я знаю своїх, і знаю чужих.
    Навколо кров і крик - та я давно звик.
    І щоразу готовий піти на гріх,
    щоб більше не чути невинний крик.

    Крик не чужих, плач моїх.
    Абсурдне й нудне ридання тих,
    хто молиться, просить, аби ти зміг,
    знайти у безглузді і вбивстві мир.

    Аби знайти свободу у засланні,
    знайти мету у зброї й вині.
    Відчути хоч малу надію в війні.
    Побачити кінець на межі.

    Лінія ділить своїх і чужих,
    умовність, яка рятує всіх.
    Вчора знайшов прощальний лист.
    Їхня куля повертається смертю для них.

    Ми щодня тримаємо за спиною країну.
    Під ногами на цей раз не сотня лежить
    Бути відвертими - ми теж маємо мрію,
    яка під звуки сирени, всіх нас тепер болить.

    Знову вибухи, спалахи - знову грім,
    лінію, землю, небо собою вкрив.
    І ще десяток піде із ним.
    Кого він визволив, що захистив?

    Країна більш не буде цілою.
    Тебе знову не буде зі мною.
    Вас ніколи не буде без нас.
    І, на жаль, тут безсилий час"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3058

    21 бер. 2022
    Таня
    Без назви
    Прокидаюсь під гуд сирени
    Від сліз утоми засинаю
    Все здається
    обманливим
    маривом
    Не так уявлялася
    Чудова  весна
    Яка залита кровавим слідом зараз
    Невже тиша може бути гучніша сирен?
    Невже хтось заслуговує на таке буття?
    Поміж сирен чути дитячий пронизливий плач.
    Розпач людей, в яких замість будівель, в які вони вклали життя,
    залишилися руїни.
    Тепер розумію слова бабусі
    Що найстрашніше що може бути-війна.
    Тепер розумію ,
    Що є ті, хто нас боронить
    Кому ми вдячні будем не одні віка
    Тепер розумію,
    Що дім- це мій  чудовий край,
    на ім’я Україна.
    Тепер розумію,
    Що лю-це люди
    І разом ми всі - сила
    Непереборна
    Невгамовна
    Така рідна і воїстину єдина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3059

    21 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Не зупинити волю українця
    Не зупинити волю українця,
    І не зробити знову з нас рабів,
    Ми вільні, чи гуртом, чи наодинці,
    Ми діти українських матерів.

    Сторіччями боролись за свободу,
    Наші простори, річки та ліси,
    Міць чоловічу та жіночу вроду,
    І за історію про давнішні часи.

    Безліч разів нас знищити хотіли,
    Культуру стерти, пісні кобзарів,
    Та ще тоді ми боротися зуміли
    І скуштувати крові ворогів.

    Ми мирні і гостинністю відомі,
    Ми творчі, щирі, радісні були.
    Ми відчували себе ніби на підйомі,
    Коли раби обрали шлях війни.

    Чужого нам не треба, знають всі,
    Але свого не віддамо ніколи,
    Загарбники зі зброєю в руці,
    Забуті будуть у землях навколо.

    Повернем вас до вигрібної ями,
    Туди, звідки ви вилізли самі.
    Тих, що покинуть тут - в канаву,
    Удобрювати землі та лани.

    Не зупинити українську волю,
    Не знищити наш славний рід.
    Бо вистояти - то є наша доля,
    Стерти свинособак усіх порід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3060

    21 бер. 2022
    Владислава
    Яка сьогодні весна?
    Все ще весни немає...
    На дворі вже понад тиждень
    Як березень прийшов,
    Але зима все не відпускає нас.
    Невже весні страшно?
    Невже ти чогось боїшся, весна?
    Звісно ж...
    За вікном лютує війна,
    Ніби сніжна буря.
    За вікном вмирають солдати,
    Ніби соняшник тягнеться до сонця,
    Ніби маки проростають.
    А ті маки кров'ю политі...
    Сію сію поспіваю,
    Нехай ті маки ростуть,
    Нехай соняшник тягнеться й далі до сонця,
    То ж це добре.
    Отож, весна, чого тобі страшно?
    Ми тепер залишимось разом з тобою,
    Рідно ненько,
    Ми нікуди не втікаємо,
    Ми разом!

    Війна закінчиться 9 квітня,
    Новий День перемоги відсвяткуємо
    На місяць раніше.
    Невже ми пережили новітню історію?
    Ми пережили всесвітню історію,
    Ми разом
    Вже назавжди.

    Весна поховає отих позорних
    Клятів іродів проклятих,
    А літо принесе нам нове свято,
    Новий День Незалежності!

    А літом пролунають дзвоники
    Щасливих людей.
    А ранньою весною
    Ми ще переживемо
    Цю новітню історію України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3061

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    Прийшла вже весна, радіти б життю -
    Усе навкруги оживає.
    Та ми кожну мить вслухаємось в тишу,
    Чи часом ніде не стріляє.

    А сонце яскраве так солодко гріє,
    Лоскоче промінчиком щічку.
    Та ми кожну мить молитву шепочем,
    В кутку запаливши свічку.

    А небо сьогодні таке голубеє,
    Базкрає і чисте, як море.
    Та радості й щастя нема в Україні,
    Бо на рідній землі нашій горе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3062

    21 бер. 2022
    Александр Тарадов
    Не тема это для стихов.
    Не тема это для стихов
    И не причина для оваций...
    Идёт война добра со злом
    И выбор будущих формаций.

    Вновь человеческая жизнь —
    Ценой, в разменную монету.
    А вместо ценностей — цинизм
    Распространяется по свету.

    Смерть убедительнее слов
    Указывает путь к свободе!
    С переоценкою основ
    И с пробуждением в народе!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3063

    21 бер. 2022
    Віта Дженжера
    Якби
    Якби в моєму слові була сила
    Така, щоби вбивала ворогів,
    Я б вас, мої хороші, захистила...
    А зараз змовчу - в ньому лють і гнів...

    Якби могла усіх вас огорнути
    Від ворога, що вкрай вже знахабнів
    І в серце йому злість свою жбурнути -
    Від неї він би на віки зомлів.

    Якби, мої хороші, світлі, рідні,
    Від слова мого вбивця кам'янів,
    Я б "рускій мір" перетворила в брили
    І вам би нелюд більше не болів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3064

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Люди, будьте людьми!!!
    Я все частіше помічаю,
    Як між своїми ворожнеча.
    Чому? У вас усіх спитаю.
    Та це питання риторичне.

    - Я українець, бо я вдома,
    А ти поїхав за кордон.
    - В одних причина є вагома,
    А хтось справжнісінький шпійон.

    - Я волонтер, а ти ніхто
    Бо плачеш вдома безупинно
    - Призначений для цього дехто,
    А цей ось молиться невпинно.

    - Я захищаю Україну
    А ти сховавсь від цього всього.
    - Будую вам я тил надійний,
    Бо не військовим був до цього.

    - Я українською спілкуюсь
    Тому я справжній патріот.
    - Перед тобою я схиляюсь,
    Та ось не тільки в цьому суть.

    Засуджувати може кожен,
    Та не всі дивляться в свій двір.
    Тримайтесь разом - й переможем!
    Важливий кожен нам - повір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3065

    21 бер. 2022
    Софія
    ***
    Війна приходила непомітно, вона ховалася у твоїх зіницях
    Тобі було без трьох місяців повноліття
    Я казала:"тебе на війну? це смішно"
    більше не смішно
    Він зараз у тому ж віці, його не пустили тікати через границі,
    ще вчора в руках він тримав смичок і виконував щось з австрійського.
    Як гадаєш, він зіграє ще?

    Я пам'ятаю, як
    Львів був гостинним, веселим і по-доброму переповненим.
    Я пам'ятаю, як ми виїзджаємо з Тернополя, а ти пишеш
    "туди кидають бомбами".
    Я пам'ятаю, як казали:"сніг падає", - а ракети малювали в альбомах діти,
    а тепер
    ракети
    стирають дітей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3066

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    Одного дня ми сядемо за стіл
    І всім не вистачатиме стільців.
    Увесь народ буде співать пісні-
    Про Україну, про Захисників.

    Настане довгожданний мир,
    Над нами буде чисте небо.
    Ми проженемо наших ворогів,
    Хай вже тоді спасають самі себе.

    І дітки наші всі підуть до школи -
    Недавно відбудована , нова.
    Засяють очі їх від щастя, знову.
    Усі радітимуть, від міста до села!

    Розвісимо жовто- блакитні стяги,
    Над кожною будівлею країни!
    І вже ніколи не почуємо тривоги,
    Та будем цінувати кожну днину!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3067

    21 бер. 2022
    Оксана Кириченко (Aillin Ai)
    Одного ранку
    Одного ранку прокинешся, а надворі війна
    І всіх твоїх планів більше нема
    Життя стане новим, кривавим, гучним
    І в себе вдома той страх, ніби ти один

    Одного ранку прокинешся, а дому нема
    І що сам уцілів - то диво життя
    Довкола уламки душ і цегляних стін
    А твої сусіди йдуть з котом на спині

    А якось уночі ти зійдеш у підвал
    Там діти питають: мам, коли вже назад?
    Десь нагорі сирени й гримить
    А ти вже й не знатимеш, чи вийдеш живим

    Війна - то щось зле, далеке, чуже
    Як же повірити, що тепер вона є?
    Що ніде не в безпеці, скрізь одна біда
    І що ж його робить, якщо дому нема?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3068

    21 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    "Які ж щасливі були до війни!"
    Я часто чую ці слова .
    Нажаль велику ціну платим ми,
    Щоб суть до голови дійшла.

    Багатим завжди мало - не наїсться,
    А бідним , що не зробиш - все не так.
    У кожного свої проблеми ллються,
    А щастя - просто жити, без атак.

    Та знаєте, пройде ще трішки часу
    І стане так як мрієм усі ми.
    Залишаться і бідні, і багаті,
    Та вже не буде клятої війни

    Ми разом вистоїмо проти всього,
    Ми відбудуєм неньку Україну!
    І заздритимуть з заходу до сходу,
    Яка незламна наша Батьківщина.

    Це звісно наші мрії, і що далі,
    Лиш Бог нас грішних може розсудить.
    Та віримо ми щиро, що як в казці,
    Народ наш довго і щасливо буде жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3069

    21 бер. 2022
    Софія
    ***
    Тепер у людей новий побут:
    вони вимикають світло, як тільки смеркає. З теплопостачальних труб зливаються воду. В Маріуполі її вже немає.
    Двадцять тисяч

    У своїй новій школі
    на північному заході Польщі
    я рахую по дві стіни,
    щоб знати, де ховатись.
    Вони не межують з країною-тираном, з країно-непотребом, тож
    тут досить простору.
    Може, й на краще - буде легше розбирати завали.
    У волонтерки є двоє дітей по року, які не лякаються голосних звуків.

    Двома днями потому
    була сирена під Краковом.
    Буде так, що не знадобляться документи, а лише вода, сухарі та сірники?
    Втікачка - то, певно, не статус.

    Вона каже:"Може, час повертатись? Вони зруйнують Україну
    /мою, нашу, кохану, єдину/, тож
    двічі в одне місце не стрілятимуть.

    Моя нація схожа на вітряки.
    Як небеса вміщають стільки ворожих літаків?
    Я сильно боюся асимілюватися, вони не лякаються смерті.
    Але різниця не у безпеці.

    Щовівторка я чекаю на смерть вождя, як і всі. Чекаю і сподіваюся, як і всі. Лиш не страждаю.
    Правда в тому, що нас війна єднає краще, ніж любов

    На підвіконні два горщики з братками,
    у теплиці далекого заходу.
    Обіцяй, що скоро побачу твою золотаву маківку в натовпі.
    Дай клятву
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3070

    21 бер. 2022
    Артем Сенчило
    Моя земля
    Тут, ніби піч, палає твердь.
    Тут, пробиваючись крізь хмари,
    Приходить вдруге люта смерть
    До мертвих Бабиного яру.

    Тут на вогонь злітає сніг,
    Тут дим іде у контрнаступ.
    Тут невловимий Привид – МіГ
    Не дозволяє небу впасти.

    Тут у розтрощених містах,
    Мов в домнах, плавиться залізо,
    Тут до небес відкрито шлях –
    І рай не вимагає візи.

    Тут гострий біль – як бите скло…

    …і тут, сховавшись від негоди
    Жінки народжують в метро
    Майбутніх лицарів свободи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3071

    21 бер. 2022
    Оксана Кириченко (Aillin Ai)
    Воїн
    він не спиняється, іде
    від втоми ноги геть не слуха
    тягар на плечах гне у муках
    додолу серце, що живе

    сьогодні ще він не помре
    сьогодні пройде аж до міста
    нехай болить, ламає кістки
    й гаряча кров уся стече

    сьогодні сонце ще зійде
    над полем бою, де ані звуку
    мовчання бавить дику тугу
    допоки злива не впаде

    він не спиняється, іде
    аж ген за обрій, до того краю
    де його мила все чекає
    що її воїн мир верне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3072

    21 бер. 2022
    Віта Дженжера
    Додому йди!
    Розбито мрії, долі та міста,
    Спаплюжено навіки слово "правда"...
    Скажена, недолюблена москва -
    Розпусти й злочинів розбещена армада.

    Жінки твої виховують катів,
    Паршиву, ницу, здичавілу зграю,
    Нема у світі вам сестер й братів,
    Антихристи занедбаного краю.

    Твої сини зродилися з ганьби,
    Їх кров скажена, в ній лиш зло і зрада,
    Не здатні мислити, пригнічені раби -
    Горілка, звірства й словоблуд розрада.

    Спинись, москва, не виграєш цей бій -
    Ми нездоланні, мій народ - громада,
    Не вб'єш ні правди, а ні щирих мрій,
    Додому йди і лють жбурни у владу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3073

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    * * *
    Зозуля знов пророчить нам літа.
      Весна теплом вже поміж хмари сіє...
      А Україна, рідна і свята,
      в огні війни усе ще пломеніє...
      Знесилів люд - молитва лине в синь.
      Земля напилась крові вже по вінця!
      Донька згубилась, замертво впав син.
      І грім гармат, здається, вже навічно...
      Від горя посивіли матері,
      батьки раніше часу постаріли.
      Не засинають діти до зор :
      в малі сердечка страх пускає стріли...
      Чому ж ти не вгамуєшся ніяк,
      зажерливий і агресивний кате?!.
      "Розкидувать каміння" ти  мастак,
      та не забудь, що прийдеться  "збирати"!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3074

    21 бер. 2022
    Макар Травкін
    Живі
    Живі

    Брати Українці сміливо йдемо,
    За нами правда, все інше то зло,
    І брат вже не брат, сусід не сусід,
    Від зла на землі не залишимо слід,
    Крокуй же сміливо, по нашій землі,
    І дух наш Козацький, допоможе тобі,
    І пісня завжди буде з нами в житті.

    Брати Українці це наша земля,
    Ми самі своє побудуєм життя,
    Не буде ніхто нами тут керувать,
    Від нашої сили будуть тікать,
    Що посієш, той і пожнеш,
    З мечем до нас прийдеш, від нього й помреш,
    І будемо вільними, так буде завжди.

    Брати Українці цінуймо життя,
    Захищаймо дітей, бо це сенс буття,
    Піде в ніч війна настане знов день,
    Ми все відбудуєм, напишем пісень,
    І будемо жити як захочемо ми,
    Бо ми України доньки і сини,
    І ворог паде і так буде завжди.

    Брати Українці сміливо йдемо,
    За нами правда все інше то зло,
    Закінчиться ніч, а з нею війна,
    За мир буде дана найвища ціна,
    Героїв своїх будемо пам'ятати,
    І дітям своїх імена їх давать,
    І душі братів будуть завжди живі.... Живі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3075

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    Цьому хлопчикові було вісім...
    Він дуже хотів жити.
    Мріяв колись стати лікарем,
    мати велику машину.
    Заробляти гроші,
    дарувати мамі, а потім
    й дружині квіти.
    І щось неодмінно корисне зробити
    для України.

    Ця дівчинка нині без ручки.
    Всміхається крізь сльози до мами.
    Просить протез із квітами, рожевий.
    Ну, щоб красиво.
    У неї теж були мрії. Ховала їх поміж
    прочитаними книжками.
    І вірила, що неодмінно здійсняться,
    що станеться диво...

    Та куля ворожа, куля жорстока
    не шкодує нікого.
    Нічого немає святого у ворога.
    Добра від нього чекати всує.
    Прокляті будьте ті,
    хто сьогодні забув про людяність,
    забув про Бога,
    ті, хто стріляє в наших дітей,
    калічить, ґвалтує.

    Не пробачимо, не забудемо.
    Вам у пеклі, орки, горіти.
    Спопелійте, згиньте, вкрийтеся
    Густими димами.
    Цьому хлопчикові було вісім.
    Він дуже хотів жити.
    Ця дівчинка нині без ручки.
    Всміхається крізь сльози до мами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3076

    21 бер. 2022
    Лоліта
    коли ми стали героями антиутопій?
    ви розумієте що відбувається в ваших думках?
    бо я не розумію
    ви помітили коли ми стали героями антиутопій?
    бо я - ні
    ви можете сказати фразу з «я мрію»
    без наступних «про закінчення війни»?
    чи актуальні ваші проблеми? чи досі конспекти - це жах?
    так багато питань…
    а в дитячих, дорослих, старечих що зараз очах?
    ще більше питань
    і страх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3077

    21 бер. 2022
    Юрик Ольга
    5й день війни
    Ніколи ще єдність не була такою щільною
    Такою сильною, такою єдиною
    Все що могли вкласти у слово «віра»
    Зараз обертається навколо країни
    Твоєї і Моєї
    Коли обернутись навколо –
    Побачиш, як весь світ схилив до нас голови
    Притулив до екранів вуха та
    Із завмиранням серця нас слухає.
    А ми тільки ще міцніше тримаємось за руки
    Та доказуємо теорему про міцні сполуки
    Нам заздрить весь світ бо українська воля
    То наша гордість і доля
    Бо наша нова «сторі» пишеться зі швидкістю вітру
    Бо зараз наші зорі у найпалкішій палітрі…

    Ми нові люди у цій історії
    Нові хмаринки синього неба
    Ми все зможемо якщо буде потреба
    Нам вистачить сил ще на декілька книжок
    Нової історії нашої неньки
    Аби не ділити з кимось півнеба
    Станьмо обличчям один до одного коли зараз так треба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3078

    21 бер. 2022
    Ніколаєва Сніжанна
    Без назви
    Ти знав мене слабку й таку піддатливу,
    А мене час вже викував як сталь,
    Що очі виколола б кожнісінькому зраднику,
    І вбити їх було б мені не жаль.
    Сама дивуюсь, звідки стільки злості
    Прокинулось з самих глибин душі,
    Аж вивертає на поверхню кості,
    Бо так кортить у руки взять ножі.
    Чи та то кров козацька рветься на свободу,
    Бо справді, скільки ж можна то терпіти все..
    За всю історію дісталось нам достоту,
    А вони "рятують" нас і ще, і ще...
    Та йшли б вже з Богом до своєї хати,
    У свої нори поховайтесь, як щурі
    Бо вас тут можуть не лише послати,
    Вже мали б зрозуміти це самі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3079

    21 бер. 2022
    Віта Дженжера
    І миру буде повне небо
    Розсіяно по світу долі...
    Країна рветься від неволі...
    Розтріпані, згорівші душі,
    А світ стурбовано-байдужий.
    По колу, знову все по колу,
    Згідно угоди, протоколу...
    Світ аплодує, а нам горе -
    Копаймо нове Чорне море.
    Куди ж нам ще подіти сльози?
    Болить історія й прогнози -
    З передвіків і кожну днину
    Москва вбиває Україну...
    Грабує, нищить, ще й сміється,
    Як жити так катам вдається?
    Їх не турбує страх, біль, жах
    В дитячих стомлених очах.
    Їм не болять солдатів рани -
    Ні наших, ні своїх... Тирани!
    Синів їх зачинає мати
    Від танка? Дула автомата?
    На вбивства й злочини віки
    Дають добро недожінки...
    Попи їм прощення... Від кого?
    Від дідька - в них немає Бога!
    Хай нам востаннє відболить...
    Відплати переможна мить
    Вже скоро - встоїмо, зітремо,
    Навік з кордонів їх зметемо!
    І буде добре все у нас
    Навіки-вічні, повсякчас.
    Будемо сіяти, орати,
    Добро та розквіт пожинати.
    В любові й щасті наші діти
    Даватимуть натхнення світу,
    А ми - навчатимем, як треба...
    І миру буде повне небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3080

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    208-річниці з дня народження Т.Г. Шевченка присвячується.
    Кобзарю, ти був пророком,
     бо вгледів провіщим оком,
     як люд наш з ярма повстане:
     дух волі заграє в нім.
     Прорвало терпіння греблю,
     І радісним птахом в небо
     злітає з ланів  Вкраїни
     до Бога величний  гімн!
     ОжИле єство козацьке
     у душах й серцях солдатських
     веде їх щодень у бій.
     За неньку-за Україну
     б'ють ворога до загину:
    - До нас лізти більш не смій!
     Великий Тарасе, батьку!
     Хисткою була та кладка,
     де правда зійшлась з брехнею,
     та сил додає нам Бог.
     Життям платять кращі з воїв,
     щоб нас врятувать з неволі.
     Вже сотні синів вкраїнських
     в небесний ввійшли чертог...
     Ти теж серед них, Тарасе,
     бо слово твоє не гасне
     уже двісті вісім літ!
     Вам шану співаєм нині,
     бо ти і народ - єдині.
     Під прапором жовто-синім
     у вільний крокуєм світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3081

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    Як груші падають згори
    на нашу землю вороги.
    Палають парашути...
    Як груші тут ви й згниєте,
    відплатите, скоти, за все.
    Кінець вашим маршрутам.

