###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    20 бер. 2022
    Тетяна Чорна
    Війна у знайомих рядках
    Вже цілий тиждень йде запеклий бій,
    І хоч без попелу іще стоїть оселя.
    "Страшні слова, коли вони мовчать",
    Вам, нелюди, не бачити вже нені.

    Й про те" Чи знаєш, що ти людина" не питаю.
    Бо відповідь висить в повітрі міст,
    Які накрило хвилею печалі.
    І усі мрії враз "коту під хвіст".

    "Любіть Україну, як сонце любіть",
    Нам інше не варто казати!
    Ми - воїни всі, і мільйони сердець
    За мить будуть битись завзято.

    Як кажуть у нас: ти чого причепивсь?
    Давай поговоримо? - Ні! - Йди з землі!
    Яка ти тварина, невіглас, убивця.
    Данте прописав вже для тебе "шляхи".

    А "Я буду крізь сльози сміятись"
    То від щастя, повір, скоро вже,
    Перемогу будем святкувати.
    Мій народ - то герой, будьмо!
    Все!

    03.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1130

    20 бер. 2022
    Свиридов Ігор
    де я пішов уперше
    де я пішов уперше,
    де я відкрив свої очі -
    цю землю не перевершать,
    не спаплюжать і не наврочать.

    я ковтаю кістку із люті,
    я рахую кожен свій подих,
    у слоумо ціпеніють думки, мов закуті:
    це щось із Данте, до самого пекла сходи?

    у цьому немає вроди: у війни немає інших тлумачень.
    серце падає в небо,
    бо не витримує передбачень.
    і нехай я буду із каменю від сьогодні, не коли-небудь.

    де Дніпро шумить, де квітнуть каштани,
    від Говерли й до найглибшої шахти:
    цю землю хочеться вкривати коханням та гоїти її рани,
    за неї потрібно встояти, за неї - тільки перемагати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1132

    20 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Ми нескорені, сильні, незламні!
    Загартовані кров'ю мов сталь!
    Ми безстрашні, а ще - нездоланні.
    В нас є гідність! Є честь! Є мораль!
    Ми з завзяттям встаємо до бою.
    Ми неначе твердий моноліт, -
    Закриваємо землю собою.
    Не страшний нам ворожий наліт.
    Ми без зброї спиняємо танки,
    Голіруч відбиваєм орду,
    Хоч і плаче земля від уламків,
    Бо зазнала велику біду..
    Кожну ніч під ракетні удари,
    Під назойливі крики сирен,
    Запускаєм свої байрактари,
    І збираєм тих орків у плен.
    І хоч валять по нас мінометами,
    Наша віра сягає небес.
    Всі ракети зіб'єм кулеметами,
    Адже біль наш у гніві воскрес -
    За дітей та жінок під завалами,
    За окроплену кров'ю росу
    Ми в стократ тим кацапам відпалимо!
    З нами Бог, ТрО й ЗСУ!
    Ну а потім всі спільною працею,
    Ми відродимо рідні міста,
    Бо немає сильнішої нації!
    Бо земля українська - свята!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1133

    20 бер. 2022
    Аліна
    Без назви
    Хочемо жити без тебе.
    Залиш вже нас у спокої!
    Благаєм мирного неба
    Над кожною головою.

    Ми молимось за країну,
    За наші землі і води,
    За кожну нашу дитину,
    За право на перемогу.

    Хочемо жити без тебе,
    Вдихати на повні груди.
    У нас нагальна потреба -
    Від тебе вільними бути.

    Давно звільнились від рабства,
    Ярма на шиї позбулись,
    Та ти відкинула "братство"
    І знов на нас зазіхнулась.

    Хочемо жити без тебе,
    Думаємо про майбутнє.
    А ти нахабно та вперто
    Нас тягнеш в своє безпуття.

    Ти здатна лиш нападати
    Та руйнувати свободу,
    Ми ж прагнемо будувати
    Мрію для всього народу.

    Хочемо жити без тебе,
    Своє саджати та сіять.
    Ти хочеш нас підкорити?
    Ніколи знову, Росіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1135

    20 бер. 2022
    Світлана Баламут
    Мамо, водички...
    Мамо, водички, хоча б краплинку...
    Спрагу твої не тамують сльози...
    Там на дворі летять сніжинки...
    Кажеш, весна, а чому ж морозить?