    Хай ваші рідні плачуть теж.
    У помсти не буває меж.
    Ми вас сюди не звали.
    Конай, стогони, кричи, благай,
    Та милосердя не чекай, ти,
    путінська навало.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3082

    21 бер. 2022
    Лоліта
    Без назви
    Ми покинули домівки з страхом за своє життя
    Ми не встигли попрощатись і ми плачемо щодня
    Пів країни у руїнах і всі люди у сльозах
    За близьких, за рідних, друзів відчуваєм лише страх.
    Як же хочеться обнятись і пролежати так день
    Не боятись за ракети і не чути вий сирен
    Хочеться відкоркувати пляшечку чи дві вина
    І побути у кімнаті де нарешті я одна
    Я типова українка і всім серцем лЮблю дім
    ЗСУ - навік герої, і навіки слава їм
    Будем клятих супостатів з кожного вікна стрілять
    БУло їх десь триста тисяч, а залишиться лиш п’ять
    Тих п’ятьох ми обміняєм і захопимо Москву
    Я чекаю перемоги і лиш цим щодня живу
    Синьо-жовті барви наші - сили й волі кольори
    Як не можеш воювати - помагай, донать, твори
    Ми єдині - в цьому сила, сильний й гордий наш народ
    Зовсім скоро ми запляшем, як подохне той урод
    Гідності не має ворог - мирних убиває гад
    І тут суть не лиш у тому, що керує єбанат
    Бач - Бандера нас стріляє і Зеленський наш фашист
    І щоденно я чекаю, що ще висере рашист
    Із сусідами все ясно, і на них вже наплювать
    Треба нам лиш за майбутнє України воювать
    Розквіте держава наша, буде прикладом для всіх
    А росія уже зараз виклакає тільки сміх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3083

    21 бер. 2022
    Єлизавета
    Синьоока моя Україна
    Спогляда синьоока крізь стомлені вії
    У спітніле маленьке віконце.
    Де ще вчора палали надії,
    Там пірнуло за обрій сонце.
    Спогляда синьоока у небо:
    Не злічити сердечних у нім молитов.
    Я щоранку, щоночі молюся за тебе,
    Єдина моя синьоока любов!
    Ти, напруживши мізки і крила,
    Осягнула небачену досі красу,
    Щоб визнав світ твою силу
    І душу безмежно живу.
    Ти нескорена, ти не зламана,
    І віра твоя не підірвана!
    Хоч хати і підірвані намертво,
    Сповнені очі надією.
    Не боїшся ти помилитися
    (Вже досвідчена та згуртована).
    Не для того судилось родитися,
    Щоб рашистом була пошматована.
    Вкотре око своє поклав недобрат
    На твої споконвічні простори,
    Та кордони твої незламно стоять,
    Немов ті Карпатськії гори.
    "Братик", видно, зовсім хворий - осліп,
    Пшеничним засліплений сяйвом,
    Бо з всієї великої України-Русі
    Розглядів він тільки окраїну...
    Я пишаюсь тобою, перлино моя!..
    Тут і мати мене породила,
    І з дитинства твоя годувала земля,
    Тож тобі віддам своє тіло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3084

    21 бер. 2022
    Любов Iлiнiчева
    Украина, ты прекрасна
    Я все еще жива, и я дышу,
    И я сквозь слезы солнцу улыбаюсь.
    Я милости у Бога попрошу,
    С друзьями близкими душой соприкасаюсь.
    Я верю в мудрость,
    Справедливость, Высший суд,
    В любовь и разум,
    Счастье на планете.
    Не верю, что лежит в конце пути,
    Лишь горстка пепла в отраженном свете…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3085

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    Нескорений Прометей...
    Ох, Маріуполю, наш брате!
      Ти під прицілом злого ката
      тринадцять діб уже страждаєш,
      та сили духу не втрачаєш.
      В підвалах, без води і їжі,
      ти не втрачаєш свою ніжність
      і вірність матері Вкраїні
      (з тобою ми у цім  єдині).
      Від бомб, ракет ти у - заграві.
      Вбива людей тиран кривавий.
      У ще незроджених малят
      вціляє цей бездушний гад!..
      Та все ж ми віримо, герою,
      ти вистоїш! І знов до бою
      ти станеш, наче Прометей,
      за мир, за волю, за людей.
      Ти ж був окрасою Азова
      і нею скоро станеш знову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3086

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Дорога
    Найдовша дорога з дому в нікуди...
    Машини, машини, жінки налякані, заплакані діти.
    А ще ж за тиждень до всього планували відпочинок на літо.
    От тобі й "відпочинок"... З вірою - шанс на повернення буде.

    От тобі і "мандрівка": Вінниця, Хмельницький, Львів...
    Ні їсти не хочеться, ні пити, по черзі заряджаються телефони...
    Бо мо' яка втішна услід пролунає вість, розвіє журбу чи втому.
    Та де там, ворог ще більше міст і сіл спопелив...

    Яка ти жорстока дорога з дому в нікуди.
    Кілька діб негативу, страхів, сумнівів, поневірянь...
    Дитятко заснуло. Все добре. Все вірно. Більше ніяких вагань.
    Як птахи - люди по світу, розгублені, війною зранені люди...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3087

    21 бер. 2022
    Оксана рудич
    Легенда
    Чи є де кінець оцим рікам кривавим?
    І з чим же межують оці океани сліз?
    З летаргійним сном ідіотів,
    що пентхаузів вікна скляні
    вважають надійною твердю?
    З фригідністю фюрерів, здатних
    годувати ідею
    десятками тисяч чужих дітей?
    Чи усю цю солону  вологу
    всотає грузька біомаса,
    короткозоро мружачись
    у світлі блакитних екранів?
    Вона здатна відчути лиш вістря пружин,
    перевертаючись на диванах…
    Дійсну ціну кожній краплині
    цієї пекучої речовини
    знають лиш ті, що на греблі хвилі
    поміж небом та пеклом
    довірливо дивляться в очі
    Збирачеві Достиглих Душ.
    Їм не до дискусій: «Чи все те дарма?
    Чого нам чекати -  війни чи миру?»
    Бо  до Волі битих шляхів нема,
    є звивисті стежки межи болю й віри,

    на яких не народжується історія,
    а вже оживає легенда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3088

    21 бер. 2022
    Даша Іванович
    Без назви
    Нам все здається, що ми граємо у кіно:
    Хвилюючий сюжет і, ніби, чудово прописані ролі.
    Але завжди на готові валіза і заклеєне вікно..
    Чому ж ти, сценарист, завдаєш нам болі?

    Чому ж ти вирішив занурити у багно
    Надію, сьогодення; звідусіль прокралсь зрада.
    Скажи мені – це ж дійсно – лиш кіно?
    Скажи мені – це ж бо все – неправда?..

    Якщо це кіно, то воно німе
    Німе і чорно-біле, сіре, темне..
    І спецефектів не потрібно, спецефектом є
    Хвилина кожна, що відчута серцем.

    Нехай воно буде німим, щоб не чути крики,
    Дитячі крики, плачі матерів
    І сирени нічний спів,
    Що сповістив, що хтось уже приречений.
    Оплачений, призначений, обпечений..

    Надто дорогою ціною нам стали наші ролі.
    Одна роль – рятувати, друга – молодому
    Лишитися довічно в полі.
    Третя ж – вічно сина чекати додому.

    Комусь випала роль спіймати снаряд
    І дорога, що веде наверх – дострокова..
    Хай брешуть, крутять словами і подіями підряд,
    Цінність кожної людини – стовідсоткова.

    І це кіно – воно ж не для всіх очевидне.
    Хтось дивиться трагедію, а вірить в казку.
    А та істота, що жагає смертей вам не остогидна?
    Що ж: тут тобі не довго , а там не чекай на Божу ласку.

    Заплатять за все, прокляті вандали
    За все, що було і нізащо не буде далі.
    Але, чим виплатити кривду тим, хто голодали?
    Хто поверне кохану дитину мамі?

    Часу не виправдать війни і не стерти шрами.
    Ми зможемо, ми вистоєм, бо кожен з нас - герой.
    Тепер ми знаємо про всіх – хто з нами і не з нами,
    І вічна пам'ять кожному за виконану роль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3089

    21 бер. 2022
    Наталя Слободян
    Я - Україна!
    Я - Україна! Я горда, я сильна,
    Воля для мене - це понад усе.
    Кожне століття знаходиться нелюд,
    Що смерть в мої землі несе...

    Кого лиш не було у мене з війною,
    Хто лиш не рвав вже мене на шматки!
    А я не зламалась, з колін підіймалась
    І гордо ішла крізь віки...

    Я - Україна! Народ мій - найкращий!
    Хто там казав, що звелись мужики?
    Ось же вони - мої мужні, завзяті,
    Ну словом одним - козаки...

    Діти мої працьовиті, співучі,
    Трудяться мирно, як бджілки малі.
    А ворог поткнеться - висунуть жало
    На захист своєї землі...

    Мене не зламав ніхто й не зламає!
    В вічність підуть вороги мої всі.
    А я, як і завжди - нескорена, вільна -
    Засяю в ранковій росі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3090

    21 бер. 2022
    Алексанова Єва
    Надія
    ми бачимо в тих вологих очах тільки дим,
    тільки плач дітей твоїх.
    сьогодні з нами той самий другий вершник, який так само за справедливість вершить,
    але діями тягне до прірви.
    тому вставай та сльози витри,

    ти витримаєш.

    підіймись на обидві свої з землі,
    що ввібрала собою стільки крові за всі ті кляті роки.
    вона - чорнозем, в якому для нас риють могили.
    ще не час, знайди в собі сили бути тут і зараз.
    не бійся ворожнечих вогнів.
    і коли я буду пліч-о-пліч з тобою йти в тому криваво-рожевому полі,

    ми будемо з тобою живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3091

    21 бер. 2022
    Олег Галів
    Я – перемога
    Я – Маріуполь, Я – Донецьк, Я – Крим,
    Я – Харків, Київ – я, і Волноваха,
    Я – кожен пост під свистом вогневим,
    Що повен віри, але й повен жаху.
    Я – кожне місто, селище, село,
    Будинок, офіс, школа і крамниця,
    Чужинців нам на землі намело,
    А з ними «Гради», танки і рушниці.
    А з ними втрати біль і сум в очах,
    А з ними сльози, гнів, розчарування,
    Вже чорну стрічку зодягнув наш стяг,
    І неможливим стало існування.
    Та віра є, надія є й тепер,
    Молитва є, хоч і важка дорога,
    Назавжди я – солдат і волонтер,
    І знаю точно: я – це перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3092

    21 бер. 2022
    Людмила
    Без назви
    Ну от і знову за вікном вже вечоріє,
    А на душі відразу неспокійно так стає.
    Ми стали часто прислухатися до тиші,
    І Бога згадуєм в молитві кожен день.

    Не хочеться тих страшних чути звуків градів,
    Які вже стільки горя завдали.
    Не хочеться вже сліз, які ллють рідні мами,
    Вимолюючи миру всій сім'ї.

    А як багато ми всього недооцінили,
    Як наші погляди змінилися тепер.
    Найголовніше - мир на Україні милій,
    І вогник щастя у очах наших дітей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3093

    21 бер. 2022
    Оксана рудич
    +++
    Мій дід покійний якось кректав:
    «Миле діло – вставні зуби:
    помив, поклав у стакан – і вже не болять».
    Так, за браком мозку,
    у дзвінко-порожній твій черепок
    безперешкодно втрапляли б
    стигло-гарячі серпневі зорі,
    сонний шурхіт сухого листя,
    прілий присмак нового вересня
    у перших глибоких ковтках ночі
    і штучне ліхтарне тепло,
    яке нас, мов метеликів,
    вабить над столиками у кав’ярнях.
    А так, малодосліджені нетрі сірої речовини
    ховають лиш безмір образів,
    переважно червоних і чорних
    (як на тім рушнику),
    вони мало чим схожі на квіти,
    проте всі їх гаптовано хрестиком…
    І над ними зорями сходять
    карі, сірі, зелені гарячі сонця,
    обмежені розрізом балаклав…
    Їх ні оминуть, ні забуть, ні розлюбити….
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3094

    21 бер. 2022
    Єва Алексанова
    Молитва
    як ніколи на небі сьогодні сяють яскраві зірки.
    в такий час не згасають навмисно для нас, щоб краще ми бачили їх.
    навіть тиша тихіша за всіх тиш що раніше були.
    тепер сприймаємо все інакше, тепер мить цінуємо ми.

    ті хмари кудрявії літом в прозорому небі без сльозних злив,
    коли просинається сонце зранку, а ввечері навпаки.
    я прошу всі сили всесвіту, якщо бог всеж існує з ним:
    благаю, подаруй нашим людям спокій, подаруй народові мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3095

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    До весни
    Ранок тихо дише у вікно.
    Зайчик сонячний з стіни на стіну.
    Як же вдома я була давно...
    Смуток мій за мною ходить тінню.

    В наші сни ввірвалася війна.
    Наші дні наповнені журбою.
    А надворі сонячна весна.
    З нею усе добре - із весною.

    Слухай, весно, змий дощами біль.
    Зупини безчинства. Вони всюди.
    В ниви долі миру нам насій.
    Хай у міць твою повірять люди.

    Стиш вітри. Пожежі погаси.
    А тоді вже сонцем душі гріти.
    Зводити кругом нові мости.
    Жити! Жити! Жити! Просто жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3096

    21 бер. 2022
    Оксана рудич
    Інформвійна
    Ця війна –
    мов паноптикум душ оголених,
    де належиться толерувати
    різну бридоту у формаліні.
    Вважай, тобі пощастило,
    якщо мусив її дослідити тільки на позір.
    Значно гірше,
    коли, зваблений пружністю теплого тіла,
    ти раптово наскочив
    на відсутність (бодай, хоч якоїсь)  емпатії
    на вигляд рук ачи ніг одірваних,
    на крик, котрий свідчить
    не так про нестерпність болю,
     як про його безмежність.
    І отут ти таки розумієш,
    що в цих війнах свідомості
    офіційна статистика втрат
    геть не відповідає дійсності.

     Мусив би був зловтішатися,
    та, натомість, скрушно хита головою
    вже й сам Лукавий…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3097

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Кати
    Ви кати! Кати! Кати! Кати!
    Спалені за що наші хати
    І за що страждають наші діти?
    Вам у пеклі сто разів горіти,
    Де в котли плюватимуть чорти.

    Так уже було, так буде нині -
    Перемогу здобувають вільні!
    Про майбутнє можу теж сказати:
    Смерть чатує, як завжди, на ката —
    Здохнете усі ви в Україні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3098

    21 бер. 2022
    Оксана рудич
    Глибини
    Це тремтіння душі,
                          мов метелика
                                               над небезпечною свічкою…
    Цей  холод у пальцях,
                               ця скутість
                                  (колись легкоплинних) думок…
    Коли вже
                   ні сказать, ні писать…
                                      Просто боляче.
                                                            Просто нічого.
    І видається
                          нестерпно - невчасним
    кожен крок і ковток.

    Здається,
                     межу вже перейдено,
                                            ще трохи емоцій
                                                                    – і світло.
    В глибинах
                      жаского тонелю
                                              і вже поза межами часу.
    Заплющуєш очі.
                            Розплющуєш  –
                                                 знову посеред літа,
    посеред ранку і болю,
                                               просто посеред фрази.

    І відчуваєш,
                             що досі нічого не знала
                                                           про власну душу,
    муровану
                   з чогось міцного й  холодного,
                                                                    наче каміння.
    Вона тут спинилась.
                                 Лежить.
                                          І не маю я чим її зрушить.
    Неначе
                    усі жалі світу
                                        злились в океан
                                                           у її глибинах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3099

    21 бер. 2022
    Оксана Курилас
    Війна війною
    Помнож любов, утверди в міці
    дай більше сил здолати смерть
    наповни світлом світ ущерть
    викуй мечі скреготом криці
    Скорботна мати, як тебе втішати,
    коли мільйони, щоб жила ти,
    готові любов і серце тобі дати
    Як Україна із Московією у люті кров'ю билась
    Земля її синами і доньками мов барвінком вкрилась
    Ревно молиться Пророк Вітчизни
    на порозі Богу:
    Змилостися і спаси від тризни
    люту твою небогу
    Так хотілося землі цієї
    що вп'ялись навік у неї
    і бажалося орлам русні
    в нашім небі поширяти
    бомби й гради нам наслати
    хліба з сіллю - і дівочії пісні
    ні - не чуються їм уві сні
    лиш прокльони: Мертво спати!
    Покинув нас Господь чи ні - не знаю
    але я невтомно так благаю:
    Верни і зглянься над рабами
    нечисту силу віджени до курви-мами
    Встаньте предки із могили чи зійдіть із неба
    Ваша поміч проти ката, ой же ж, як нам треба
    Дасть Бог, воскресне людям Україна
    Катам настане вічне пекло і руїна
    Лють і людинолюбство, ласка і мста
    Воля чи рабство - будуй собі моста
    Живу у сні, прокинусь - наче помираю
    Заплющу на мить очі й знову оживаю
    Стояла я і слухала весну
    весна до мене мовчки говорила:
    В лиху годину, любонько, як цю,
    даю тобі свої я крила
    Я ж їй на те: а може,
    маєш ти для мене автомата,
    Щоб розстріляти ката
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3100

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    ВЖЕ СКОРО...
    Вже скоро... Вже ось-ось
     скінчиться подих смерті.
     І на моїй землі
     знов запанує мир!
     Бо наш народ завжди
     був мужнім і упертим,
     тож нас не проковтне
     жахітливий цей вир.
     Не вистачить ракет,
     ні градів, ані танків,
     ні путінських ватаг
     заляканих нікчем.
     Страшне виття сирен,
     тривожні ночі й ранки -
     усе переживем...
     і біль, і втрати щем...
     А після всіх жахіть,
     що випали на долю
     моєї України,
     не віриться, щоб ХТОСЬ
     КОЛИСЬ ще посягнув
     на нашу честь і волю.
     Тож буде вічний мир!
     Вже скоро... Вже ось-ось!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3101

    21 бер. 2022
    Єва Алексанова
    жахлива безодня
    нас розділяють з тобою шляхи, які незабаром знищили в прах.
    мій рідний дім, я так сумую по твоїх теплих вустах.
    забери мене до своїх палающих від любові обійм,
    та більше не розгортай між нами таких страшенних війн.

    тут вулиці мертві, люди не справжні і не такі.
    моє серце помалу вмирає від фальші на чужині.
    від темряви лісу, що мовчки на нас чекає,
    поки вітер ходить між гілок, а колих ріки золотом сяє.

    та навіть за сотні дерев і дивовижних міст
    ми бачимо одні й ті самі зірки, що готові впасти на нас.
    благаю, більше не буду марнувати дрогоцінний час.
    я обіцяю..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3102

    21 бер. 2022
    Вікторія Кулинич
    ***
    Вслед за нашим наступит ваш ад.
    Вас толпа у кровавых врат.
    К вам протянуты руки чертей.
    Вас заждались ямы червей.

    За столом вы сидите с Иудой.
    Судный день? Его, твари, - не будет.
    На земле вынесен приговор.
    Террорист ваш долбаный дом.

    Ваш «великий русский народ»
    — миллионы изгоев отныне.
    А ваш путин, карлик-урод,
    — захлебнётся в больной гордыне.