    Холодно, мамо, а там у будинку
    В моїй кімнаті ведмедик тепленький.
    Їсти, хоча б ту черству скоринку...
    Ледве звучав голосочок тоненький.

    Тихо до серця дитя притиснула
    І колисала немов присипляла...
    Будинку, де жили ще вчора, не було.
    Тільки дитині про це не сказала.

    Тільки зізнатись не вистачить духу,
    Що бомба ворожа ведмедика вбила.
    Там де будинок, суцільна розруха.
    Там, де дитинство - тепер могила.

    Шепіт дитячий затих на пів слові.
    Погляд у вічність і подих останній.
    Стихла в запеклих вустах  розмови...
    Серце мільйонами рвалось шматками.

    Серце горіло, невже це можливо?
    Тут у підвалі дитина вмирала.
    Жити у світу дитина просила.
    Й тихо до Бога у небо злітала.

    Кате російський, мерзенний убивце,
    Що ти забув у моїй Україні?
    Нація підлих, злостивих і ницих.
    Цвіт України лежить в домовині.

    Вмерла дитина в холоднім  підвалі.
    Кров запеклася на серці Вкраїни.
    Втерла сльозу і над світом підняла
    Меч, що принесли кати її нині.

    Путінський раб, ти хотів на колінах
    Бачити волю, зламати свободу?
    Ти помилився, моя Україна
    Праведним духом напоєна з роду.

    Вродження пекла у пекло вернися.
    Геть із святої землі, підла нечисть.
    Слава народу, який не скорився!
    Слава героям! Слава вовіки !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1136

    20 бер. 2022
    Віталій Ткачук
    Без назви
    Любити посеред війни.
    Спокійно. Тихо. Чути. Обіймати.
    Понад сирени, вибухи, гармати
    Казати: «як ти?», «все мине», «засни».

    Давати їжу, прихисток, тепло.
    Ділити хліб, ламаючи ракети.
    Коли душа тривогою роздерта,
    Любити — це спиняти зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1137

    20 бер. 2022
    Ганна Лукаш
    Війна війною, життя життям
    Ми не втрачаємо коріння,
    проте стволи дерев летять.
    Ми не шукаємо вже винних,
    а вороги уже тремтять.

    І біль всередині постійний
    за кожне місто і село.
    І злість у тих, хто завжди мирний,
    Готових вбити це кубло.

    А наша нація - герої,
    І світ нарешті нас почув.
    Та хочем щоб впустили зброю
    або один навік заснув.

    І згуртувались ми навколо
    не тільки нашої біди,
    Нарешті розриваєм коло
    цієї «руської орди»!

    Ми відбудуєм нашу долю
    і кожне місто, і село!
    Ми здобули вже нашу волю,
    і буде краще ніж було!

    Я вірю в силу України,
    Я вірю в кожного із нас!
    Немає кращої країни,
    І розквіту настав вже час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1138

    20 бер. 2022
    Лідія Розовик
    Моя Україна
    Моя Україна багряно налита
    Як стигла калина в мороз
    Кордони ненавистю й злістю обвиті
    В полоні тривоги й погроз

    В моїй Україні війна йде тривало
    В квітучій й родючій землі
    Так страшно народові ще не бувало
    Щурів-ненажер купа на кораблі

    Свою Україну я ковдрою вкрию
    Від криги байдужості й слів
    Про те, що на милій, співучій країні
    Немає конфліктів й війни

    Україну свою закликаю любити
    І в мить негараздів й біди
    Агресору й ворогу опір чинити
    Як матір її берегти

    Своєю красою мене полонила
    Немає миліше землі
    Її в мить нещастя не смію залишить
    Не буде тут посмішок злих

    Від Герем’яча люто до Сарича крикну
    До Ранньої Зорі відлунням піде
    Це все Україна моя колоритна
    Україців майбутнє тут радісне жде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1139

    20 бер. 2022
    Автор:2
    РЕКВИЕМ ПОГИБШИМ ДЕТЯМ УКРАИНЫ
    Малыш хотел стать космонавтом,
    Чтобы звёзды на память считать,
    Но надежды его автоматом
    Вы заставили своим замолчать.

    Девчонка хотела расти, развиваться,
    Чтобы в жизни чего-то достичь.
    Стали слёзы и кровь проливаться -
    Ваша бомба её сумела настичь…

    Ребёнок хотел быть счастливым
    И в парк на качели ходить,
    Но с вашим «спасением» лживым,
    Больше некого к аттракциону водить.

    Малышка хотела стать балериной,
    Чтоб на пуантах и на большой сцене…
    Но ты убил её, кремлёвская скотина!
    Её мечты теперь лишь тени.

    А этот курносый мальчишка
    Такой озорной и смелый…
    Хотел написать он книжку,
    Если б не осколок ракеты в теле!

    Радостные и беззаботные,
    Дети только в лучшее верили,
    Но вы, русские, истинные животные!
    Час детским мечтам отмерили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1140

    20 бер. 2022
    Грицина НМ
    Все стане на свої місця!!!
    Все має стати ні свої місця
    Картопля , а не діти у підвалі,
    І кілька баночок сальця,
    Ялинка,  десь в кутку, подалі...
    Спокійно спати у ліжках,
    А інколи вночі гуляти,
    Про смерть читати лиш в книжках
    І в 'танки' лиш у грі ганяти...
    А за вікном щоб майорів
    Наш прапор жовто-синій
    Що найрідніший з кольорів,
    У нашій вільній Україні...
    До мами їхати в село,
    -Бо засадили вже города
    Усі, крім нас, вам всеодно?
    Бо в ж пильнуєте роботу)))
    А потім ввечері гуртом
    І мамин борщ,  що найсмачніший,
    І вся родина за столом,
    Усі разом,  всі найрідніші...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1141

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    И создал Бог небо в Первый День
    И создал Бог небо в Первый День -
    тягучее, мрачное, черное.
    На нём самолёты кидали тень
    и вражьи вертушки чертовы.

    И создал земли Он тяжёлый покров,
    молчащий февральским холодом.
    И танки по ней железным ковром,
    ползли к спящему городу.

    И создал Бог тьму и создал Бог свет,
    так День отделив от Ночи.
    И вспышки сверкали российских ракет
    со всей своей дьявольской мощью.

    И Божья десница на День Второй
    надёжный барьер сотворила.
    И Армия встала, подобная той,
    что встала при Фермопилах.

    И так отделяя земной покров
    могучим щитом небосвода,
    она начала сокрушать врагов,
    став на защиту народа.

    Настал Сотворения Третий День.
    И стал Украинский город
    укрытием мирных, невинных людей,
    теплом побеждая холод.

    И стали подвалы и стало Метро
    пристанищем, точкой опоры,
    в то время, как гневная ПВО
    огнём защищала город.

    В то время, как Армия била врага,
    ползущего дымным угаром
    и Тероборона держала в руках
    Молотов огненным шром.

    Четвёртый День проникает в ум,
    масштабом сего поражённый.
    Под Харьковом, Киевом, возле Сум
    танк, Байрактаром сожжённый.

    По вражьим колоннам, как исполин
    своим кулаком разящим,
    с карающей мощью бьёт Джавелин.
    И в панике происходящей

    бросают солдаты горящую сталь
    не зная такого отпора
    и гонят их сёла, как жалкую тварь
    и гонит их прочь каждый город.

    На Пятый же День поднялся весь мир,
    оружие, деньги, помощь,
    и жовто-блакитним пронизан эфир,
    пугая московскую сволочь.

    И беженцев толпы находят дом,
    а толпы на улицах - совесть.
    Европы свободной новый том
    написан и новая повесть.

    Вот День Шестой означает рассвет.
    Над Счастьем и Волновахой,
    над миром разносится "Путину нет!",
    "Русский корабль, иди на хуй!"

    И в жалкой агонии мечется враг,
    ракетами брызжа и кровью.
    Позором и грязью покрыт русский флаг
    и это не стало новью.