    Не тягаться с людьми свободными
    русским трусам, тупым рабам.
    И за слёзы, за кровь Украины
    — вам возлечь по дешёвым гробам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3103

    21 бер. 2022
    Світлана Антонюк
    Пам'яті Софійки Федько
    Софійка на небі. Софійка не сяде за парту.
    Софійка не стане хірургом чи перукарем...
    Софійка не бачила світу й на контурній карті,
    Не вивчила міст, островів за своїм букварем,

    Софійка не встигла вдягти свої перші підбори
    І вельон ніколи не вкриє її голови...
    Її відспівають усі християнські собори,
    До Господа линутимуть і плачі, й молитви...

    Птахи перелітні здійматимуть жалібний щебет...
    І вітер нестиме його на вітрилах своїх...
    Софійчина мама не плаче, бо й мама на небі, -
    А янголи плачуть, в Раю зустрічаючи їх...

    Пам'яті Софійки Федько, шестирічної дівчинки із Нової Каховки, вбитої разом із мамою, братиком, бабусею і дідусем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3104

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    Коли ніч приходить до хати,
    Моє серце не знає спокою.
    Я не встигла тобі сказати,
    Що мені дуже добре з тобою.

    І дарма, що лишаєш чашку
    Після себе на кухні немиту.
    Все помию, мені не важко.
    Головне, аби був живим ти.

    І дарма, що шкарпетки всюди,
    Що не любиш носити краватку.
    Мені інше тисне на груди,
    От тому і не спиться до ранку.

    Бо навколо пекельні втрати,
    Бо війна може нас розлучити...
    Я не встигла тобі сказати,
    Що довіку буду любити.

    Вигравай свої битви скоріше,
    Захищай українське небо.
    Знай, що дома, в обіймах тиші,
    Та, що любить, чекає на тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3105

    21 бер. 2022
    Оксана рудич
    Нива
    Моя тривого невситима…
    Мій смутку, сповнений надії…
    Жнива справляє Той, Хто Сіє,
    Ми ж відбуваєм весни й зими.

    Що більше років – більше болю,
    Ще більше спогадів і снів,
    Ще більш пекучої любові
    Зроста в чистилищі ланів.

    Гіркі  і  радісні хвилини
    Згубились в мерехтінні дат.
    Ота любов – і є єдине,
    Що нас примушує зростать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3106

    21 бер. 2022
    Чабаненко Марина
    Без назви
    Я бачу сон, як за вікном розквітла липа,
    На сонці крильця бджілок мерехтять.
    Наша країна цільна, не розбита,
    А попіл смерті вже знесло у небуття.
    Чоловіки, брати, батьки...всі разом,
    Приласкані, зігріті...у сім'ї.
    З глибоким шрамом на душі, але без сказу,
    Не отруїли серце на війні.
    А небо синє...і таке глибоке,
    Прозоре, чисте, без страшних "вогнів".
    Брати-герої бережуть наш спокій,
    "Закрили небо", але вже не при житті.
    Мій рідний край вдягнувся в різні барви,
    Але найбільше макових полів.
    І хочеться, нехай хоч у уяві,
    Обіймами припасти до землі.
    Прокинулась й молюсь, щоб сон був віщим,
    Дитячий сміх, щоб чути за вікном.
    І слово "ПЕРЕМОГА" - найцінніше,
    Щоб від землі до неба проросло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3107

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Додому хочу…
    - Мамо, ми повернемося додому?
    Мої кактуси вже стільки днів не политі...
    Рибки не вмерли, правда ж? Ти багато насипала корму?
    Десятки, десятки питань і так щомиті...

    - Тут, де ми, точно не будуть, як там, де були, стріляти?
    Вірю у нашу армію - вона сильна!
    Мамо, а в брата один чи два автомати?
    Війна налякала мого маленького сина.

    Вийшли надвір - струмочок у горах дзюркоче.
    - Дивись, як красиво. А он - три смереки вряд...
    - Красиво. А тільки я дуже додому хочу,
    Де кактуси наші, де рибки, де старший брат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3108

    21 бер. 2022
    Світлана Антонюк
    Любое моя, чи ти чуєш мене там, де хмари?
    Любове моя, чи ти чуєш мене там, де хмари?..
    Чи бачиш, як гірко нас мучать кати-побратими?
    В новинах сказали, що Київ боронить Примара...
    Дивлюся у небо - і вірю, шукаю незриме...

    Любове моя, чи ж ти міг би собі уявити,
    Що німці сьогодні шукатимуть, чим нам зарадить?
    Ті німці, що ти від них землю вставав боронити, -
    Мене боронитимуть... А найрідніші так зрадять?

    Так звірськи втрамбують кинджали свої нам у спини,
    Безбожно брехатимуть, ніби ідуть рятувати?..
    Любове моя... У нашої доні - 2 сини.
    Ти знаєш, вони в перший день пішли воювати...

    Вони не чекали, щоб їх хтось прийшов припросити -
    Простилися з матір'ю, тільки й взяли що по ранцю...
    Я не припиняю за них ані Бога молити,
    Ні Матінку Божу... За їхнє повернення вранці,

    І ввечері ставлю по свічці під кожну ікону
    І янголів прошу від ворога їх боронити...
    Любове моя... Знаю, крячуть за мною ворони...
    Пошли ж мені сил іще й цю перемогу зустріти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3109

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Лелеки
    Ще ж учора небо було без хмар...
    І так дзвінко сміялося, і раділося легко.
    В посівний зазирали жінки календар.
    Повертались додому легкокрилі лелеки.

    Це сьогодні від вибухів стогне земля.
    Десь палають хати, десь копають могили...
    А лелеки безжурно курличуть здаля,
    Додають нам снаги, повертають нам сили.

    Стільки всього здолали птахи на шляху...
    Ми також все здолаємо, виграєм битви.
    Перед ворогом підлим немає страху.
    Є бажання помститися й тиха молитва.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3110

    21 бер. 2022
    Сергій
    Я обніму тебе
    Я обніму тебе за плечі,
    Скажу: "Пробач мене за все",
    Зберу я сльози у долоні,
    Повір,закінчиться усе.

    Очам твоїм я не дозволю,
    Ридати,плакати вночі,
    Попрошу в Бога та помолюсь,
    Щоб жити в мирі і теплі.

    Твої уста ще посміхнуться,
    Зрадієш ранку,як колись,
    Мої слова душі торкнуться,
    Чекай та тільки не журись.

    Ти не сумуй,не плач,не треба,
    Що розлучила нас війна,халепа,
    Що сонце світить та не гріє,
    А твоє серце досі мліє.

    Я поведу тебе у спогад,
    Красивий,теплий,весняний,
    Та заберу у тебе холод,
    Ти знай,що досі я живий.

    Настане день,прийде весна,
    Засвітить сонце звисока,
    Ти тільки щиро вір у це,
    Прости,бувай,люблю тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3111

    21 бер. 2022
    Маріанна Пак
    ПЛАЧ ВЕСЕЛКИ...
    Червоні... сині... білі та зелені,
      коричневі і жовті...фіалкОві...
      На львівській площі, цій трагічній сцені,
      колясочки - проміння веселкове.
      Але ж веселка завжди була в радість!
      Вона давала віру і надію!..
      Чому ж оці колясочки - як рана -
      печуть і ріжуть душу.., а не гріють?!!
      Заплакані, пусті, осиротілі...,
      тужливо видивляються у небо.
      Немов гніздечка, з яких птАшки відлетіли,
      а їх тут, на землі, батькам так треба...
      Хто відповість за материнські сльози?
      Чим виміряти болю глибину?!!
      О, хай же гнів Господній заморозить
      вас, нелюди, за кляту цю війну!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3112

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    Я люблю тебе, український солдате.
    Дуже, дуже сильно люблю!
    І за те, що в руки взяв автомата,
    І за те, що сміливий в кожнім бою.

    І за те, що мама поруч зі мною,
    Усміхається братик - ще немовля...
    Дякую тобі, мій справжній герою,
    Що звільняєш Україну від москаля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3113

    21 бер. 2022
    Юля Ульянова
    8.03.2022
    наші діти ходитимуть ногами босими
    по землі, що ми рясно сльозами вкрили,
    їх питатимуть, хто їх виростив?
    а вони казатимуть: ті, хто вірили.

    їх питатимуть, звідки сили в них,
    і чому руїни вони не покинули?
    а вони казатимуть: бо не з тих ми,
    хто покине свій дім, назвавши руїнами.

    їх питатимуть, як не страшно їм
    йти по вулиці після війни?
    щось сильніше за чорний страх
    з молоком всмоктали від матерв.

    щось сильніше за силу і смерть
    проростатиме в них із землі,
    їх питатимуть, з чого їх твердь?
    з того Щось, що сильніше війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3114

    21 бер. 2022
    Катерина Мірошниченко
    Ніхто не знає
    Ніч,і я лягаю спати.
    Ще думаю, ким у майбутньому,
     Буде мені краще стати.
    Лежу — година,дві,не спиться.
    Все думаю, а може,що насниться,
    Може знову буду по двору носиться,
    Може , знов гулять з дівчатами піду...
    А може, й повернусь у ту годину,
    Коли не було тута того тину,
    А може , повернуся до того проклятого ранку,
    Коли прокинулася по світанку,
    Коли від страху стала я самотня,
    Коли дізналась, що таке рідня,
    І хто завжди буде зі мною.
    Тиждень,другий,
    Я у підвалі все сиджу,
    І думаю про себе,
    І свою сім'ю,
    Як захистити всіх від того горя,
    Як знову стати самою собою?
    Ні,то вже не я,
    То все війна,
    Та проклята,омита горем та слізьми,
    Чому саме до мене ти прийшла?
    Питаю кожен час у неї,
    Але без відповіді лишаюсь я,
    То все війна,кажуть дорослі.
    Ніхто не знає,та й мене отак лишають,
    Стояти там,біля краю.
    Над синім морем,там, де кораблі пливуть у горизонт,
    Коли то все пройде,і знову буду я у себе вдома?
    Ніхто не знає,та й мене отак лишають.
     18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3115

    21 бер. 2022
    Олена Брєєва
    Прощай
    Прощай немытая Россия!
    Без Мерседес та БМВ
    Без грошей, гідності та сили
    Без Зара, Інста і тд.
    Без неможливості літати
    Сказати, взнати, почитати
    Без права голосу.. і сліз
    За тими хто сюди поліз.
    Бо без жалю та співчуття
    Мочити будем докінця!
    Як ваші орки мруть навкруги
    Згадають ваші діти, внуки
    І проклинати весь ваш рід
    Ще довго буде цілий світ!
    Ми не забудем, не пробачим
    Ніколи ранок четверга
    Що полишив домівок наших
    Життів і радості буття!
    Фінал вже близько, ми це знаєм
    Незламність духу, віра в нас!
    І на кістках тих орків, самі
    Ми відбудуємось на раз!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3116

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    - Мамо, ну як ти?
    - Зварила собі та котові їсти.
    Коли щось роблю, менше думається про лихо.
    Минулої ночі так гепало, що ні лягти, ні сісти.
    А зараз тривожно, але хоча б на трохи все стихло.

    За мене не бійся. Озброєна твоя матір.
    Нездужаю відбиватись, та то справа друга.
    Сапа є в сараї, сокира, ще дві лопати...
    Сміятись, не плакати. Але трохи стомила напруга.

    Сусіди заходять. Є їсти що і що пити.
    Ми тут всі один за одного стіною.
    Ви тільки себе бережіть, дорогі наші діти.
    Побачимося, не плач, ще цією весною...

    І що тому ворогові на землі нашій треба?!
    Пора ж така саме. Гляди, вже й городи орати.
    Учора пташки перелітні собою заслали півнеба.
    Проліски перші з'явились в садку біля хати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3117

    21 бер. 2022
    Вероніка
    Кінець
    Як хочеться сказати,що вже настав кінець
    Травневим цвітом впасти на зеленую траву
    Та подивитись в небо-це мрія наяву!
    І мирні хмарочоси здимають догори
    І діти вийшли босі,ганяти по дворі
    І вільний простір тихий,без цьої метушні
    І хмари білі..Мир,у нашому дворі!
    І всі герої наші,святкують в матерів
    І діти із батьками,повернулись до домів
    І Україна ціла!Єдина і сильна!
    Красива,чиста,мила ,знов цвіте крізь нас!
    А зараз пам’ятайте,що треба бути дружніми
    Триматись одне одного,перемагати труднощі
    І цей кінець вже близько
    І скоро знову стане,що будем прокидатись не від сирен з батьками
    А від салютів,святкувань,на березі,десь в Ялті
    Це українська Ялта,і український Крим,
    Святкує перемогу без всяких москалів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3118

    21 бер. 2022
    Зоя Федорчук
    коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна
    Й настане мир в моїй країні,
    З руїн підніметься вона
    Під сонцем ясним й небом синім.

    Розквітнуть Суми і Херсон,
    Відродиться старий Чернігів,
    Хай не витримує бетон
    Та буде жити сивий Київ.

    Затихнуть «гради» і «смерчі»,
    Незримий біль в душі озветься
    І син на батьківськім плечі,
    В вісні щасливо усміхнеться.

    Настане день, настане час
    Пітьму війни разом відкинем.
    Хто прийде із мечем до нас,
    Той від меча свого й загине.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3119

    21 бер. 2022
    Сабріна Вороная
    Надія на життя
    Я не хочу помирати на своїй Батьківщині,
    Полум'ям охвачений мій дім.
    Обстріли кружляють фейєрверками над головами,
    Макові поля вже на зелених кустах,
    Врятувати своє життя в бомбосховищі,
    А добігти до нього те ще випробування.

    Ніщо не вбиває так, як час,
    Краще засунути у діряву кишеню і радіти,
    Що все закінчилось.

    Але все повернеться, воно дістане тебе,
    Заплющуй очі і молись, молись, що є сили.

    Коли все скінчиться, я поцілую тебе, моя рідна земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3120

    21 бер. 2022
    Оксана Лєпатьєва
    Молитва воїна
    Потік небесний, плинучи в тобі
    Крізь навіжений час, коли прокинувся
    Зітлілий Каїн в серці брата,
    Дай вистояти, корінням правди
    Проростаючи на даній цим життям
    Мені землі, і захищаючи простий
    Та непохитний, як буття закон:
    Не продається гідність, свободу
    Треба захищати, шалена ситість,
    Мов сифіліс, з'їдає мозок й серце!
    Потік небесний, дай вистояти,
    Гідність захищаючи, й людиною,
    На цій, скривавленій руками Каїна,
    Землі зостатись!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3121

    21 бер. 2022
    Наталія Колос
    день війни
    Сімнадцятий день весни
    Двадцять другий - війни
    Комусь не було і п'яти...
    Що далі? Куди нам втекти?
    Боже,ну як же отак
    Навіщо ці бомби летять
    Навіщо стільки смертей?
    Стільки убитих дітей
    Як далі нам з оцим жить
    Невже проклинати усих
    Я більше не маю душі
    Нічого нема у мені
    Лиш очі убитих людей
    І очі невинних дітей
    Просверлюють дірки в мені
    І знову оце, як набат -
    Як же ти будеш з цим спать?
    Шибки у квартирі дзвенять
    Міста знов на друзки летять
    Ніхто вже не верне назад
    Усі вони міцно всі сплять
    І діти, і їхні батьки
    Старі й покалічені пси
    І я засинаю, і ти
    Не так,як було до війни
    Колись знов все буде цвісти
    Комусь не було і п'яти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3122

    21 бер. 2022
    Руслан Югош
    Лирическое
    Будет новый рассвет, будет новый закат,
    Будет счастье в улыбке искриться.
    Будет завтра. А нынче — возьми автомат,
    Не впускай оккупанта в столицу.

    Будет ранний туман, на ладонях роса,
    Дым костра, запах мяты и пота...
    "Стингер" в руки — и минус одна "стрекоза",
    Что летела к нам с вражьей пехотой.

    Будет солнце и пляж, острова и моря,
    Горный воздух и лыжи, и санки.
    Все — потом... А сейчас пусть красиво горят
    По обочинам русские танки.

    Будут будни рабочие в мирной стране,
    Вечер с близкими, праздники с внуком.
    Ты не станешь при нем говорить о войне,
    Но попросит — возьмешь его руку.

    Вспомнишь кратко, что сталось в те давние дни,
    За усмешкою спрячешь усталость:
    "Нашу землю пытались забрать москали,
    Но с тех пор москалей не осталось..."

    27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3123

    21 бер. 2022
    Конвай Вікторія
    Україна
    Україна була,є і буде Вільною!!!
    Доб'ємось ми цього нашими силами спільними
    Нехай Ворог це назавжди запам'ятає
    Що український народ він ніколи не подолає!
    Перш за все,тому що Україна-це Матір!
    А мати за дітей своїх буде гори перевертати;
    Мати,яка сьогодні під руїнами втратить дитину...
    Як Левиця горло перегризе за Україну!
    А дитя,що сьогодні залишиться сиротою
    Всіх зусиль докладе щоб Україна залишалась Живою!
    І неодмінно знов сонце засяє над Україною
    Україна була, є і буде Вільною!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3124

    21 бер. 2022
    Світлага
    Вставайте!
    Просыпайтесь, не спите, вставайте.
    Да откроются ваши глаза!
    Белорус, одурманенный русский, -
    Встать с коленей пришла пора.
    Встать с коленей, расправить плечи,
    Заявить о своих правах.
    Свергнуть ложь и режим диктатуры.
    А "царей" обезумевших - в прах!
    Их идеи - война ради власти.
    Жажда смерти и крови в глазах.
    Ненасытность, коварство и зверство
    А народ Украины - в слезах.
    Дружбу наших народов славянских
    "Царь царей" обратил во вражду.
    Разбомбил города Украины.
    Русский люд превратился в орду.
    Вы пришли убивать наши семьи
    В нашем доме, на нашей земле.
    И от вашей покорности рабской
    Украина горит в огне.
    И от вашей покорности рабской
    Сыновей ваших ворон клюёт.
    Наши дети - борцы за свободу.
    На тела ваших - каждый плюёт.
    А тем временем, прячась трусливо,
    Крыса бредет победой своей.
    И не важно ему, недолюдку,
    Сколько ваших умрёт сыновей.

    Просыпайтесь, не спите, вставайте
    Люди мира - да мир защитим!
    С нами - Бог, с нами - свет, с нами - правда.
    МИР тирану НЕ ОТДАДИМ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3125

    21 бер. 2022
    хТОЯ
    Потужна сила
    Най розкривається потужна твоя сила
    Нехай взростає непохитна твоя міць
    А ми висажуємо лиш десант Любові
    В якому все не справжнє в мить горить.

    Ми розкриваємо свої великі крила.
    Запалюємо світло у серцях.
    Стоїмо міцно. Разом. Непохитно.
    До перемоги. І до їх кінця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3126

    21 бер. 2022
    Тетяна Череп-Пероганич
    Без назви
    Ця жінка, що ліпить вареники поруч зі мною,
    Утратила сина минулою ще весною.
    І зараз у неї припухлі від сліз повіки -
    На днях провела на війну свого чоловіка.

    Доля жіноча - стільки всього на одні плечі...
    Та має крила такі потужні, ніби лелечі.
    Дарма, що плаче ночами в подушку. Ніхто ж не чує.
    Але, як треба, розправить крила і світ врятує.

    - Моліться, - каже моя сусідка, - за нас, за себе...
    В молитві сила. Молитва щира усім нам треба.
    А небо синє... А небо нині таке тривожне...
    Вкраїнська жінка - вона всесильна, НЕПЕРЕМОЖНА.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3127

    21 бер. 2022
    Руслан Югош
    Матери раии
    — Здравствуй, мама, я в плену! Я на Украине.
    Нас послали на войну, на убой, как в тире…
    — Я не верю, нет войны! Мы лишь помогаем!
    Мы заканчиваем войны, мы не начинаем!

    — Мама, тут не ждали нас, тут нам все не рады!
    Украинский чернозем станет нам наградой…
    — Там заждался вас народ, встретит вас с цветами!
    От нацистов-наркоманов там уже устали!

    — Разгромили в хлам и в дым танковую роту…
    Выжил только я один — лейтенант Федотов.
    — Что ты, сына, нет потерь! Нам вчера сказали.
    Генерал от ФСБ станет врать едва ли…

    — Мама, мы бомбим людей — мирных и гражданских,
    Как в Алеппо, как в Чечне, как в горах афганских…
    — Не поверю я ни в жисть, что вы людей убили,
    То бендеровцы до вас сами разбомбили!