    Сегодня Творения День Седьмой.
    И молится Бог и плачет
    над сильной и гордой и светлой страной
    Украиной. И ей удачи,

    ей счастья и мира желает Он
    и ангелов посылает.
    Героев и Ангелов. Их легион.
    Они победят. Он знает.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1142

    20 бер. 2022
    Наталя Махначова
    Я маю бути сильна
    Я маю бути сильна
    В час, коли ворог в небі літає…
    Я мушу бути сильна,
    В день, коли тебе біля мене немає…

    Я маю бути сильна, щоб жити
    На своїй землі, зі своїми дітьми і батьками!
    Я маю бути з тобою, а не далеко,
    Щоб ти знав, кого захищаєш і розлука зникала між нами…

    Я буду з тобою і тебе дочекаюсь!
    Я буду у тебе за спиною стояти!
    Твоя допомога, твоя половина,
    Я буду твій шлях уночі вберігати…

    Я молюсь, щоб вночі не літали гранати…
    Нашим дітям спокійного сну намолю,
    Я маю бути сильна і тебе дочекатись,
    Ти маєш це знати, як тебе я люблю…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1143

    20 бер. 2022
    Аліна
    Без назви
    Нахлебались до рвоты мы "русского мира".
    Наші люди - незламні. Україна - єдина.
    Не простим ни "сюрпризов" в игрушках, ни взрывов.
    Малоросія мертва, Україна - це сила.
    Мы устали от лжи, от предательств, от фэйков.
    Та навчилися битися, наче берсерки.
    И сейчас, под обстрелом молясь о военных,
    Розуміємо: жалю нема в полонених.
    Крокодиловы слезы, промытые мысли,
    Але руки в крові, а сумління не чисте.
    Цену "братства" узнали мы с гибелью наших,
    Не здамося ніколи, не колонія "Раші".
    Можна знищити нас, але думка не згине:
    Наші люди - герої. Україна - єдина.

    И однажды орать будет каждый, кто храбр:
    "Иди на х#й, российский военный корабль"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1144

    20 бер. 2022
    Марія
    Йдіть геть!
    Двадцять четвертого лютого вранці
    путінські пєшкі, його новобранці
    вторглись до нашої рідної неньки
    і в кожного з нас заболіло серденько…

    І серце болить не лише за родину
    а серде болить за усю Україну.
    Ви хто? І чого ви прийшли у мій дім?
    не звав вас сюди й губернатор наш - Кім

    Йдіть геть, повертайтесь усі в свою рашку
    обійми лиш там будуть вам нарозпашку!
    А тут наші землі, а тут наша сила,
    яка за секунду народ наш зміцнила!

    Ми знаємо, правда буде за нами
    і буде на ділі, не тільки словами.
    Усі українці - під крилами Бога
    тому нас чекає усіх ПЕРЕМОГА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1145

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Небо відвоювало мир
    Небо відвоювало мир,
    Відвоювало й мене.
    Скільки щоденно викликів
    У цьому бентежному світі!
    Розсипалась долі правда
    Мішечком дрібних монет,
    Які склювали круки,
    Мов цукерки голодні діти.

    Небо відвоювало мир —
    Битва була нелегка.
    Треба ще й громадянам
    Знати: все під контролем.
    Біжить з поля дівчинка
    З чашкою молока,
    Свіжого молока корови,
    Що паслася в полі.

    Небо відвоювало мир.
    Тепер його сіє між нас,
    Допоки ми в паніці
    Небо почути не хочемо.
    Іноді мир інакший,
    Коли його бачиш в анфас.
    Іноді навіть у профіль
    У нього заплакані очі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1146

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Прикладом стукає війна
    Приклдом стукає війна
    У двері кожної родини.
    Прийшла разючая біда
    На землю рідної країни.

    Укрили хмари небосхил,
    Напав підступно наш сусід,
    Несе руїну у краї,
    Веде орду безумний дід.

    Нещастя сіє, ширить страх,
    І сипле бомб із неба гради.
    Вкриває вирвами міста,
    Обстрілює домів фасади.

    За що ж звалилась ця чума?
    Ми жити в спокої хотіли.
    Чому прийшла лиха пора,
    Хіба ж таке ми заслужили?!

    Тікають люди за кордон,
    У відчаю майно лишають.
    У сховища дітей ведуть,
    В підвалі ночі проводжають.

    В словах цей жах не описать,
    Горить Вкраїна і страждає.
    Та вірю в радісний кінець,
    Бо правда наша силу має!

    Сурмлять трембіти-джавеліни,
    Запеклі точаться бої,
    Солдати віддано стоять
    За волю нашої землі.

    Загинуть кляті москалі,
    І заживемо знову в мирі.
    Та поки бореться народ,
    Бо втратити себе не сміє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1147

    20 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Той день, коли не стало зовсім сліз,
    Бо стільки болю ще не відчувала..
    Зустріла вперше той рашистський механізм
    І вся земля немов з-під ніг пропала..
    Ті гори трупів , замордованих людей,
    Котрі щодня в собі ховає Маріуполь..
    Тіла лишень народжених дітей,
    І крик всіх душ, котрі давно не чути..
    Щодня розстрілюють і знищують до тла,
    Живцем ховаючи під "тінями" будинків,
    Тих самих,  що за мить були, та вже нема..
    Виходить...це і є ті демонічні вчинки?
    Чому ціна свободи то життя?
    На жаль,  життя імен, що загубились
    В могилах братських, бо не було укриття,
    А решта й зовсім поміж вулиць залишились..
    Куди не глянь - суцільні ріки сліз,
    Тих сліз гірких , що проливає  Україна,
    За тих  хто ще вигукує  девіз,
    "Героям Слава!" і за тих хто вже загинув..
    За тих, хто ще надіється на нас,
    Що гумконвой таки до них доїде,
    Що все ж настане той жаданий час,
    Коли ми знищимо тих клятих людоїдів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1148

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Вот старый еврей Тору держит руками.
    Вот старый еврей Тору держит руками.
    Тяжёлую Тору. Как время. Как мир.
    С трудом её держит. Как бремя, как камень,
    в своей тёплой куртке, протёртой до дыр.

    Готовый на выход, когда в синагогу
    снаряд угодит или факел метнут.
    Стоит, держит Тору на самом пороге.
    Взволнованный, мятый, потерянный тут.

    Усталые пальцы с трудом зажимают
    таинственный свиток, священный как жизнь,
    как чей-то ребёнок... и ребе взывает,
    и молнии мечет своих укоризн.

    Еврей бородатый, раввин из местечка,
    хоть главный, но может быть главным раввин?
    Закутанный в тряпки, осевшие плечи
    и гневно кричит из-за грязных седин.

    И нервно взывает, сбиваясь с дыханья,
    вдруг тише и снова на крик выходя,
    седой словно снег и горячий, как пламя,
    как Зевс громовержец, с Олимпа сойдя.

    Еврей ленинградский, под русской бомбёжкой.
    Шота Руставели. Сиреной завыть.
    В своей синагоге от холода ёжится
    и Киев пытается Торой закрыть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1150

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Москаля – на паля!
    Москаля – на паля!
    Минають дні, століття, роки,
    Але на цій святій землі,
    Такі, як у Шевченка роки,
    Живуть убогі москалі.
         Москалі – це боги тиранії,
         Монстри люті, ненависті й зла,
         Це – злодії людської надії
         І піранії з морського дна.
    Як же можна таким народитись,
    Або стати як можна таким?
    Щоб не вірити й богу молитись,
    Бути жадібним, хитрим та злим.
         Упиватися кров’ю людською,
         Нищить все що святе на землі,
         Милуватись єхидно собою,
         Коли руки по лікті в крові.
    В них попи, – як ті кобри жалючі,
    Сатана їх на землю послав,
    Перед ними Іуда шепоче,
    Москаль «батюшкой» їх назива.
         Але все-таки прийде година
         Іпредстане перед божим судом,
         Хто знущався з сусіда, з родини, –
         Москалюка з пихатим попом.
    Схаменіться – же ,поки не пізно,
    Бо господняя воля така:
    Він пошле вас гріхи відбувати
    В пекло, аж до самого чорта.
         І посадить рогатий чортяка
         Москалівського ката – царя,
         А ним разом попа – «щеголяку»,
         На гострющого свого паля.
    І засяє в Росії свобода
    І народ підніметься з колін.
    Стануть дружно жить в світі народи,
    Задзвенить колоколовий дзвін.

    Слава УКРАЇНІ!