    — Мама, брату передай — пусть уйдет со службы,
    Не пускай в военкомат, коль живым вам нужен!
    — Как мы можем возражать? Родина прикажет —
    Мы приказы выполнять будем. Ну а как же?

    — Выходите на протест, хватит этой бойни!
    Нам теперь позор на век, стыдно мне и больно!
    — От товарища майора были два звоночка —
    У меня нет сыновей, у меня две дочки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3128

    21 бер. 2022
    Bashushkova-Demydenko Oksana
    5:20
    У нас очередь в военкомат — у вас же — в банкомат.
    У нас в 5:20 люди спят — у вас — других бомбят.
    У нас в руках народа власть, а вами правит мразь.
    И СМИ расскажет "птннах", а вам — из фильтра часть.
    У нас готов простой народ и с танками сражаться,
    чтоб ваш такой поганый рот не смел на Украину открываться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3129

    21 бер. 2022
    Світлана
    Не птахи
    Мамо, закрий небеса наді мною.
    В них не літають птахи.
    Ворог скажений в людській подобі
    Сіє свої літаки.
    Світе, закрий небеса наді мною.
    Де ж твоя правда, скажи?
    Нас убивають, нас знищують нелюди
    Очі свої підніми!
    Може ти, світе, разом із ордою?
    Я вже не вірю тобі.
    Поки лунають пусті обіцянки,
    Нація гине в вогні.
    Чим один виродок, покруч московський
    Зміг тебе так залякать?
    Поки ти трусишся, ми без вагання
    Будем до смерті стоять!
    Боже Всевишній! Закрий Україну
    Від ворогів, від війни!!!
    Дай моїм друзям, братам і сестричкам
    В мирі й любові зрости.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3130

    21 бер. 2022
    Надія
    Ти не плач, матусю.
    Ти не плач, матусю, не сумуй!
    Знай, що я по-іншому не можу,
    Бо з твоїм священним молоком
    В мою кров навік влилась свобода.

    Ти чекай на мене і молись
    За народ, за нашу Україну,
    Бо молитва материнська – нездолимий щит,
    Що рятує у найважчу днину.

    Знаєш, мамо, скільки горя й сліз
    За ці дні на сході я побачив?
    Але тим, хто цю біду приніс,
    Я нещадно кулею відплачу.

    За дітей, що схлипують без сліз,
    бо дитинство в них війна забрала,
    За весну, що снилася мені
    І яка ще досі не настала.

    За міста, зруйновані ущерть,
    За людей, що немічні в облозі,
    За ту землю, що нам родить хліб,
    Та його посіяти не можем.

    А якщо, рідненька, не вернусь,
    Не залишишся самотньою, єдина!
    Знай, що кожен, хто зі мною тут,
    Мені брат, тобі ж – вовік дитина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3131

    21 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Обращение к *
    Телевизор- опиум
    Для народа,толпами
    Повторяют глупые ,
    Что война есть мир
    Миллионы грешников
    Убивают сверстников,
    Своих мам и крестников.
    Украина - тир.
    Пропаганда "золото"!
    Плавят слова в олово
    Им там режут головы,
    Свечи не погасив.
    Зомби ящик проклятый!
    Расскажи, друг прошлого,
    Что же там хорошего?
    Кто же твой кумир?
    Родина та, продажная ?
    Страх, молчанье-
    Важное!
    Эгоисты чёртовы!
    Сдался нам ваш "мир"!
    Мозг пропитан роскошью.
    Занавеской из простыни,
    Морг и жизнь вся закончена!
    Президент - вампир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3132

    21 бер. 2022
    Олійник Ростислав
    Без назви
    Ночь, зима, спокойный тихий сон,
    И взрывами подняли всех на уши,
    Это не веселые салюты, а будто страшный громм,
    А Русские войска приносят "мир" который так нам всем "был нужен".

    Слезы, страх, отчаянные крики, горе,
    И ожидание ответа от родных,
    И "миротворцы" безжалостно пролили море крови,
    Всё для того чтоб старый пидор показал свои понты.

    И те кто не успел сказать "Люблю тебя", "Прости",
    Утратили свою возможность попрощаться,
    Есть те кто отдал свои жизни для того чтоб родину спасти,
    А есть и те кто в мире видел только счастье...

    И враг не видел разницы где войн, а где ребенок,
    Где детская больница, а где военный пункт,
    Летел снаряд туда где много детских горок,
    Но не учел он одного, что украинцы ход событий развернут.

    И шаг за шагом, день за днём,
    Наши войны, врагов в клочья рвут,
    Недооценил больной ублюдок, что встретят тут его бойцов с огнём,
    И на смерть всех окупантов обрекут.

    Мы на своей земле, и тебя сюда никто не звал,
    Нет, уже, перед тобой, у нас ни капли страху,
    По окончанию войны устроим мы всемирный бал,
    И на последок, "Русский военный корабль, ИДИ НАХУЙ"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3133

    21 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Война
    За месяц так постарела
    Моя больная душа,
    Бомбежки и звуки расстрелов
    Над городом тучей. Крушат

    Больницы,дома и роддомы,
    Стирают поселки с земли -
    Потери осели оскомой
    У ближнего. Тяжесть в груди.

    Сирена. Бомбежка. Сирена.
    Тревога зашита внутри
    И слез во мне по колено..
    Господь мой, шепчу,помоги!

    С тобой нас Война  разделила -
    Не встать родным из могил..
    Скажи,где взять столько силы,
    Чтоб заново жить?ты б простил ?

    Сейчас оправданий не сыщешь..
    Как карточный домик горит
    душа моя . Воском по крыше
    От свечек Бога бежит

    Спасение. Только бы выжить!
    В неравном бою я и ты.
    Надежда моя- это пристань,
    Для мира, любви, доброты!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3134

    21 бер. 2022
    Єва
    Не вірили
    Ви до кінця не вірили, що вам закриють instagram.
    А ми, до кінця не вірили, що почнеться війна…
    Справжня війна.
    Яку ви, нібито називаєте що це «спецоперація».
    Ми до кінця не вірили, що почнуть на очах тисячі людей, руйнувати міста, що будуть помирати десятки дітей, у яких було попереду, ще все майбутнє.
    Ми до кінця не вірили, що будуть помирати у цій безглуздій війні, наші герої - молоді хлопці.
    Ви до кінця не вірили, що вам закриють брендові магазини і макдональдс.
    А ми, не могли повірити, що колись залишимось без домівок, де зростали все своє життя.
    І що колись ми будемо бігти зі своєї рідної країни в чужі, бо ваші військові вбивають всіх, хто їм по падеться на шляху.
    І запам’ятайте, раз і назавжди, що ми вам ваше мовчання, не пробачимо ніколи.
    Запам’ятайте те, що ми ніколи не були, не є і не будемо братами, томущо у вас в країні, у вашого народу - інші цінності в цьому житті…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3135

    21 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Не стреляйте
    Не надо, пожалуйста  ,очень  прошу
    Осколками души рубить на корню.
    Не надо, пожалуйста,воли глоток
    Холодный ,так лёгкие  больно  обжёг.
    Не надо, пожалуйста, крылья ломать-
    Мы ж братья  и сестры,отцы ваши, мать!
    Так хочется жить,за что ,Боже мой ?!
    Прошу, не стреляйте,мы были семьёй...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3136

    21 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Обращение к **
    Пожинай свои плоды молчания,
    Разрушай убогий недомир!
    Автоматом выключил сознание
    Ненасытный человек-вампир.

    Вылито поспешно сострадание
    В грязь. Не модно сопереживать..
    Нам не верят в "ваши злодеяния"
    Ни родной отец и даже мать!

    Жалости не знает человечество,
    Градом крови залита земля.
    Кто-то продал за гроши отечество
    И зашил всем рты. Забрал слова.

    Выход из теней, как наказание!
    Проще промолчать,чем жизнь спасти..
    Войны нам даны для осознания
    Наших сил. Дай волю обрести!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3138

    21 бер. 2022
    Ілля Плахута
    Без назви
    Моя радість ніби в неволі —
    на землю впала війна!
    Острах, жахи і вічний думскролінґ
    несе за собою вона.

    Кинули моє щастя за ґрати,
    бо вбивають людей, бо війна!
    І спокій мені більше не мати,
    бо мати моя в небезпеці щодня.

    В мене майже немає вже сміху,
    бо мій сміх зжерла війна!
    Одначе я не віддамся лиху,
    бо в мене є мрія одна:

    подивитись друзям у вічі,
    бо позаду лишилась війна!
    Обійнятись разів кількасот тисяч
    у вцілілого дивом вікна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3139

    21 бер. 2022
    Надія
    А весна мою хвилює душу
    А весна мою хвилює душу,
    Так нестримно увірвалась у життя.
    І не знаю: прагну, а чи мушу
    Звірити їй власні почуття.

    Оповісти про безмежний біль й неспокій,
    Про усе, що творить ця війна.
    Плаче серце: його сльози душать,
    Коли ворог цілиться в дитя.

    Що тобі зробила ця дитина
    І ще сотні ангелів земних?
    Так хіба поводиться людина
     Б’є безпомічних, вагітних та старих?

    Поміж нами гнів стоїть стіною,
    Ріки крові і людські тіла.
    Ваша совість… Хоч яка там совість
    У катів московського чорта?

    Там де ви ідете з «порятунком»,
    Завжди розпач, руйнування та біда.
    Ви під ноги кинули найбільшу цінність –
    Дане Господом святе життя.

    Хто вам право дав його забрати?
    Хто дозволив вам сюди прийти?
    Ви брати? Ні, вороги прокляті!
    Ними були й будете завжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3140

    21 бер. 2022
    Нікіта Куніцин
    Крапля
    Крапля крові - межа червона
    Для буття людського. Волога
    Ще, лежить на ґрунті плямами
    Багровими. Трояндами?

    Ні, кров'ю, що пролилася ордою.
    Тут - тисячі полеглих, ще під водою
    Й на землі. Там, за порєбриком
    Ще кажуть: "Ми адін народ". Питаннячком

    Засиплю: "Ми з вами - ні, з яких часів?",
    Блокуючи ворожі профілів
    Обличчя. Та крапля крові
    Ще не сходить, в небі

    Кружля голубка, миру ж ще нема.
    А вбитих не повернеш до життя, ціна,
    Заплачена за нашу волю,
    Але ж є помста, помста за любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3141

    21 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Я верю
    Я верю в  ранее утро-
    В сердцах людей тишина
    И мир на земле,
    минута
    Сейчас,как воздух,  важна.

    Я верю в добро и дружбу,
    Что служат крепким мостом.
    Пусть голубь над домом кружит,
    А не над моим крестом.

    Что будет день и расстает
    Весь страх и ненависть, боль.
    Пусть время меняет Местами
    Слова.
    верю в мир
     и любовь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3143

    21 бер. 2022
    Юджін (Євген) Папуша
    ОПЯТЬ ВОЙНОЙ ГРОХОЧУТ ГРОМЫ...
    Переступив порог чертога,
    молились истово и строго,
    и молодежь и старики…

    Слова трассирущей строки
    свистели в небе громче птиц…

    Ложились люди наземь ниц…

    Рожденный в небе взрывом грома,
    дождь зазвенел по цинку крова…

    Хлестнула косо землю плеть…
    Вонзила косу в память смерть…

    Проселок слёг рябым лицом,
    вдруг посерев в пыли свинцом…

    Но встали радугой слова
    и распрямилась ввысь трава…

    И вот уже закончен дождь…
    Ушла грешить вновь молодежь…

    Ведя вперед к любви слепцов,
    Бог просиял с Небес лицом...

    А старики еще молились…
    О чем? - Лишь Господу открылись…

    У стариков свои молитвы...
    Их отгремели в прошлом битвы...

    Окопы  скрыли васильки…
    Глаза убитых - синь реки…

    Врагов давно распался прах,
    взойдя пшеницей на полях...

    А им остался только страх,
    что что-то сделали не так...

    И звякнет, падая, пятак,
    гремя по жизни по цементной,
    пока платить способны по процентам...
    		***
    Храни, Господь, нас от ошибок!
    Дай старикам - тепло улыбок!
    Пусть помянет всех тех поэт,
    кого уж рядом с ними нет…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3144

    21 бер. 2022
    Ксенія
    Мені б обійняти тебе…
    Мені б обійняти тебе та й годі.
    Випити гіркої кави, а потім казати, що  у кав‘ярні через дорогу смачніше.
    Сміятись від жартів твоїх ще голосніше.

    Зізнатись в коханні, коли ховаєш очі.
    Знов бути незграбною, щоб червоніли щоки.
    А поки..

    Питати: «ти як?», а у відповідь:«тихо».
    Вдягатись тепліше, бо в підвалі, то не в Єгипті.
    Чути від бомб ехо.
    Тремтіти від холоду й кипіти від злості.

    Здригатись від кожного мами дзвінка.
    Моніторити канали, боятися почути погані новини.
    Під звуки гармат тікати від вікна.
    Бачити, як братів ховають у домовинах.

    Коли все скінчиться до тебе прийти.
    Покласти голову тобі на коліна
    Сидіти у тиші й радіти.

    А коли мене дитина спитає через роки:
    «Мамо, а як тобі тоді жилося у війні?»
    Я заплющу очі
    Й згадаю все, що трапилося навесні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3145

    21 бер. 2022
    Ксенія
    Обращение к русскому народу
    Русский народ, хочу к вам обратиться:
    Неужели вы видите угрозу на наших лицах?
    Возможно, этот ребёнок для вас был неонацистом?
    Или молодой аспирант, по-вашему, был убийцей?!
    А, может, эта семья, что хотела свободы, была, по мнению вашему, хуже животных?

    Очнись, народ, нам не нужно твоё «спасенье»!
    «Русский мир», ты вызываешь у нас  ненависть и презрение!

    У нас разные взгляды на жизнь и свободу.
    Не будем мы братьями и не были ими сроду!
    Пока вы толпой убегаете от ОМОНа,
    Наши под танки ложатся - вот в чем свобода!

    Кстати,
    Свобода - для вас «употребление слова отсутствует».
    «Спасти» для вас равно убить, а Путин для вас Великий господин.

    Слушай, москаль, ты думаешь, мы будем тут трястись и плакать?
    У нас когда один скажет «русский военный корабль»
    Миллионы ответят: «иди нахуй».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3146

    21 бер. 2022
    Юджін (Євген) Папуша
    ДОКОЛЕ?
    Устал читать дурные вести,
    устал от боли, от войны,
    от свиста пуль предсмертной песней
    в зрачках убитой тишины…

    Устал от уймы лжепророков,
    когда сберкнижка, как псалтырь,
    добро - заменено пороком,
    и слеп безумный поводырь;

    когда чернее чьи-то тени
    (ведь солнце светит и лихим),
    в убийствах капли нет сомнений,
    и к слову Божьему  глухи…

    И я кричу наверх: «Доколе
    мир будет хищный враг терзать,
    и распинать людей на  горе,
    вонзив штык-боль в седую мать?!»

    Услышал я: «Коль на распутье
    не всем понятна суть добра -
    понять его поможет людям
    паденье совести до дна…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3147

    21 бер. 2022
    Світлана
    Для чого ця війна?
    Ворог не знав що "февраль",для них пролунає як "лютий",
    А завтра прийде весна ,
    І гріх їх не буде спокутий.
    Пошкоджені всі  міста ,загинули мирні люди,
    Коли  вже рашистське хуйло
    Нарешті похованим  буде,
    Його у веснянім  вінку
     Бажають всі бачить країни.
    Поховане буде зло ,
    Розтрощене буде в попіл ,
    Зробити це треба давно
    За весь той великий злочин,
    Нема пробачень йому ,
    Та всій його підлій шайці,
    Іде  корабель цей на дно ,
    Е ні , нехай краще : " На х..."
    А ми зустрінем весну в щасливій і вільній країні ,
    Поховане буде зло в створеній їм домовині.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3148

    21 бер. 2022
    Олена Іщенко
    Маленькі мрії
    я хочу на віранду в будиночок булгакова
    сидіти пити чай
    і споглядати
    тишу

    у ботанічний сад під запахи бузку
    забути про сирени
    і почитати
    книжку

    проїхатись в авто
    і вітер у волоссі
    промінчики вечірнього
    теплого
    сонця

    і обійняти маму, батька і коханих
    їх цьомнути у щічки
    й сміятись досхочу

    вдягнути своє стильне
    улюблене пальто
    піти у центр міста
    на філіжанку кави
    здається, що то було,
    так давно
    а я тихенько мрію
    мрію і чекаю

    у цих маленьких мріях,
    у радощах буденних
    я бачу сенс триматись
    й боротись до кінця

    бо скоро буде день
    коли ми повернемось
    у наші рідні
    місця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3149

    21 бер. 2022
    Черник Ольга Євгеніївна
    Ми хочемо миру!
    Народи різні, до Вас звертаю
    Свої слова, я Вас благаю
    Побачте красу у природі, в майбутніх квітках
    Не виношуйте зло в своїх головах
    Своїм діточкам дайте радість, турботу
    Дайте їм в їхні руки свободу.
    Дайте впевненість в собі, в майбутніх роках
    Щоб усе було лише у їхніх руках
    Нехай не турбують їх думки такі
    Що ж чекає нас завтра, чи будем живі?
    Чи батьки будуть з нами, чи станеться так,
    Що нас всіх заженуть під єдиний ковпак
    Невже ми не зможемо жити у мирі
    Невже ми повинні усі, до єдиного бути мов «сірі»?
    Невже не турбуєтесь про наше життя,
    Невже чекати щастя будем ми до забуття
    Ми Ваші діти, Ваші мрії
    У нас є держава, невже не повинні любити її?
    За принципи, за Вашу гордість, за Ваші помилки
    То скільки ж будем виправляти Ваші похибки?
    Та віримо ми, що майбутнє в нас є
    Нехай вже ніхто зброю не дістає
    Бо все ж переможемо ми
    Своїми думками, бажаннями
    Ми бачимо світло, що нас вже чекає
    Воно поділитися щастям бажає
    Не буде війни, не буде і зла
    І буде лиш з радості капать сльоза
    Своїм зусиллям доберемось до зірок
    Нам залишився майже крок!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3150

    21 бер. 2022
    Юджін (Євген) Папуша
    ДЕРЕВЬЯ УМИРАЮТ СТОЯ!
    Деревья умирают стоя
    нам заслоняя грудь от пуль,
    когда огнем враги накроют,
    пытаясь множить нас на нуль...

    Когда война в конце издохнет,
    мы, на прогулку выйдя в лес,
    увидим их стволы и охнем
    читая Знаки тех чудес...

    Ну, а сейчас, адепты гари:
    За что вы губите леса?!
    Они всех грудью заслоняли
    и подпирали Небеса,
    когда за нас те умирали,
    храня нам души-паруса...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3151

    21 бер. 2022
    Наталя Драгун
    Без назви
    моя прекрасна чудова яскрава країно
    мій неймовірно єдиний і мужній народе
    ми все перебудем, нам з вами усе під силу
    і вже зовсім скоро очікувана свобода

    і в мирному небі над нами засяє сонце
    звучатимуть сурми омріяної звитяги
    лиш трохи терпіння, любові, надії і віри
    з нами правда і Бог, з нами наші незламні герої
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3152

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    Чернігову
    Одинадцятий день війни. В укритті обіймаю сина і згадую:
    Літо в розповні й забутті… Я дивлюся на Нестора… Я не в настрої...
    Парк… Чернігів... Ми… Я втомлена… Сумний і щасливий ти.
    Ти говориш про старість-молодість-старість – до хрипоти.

    Я тебе безупинно перебиваю і розпитую про собори. Мені так легше…
    На долоні немає розлуки іще… І краще за мене тебе відчуває хіба що вечір…
    Випрозорює небо шаблю місяця там, де щитом будуть Болдині гори.
    Але про війну за півроку – Нестор тоді нам нічого іще не говорить…

    Тільки дивиться, як ти мене голубиш… І заздрить хтиво й забронзовіло…
    Одинадцятий день війни. В укритті обіймаю сонного крихітку-сина.
    І молюся за наш з тобою Чернігів. Бо він насправді – мій муж і воїн.
    А Нестор в парку ще напише його переможну історію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3153

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    Непрощена неділя
    Дружина того чоловіка, з яким ти спала іще до війни,
    і тебе, і навіть його пробачила, бо немає на трьох вини
    у прощену неділю.

    Хлопця із сиротинця, що за снікерс не заплатив,
    ще до приїзду поліції охоронець сам відпустив,
    бо ж... прощена неділя.