    18.05.2016
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1151

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    КИЇВСЬКА РУСЬ
    Поки в московії жаби стрибали,
    Коли ще не було й самих москалів,
    Кий, Щек, Хорив столицю заклали -
    Крізь тисячу років вона досі стоїть.

    Київська Русь - це наша історія,
    Яка є початком роду слов'ян!
    Давайте розкажемо все і повторимо,
    Щоб нагадати для росіян:

    Русь - не Росія!!!! Запам'ятали?!
    Спільного в цих поняттях нема!
    Доньок наших князів за королів видавали,
    А там, де Росія, були самі болота.

    Слов'янами вам не бути ніколи!!!
    Спіднє вдягніть чи знімайте хрести!
    Ваша зухвалість і брехливі глаголи,
    Єдине, що в світ ви здатні нести.

    Не будемо ми із вами братами!!!
    Забудьте про казку “Єдіний народ”!
    Історія вас таврує катами,
    Мерзотою без честі й свобод.

    Нашого Києва княжа відвага
    Крізь тисячу років палає в очах
    Воїнів, чий шлях є звитяга
    У битві вогнем, а не на мечах!

    Київська Русь знову б’ється за волю!
    Московська орда преться в наш дім!
    Ми переможемо, бо це наша доля,
    Вона усміхнеться нам молодім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1152

    20 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Молю, солдате, повернись живим
    В той день коли настане перемога!
    Коли прокинеться весь світ новим,
    Й залишаться позаду всі тривоги.
    А поки захищатимеш мене щодня,
    Я обіцяю завжди бути сильна духом!
    Молитись, знаючи, що Ти моя броня!
    Й не вірити ніколи тим ворожим слухам.
    А знаєш, скажу чесно,  я завжди була
    Незламна духом, вірна й справедлива,
    Ще й  з гордою поставою жила,
    Сьогодні ж голову лише Тобі склонила..
    Я щиро  дякую Тобі за кожну мить,
    Що захищаєш рідну неньку Україну!
    Хоч страшно за життя Твоє, душа болить,
    Але хтось мусить боронити батьківщину.
    Отож молю, солдате, повернись живим,
    Бо нам з Тобою ще дітей ростити,
    Навчати звичаям старим й новим,
    Аби було кому ще неньку відродити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1153

    20 бер. 2022
    Аліна
    Без назви
    Здесь не будут встречать вас цветами,
    Здесь вас встретят шквальным огнем.
    Вас не звали мы. Мы не знали,
    Что на грани войны живём.

    Уж простите нас - за защиту.
    И что мы не сдаёмся вам.
    Лучше прошлое отпустите,
    Вся история - лишь обман.

    Мы не ждали вас... Нет, не ждали.
    Мы пытались создать страну.
    Мы не будем встречать вас цветами -
    Слишком дорого всё в войну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1154

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Маріуполю
    Наш Маріуполю, славний герою,
    Думками Вкраїна разом із тобою!
    Руйнують будівлі, та дух твій міцний,
    Тебе не здолати у час цей важкий!

    Стоїш невідступно в ворожій блокаді,
    І терпиш нещадні вогнів канонади.
    Стискається серце, як бачу той жах,
    Страждання і відчай в невинних очах...

    Пролилося крові немало за тебе,
    Скипає, здригає від вибухів небо.
    Боронять солдати тебе від напасті,
    І платять життями за волю і щастя.

    Тримайся, незламний, виборюй свободу,
    Засвітить ще сонце у люту негоду!
    Хай пустять хоч сотні ракет або мін,
    Ще вишні розквітнуть між купи руїн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1155

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Одесса, пожалуйста,  мама...
    Одесса, пожалуйста,  мама...
    Я знаю, что мама для всех,
    что ненависть - этого мало,
    чтоб на руки, на душу грех.

    Я знаю, что в самое сердце
    и песня на бледных устах
    и с кручи потёмкинских лестниц
    как в пропасть срывается страх.

    Я знаю, что как Аврааму
    с ножом в занесённой руке.
    Всё знаю... Пожалуйста, мама...
    Так страшно от этих ракет...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1156

    20 бер. 2022
    Виктория Тарасенко
    Свободная земля!
    Нам, мирным людям, спокойствия хочется,
    Чистого неба, свободных дорог.
    Чтоб не сбылось об ужасном пророчество,
    Чтоб не пришёл к нам враг на порог.
    Но все надежды, молитвы, стремления
    Дымом сражений заволокло.
    Нет теперь нашим сердцам утешения,
    Хрупкий наш мир разбит, как стекло.
    Дети трясутся в кроватях от страха,
    Плюшевых мишек к сердцу прижав.
    В небе несётся железная птаха...
    Крестятся люди, её увидав.
    Дым от снарядов вдали разметался.
    Грохот, как гром, над родимой землёй.
    Люди, скажите, в живых кто остался -
    Кто в этом месте последний герой?
    Это не сон, и не байка, не вымысел.
    Это реальность сегодняшних дней -
    План свой коварный враг всё же выносил,
    И с автоматом стоит у дверей.
    Сильные люди, держитесь, мы выстоим!
    Двери врагу не позволим открыть.
    Он далеко за порог будет выставлен.
    Мы на свободной земле будем жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1157

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Молитва
    Ця молитва із серця народу
    До небесного рветься престолу:
    "Боже мій! Твої діти сьогодні
    Однодушно сходились додолу.
    Просим миру і милості в Тебе!
    Хай воскресне любов в Україні!
    Прихили Ти розпечене небо
    І зійди до людей, Божий Сину!
    Дай ковтнути Святого Причастя
    З рук Твоїх, що від смерті рятують...
    В нас одне залишається щастя -
    Віра в Тебе! Амінь! Алілуя!.."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1158

    20 бер. 2022
    Автор:2
    СПОВІДЬ УКРАЇНСЬКОЇ ЖІНКИ
    Водночас усі молитви я забула,
    На поспіх написала свої.
    Одна мить і війна нас огорнула...
    Всю Україну нашу у жорсткі бої.

    Я досі ще дитя в своїй країні,
    Я жінка, мати, викладаю для дітей,
    Дивлюся котрий день я на руїни…
    Як вибачить непроханих гостей?

    Боже всевишній, гадаю бачиш,
    Як палають домівки у вогні?
    Може ти всіх за біль цю пробачиш
    Та Україна не вклониться війні.

    Я молю тебе лише в однім,
    Захисти нашу неньку, наш дім.
    Огорни її силою могутньою,
    Наші діти подякують Тобі в майбутньому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1159

    20 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Йшов двадцять п'ятий день війни..
    І вже відчутно підкрадалась втома,
    Проте дива творили рідної землі сини,
    Бо знали твердо - "МИ У СЕБЕ ВДОМА!"
    Що кожна річка, кожне дерево й хати -
    Усе лиш тільки нам одним належить.
    І хай би що творили тут кати -
    МИ ПЕРЕМОЖЕМ! МИ - ЗА НЕЗАЛЕЖНІСТЬ!
    Во віки вічні, завжди й повсякчас
    Ніхто у нас не відібрав ще волю,
    Бо в кожного в душі живе ще той "Тарас",
    Що власними руками творить долю!
    От і сьогодні мужньо повставали у ряди
    Сини і доньки  непокірні неньки України
    За правду, волю! Ми ж вам не раби!
    За рідну землю та усю свою родину!

    20.03.2022 р.

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1161

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Покарано винних
    Розчиняється тяжкість останнім снігом зими.
    Замироточить сік у стеблах живих рослинних.
    В повітрі поки тривога, та прийде у простір мир.
    І, як люблять казати, «буде покарано винних».

    Буде показано правду: мають всі ігри фінал.
    Мафія несвідомо відкриває обличчя фактам.
    Болісне випробування. У всього своя ціна.
    Це підтверджує небо, пророки і навіть карти.

    Злущує світ із тіл своїх мейк, неправду, лак,
    Ми ампутуємо вибухи — нині їх так багато.
    Про ворогів або добре, або краще ніяк.
    Нам робити своє: за землю свою стояти.