    Нас вчили все пробачати й вірити в братську любов,
    та нас не чекають в нато, і москалі, виходить,
                                                       тепер тільки наше зло,
    навіть в прощену неділю.

    Тому-то прощення й не відають ні снарядом побита рілля,
    ні в укритті народжене під звуки сирен маля,
    надто в прощену неділю!

    І тим, хто героєм посмертно став на своїй землі, –
    ви їм не кажіть про спокій, і про тимчасовий мир,
    і про неділю прощену...

    Й заради тієї дівчинки, серце якої спинив москаль
    (Господи, вона ж була такою за віком, як і моя донька!), –
    моя непрощена неділя…
    моя непрощена неділя…
    моя непрощена неділя…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3154

    21 бер. 2022
    Сергій Топачевський
    Сон, 21 листопада 2021 року
    Ми зрозуміли що треба покинути місто,
    Яке ще зранку здавалось дружнім,
    І жінка яка нам вирішила допомогти,
    Ризикуючи у цьому місті стати такою ж як і ми,
    Казала нам: оминайте торговельні центри і станції метро,
    Головні вулиці і зупинки,
    Бо патрулі вимагатимуть показати на телефоні знак -
    Матрьошку,-
    Якого у вас немає.

    І дійсно, у жодному застосунку
    Не було цієї картинки,
    У нижньому правому кутку екрана,
    Ніби нацарапаної цвяхом по склу,
    Яка ніби могла б нас врятувати.

    І мій телефон постійно тріскався
    І кришився у моїй руці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3155

    21 бер. 2022
    Игорь Брен
    ты лети, лепесток
    ты лети, лепесток,
    по ночам горит восток,
    стонет север, просит юг -
    прилетай скорее, друг,
    волчье небо от земли
    отдели.

    пусть не плачет в страхе мать,
    пусть любой, кто ляжет спать,
    сможет увидать рассвет.
    от карающих  ракет
    пусть не вздрогнут города
    навсегда.

    лепестков незримый рой,
    от стервятников закрой
    небо.
    взорваны дома.
    плачет тишь и стынет тьма.
    присылайте, мужики,
    лепестки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3156

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    не пробачимо
    ніколи
    материнський крик і жаль
    над бездиханними тілами дітей
    що погубив москаль
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3157

    21 бер. 2022
    Марія
    Держава
    Держава у нас дуже сильна!
    Країна розумних людей.
    Їй дихати дати би вільльно,
    Щоб жити вдалося спокійно
    І дати любити дітей.
    Щоб діти зростали у мирі,
    Історію знали свою,
    Державу ось цю захищали,
    І мову любили свою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3158

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    Волонтерам
    У неї не лишилося вдома нікого, окрім кота –
    двох котів, трьох, чотирьох, десяти...
    Бо вже тиждень, як сусіди розбіглися по світах,
    поки місто бронять її чоловік та син.

    До війни її руки торкалися тільки струн,
    а за тиждень пальці болять від ножиць.
    Але коли вона плете сітки, не чує тривожних лун –
    відчуваючи біль, почуває себе живою.

    Коли вона плете сітки, то ніби сплітає долі...
    Тому за кожним котом прийдуть – за кожним із десяти.
    Ця жінка із болю давно уже стала мойрою
    Поки місто боронять її чоловік та син.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3159

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    сімнадцятий день війни
    а березень далі лютує
    «спасать» нас прийшли вони
    весна ж їх тілами малює
    лишає криваві сліди
    лишає глибокі рани
    «спасать» нас прийшли вони
    і гинуть далеко від мами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3160

    21 бер. 2022
    Юлія
    Якщо настане завтра
    Якщо настане завтра,
    Тебе я обійму,
    Побачу знову сонце,
    Забуду про війну.

    Новий день подарує
    Життя один ковток,
    Можливість, щоб зробити
    Один важливий крок.

    Новий день - це дарунок,
    Що випав, як джек-пот,
    Надійся лиш на себе,
    На армію і флот.

    Якщо настане завтра,
    Тебе я обійму,
    Побачу знову сонце,
    Забуду про війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3161

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    Сукні, в яких ти могла б пити вина
    Сукні, в яких ти могла б пити вина, символічно стають стрічками...
    Як віртуозно він брехав про тебе дружині, та й тобі про неї – так само…
    У вас не було часу на знайомство, та стало чаасу на взаємну ненависть.
    Кожна з вас думала, що чимось краща за іншу. І в голові не вкладалось:
    кожна з вас його пробачала і не вірила, що саме з нею він міг так вчинити…
    А тепер ти і вона – ви вдвох – плетете з своїх суконь одну маскувальну сітку.
    Тепер у вас з'явилося стільки спільного. Сукні. Минуле. Ножиці. І цей льох…
    І тому, мабуть, не так вже й важливо, що до війни був один чоловік на двох,
    коли на двох тепер ви з нею обидві маєте спільну для всіх війну…
    Тому ваші сукні поволі стають стрічками… А й да ну…
    І його дружина в ці дні ридає з тобою, поки ти ридаєш – і так бува.
    Щоб перемога була у вас також спільна, також на двох – одна.
    Бо перемога – це коли ти назавше відпускаєш минуле, мов камінь,
    тоді сукні, в яких ти могла б пити вина, стають рятівними стрічками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3162

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    колись я так любила захід сонця
    я ніч чекала дужче ранку
    тепер наш світ перевернувся
    to do list на сьогодні - не вмерти іще до світанку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3163

    21 бер. 2022
    Ганна
    Війна
    Війна..Кроваві сльози.
    Навіщо ж пролиті вони?
    І через небо жовті грози.
    І Україна знов в вогні.

    Навіщо ви людей вбивали?
    Навіщо..на очах дітей..
    Своє життя  тут поховали
    Невинних тисячі людей.

    Навіщо ж..? Чи ви є не люди?
    Свого ж тут "брата"..та вбивать!
    А зараз лиш журба є всюди.
    І де притулку нам шукать?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3164

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    ТРИВОЖНА ВАЛІЗА
    У наплічник треба покласти найважливіші речі,
    щоби готовим бути за сигналом до втечі.

    Гроші, паспорт, ще й ліки, книги, одяг, картини…
    Що для вас найважливіше, а що для вас є безцінним?!

    Нам кажуть: «Тільки важливе». І все зрозуміло. Майже…
    Та пам'ять, любов, і віра у жодний наплічник не ляжуть.

    Бо немає такого підвалу, немає того укриття,
    де можна сховатись від себе, рятуючи власне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3165

    21 бер. 2022
    Каріна
    Будь же ти щаслива моя кохана Україна...
    Моя кохана Україна,
    ще трохи..ти зажди.
    Ще трохи, завтра буде небо.
    Чисте, голубе, яскраве, тихе.
    Мирне. Земле, буде мир!

    Сторінки твої криваві,
    за тебе полягли сотні дочок та синів.
    Слава їм!
    За тебе боряться вже стільки років,
    ту незалежність,
    ту свободу,
    те рідне слово – не відберуть.
    Ти нам повір.
    Ми українці!
    Славетний наш рід.
    Ми нашу славу, нашу мову - по світу понесемо.

    Ганьба тому народу, що далі сунуть свого носа на землі матінки УкрАїни
    Вам мало крові, тієї болі?
    Ганьба тобі тай годі.
    Не простимо тобі це ми.
    " Брат брата не вбиває " ,
    А ти той вбивця,
    той останній гад, брехун.

    Ми - разом
    Ми - сила
    Будь вже  ти щаслива, моя кохана Україна!
    Слава Україні!
    Героям Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3166

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    у Львові +3
    переважно хмари
    день вісімнадцятий
    минає
    життя що загорнулось в дим
    з любов’ю й вірою
    триває
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3167

    21 бер. 2022
    Віталій Скоропляс
    Без назви
    Щоб промити мізки від фейків,
    Московиту, або білорусу
    Розкажіть, що у нас подейкують -
    В лукашенка несправжні вуса.

    Що насправді великий бацько
    Дешевший відра картоплі.
    Здатний на те щоб хвацько
    Витирати путіну соплі.

    Що проблеми є з головою.
    Диктатор з нього не кращий.
    Що стали для світу ганьбою
    ЛУКАвий і неПУТЯщий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3168

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    (Не)звикання
    Кажуть, що і до війни можна звикнути, як і до всього звикаєш...
    а мені щойно снилось, що в яблуках гільзи замість насіння... знаєш,
    замість наших сусідів, які виїхали до Польщі,
    поселилась пара журавок з Харкова чи Гостомеля -
    ми ж єдині тепер, кордони розмиті, і пишеться вільна історія...
    мені снився якийсь чоловік, що як равлик, без спину
    тягнув нашу дев'ятиповерхівку, мов наплічник на спині.
    і зі степу до нього підбігло двійко дівчат - десь віку моєї...
    та, що не мала ручки, обіймала його однією...
    інша - сніг простягла: «Пий, бо дорога не буде швидкою.
    ти звикнеш, але не пробачиш, якщо й справді ти звикнеш д о    в с ь о г о».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3169

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    19-тий ранок почався не з кави
    будильник завив тривожно
    ми знову так мало спали
    і знову думки непорожні
    і час набув інший вимір
    між сигналом й відбоєм - вічність
    любов помістилась всього лиш в два слова
    «як ти» - небайдужа ніжність
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3170

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    20ий день
    а путін ще не вмер
    проте все ближче до його кончини
    життя зависло
    але час іде
    напрочуд сонячна у Львові днина
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3171

    21 бер. 2022
    Алла Роль
    ***
    У тіло
    Залізо входить,
    Як в масло,
    І трощить кістки…
    В дерева, у вікна –
    В Попасному
    Всі розбиті шибки.

    Руками кров не спинити,
    В Дебальцевому
    Навічно - в піски,
    Траву оросили солдати
    Й усипали пальцями
    Комусь дорогої руки.

    Хто вижив у Іловайському,
    Той спатиме
    Згорілим торсом уверх,
    Й пектиме довіку живому
    Загиблого друга смерть.

    Донецьк, Трьохізбенка,
    Щастя –
    Ці назви, як ката клеймо,
    Болить України тіло,
    Та поки болить – живемо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3172

    21 бер. 2022
    Дарина Бубнюк
    Без назви
    я вже забула, який день іде війна
    бо ми ті перші дні все рахували
    але тепер я просто знаю, що з вікна
    не дім і не весна, яку чекали
    і що вікно - це розкіш, хай чуже
    у інших уже котрий день підвали
    і що когось ніщо не вбереже
    і що когось сьогодні поховали

    поставили на паузу життя
    знайомі з-за кордону щось там пишуть
    що це все жах, і що найкраще укриття
    це їхати
    я цю країну в болі не залишу
    я весь цей страх, страждання не віддам
    я вмиту кров‘ю землю не покину
    сивих дітей, убитих горем мам
    нашу сплюндровану, але незламну Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3173

    21 бер. 2022
    Наталя
    Ніч
    Ти прокинулась посеред ночі -
    Чомусь захотілось встати,
    Думала випити кави,
    Але й думала ще поспати.
    Ти відчинила вікно і закурила сигарету.
    На вулиці темно і, ти знаєш, вже досить тепло.
    Подих вітру вибив з пучка волосину,
    Вона лоскотала носа і дико смішила,
    Схожа на балерину,
    Танцювала своє па, тримала рівно "спину".
    Ти затягнулась і випустила дим носом.
    Він зник у темряві ночі,
    Як зникають сліди мокрих ніг влітку на дорозі,
    Коли вибралась зі ставка і біжиш кутатись у рушник.
    Дим зник,
    Та не зник запах гарі.
    Ти почула, як хтось запускає салют:
    Весілля, день народження - свято
    Київ - велике місто, тут дивовижний люд,
    Завжди є що святкувати.
    Ти побачила спалах та іскри, що всипали небо,
    Мало бути красиво, це ж свято,
    А стало до болю безмежно
    Страшно,
    До болю безмежно гучно,
    До болю безмежно лячно.
    О 4 ранку за київським часом день народження не відзначали,
    Не пили шампанське за те, що з'єдналися пари.
    О 4 ранку за київським часом на небі салюту не бУло
    Але небо горіло, а в ньому горіло майбутнє.
    Ти так і недокурила, не випила кави і спати ти знов не лягла.
    Гуділи сирени, ти думала, це не по-справжньому,
    Твої документи валялись на краю стола,
    Шукала рюкзак ти у стані туманному:
    Гроші, паспорт, штани, потрібна вода.
    Куди ти збиралась, коли планувала вернутись?
    В той ранок, коли в Україні почалась війна,
    Ти відчайдушно старалася не задихнутись:
    Страхом, розпачем, невідомим,
    Сльозами, криками, горем -
    Почалася війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3174

    21 бер. 2022
    Каріна
    Тому хто зазіхає на матір нашу
    сьогодні в моєму містечку проїжджали машини де на вікнах написано" діти"
    чуєш ти хворий виродку "діти"
    що змушені покинути свої міста та домівки
    бо тобі на старості літ защимило коліщатка .

    влучно порівнювати тебе з иродом
    але ти не цар яким себе уявляєш,
    в тобі тече лиш кров тих кровожерливих вбивць,
    а душі і серце немає
    ти пустий,
    ти  ще та порожнеча.

    ти думав що ти світ
    що все це для тебе
    та знаєш де твоє місце?
    в нашій родючій землій яку ти так жадав
    ти ж сам того хотів
    ти вже в багні.
    ти гниєш.
    і добривом не станеш.

    На твоїх руках їх кров,
    ти відплатиш за це своєю.
    за всі ті роки що на матір мою зазіхав
    і з кожним ударом в те місце де мало бути серце,
    ми будемо нагадувати  всі твої гріхи,
    за всіх дітей в кого майбутнє ти забрав
    за всіх батьків котрі лишись їх,
    за всіх нас,
    за тобою вже йдуть кати.
    спливає твій час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3175

    21 бер. 2022
    Надія Гармазій
    Чиї імена носитимуть вулиці
    ця війна насправді об'єднала своїх,
    як молитовна вервиця...
    і залишила в спокої всіх,
    які й до війни були осторонь.
    я не засуджую тих,
    хто не боровшись втік,
    боронь господи, –
    їм тепер куди важче,
    ніж тим, хто залишився…
    думаю, як воно буде, якщо повернуться
    й ми зустрінемося на вулицях,
    що носитимуть імена тих, хто залишився...
    бо рано чи пізно, повір, забудеться,
    хто які гасла кричав до війни в юрбі,
    хто і скільки в якому скликанні сварився пречистим матом...
    хоча, знаєш, війна потрібна, щоб побачити хто є хто.
    і коли все затихне і зникнуть сліди геростратів,
    то джекпот не отримаєш, поки не вб'єш малолороса в собі.
    голіруч. без набоїв.
    заради тих, хто залишився і чиї імена носитимуть вулиці…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3176

    21 бер. 2022
    Анастасія
    Сила Духу
    Паліть їх! Охолонуть в пеклі.
    За кожне серце, змовкле передчасно,
    За кожну школу, дім та церкву
    Нехай горять, кати нещасні!

    Паліть. Їм правда вигортає кишки.
    Все знали, знали кожну мить.
    Хто не звернув, той зна вже більше --
    Як сила духу попелить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3177

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    зупинись, планета, я зійду
    нудить, захитало у дорозі
    Україна 21-ший день в бою
    окупанти досі на порозі
    далі лізуть в хату, дебоширять
    проливають кров наших дітей
    і тривожно знов сирени виють
    попід темним маревом ночей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3178

    21 бер. 2022
    Карина Аккерман
    Путін лошок
    Путину спасибо я скажу в сарказм,
    действия его - полный маразм.
    Попросит он называть себя игемон,
    да я лучше тебе в жопу засуну лимон.
    Дам ему я отравленное сало,
    но ему и этого мало.
    Что бы в бункере остался без еды,
    и когда-то, там, тебе захотелось воды.
    И умер бы ты от страшной жажды,
    а потом бы в ад попал ты дважды
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3179

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    день двадцять два
    втомилась рахувати
    в календарі - четвер
    на вулиці - весна
    казав хтось, буськи прилетіли
    а їхні гнізда знищила війна

    день двадцять два
    не хочу рахувати
    натомість я б кричала що є сил
    птахи із вирію вертаються до хати
    не знаючи, що там тепер лиш пил
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3180

    21 бер. 2022
    Скорик Анна
    Сон
    Сьогодні ти мені наснився
    До себе ніжно пригортав
    А я від щастя вся тремтіла
    Що день цей врешті решт настав!

    Розплющив очі серед ночі
    Я Не змогла стримАти сліз
    Що Знов тебе немає поруч
    Це все накоїв руський біс!

    І як нам далі бути,жити...
    І як дитині росказати
    Чому не вдома ми, не разом
    Чому так часто плачет мати ...
    Чому не спить в своєму ліжку,
    Чому весь час в дорозі ми,
    Чому гуде кругом сирена,
    Допоки будем спать в метро.

    Та прийде час! І мир настане,
    Обійми будуть не ві сні
    Я пригорну тебе до серця,
    І будем жити як тоді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3181

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    я раніше ніколи не знала ненвисті
    бувало лиш гнів і бажання накпати в сраку
    та світ вже не той яким був колись
    тож русскій ваєнний карабль - йди на@уй
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3182

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    навіть весна приходить обережно
    десь там у шпарку тихо підглядає
    чи ночі тихі
    чи усі поснули
    чи раптом знов москаль тут не стріляє

    москаль стріляє
    ночі неспокійні
    ніхто не спить вже 23-ій день
    життя стоїть поки війна триває
    не дочекається москаль наших прощнь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3183

    21 бер. 2022
    Владимир
    Без назви
    Гнев растет к московским оркам
    Кладут орков под пригорком
    Штабелями и гуртом
    Что б не лезли в чужой дом
    Как собаки загниваают
    Их свои не забирают
    Оккупантам нету чести
    И спасения от мести
    За вторжение и смерти
    На том свете ждут их черти
    Злость и ярость все растет
    Киев их крестил- Киев отпоёт
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3184

    21 бер. 2022
    Ілона Червоткіна
    Вірші з евакуації
    що беруть в евакуацію жінки?

    хустку із зображенням
    морського узбережжя
    і маяком (згадати про вкрадений дім)

    губну помаду відтінку heart breaker
    хоча серце розбили
    коли у вікні розчинявся Київ

    зошит в якому записано
    про перебіг подій
    починаючи з восьмого дня
    безкінечного 24-го лютого

    мереживну білизну
    теплі шкарпетки
    два літри води

    любимого пса
    ненависть до ворога
    тривогу і страх
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3185

    21 бер. 2022
    Сашко Вінницький Охтирський
    Без назви
     хроніки війни 18.03.2022
    Привіт привіт вас Вінниця вітає..
    А я Сашко ,хто з вас іще не знає
    А ранок я як завжди із звінків почав,кому як спалося,здоров'я розпитав...
    Сьогодні добра все, і наче все в порядку ..
    Тож і давайте всі новини по порядку...
    А що новини? Висновок один -найкраще зараз це відсутність всіх новин..
    Тому дозволю я собі ліричний відступ.
    І не шукайте ви у цьому хоч якийсь цинічний підступ...
    От уявіть собі таку картину,я  уявив тепер ходжу та тішусь мов дитина...
    Безкрайнє поле в червні...
    Місце діїї на Сумщині ,десь на Охтирщині ,на милій Батьківщині...
    По полю соняхи посходили рясненько,та якось не рядочками ,занадто вже тісненько...
    Задумався.. Чому так неохайно? Наш агроном досвідчений.. Це б виправив негайно...
    А потім я згадав то ж звідки це везіння,то це ж "освободітєлі" в кишенях поприносили насіння..
    А так як рясно нашу землю удобрили,то густо все зійшло, і навіть там де не хотіли...
    Все добре ,і такій ми допомозі раді,
    але маленьке побажання є до вас рашистські бляді...
    Щоб нам полегшити на осінь врожаю збирання, рядочками лягайте на полях 200-ми,від нас тоді подяка та вітання
    Бажаю всім Вам любі українці  спокою та тиші ..
    А вам же "покидьки"!!! Чого ?
    Читайте вище
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3186

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    субота
    сонце
    можна зняти шапку
    настрій - іронія з вкрапленням сатири
    дзвінок від стоматолога - я провтикала запис
    немов дзвінок з минулого
    це день двадцять чотири
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3187

    21 бер. 2022
    Богдана Гайворонська
    Вірш з-під обстрілу
    У Києві - пронизлива весна.
    Б'ють гради і палають гвинтокрили.
    Вся Україна грізна та сумна,
    І лють дає нам титанічну силу.

    Ми тут, міцні, озброєні та злі.
    Іди сюди, загарбнику і кате!
    Ти будеш гнити у моїй землі
    І соняхом зеленим проростати.

    Тебе клянуть від Стрия до Дінця.
    Тобі насняться всі, хто тут загинув.
    Нам не була потрібна бійня ця,
    Але ми вдавимо тебе за Україну.

    Не віддамо тобі своїх земель.
    Ми злі. Ми вже не відаємо страху.
    І знаєш, що, російський корабель?
    Іди ти на хуй.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3188

    21 бер. 2022
    Наталія Драгун
    Без назви
    під ранковий сирени стогін
    я признаватимусь в любові до країни
    як часто ви казали до війни
    пишаюсь, що родився в Україні?
    наш край наче перлина, діамант
    коштовніший за всі багатства в світі
    сьогодні це вже ранок двадцять п’ять
    настрій - інтимна лірика та квіти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3189

    21 бер. 2022
    Анна Григораш
    Україна у війні
    Ось ця війна торкнеться кожного із нас
    Хтось втратить батька, чоловіка, дядька.
    А наші діти із страхом в очах
    Дивитимуться вслід проїхавшого танка.

    Це не війна- це крововопролиття,
    Це ріки сліз з очей жіночих.
    Це тисячі, що поляжуть на фронті
    Щоб захистити люблячі серця.

    Ось ця війна- це буде гордість поколінь,
    Бо тут відстоять правду й незалежність.
    Бо тисячі наших українських братів
    Будуть боротись днями за буденність.

    І прийшов час, коли почули всі,
    Що Україна, не окраїна, а КРАЇНА!
    Що люди тут сміливці не аби які,
    А президент наш - сильна є людина.

    І вклонеться весь світ тоді вже нам.
    За те, що відстояли мир і рівноправ'я.
    За те, що не боялися сказать
    І разом вийшли захищатись вправно.

    Наші солдати приклад для усіх,
    Бо таких воїнів нема де пошукати.
    Тілами своїми закриють рідних всіх,
    А зброєю завжди готові воювати.

    Ця хвиля сколихне ввесь світ
    І вірю в те, що припиняться війни.
    Бо нам же треба просто жити і любить,
    Любити нашу неньку УКРАЇНУ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3190

    21 бер. 2022
    Микола
    УКРАЇНА – ВОЛЕЛЮБНА ПТАХА
    Немов відважна та лебідка,
    Крильми дітей всіх закрива,
    Блакитно-жовта горда квітка
    Колони танків розбива.

    Вкраїна – волелюбна птаха
    Орді закрила шлях грудьми,
    А світ … розгублено лиш аха…
    Як вміло й жорстко б’єм їх ми.

    Росія – стійло засмерділе …
    А замахнулась – на весь світ…
    Брудна, голодна, знахабніла
    Пішла в останній свій похід.

    Бомбить, стріляє, убиває,
    Міста і селища горять…
    В двобої – день… другий… минає…
    А що ж Європа, США – мудрять?

    Вони – стурбовані… вивчають…
    То засідають по три дні…
    А в нас – ДІТЕЙ тут убивають…
    Щоденно – ПЕКЛО на землі…

    Крилаті падають ракети…
    Стріляють Гради, Іскандери,
    Друкують світові газети,
    Все, що відзнЯли репортери.

    Всі дипломати України
    Гамселять в двері кулаком,
    -	Допоможіть в лихі години!..
    Не ухмиляйтеся тайком.

    Бо ця біда й до вас постука,
    Як Україна упаде!
    ВІЙНА – гірка досить наука…
    Учитись – пізно, як прийде…

    І світ, немов би стрепенувся,
    І дійсно став допомагать.
    Ілюзій, хоч не всіх, позбувся
    І зброю й гроші надсилать.
    Отримавши підтримку нову,
    Бить орків стали ми в стократ,
    Бо Джавеліни і Енлоу
    Влаштують оркам Сталінград.

    А Стінгери і Байрактари
    Разять відразу – прямо в ціль.
    Займає техніка гектари…
    Розбита… й знов звідусіль…

    Хвалу воздам я президенту,
    Кричали: «Клоун! Він утік!»
    Він – з нами й до цього моменту,
    Бо дійсно справжній чоловік!!!

    Бо згуртував народ довкола,
    Вселив патріотичний дух.
    Незламний, сильний, як ніколи
    Привів суспільство все у рух.

    Бо він – борець і мужній воїн!
    Оратор – кращий від усіх!!!
    Тихцем не сяде він у Боїнг,
    В біді не кине всіх своїх!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3191

    21 бер. 2022
    Віктор Білик
    Пісня про «Джавелін»
    Зі сходу знов вдерлася люта орда,
    Та цих хижаків тут спіткала біда:
    Їх, мов сам Господь,  обертає на тлін
    «Джавелін».

    Все сунуть і сунуть, як та сарана,
    Але Батьківщина у нас же одна,
    Тому шле «вітання» їм навіть з руїн
    «Джавелін».

    Сплюндровані села та мирні міста,
    Та в нелюдів, що позабули Христа,
    Жим-жим, хоч бери та шукай вазелін.
    «Джавелін».

    Цареві холопи, куди вам у бій?
    Ви наче худоба йдете на забій,
    І вас аж в повітря здіймає з колін
    «Джавелін».

    Ану забирайтеся геть, вороги!
    Вас кличуть безмежні гектари тайги,
    Інакше у пекло надасть  вам трамплін
    «Джавелін».

    В серцях у «ординців» буяє вже страх.
    Всім тим, хто воює з тобою в руках,
    За мужність та стійкість глибокий уклін,
    «Джавелін».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3192

    21 бер. 2022
    Ганна Іваночко
    Любі наші вороженьки
    Любі наші вороженьки,
    Бога в серці майте.
    Вам даєм одну ніченьку -
    драпака давайте.

    Ви вертайте у домівки,
    звідки Ви є родом.
    Щоб цілі були кінцівки,
    мчіть хутчіш Ви бродом.

    Забирайтеся з земельки,
    на котру ступили,
    щоб вона не обернулась
    для Вас на могили.

    Щоби Ваші рідні вдома
    Вас ще обійняли.
    Будете Ви невідомі
    за те, що вчиняли.

    Бо впаде тоді на рід Ваш
    тяжка Божа кара.
    Не поможе Отче наш
    й каяття, примаро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3193

    21 бер. 2022
    Альона
    Немає брата в нас давно...
    Від діда чула про війну, про німця злого,ката
    Про кулю ворога в нозі і ,як горіла хата
    Про сльози сивих матерів,які синів чекали
    В обличчя ворога свого усі розпізнавали

    Помер мій дід,нема його,а пам'ять залишилась
    Та,певно,я забула щось,а, може,помилилась.
    З Росії там союзник був ще й братом називався,
    Бо нам сьогодні з тих країв загарбник лиш дістався

    Який там брат?Це нелюд, дід!
    Ти б не повірив,знаю.
    А я сьогодні під політ ракет їх засинаю
    Мерзота нині править бал під постріл з кулемета
    Мій син дивився зранку був куди летить ракета

    Підступно ворог всім брехав,
    Що кращого бажає
    Він українців без житла і їжі залишає
    Вбиває наших малюків,вагітних так прицільно,
    Бо ми не хочем,як вони!!!!
    Ми хочем, діду, ВІЛЬНО!

    Немає брата в нас давно, до нас прийшли  катюги
    Ми - незалежні,ми - такі...об'єднані,не слуги!
    Не станем,діду,ти повір, ніколи на коліна
    У танках ворог вже горить,а ми підносим сіна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3194

    21 бер. 2022
    Віктор Білик
    ЗАЧЕМ ВАМ, ПОЛКОВНИК, ЧУЖАЯ ЗЕМЛЯ?
    Вовек вам не взять Украины столицу.
    Никто вам не даст «За победу» медаль.
    Дают по зубам тут, полковник Ослицын,
    И вас посылают в российскую даль.

    Майор Дуболенский, вам тоже не рады,
    И вместо цветов вас встречают огнём,
    Сжигая дотла ваши танки и «Грады»,
    И предупреждая: «Башку вам снесём!»

    Дают вам отпор и Чернигов, и Сумы,
    И Харьков стоит на пути, как скала.
    Вас ждут репараций огромные суммы,
    И вместо салютов – глубокая мгла.

    Да, русское солнце всё ближе к закату.
    Всем вашим бахвальствам – у нас грош цена.
    Подобна «Уралу» со спущенным скатом
    Лишь в мифах великая ваша страна.

    На «рашке» повсюду угрюмые лица:
    Как сбитая «Сушка» - в пике курс рубля.
    Своих пожалейте, полковник Ослицын.
    Зачем вам, полковник, чужая земля?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3195

    21 бер. 2022
    Антоніна
    і поки летить куля
    вода постійно тече
    сонце постійно світить
    а в грудях так сильно пече
    вічністю здаються миті

    і поки летить куля
    встигаєш подумати

    а що зараз робить моя сусідка Юля
    з якою розмови одразу в точку
    і що в моєму місті збудовані душевні місточки
    за які тримаєшся
    яка метафора

    міст на Романівку підірвали щоб врятувати країну

    напевно вода крижана
    а чоловікам буде нІде погріти ноги
    бо від будинку одні пороги
    в розбитих планах на завтра
    валяються
    двері
    на яких зріст дітей позначали
    олівчиком
    і казали:
    «ей
    не ставай на пальчики
    будь чесним
    ще виростеш
    тримай голову рівно»

    стабільним
    став страх
    тіло знає що робить
    звузилося до щілини серце
    не бродить вже навіть в п‘ятах

    а як же моя перша пробна бачата сьогодні на п‘яту?
    цікаво
    де тренерка зараз

    Боже
    бережи наших хлопців і кожного
    хто допомагає просто так
    тварин на руках тримає
    співом для дітей гул від ракет заглушає

    а їм це за що і навіщо для чого?!
    знати що тут нема зараз поруч
    а тільки є віра
    що переможцем він вийде
    тільки є віра

    так круто що зустрілись тоді ще на каву
    хоч часу
    як завжди буває
    замало

    пробач
    що не прийшла у гості і не передзвонила
    що мало була
    мало любила
    мало зробила
    пробач

    і поки летить куля

    люблю тебе
    взнай за сусідку Юлю

    Боже
    поможи не ненавидіти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3196

    21 бер. 2022
    Альона Лісник
    Лист Україні
    Добрий ранок,моя Україно,
    Ти втомилась від залпів й вогню
    Так вороже,підступно, зміїно
    Потоптав ворог землю твою

    Він слиною давно вже стікає,
    Скалить зуби на села й міста.
    І історії,рідна,не знає
    Не читає і мого листа

    І брудними своїми руками
    Натискає сміливо курок
    Не шкодує чужої він мами,
    Не засвоїв Ісуса урок

    І прицільно в дітей потрапляє
    У синів твоїх юних,дівчат,
    А в Росії про біль твою знають
    Знають точно й ,як завжди,мовчать

    Не сумуй,моя земле,не варто
    Відбудуємо села й міста
    Заживемо,як інші, багато!
    Ти згадаєш про мого листа

    Бо й сьогодні у муках,в підвалі
    Народився малий патріот
    Ще одного дістали з завалів
    Ми закриємо ворогу рот
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3197

    21 бер. 2022
    Надія Анатоліївна
    колосся у крові
    ці розстріляні поля, це колосся в крові,
    цей звук, що лине з Кобзаря ,
    це кричить земля "Україні волю".
    я помру десяток раз за тебе,моя доле,
    тобі, Україно моя , моя честь,слава і воля ,
    тобі моє життя, тобі моя розпука,
    в твоїх руках і я, і вічна моя мука.
    ти, моя нене, розтерзана, та не забута.
    я увязнюю себе в думках про тебе,
    вічною славою моя Україно вкута!
    я не напишу нового Кобзаря,
    я не складу нового гімну,
    але прославлю я тебе,моя Україно вільна.
    я присвячую тобі усе життя,
    схиляюсь перед тобою,
    бо ти єдина, хто має велич наді мною,
    нехай в кайданах я або ж літаю в полі,
    вдома я чи у неволі,
    в моїх думках моя земля,мене бентежить її воля.
    мені не байдуже на страх -
    побачить народ свій у неволі,
    глядіть, як рідний стяг падає поволі,
    ловити думку, що кінець,дивитися додолу,
    що колись погасунть очі великого мого народу,
    це тільки страх, і я його долаю,
    я не сиджу на місті, мамо,народ свій підіймаю,
    генія Шевченка слово по світу розкидаю,
    аби лиш не забули, що України другої не було й немає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3198

    21 бер. 2022
    Микола Ярошенко
    УКРАЇНА – ВОЛЕЛЮБНА ПТАХА II частина
    II
    А дні поволі наповзають.
    Жорстокі точаться бої.
    Бомблять, дітей, жінок вбивають,
    Трощать будинки і гаї.
    Міста рівняють із землею,
    Комунікації щораз…
    Шляхи, вокзали, ТЕЦ, алеї…
    Такий страшний сьогодні час…
    Багато міст уже без світла,
    Тепла, води, відсутній газ…
    Така стратегія їх підла,
    Стріляти в гум конвой щораз.
    Й це в 21 столітті…
    В час інтернету, відкриттів …
    Такі творяться лихоліття…
    Бо мракобіс так захотів.
    Орда збіднілої «рассєї»,
    Побачивши заможній світ,
    Грабує всі людські оселі…
    Заради цього йшли в похід?..
    Ведмідь напав на лань й терзає…
    А світ завмер й чогось чека…
    Вас за пасивність покарає
    Господня праведна рука.
    Ви простягли підтримки руки –
    Європа, США, з других держав,
    Й все ж, бачачи народні муки…
    Не захистили наших прав.
    На мирне небо, на свободу,
    Та врешті й на саме життя,
    На самоствердження народу.
    - Вас ще не мучить каяття?
    - Закрийте небо! - вас прохають,
    Свідомі люди всіх країн.
    Жінок, дітей в нас убивають…
    Бомблять міста з усіх сторін…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3199

    21 бер. 2022
    Анна Григораш
    Орда
    Вони прийшли великою ордою
    Яку не бачив цілий білий світ
    Вони ішли, і несли морок за собою,
    Що вартував мільйони нам життів.

    Чи хтось згадає українського солдата,
    Що пав в бою за Київ чи Ірпінь?
    А чи побачить свого сина тато,
    Який поїхав боронити рідний дім?

    А лікарі, яких бомбили вперше
    В історії всіх воєн світових.
    Чим заслужили вражії ракети,
    Що розбомбили дітям нашим дім?

    А породілі як ховаються в підвалах,
    Тримаючи малят коло сердець.
    Чому ж стріляють прямо по родзалах,
    Коли ж прийде знущанню тут кінець?

    Невже нема ні правди, ані віри
    І ніц святого духа в росіян нема?
    Де ж видано розстрілювати мирних
    Коли в країні страшная така біда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3200

    21 бер. 2022
    Альона Лісник
    Незламні
    "Байрактари" й "джавеліни" ворога лякають
    Кляті ОРКИ на вкраїну нашу посягають
    Вже до війська наші гуси навіть записались
    До ворожих літаків рашистів дістались

    Мародерять ці падлюки,бо надію мають,
    Що війська наші по цілям дуже зле стріляють
    Наші хлопці з автоматом не тільки танцюють,
    Як спіймають добре дупи ваші відлупцюють

    В нас прицільно і дівчата з балконів стріляють
    Дрони ваші дуже легко  банками збивають
    Розумію: дуже складно,хочеться поїсти
    І в окопи,що нарили, на хвилину сісти

    Вже тепер наші "нацисти",мої любі браття,
    Знімуть з вас військову форму,а точніше-шмаття
    Приготують до роботи,прибирати  ж треба,
    Бо такого накидали ви, падлюки, з неба!

    Обирайте! Чорнозем наш,а чи Чорне море?
    Ви не нація,далекі,-для планети горе!
    Забирайтеся до чорта,він вже вас чекає!
    Мій народ на завтра плани без Росії має!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3201

    21 бер. 2022
    Анна Григораш
    Весна
    Я так чекала чарівну весну,
    Мої тюльпани в мами на городі,
    Пташиний спів у полі і гаю,
    Проміння сонечка на видноколі.

    Та ця весна принесла свіжу кров
    Бійців вкраїнських і поранених солдатів.
    Їх дома так чекають батько й мати,
    А їм же треба мир наш захищати.

    Лютує ворог на усіх фронтах,
    Горять міста, райони й села.
    І люди  тут далеко не веселі,
    Ніхто не хоче Путіна "встречать".

    А Захід, що там захід, він мовчить.
    Немов ковтнув горіха чи квасолю.
    У них наша війна як кістка в горлі
    Ні далі проштовхнуть, а ні достать.

    Та вірю я в красиву цю весну,
    Що ще буде у нашого народу.
    Брати пліч-о- пліч виграють війну
    І стануть сіять ще пшеницю в полі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3202

    21 бер. 2022
    Оксана Лєпатьєва
    То було минулої ночі
    То було минулої ночі -
    Небо пірнуло в криницю серця,
    Й причаїлось на самому донці -
    Звідси я бачу зорі, тишу,
    В веснянках сонце, що піднялось таки
    З прірви, гадалось, звичайного дня,
    Коли почалась ця війна,
    З закривавленою косою,
    З божевільною посмішкою мерця,
    Що йде та йде за тобою,
    Поцілунком розправи з життям
    Та красою, цілячись прямо тобі
    Поміж брови, туди, де світанком
    Хрещена, збиралась всі прожити роки роса, де проростало зерно
    Безумовної чудо-любові
    Й плескалось в віри купелі
    Сповитеє Богом дитя,
    Граючись, в серця криницю
    Впустивши зорі світанком нового -
    Вирок зп'янілого кров'ю людською
    Мерця...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3203

    21 бер. 2022
    Денис Бірзул
    Нема пощади
    Нема пощади тим, хто прийде з боєм,
    І вже дійшов перетину межі.
    Хто йде до нас, в руках тримавши зброю,
    Для тих ми вдома гостримо ножі.

    Чекають лиш могили і протези
    На тих, які жадають захопить.
    Хто йде до нас садить свої берези,
    Той сам на тих березах возвесить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3204

    21 бер. 2022
    Віктор Білик
    МИ – НЕ БРАТИ!
    МИ – НЕ БРАТИ!

    Жила-була імперія:
    Цар – справжній ідіот,
    За Сталіним та Берієй,
    Сумуючий народ.

    Цар величі мав манію,
    Хрін зна з яких підстав,
    І з ним на гоп-компанію
    Народ там схожим став.

    Яка ще демократія?
    Худоба і пастух.
    Триндить кремлівська братія,
    Що то є руський дух.

    Для них всіх має рацію
    Почути: «Мудаки,
    Зробіть спецоперацію,
    Знайдіть свої мізки!

    Рідня вам – орки з Мордору,
    А ми вам – не брати.
    У хлів свій з «держимордами»
    Ідіть під три чорти.

    Нас не злякати «Градами».
    Бо наша то земля.
    Тому усім вам радимо
    Один курс корабля.

    Ми – сила загартована
    Нескорених сердець.
    То ж знайте: гарантовано
    Настане вам триндець!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3205

    21 бер. 2022
    Микола Ярошенко
    ПОЛІТИЧНА РУЛЕТКА
    Путін – грав в політичну рулетку,
    Щоб поставить весь СВІТ НА КОЛІНА…
    Вбить сто тисяч?... – Зім’ять що серветку…
    Й перша в списку – стоїть УКРАЇНА.

    Хто наступний в нім – Польща? Литва?
    Бог один та ще нелюд цей знає…
    -	СВІТ, ЄДНАЙСЯ! – пророчі слова –
    Вас Зеленський давно закликає.

    І не блейте, як ті барани,
    Не ховайте розгублені очі…
    Досить вже накладати в штани…
    КОЖЕН з нас в цьому світі ЖИТЬ ХОЧЕ.

    Путін здавна вже грає ва-банк…
    Все – мені, а всім іншим – нічого.
    Пре зухвало на світ, наче танк,
    І чомусь добивається свого.

    Він – не хворий, не псих, не козел,
    Він – ГРАВЕЦЬ, що по крупному грає…
    Тільки СМЕРТІ щоденно тепер
    ЛЮДСТВО НЕЛЮДУ ЦЬОМУ БАЖАЄ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3206

    21 бер. 2022
    Денис Бірзул
    Кацапський дрон
    В черговий раз відзначилась столиця
    В постійних битвах проти москалів:
    Намітивши літаючу дзизчицю,
    Летить з балкону банка огірків.

    Предсмертний зойк роздався писком альту.
    Програв розсолу й склу сталевий сплав.
    Деталі розгубивши по асфальту,
    Кацапський дрон своє вже відлітав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3207

    21 бер. 2022
    Віта Климович
    У глибині Поліського лісу...
    У глибині Поліського лісу ощетинилися вовки й розцвітає сон-трава.
    Булькочуть болотні духи - чують своїм єством насуваються "жнива".
    Уляна капає воском. Наталка підсипає землі. Олеся шепоче на воду.
    Не на вроду - на смерть.
    Ворогу.
    Марія вишиває хрестом. Оксана в'яже вузли. Орися відносить до лісу.
    Сил додає залізу.
    Батькові, брату, сину.
    У глибині Поліського лісу.
    Шугають шуліки, вглядаються.
    Рід мертвих прокидається й стає по одну руку з живими.
    Ще стануть колись святими.
    Треба тримати стрій…
    Туманами стеляться - курганами вляжуться.
    Вороги.
    В’яжуться намертво торішні стоги.
    Зрадників зрадять зрадливі боги.
    Земля прокидається. Земля оновляється. Земля співає пісню.
    У глибині Поліського лісу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3208

    21 бер. 2022
    Тетяна Софінська
    Я вірю.
    Я вірю, що сонцем заллється небесна блакить України,
    Що зійдуть сніги з наших гір і зеленню вкриє гаї,
    Я вірю, що кожній матусі повернуть здорову дитину,
    А ті, хто поїхав, ось-ось крокуватимуть знову по рідній землі.
    Я вірю, любителі фільмів про супергероїв
    Нарешті побачать, що справжні із них- тримають кордон,
    Я вірю, що кожен, хто гріх непростимий цей скоїв,
    Ніколи не змиє ті сльози та відчай із власних долонь.
    Я вірю, що квітки весняні розкриють свої пелюстки,
    І всім подарують жаданий запах свободи,
    Я вірю, і житиму доти, доки є ти,
    Незламний і вільний, мій український народе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3209

    21 бер. 2022
    Герман Юлія
    Нас не здолати
    Коли цілу ніч не заснути,
    Коли руки трясуться від страху.
    Тим хто вдерся щоб нас "повернути",
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Коли рідні в підвалах без їжі,
    Коли місто піддалося краху,
    Тим хто вдерся щоб нас "захистити"
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Коли плаче маленька дитина,
    Коли серце наповнене жаху,
    Тим хто вдерся щоб нас "визволяти"
    Скажем хором пішли ви всі нах..

    Ми назавжди залишимось вільні
    Непотрібно нам "допомагати",
    Знаєм точно і скажемо світу
    Ми єдині і нас не здолати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3210

    21 бер. 2022
    Яна Потьомкіна
    Десятий день
    Вже 10 днів знаходимось у пеклі,
    Вже 10 днів стираються закони,
    Вже 10 днів під обстрілом ракетним
    Неонацисти нищать всі кордони.

    Ідіть ви в дупу, кончені кацапи,
    Ідіть далеко з вашии "рускім міром"
    Заберіть геть свої криваві лапи
    Від нашої хороброї країни.

    Вампіра вашого беріть з собою,
    Що путлєром у світі вже назвали,
    Що бздить назвать війну війною.
    Зробіть вже так, щоб вас усі шукали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3211

    21 бер. 2022
    Мар'яна
    Зупинити ворога
    Коли закінчиться війна,
    Ми святкуватимемо перемогу.
    Обов'язково себе запитай.
    Що я зробив, щоб зупинити ворога?!

    І нехай совість твоя не мовчить,
    Нехай вона від питань не ховається!
    Поки війна усім треба єднатися,
    Боротись, молитися, допомагати.

    Все що можливо робити для армії,
    І понад силу трудитись в тилу.
    Милосердно до біженів ставитись!
    Розділяти національну біду.

    В кожного з нас є власне покликання,
    В кожного власна боязнь і фобія.
    Та лише разом ми станем незламними.
    Лише в єднанні здолаємо ворога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3212

    21 бер. 2022
    Дмітрієв Денис
    Без назви
    Каждый день
    Словно песок между пальцев
    Или не песок
    А просто тень вытекает размазывается сочится
    Время, липкое,всё равно, что
    Растворять
    Пенопласт
    В ацетоне
    Холодно и
    Немного капает
    На мозги на голову в глаз попало
    Бля
    Пусть это окажется все
    Страшный сон,
    Который,
    Снится только мне я готов спать всю жизнь
    Что бы это больше не видели дети
    Не видели их тонкие пальчики
    Не трогали горячие
    Точки
    Я готов спать всю жизнь только пожалуйста
    Не выключай телевизор
    Я хочу услышать
    Хорошие
    Новости.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3213

    21 бер. 2022
    Денис Бірзул
    Лиш вода (В пам'ять про навічно шестирічну Тетянку Мороз)
    Історія жахлива і трагічна -
    Обірвано малесеньке життя.
    Тепер вона навічно шестирічна,
    Тепер вона навічно ще дитя.

    Ця дівчинка залишилась без мами.
    Ця дівчинка залишилась сама.
    Їй стали на шляху бетонні злами.
    Ні їжі, ні води, на жаль, нема.

    А їй би ту водичку хоча б з пальчик...
    Всередині від спраги аж пекло.
    Якби ж хто дав малесенький стаканчик...
    Та певне, що нікого не було.

    Все більше душ іде назад до Бога -
    В блокаді лиш до Нього є хода.
    Там, ззовні, йдуть бої за перемогу,
    А їй була потрібна лиш вода.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3214

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Без назви
    Цю пору року багатьом хотілося провести удома
    Видалася вона ж кровава і холодна
    Мучить ночами втома
    Але знаю й свято вірю
    Що наступної весни ми будемо щасливі
    Не будемо згадувати ті лихі години
    Все навколо буде розквітати
    По ночам будемо спокійно спати
    Наступного дня з радістю чекати
    По парку з друзями гуляти
    І не буде більше втрат
    Згине з наших земель кат
    Побудуємо нові будинки
    Діти ходитимуть до школи
    Буде добрий кожний ранок
    З радістю зустрічатимемо світанок
    І повернуться усі додому
    З інших країн, із-за кордону
    До рідної нашої країни
    До любої своєї Батьківщини
    І на Хрещатику вип'ємо кави
    Спокійно робитимемо свої справи
    Будем втілювати мрії й плани
    Будуть зростати трави й квіти
    На майданчиках гратимуться діти
    І пташки за вікном будуть співати
    Навколо лунатиме переможна пісня
    Скільки всього ще треба зробити ,,після,,
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3215

    21 бер. 2022
    Дмітрієв Денис
    Без назви
    Сирена в
    Четыре утра
    Сирена в
    Черте города
    Кричит – «Кричите!
    Кричите! Европа!»
    Мама плачет.
    Блюёт-от-тех-слов,
    От всех слов слов-
    -но маленькая и руки
    Мокрые и макроэко-
    Номический кризис
    Исчесляемый в мире
    В микро-зивертах, это
    Как раз, как дать пить.
    «Пить дай, пить мне»
    «Вот, прикрой рот,
    Держи полотенце»
    Звук рвоты
    Протяжное буэ.
    Все молчат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3216

    21 бер. 2022
    Даша
    Без назви
    Прийшла весна, а з нею і війна
    Така жорстока і несправедлива.
    Всі ті, які кричали: «Ми ж брати»
    Сьогодні нищать нашу Батьківщину.
    Вони кричать, що захищають нас,
    Але від кого ми не розумієм.
    Самі прийшли стріляючи в міста,
    Вбивають злісно людей України.
    Їм байдуже хто ти і ким ти є
    Дорослий, юний чи мала дитина,
    Стара бабуся сива як туман,
    Вони вбивають всіх без жалю і зупинну.
    Для них важливо знищити народ,
    Поставить на коліна всю країну,
    Але є те, чого не врахували ці кати,
    Безжальні звірі без душі, без серця,
    Що українців знищити не вийде в них
    І це віками вже доведено.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3217

    21 бер. 2022
    Мар'яна
    Матерям
    Ми народжували наших дiтей,
    Не для смертi вiд вашої кулi!
    Ми народжували для життя,
    Ми виховували в мирi й любовi!

    А для чого народжували ви?
    Ви теж мами,  чому ж допустили?
    Хiба вам не болить як i нам?!
    Зупинiть цю ворожу всiм силу!

    Не приносить вiйна споконвiк,
    Для солдатiв звитяги i славу.
    А приносить морок  i смерть
    Там, де мир i життя вирували.

    Так, вiдновлються знову мiста!
    I все стане на свої мiсця.
    Не повернуться тiльки назад,
    Всi у кого забрали життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3218

    21 бер. 2022
    Вiталiй Велiгура
    Люди гранита.
    Небеса потемнели — смрад и копоть,
    Земля воронками градов изрыта.
    Бетон не вынес, терминал рухнул,
    Но под ним еще живы Люди Гранита!

    Нам с детства врали: Украина — окраина...
    Всего лишь губерния Российской империи.
    Украинец? Да нет такой нации!
    А есть хохол или малоросс недоделанный!

    Нас пытались лепить из соломы и глины,
    Как ветхие хаты, «стрихой»  накрытые.
    Но внутри украинца всегда был стержень,
    У каждого свой, но все из гранита!

    Нас давили правители - снимали «стружку»;
    Их забавляла послушность «глины» ;
    Грабеж удался — всё шито крыто...
    Но вдруг, обнажилась  сущность гранита!

    И взорвался народ и встали стеною,
    Плечом к плечу сёстры и братья,
    Майдан не дрогнул, залитый кровью:
    Кровь на граните — Гранитная нация!

    Диктатор бежал, прильнул к «сиське»,
    Из которой черпал свою жизнь и силы...
    А страна хотела вздохнуть свободно,
    Сбросить оковы и жить красиво.

    Но «великий» сосед, кого львом почитали,
    Оказался — шакалом, в душе мелочным...
    Когти вонзил по-шакальи в Крым,
    Вцепился в Донбасс зубами желчными.

    Из пасти его полилась слюна лжи,
    Заливая уши слабых,
    Кто к  «глине с соломою» слишком привык
    И на дух не выносит правды...

    Но брызнув  «слюной» в другие места,
    Не нашел там достаточно  «глины»;
    Из гранита восстала вся наша страна!
    Из гранита — народ Украины!!!

    Не думай шакал, засевший в Кремле,
    Плодящий глиняных чучел,
    Что ты победишь в Гранитной войне,
    Губя в ней и русские души...

    В душе русской тоже заложен гранит,
    Хоть  «глиной слюнявой» залеплен...
    Даже честь офицерскую утопили в дерьме,
    Повинуясь шакала отребью.

    Но глина трещит, облетает труха,
    Обнажая  циничность капкана:
    Войны жаждет «царь», а народ в ней — дрова,
    Безвольная жертва обмана!

    И вот, призывая к героизму солдат,
    Шакалы считают прибыток,
    А тех кто погиб — не хоронят в гробах...
    Кровью  шахты Донбасса залиты.

    В Украине, Гранитных Героев, кто пал,
    Провожает народ на коленях,
    А российский солдат в донецких степях,
    Безымянно отдан на тленье.

    За что умирает Россия твой сын,
    Вторгшись в землю чужую,
    Зачем смерть и горе в семьи несет
    Да и сам погибает в «слепую».

    Вернётся в Россию убийца-солдат,
    Чем залечит он совести раны?
    Кровавый посев посеял у нас,
    У себя пожнёт «урожаи».

    «Кто ветер посеял, тот бурю пожнёт»,
    На Кремль надвигается буря:
    «Батяня-комбат» за ответом прийдет,
    С шакалов спросить за убои!!!

     А там, за кремлевской стеною найдет -
    Фашистское логово лжи,
    Что в рабство вогнало российский народ,
    Жируя на русской крови!

    Украина – единая, Божья страна,
    Мы стремимся к гражданским свободам,
    Где правитель — не царь, а лишь — менеджер, да!
    И увольненье — во власти народа!

    Тот, кто это не понял — уже сбежал к вам:
    По Москве разбрелись шакалята,
    А взрастил их ваш главный шакал,
    Подсадив на бабло и «вату» .

    Тебе же, «великий» русский народ,
    Предстоит стать -  Гранитным Народом,
    Чтоб не правило впредь тобой шакальё,
    Из гэбэшно-дворцового рода!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3219

    21 бер. 2022
    Наталія Войтович
    Тримайся, Україно!
    Тримайся, моя рідна Україно!
    Тримайтесь Харків, Суми і Херсон.
    Сплелася міць козацька воєдино,
    Мечі дзвенять з душею в унісон!

    Золотоверхі  куполи Софії,
    Могили предків, прадідів курган...
    І серце України - древній Київ
    Не віддамо ніколи ворогам!

    Боротися нелегко за свободу,
    В сльозах і крові тамувати біль.
    Та не були б великим ми народом,
    Якби не мали благородну ціль!

    Ми разом, ми єдині! З нами правда!
    За нами наше небо і земля!
    І вдавиться хай двоголовий зайда.
    Стрічай, країно, миру журавля!
    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3220

    21 бер. 2022
    Юрій Клапко
    Україна - матінко рідненька
    Усі ми молимось за тебе матінко рідненька
    Ти виносила у своєму лоні патріотів покоління
    Ще прабабусею зазнала муки,біль
    Пережила скорботи у Христі в терпіннях.
    У сивині твоїй неначе в дзеркалі ех...
    Бачимо усе старенька.
    Душа твоя-немов сльоза прозора
    Вона була і є святою рідна ненько
    Ти незалежна, молода, приваблива й красива,
    Магнітне твоє поле імператору наркотик й апетит.
    Твоє засіяне насіння із героїв проросло тихенько, не дочекавшись жнив, щоб винести вердикт.
    Злі ненаситні зомбі деруться вже по стінах Україно!
    І кров'ю з твого серця хочуть вмити собі пики.
    Ми не здамось ніколи карлики лукаві,
    Ви добривом землі святої станете навіки!

    Де ті хто крізь гардини мирним поглядом спостерігає за матері України?
    Де допомога ваша й обіцянки безнадійні?
    Де то насіння патріотів бурянових?
    Ти не хвилюйся мамо маєш ще птахів та вірних їм пілотів!
    Ти не тужи,не розривай ланцюг живий кордонів,
    Тримай його венозними руками в поколіннях!
    За стогін, муки за  дітей терпіння
    Молода і сива ненько.
    Боротись будем ми!
    Допоки битемесь серденько.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3221

    21 бер. 2022
    Nataliya Voytovych
    Тримайся, Україно!
    Тримайся, моя рідна Україно!
    Тримайтесь Харків, Суми і Херсон.
    Сплелася міць козацька воєдино,
    Мечі дзвенять з душею в унісон!

    Золотоверхі  куполи Софії,
    Могили предків, прадідів курган...
    І серце України - древній Київ
    Не віддамо ніколи ворогам!

    Боротися нелегко за свободу,
    В сльозах і крові тамувати біль.
    Та не були б великим ми народом,
    Якби не мали благородну ціль!

    Ми разом, ми єдині! З нами правда!
    За нами наше небо і земля!
    І вдавиться хай двоголовий зайда.
    Стрічай, країно, миру журавля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3222

    21 бер. 2022
    Катерина Харченко
    Русскому солдату
    Ваша страна - безголосое злое стадо,
    Вялы внутри, хоть брыкаетесь вы снаружи.
    Мы вас снабдим персональным кусочком ада,
    Пусть вас растопит, раз вязнете в русской стужи.

    Русской зимой превращенные вы в ледышек,
    Только и можете течь на свои протесты,
    Только вот вас почему-то никто не слышит.
    Так по домам, вперёд, помните свое место.

    Русский солдат, из тебя прорастет подсолнух,
    Будь удобреньем, добра больше не ищите.
    Чёрное море вокруг вас поднимет волны,
    Каждый из нас до конца здесь в своей защите.

    И мы победим в не нами начатом споре,
    Так рассказали нам праведные скрижали.
    Русский корабль тонет в жадном кровавом море.
    Вот и идите нах... Вас тут совсем не ждали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3223

    21 бер. 2022
    Марія
    Сонце
    На небі тільки й розмов – про війну та про сонця схід.
    Передали згори дивитись на  підпалених хмар вогонь,
    Як лишає він на обличчях незгасимий та дивний слід,
    Як він котиться диким гоном та грає в сталевий горн.
    Озивається у серцях – прокидайтеся, час настав!
    Я співаю вам перемогу, браття, а ворогу – каяття.
    Так від Сяну до Дону, сестри, від метро до нічних застав
    Передайте: зі сходу можу приходити лише я.
    І мені освітити правду – як пролитися на чоло,
    Вам хай золотом ляже світло, ворогам палить очі жар.
    Ну а всіх, хто встає за спини до байдужих сліпих колон,
    Поіменно впишу в скрижалі
    першим променем
    на ножах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3224

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Без назви
    Наше життя поділилося на ,,до,, і ,,після,,
    Але ще пролунає наша переможна пісня
    Ми нізащо не здамося
    В них заплановане вже не вдалося
    Зараз ми чекаємо лиш одного
    Дня нашої перемоги
    Цей період війни у нашому житті
    Ми не забудемо ніколи
    Й пробачити не зможемо нікого
    Зараз замість музики-сирени
    Не книги читаємо, а новини
    Навчилися спати не в піжамах
    І бігти до укриттів за лічені хвилини
    Але минуть лихі години
    Ми повернемо наше життя
    І всі зможуть повернутися по домах
    Настане день, коли плакати не від горя
    Будемо,а від справжнього щастя
    В наш день Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3225

    21 бер. 2022
    Юлія
    Один у полі - воїн чи не воїн?
    Один у полі - воїн чи не воїн?
    Чи, може, просто гордий самурай?
    У всі часи у будь-якій із воєн
    Хтось з лицарів іде за небокрай.
    Один у полі воїн не буває,
    Якщо за правду він у бій іде,
    Якщо він честь і гідність захищає,
    З ним небо Батьківщини голубе,
    З ним дух землі і пращури славетні,
    Що янголами дивляться з небес,
    Один у полі не боїться смерті,
    Бо знову у нащадках він воскрес.

    Один не воїн - той, хто волю зневажає,
    Хто ницо посягає на чуже:
    Своєю жадібністю сам себе карає,
    Безславно у минуле відійде.
    Один у полі - це одвічний воїн,
    Одвічний лицар - зі щитом чи на щиті;
    Лиш той, хто зрадив, - той в полі не воїн,
    Залишившись живим в одвічній самоті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3226

    21 бер. 2022
    Анастасія Новак
    Без назви
    А люди , люди такі
    Абсолютно всі різні
    Від когось кого звеш другом
    Отримаєш кинджал у спині
    Він чужого отримаєш допомогу
    Коли не допросишся у свого
    Але є й нелюди у цьому світі
    Які створюють для людей біди жахливі
    Як же їх носить на цій землі
    Мабуть, для них немає місця й в пеклі
    Цей враг об'єднав у єдине
    Усіх різних людей
    Щоб разом побороти цих тварей
    Тепер біда одна на всіх, одне горе
    Та добро все ж переможе
    Й викоренить із землі це зло
    І все буде навіть краще , ніж було
    І люди знову будуть щасливі
    Все буде добре й красиво
    А зараз ми всі разом у цій лихій годині
    Робимо все, що можливо
    Щоб настав цей очікуваний день
    А недолугих ворогів чекає лиш смерть
    За те , що на нашій землі зробили
    За ту кров , що пролили
    Та нічого ще трохи
    Вже скоро буде наша перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3227

    21 бер. 2022
    Марія Кушнірук
    Без назви
    говорят:
    было время хороших простых вещей,
    были люди как люди, и все друзья.
    всё сгорело в секунду и, жаль, вотще.
    пешки живо открыли в себе ферзя.

    мы привыкли к такому, к чему нельзя.

    мы осели в пространстве несущих стен,
    больше не выходя
    за.
    ничего не прося взамен.

    пока мир, заскучав, остывал по нам,
    замыкались в себе, на себе замкнув.
    квадратура неба в квадратах окна,
    дефицит на пряники,
    взятый кнут.

    да какое там время простых вещей.
    наши вещи сложены в рюкзачок.
    с высоты хорошенько всмотрись в расщеп —
    те, кто в трубку смеялись, теперь молчок.
    руки в кровь не по локоть,
    а по плечо.

    мы лежим в коридорах, ушами в пол,
    сознавая этажность, сличая звук.
    вот летит что-то — наша душа в депо?
    или нас наконец-то наверх зовут?

    холодильник.
    лифт.
    что-то толкает в бок,
    непонятно, во сне или наяву.

    мы зависли на высоте лёта пуль
    и трассируем лучше чужих комет.
    проживая свой лучший большой момент.

    жизнь запаяна в тонкую скорлупу,
    мы рождаемся
    в подполах,
    грея собой толпу,

    кровью требуя перемен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3228

    21 бер. 2022
    Всеволод Сілівра
    Без назви
    Вдивляючись у ракету,
    що неслась кварталами...
    Повними людей
    Повними надій, віри
    Я розумів страшну, глибоку правду
    Ракета знищить все навкруг
    Проте,  віра , що лишилась
    немов насіння проросте,
    знову в Славну Україну
    Це насіння віри разами проростало,
    Й цього разу проросте
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3229

    21 бер. 2022
    Павло
    Не покидайте Україну!
    Не покидайте Україну!
    Вона - як матінка єдина.
    Вона - це доля наша.

    Не покидайте Україну!
    Чужбина - серця не зігріє.
    Чужбина - душу не пройме.

    Не покидайте Україну!
    Нам - захищати рідну землю.
    Нам - боронити рідний край.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3230

    21 бер. 2022
    Алла Роль
    Без назви
    Пісня
    Я їду на схід, хлопці, привіт!
    Рідная мамо, прощайте!
    Вкраїна в біді, небо в журбі,
    Загину – героєм вважайте!
    У час роковий нам всім довелось
    На білому світі родитись.
    Чи можна сьогодні у спокої жить,
    Навалу ординську терпіти?
    Москаль все  регоче, залізом скрегоче,
    Вогонь сіє замість пшениці,
    Вкраїнська земля, луки й  поля,
    Поп’ють їх гіркої кровиці.
    Не буде тут ворог закони писать,
    Мій вічний народ катувати,
    Дитино, засни під казку весни,
    Бо завтра до бою ставати.
    Далекий похід,  хлопці, привіт!
    Рідная мамо, прощайте!
    Вкраїна в біді, небо в журбі,
    Загину – героєм згадайте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3231

    21 бер. 2022
    ПАВШЕНКО КАТЕРИНА
    Харьков 7 марта 2022г.
    Мы бежали 5 метров
    Взрывались ракеты.
    Не успев добежать, - взрыв.
    Мы живы. Ура.
    Ах, "спасибо" тебе Сукапутин
    За это,
    Что не спим и бежим,
    И сыры погреба.
    И от взрывов, бомбёжек
    Пришло осознанье:
    Я тебя не боюсь!
    Становлюсь я смелей!
    Воевать с тобой буду
    До потери сознанья
    За БЕЗВИННО убитых
    УКРАИНСКИХ ЛЮДЕЙ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3232

    21 бер. 2022
    Уляна Дубініна
    До Світу
    Світе,
    Ти боїшся війни...
    Хоч війна вже триває давно.
    Ти навколішках просиш маньяка, щоб той зупинився...
    Із затишних квартир, ресторанів, комфортних авто
    Ти "стурбовано" дивишся, як бомбардують вкраїнців.
    Коли плакали діти Чечні, Ти так само мовчав...
    Коли рвали Молдову і Грузію... бомбардували сірійців...
    Ти відводив свій погляд і...
    в нелюда газ купував...
    А за Крим і Донбас винуватив... самих українців...
    Ти не хочеш війни...
    А війна на порозі стоїть...
    Божевільний маньяк вже не спинеться на Україні...
    Хто наступний?
    Кого розстріляють за мить?
    Скільки ще треба жертв,
    щоб Ти врешті дав відсіч росії?
    Де Тобою хвалений Альянс?
    Де РадБез?
    Де ООН?
    Де всі ті, хто так пафосно "моляться" на Україну?
    Чи прокинешся, Світе, допоки кривавий мордор
    не зробив із Європи велику суцільну руїну?
    Світе,
    Ти не хочеш війни,
    хоч давно вже отримав її.
    Але все ще плекаєш надії, що, може, минеться...
    Поки Ти сумніваєшся, небо закрити чи ні,
    Україна Тебе закриває собою і б'ється.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3233

    21 бер. 2022
    Юра
    Історія довга
    За частую ми все пробачаєм
    Нас так виховали гнів подавлять

    Та коли вже у котре скотина
    вбиває
    скотиною буде подихать

    Відколи ця людинка існує від тоди не людина вона

    Бо пробрало людину гамнисту
    До коріння гниле є гілля

    Ні спокою ні долі невдасться кріпить
    Доки буде москальская гнида
    Тут жить

    Я вам кажу народе говорю
    Москаля трба гнати
    нам волю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3234

    21 бер. 2022
    Уляна Дубініна
    Боже, Україну бережи!
    Боже, Україну бережи!
    Світе! Не мовчи! Допоможи!
    Божевільний карлик у кремлі
    знищить все на цій святій Землі.

    Небо над Вкраїною тремтить
    від диявольських залізних чорних птиць.
    "Привид Києва" стає з ними на бій!
    Світе! Глянь! Не відвертайся! Стій!

    Ти в ГРОШАХ рахуєш втрати, ми - в ЖИТТЯХ.
    Народилось в бомбосховищі дитя...
    Дитбудинки, школи, дитсадки
    Опинились під обстрілами орди.

     Світе! Чуєш?  Нині - ми, а завтра - ви.
    Гроші не врятують від війни.
    Вистояти нам допоможи!
    Боже, Україну бережи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3237

    21 бер. 2022
    Анастасія мазурець
    Тихо стало...
    Тихо.. тихо стало..
    Поле бою затихло давно..
    Лиш скрізь мертві тіла
    Немов у страшному, німому кіно..

    Тихо, тихо стало!
    Заплакав ранений солдат:
    Братів, сестер, друзів вбили-
    Серце зветься від утрат!

    За що вбили хлопців молодих,
    Яким ще стільки треба було жити??
    За те що ПУТІН - цар царів ОТИХ
    Землю нашу захотів відбити??

    За що та мати, що чекала
    зустрітись знову з  сином,
     І не спала,
    В молитві Богу так благала, так ридала,
    Коліна до кісток стирала,
    а зустрівши...
     на місці завмирала.

    Коробка   з надписом "двохсотий"
    На дворі чекала...

    Десь сирена заволала.
    добре знали всі що сповіщала...

    Гради пролетіли,
    Небо димом потемніло....
    Тіло батька, тіло матері...
    А то...
    То певне  були діти...

    Чорні згарки на підлозі..
    Застигли й більш відкрить очей не будуть в змозі,
    Залишаться лежать навіки в ріднім домі,
    зруйнованому від вогню і " тих всемогутніх" волі.

    Думаєш, що все? що це кінець, ти переміг? Дарма!!
    Любуючись у дзеркалі дияволом - точніш собою!
    Навіть не помітив, що на Україні, яку зробив собі ти гральною доскою,
    Ходів тобі ж, в кавичках генію, уже нема.

    Ми захистим тебе країно! Навіки  ВІЛЬНА будеш ТИ!
    А той НЕКОРОНОВАНИЙ - він божевільний! Він здохне від проклять і самоти!

    Ти маєш зброю, а ми силу, таку, що ще весь світ не знав!
    Україну ж нашу неспроста зовуть Єдина,
    Бо ми єднаймося, а єдність наша то завжди  була, є і буде НЕЗДОЛАНА!

    СЛАВА УКРАЇНІ! ГЕРОЯМ СЛАВА!
    Цей переможний клич по всій землі невдовзі залуна.
    А цій тварюці... оо Ні! Жодного покою!
    Розстріляний своїми ж, або згорить живим, як ті солдати, що на ЙОГО ж війні, ДО ТЛА!
    Ганьба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3238

    21 бер. 2022
    Леонтіна Топало
    ...
    Хто може спинити скаженого звіра,
    Ладного нас на шматки розірвати?
    У нього відсутня і честь, і віра,
    Його народила на світ не мати!
    Він зовсім не плід доброти й любові,
    Він просто виродок із каміння!
    Замість повітря - лиш прагне крові,
    Нищить усе, вириває з корінням!
    Дивується світ  і не йме віри,
    Як так безжалісно можна чинити?
    Даремна справа ганьбити звіра,
    Його просто разом треба убити!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3239

    21 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Бойовий Гопак
    БГ – це не співак,
    не форма слова «Бог»*,
    це Бойовий Гопак,
    для ворогів злий рок!

    Розкручується він,
    немов незримий смерч,
    і сходить із вершин,
    і сіє страх та смерть!

    Дивися: предків дух
    навприсядки пішов;
    ще й посміх на вустах,
    ще й стиль новий знайшов

    для бою козаків –
    крушить у кожен бік
    мільйоном копняків;
    з'явився, потім зник

    і знов атакував,
    лише летять друзки!
    Що взяли, відібрав,
    роздерши на шматки

    убивць і крадіїв,
    віддячивши сповна
    за сльози матерів,
    хоч це смішна ціна,

    та дрисля, що тече
    у трусів по тілах…
    Він дух, але пече
    у грудях гнів: на дах

    ракета знов летить
    і знищує снаряд,
    в уламках брат лежить
    і поливає «Град».

    Нестримно дух росте,
    вже сонце він забрав
    в непрошених гостей,
    вже світло від заграв.

    І мечуться вони –
    звіриний переляк
    із бісових синів
    вичавлює Гопак!

    * у церковнослав'янських книжках
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3240

    21 бер. 2022
    Костя Слівін
    В очікуванні бою
    Тримаю твердо автомат холодний,
    Вже від люті сам не свій.
    Чекаю на довгожданий бій
    З нетерпінням, як звір голодний.

    Набридло тут годинами сидіти.
    Якби не ви, то міг би каву пити,
    Безтурботно на галявині лежати,
    Обійматись й дівчині вірші читати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3241

    21 бер. 2022
    Марічка Бабій
    В календарі — війна
    У мене замість березня в календарі — війна.
    А замість перших пролісків — сирена.
    Серед прочитаних оновлені — новини.
    А із холодного — підвал.

    Із запитань одне лиш — "Як ти?"
    У відповідь чекаєш — "Тихо".
    Ще так ніколи не радів — світанку.
    Й не прагнув щоб над головою було — мирно.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3242

    21 бер. 2022
    Тамара Слюсаренко
    Вставай Україно.
    Вставай Україно, вставай моя ненько.
    Рашисти прийшли у твій дім.
    Вбивають синів твоїх, доньок і діток,
    І йдуть по містах черевиком чужим.

    Руйнують міста і квітучі садиби.
    І стогне земля, і стогне твій дім.
    Вставай моя ненько, моя Україно,
    Жени цих поганих і злючих катів.

    Жени і топи іх у Чоному морі.
    Жени іх за межі своєї землі.
    Не станемо, скорені, ми на коліна
    На поталу рашистській, зухвалій, орді.

    Відбудуємо все, що вони зруйнували.
    Поховаємо тих, хто загинув в війні,
    І будемо жити щасливо й успішно,
    І будем радіти ми мирній весні.

    І буде над нами наше синєє небо,
    Колихати колосся будуть жовті лани,
    І лунатиме скрізь: Живи Україно.
    Живи й процвітай на вічні віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3243

    21 бер. 2022
    Анастасія
    24 лютого
    Двадцять четвертого лютого,
    О шостій задзвонив телефон,
    Мама тривожним голосом
    Сказала, що на землю нашу
    Ворог жорстокий прийшов!
    Звісно, я не повірила:
    «Мамо, яка війна?
    Я на роботі у Києві,
    В мене тут тишина!»
    Через хвилину побачила,
    В чаті одногрупників, я,
    Що прокинулись всі від вибухів,
    В різних куточках Києва,
    Що від вогню прокинулась
    Моя Українська земля!

    Звісно ми переможемо,
    Скоро настане мир,
    Та кров’ю будуть окроплені,
    Землі українських полів!
    Ніхто нам вже не поверне
    Загиблих у цій війні:
    Солдатів, що захищали свій дім
    Від фашистських псів.
    Дітей, що від пуль ховались,
    Та ворожі ракети потрапили в їх укриття.
    Жінок, які всім допомагали,
    Та під обстрілами втратили своє дорогоцінне життя.
    Ніколи ми не забудемо,
    Що з нами зробив «рускій мір»,
    І про перший дзвінок розкажемо
    Дітям, онукам, усім!
    З ним закінчився наш спокій,
    З ним почалась боротьба
    За вільне, щасливе майбутнє
    Українських дочок та синів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3244

    21 бер. 2022
    Уляна Дубініна
    Без назви
    Горіти вам у пеклі, росіяни,
    За те, що сієте на наших землях смерть.
    За бомби над вкраїнськими містами
    Будь проклятий навіки "рускій рейх"!

    Горіти вам у пеклі, росіяни,
    За те, що виростили демона в кремлі.
    Десятиліттями ви очі закривали
    На його злочини великі і малі.

    Він ВАС вбивав в "Норд-Ості" і Беслані.
    ВИ гинули у Сирії й Чечні.
    Сьогодні демон ВАШИМИ руками
    Дітей вбиває на моїй землі.

    Російські матері! Вам хочу побажати
    Синів стрічати в цинкових гробах.
    Хай увійде у КОЖНУ ВАШУ ХАТУ
    Жалоба, відчай і панічний страх!

    Хай не дає вам спати біль ночами.
    Вас Бог накаже за усі ваші гріхи.
    Горіти вам у пеклі, росіяни,
    І наші Воїни вже відправляють вас туди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3245

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    Україна - завжди жива
    Не забудемо! Не пробачимо!
    Пішли діти за небокрай...
    Де це видано, як це втрачено?
    Нашим ангелам хай буде рай!
    Як же важко, піднятись з попелу
    Серце зранене, не душа...
    Наша нація вогнем гартована,
    І свобода у нас жива...
    Ця свобода проросте паростком,
    Воля - славою до забуття.
    Україно міст і героїв!!!
    Україна - завжди жива!
    Нас не знищити, ми не залякані,
    Та рабам цього не осягнуть,
    Бо зброя у нас всередині
    А земля - це снага і міць...
    І завзяття є, і нескореність,
    Бо любов і підтримка є.
    І все буде, все наше збудеться,
    Бо вже сонце нове встає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3246

    21 бер. 2022
    Уляна Дубініна
    Без назви
    Украинские дети теперь знают слово "война".
    Российские ракеты сжигают их родные дома.
    Российские танки крушат их вчерашние мечты.
    Слышишь, россиянин? В этом виноват только ты!
    Украинские дети теперь знают слово "смерть".
    Российские солдаты убивают их отцов и матерей.
    Они никогда не простят вам этой войны.
    Они теперь знают цену вашей блядской "братской любви"
    Украинские дети рождаются теперь в подвалах и метро
    И знают наизусть, что значит "БТР", "ЗРК", "ПВО"...
    Которые сутки они на коленях в слезах
    Вместе с молитвами шепчут: "Русский корабль, иди нах..."
    Украинские дети знают: сожжён будет русский рейх.
    И правнуков своих будут учить ненавидеть вас всех.
    Отныне не важно "хороший" ты русский или "плохой".
    Ты - русский? Значит - фашист! Навеки веков!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3247

    21 бер. 2022
    Юлія
    Неповторення
    Візерунки моїх долонь
    Не повторяться.
    Не повторяться
    Мої сліди.

    Візерунки крил метелика
    Не повторяться.
    Не повторяться
    Малюнки на склі.

    Вечори і світанки
    Не повторяться.
    Не повторимось
    Я і ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3248

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    *** Все поділилось...
    Все поділилось на "було" і "стало"...
    Все розбилось і гучно лунало...
    Це не вранішній грім, не ранок -
    Нова реальність... А не світанок...
    "Війна!" - сповістили зранку. ВІЙНА...
    Все, що було до того треба,
    Все що розум тримало як тятиву,
    Зараз різало мозок: "Я ще живу!"
    Лещатами серце тримало,
    Холоднокровність уже проступала...
    Їм 2014 було мало, мало Криму,
    Донбасу, Луганська, мало?
    Мало бід і смертей,
    Не жаль і ненароджених дітей...
    Народжених вже теж не шкода?..
    Не треба?.. Вони замахнулись на небо...
    Ніби в агонії, на автоматі,
    Ні, я не буду тікати...
    Знову вибухи... Серце гаряче...
    І... тиша, це - найстрашніше -
    Тиша, ніхто не плаче...
    Десь відлуння удару, пожежа і дим
    А ми - в серці міста-мільйона сидим.
    Швидко і зовсім розмірено,
    Взяли все, що було необхідно
    У ту хвилину... Все тремтіло зсередини,
    Але не було емоційно. Так треба...
    Останнім поглядом оглянуто все,
    Як на прощання, все блискавично...
    Ні сну, ні ниття, а розрахунок -
     Зберегти ще маленьке життя,
    Що робити, як рухатись далі...
    А все інше - деталі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3249

    21 бер. 2022
    Анастасия Кибель
    Свой путь
    Открой глаза и оглянись,
    Вокруг горит огонь и жар
    Расплавит маски, обнажит
    Гнилой, потрёпанный товар.

    Те покалеченные души,
    Прикрыты ликами святош,
    Готовы глотки грызть друг другу,
    Родную мать продать за грош.

    Льстецы, лжецы и лицемеры,
    Торгуют словом на обвес,
    Наивный верит сладким сказкам,
    В пустую ждёт от них чудес.

    И ради них готов он в жертву
    Отдать всё то, что так берёг.
    Нальются тучи сполна кровью,
    На пересечении дорог.

    Сжигай мосты, но смысла нет
    Ведь в твоём плане есть прокол -
    Ты будешь загнан на убой,
    Чьей бы дорогою не шёл.

    Но станет ясным белый день,
    Как только правду примешь смело
    Исчезнет боль и стыд, и страх –
    Всё, что давно в тебе кипело.

    И сможешь ты шагнуть вперёд,
    По непротоптанной дорожке
    Пойти один, нести свой крест,
    И не боясь чужой подножки,

    Сметая камни на пути,
    Прожить достойно, не жалея,
    Что не погнался за толпой
    В огонь на поиски трофея.

    Есть лишь тот путь, что ты избрал
    Не тот, что был отцом навязан.
    Живи сейчас, иди вперёд.
    Не будет ведь «второго раза».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3250

    21 бер. 2022
    Валентина Марківна
    Ми - нація! Ми - не раби! Ми вільні люди на своїй землі!..
    Прокинулась ще до схід сонця,
    (По-правді то ще і не спала),
    Умилась сльозами, водою Дніпра,
    Пил із взуття протерла. " Я жива...
    Я жива, Я - жива!.." Хоч стомлені Твої очі,
    Смутком обличчя обпалене,
    Та серце Твоє жіноче, живе, жити хоче...
    Вкраїно, Ти різнобарвна,
    Ти сильна і вольова
    Незбагненно, Ти мужня, Свята!!!
    Ти чужими руками геть не загарбана,
    Не сплюндрована і не спалена,
    Ти - нескорена, чуєш? Нескорена...
    Хай обпалена, десь частково зруйнована,
    Ти єдина, бо всі Твої діти, сильні духом,
    Будуть боронити, і боротися, і єднатися...
    Знаєш, я вірю, будуть захищатися,
    Будуть на своїй землі до кінця стояти,
    Бо Ти - їхня мати, а вони - доньки і сини.
    І в нас буде весна, буде Перемога, чуєш,
    Мабуть, десь так треба, що дорогою ціною
    Що лиш так ми достойні ту вільную волю
    Собі здобувати, не розкіш, не шати,
    А просто свободу, омріяну, бути народом...
    Ми - нація! Ми - не раби!
    Ми вільні люди на своїй землі!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3251

    21 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Боже милосердний, ти нас бережи.
    Україну мою рідну від війни спаси.
    Боже, тебе благаю я,
    Щоб відступили їх війська.

    Хай закінчиться це кровопролиття
    Страждає Україна, ненька моя.
    Сльози рікою, серце розрива.
    Це пекло, жах, страшна війна.

    Боже, я молю, допоможи.
    Врятуй, спаси, від горя відверни.
    Україно, матінко моя...
    Хай прИйде мир, нехай закінчиться війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3252

    21 бер. 2022
    Светлана Петренко
    Закрити небо
    Звіриний гул пронісся над Сумами.
    Криваве ,, бах" на шмат порвало ніч.
    І...не добігло  дитинча до мами…
    Спросоння мати простогнала: ,, Ні!

    Кровиночко, малесенька, рідненька!"
    Стікали сльози з вицвілих очей.
    Поглянь на мене: ,, Я,.. я ж твоя ненька!.."
    А у самої в грудях , аж пече.

    Упала на коліна... Голосила...
    Закрити небо! Зберегти життя!
    Молилася і в Боженьки просила,
    На руки взявши неживе дитя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/3253