    Розквіт буде за нами: вершити нові часи,
    Просити про зцілення світу зі стін Святої Софії,
    Співати з небесним хором, співати разом із Сином
    Про віру й любов, духовну підтримку й надію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1162

    20 бер. 2022
    Анна
    Мариуполь
    Город живет
    В ритме воздушной тревоги.
    В городе снова налет,
    В городе - только боги.
    Город несет
    Славное имя веками.
    Город живет
    Там, где рыдают камни.
    Город стоит,
    Он не подвластен силе.
    Город не спит,
    Пусть спят враги в могиле.
    Город живой,
    Дышит и ждет победу.
    Город-герой.
    Город, где будет небо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1163

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Когда надвигается враг словно смерть
    Когда надвигается враг словно смерть, словно мрак
    и смотрит в прицел на тебя усмешливой мордой уродца - бороться!

    Когда после грома, из чёрного, дымного дома
    наружу выходишь, рассветом боясь уколоться - бороться!

    Когда запах поля, когда запах воли средь боя
    вокруг вытесняет зловонство - бороться!

    Когда, как кометы взрываясь, ракеты
    затмили собою холодное, мёртвое солнце  - бороться!

    Когда тишина замирает и ужас сжимает
    зияющим мраком из бездны колодца - бороться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1164

    20 бер. 2022
    Анна Рішко
    Війна
    Жаль, що такою ціною нас полюбив світ.
    Жаль, що такою ціною про нас дізнався.
    Але, знаєте, цей неймовірний підтримки потік.
    Найкраще за 30 років що з нами сталося.

    Війна - це озеро сліз, що змішалося з озером крові.
    Та це не ми, це той хто до нас поліз, відповість за невинно втрачені долі.

    Війна! Всього 5 букв, а скільки у них є болю!
    Від прожитого тамується дух.
    Але не вмирає, бо саме ми, ті про кого кажуть незламні.

    Україно, ти та, що родила людей безстрашних!
    У морі, в повітрі і на землі, ми влилися в ряди відважних!

    Поки ворог страждав від думок,
    Що Європа і ми воєдино,
    Кожен куточок землі заявив:
    «Наше серце тепер з Україною!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1165

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Коли закінчиться війна...
    Коли закінчиться війна,
    Тебе шукатиму в садах.
    Повисне безгомінь німа
    На обездолених шляхах.

    Піду повільно в сіру даль,
    Проміння гратиме крізь дим.
    В душі моїй бринить печаль,
    Як бачу вирвища від мін.

    Згадаю погляд твій ясний -
    Мене не раз він бадьорив.
    Засяє вишні цвіт густий
    Поміж розбомблених домів.

    З думок позбудуся тривог –
    Нести не можу їх один.
    Іще зустрінемось удвох
    На згарищі міських руїн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1166

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Страшенний лютий
    Тепер назавжди викарбовано лютий,
    Засів він ціпко в українських серцях.
    Не стерти нам всій болі... й люті...
    Назавжди ворог залишив зради цвях!

    Страшенний лютий. Він має свідків -
    Діти України події карбують у листах.
    Заговорила в них гаряча кров всіх предків,
    Вони історію війни запишуть у книжках.

    Відсутня в душах їх бездушна помста,
    І місяць лютий був закінченням зими.
    Тепер війна для них, неначе та короста...
    Що за Камю - доба «коричневезної чуми».

    Ночами, я ховаюсь в їхній прозі
    Та над поезією плачу до ранкової зорі.
    Між тих рядків мандрую по дорозі,
    В якій дитячі душі долають воєнні пазурі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1167

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Жовто-блакитний тюльпан
    Кривавий підсніжник тримає весна
    в тремтячих руках...
    Попіл падає з неба...
    Ще трішки...
    І жовто-блакитний тюльпан
    цвістиме мільйонами звільнених стебел!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1168

    20 бер. 2022
    Марія
    Вывод
    А знаете - вывод каким должен быть?
    Людей нужно с детства всем сердцем любить!
    Чтоб гнева и злости они и не знали
    друг друга чтоб в школах не обижали

    Всегда находите свободное время
    Чтоб сына и дочку обнять вы сумели!
    И выслушать каждого, по пустякам
    чтоб не растоптали вы чувства их в хлам

    Ведь именно с детства несем мы по жизни
    любовь и добро, что дАны нам свыше!
    Давайте любить всех детей, всех народов!
    чтоб не было больше таких вот УРОДОВ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1169

    20 бер. 2022
    Ганна Переверзєва
    Concerns
    Wipe tears from your cheeks
    Why are you crying?
    Stop making sea from creeks.
    Hey! Is anybody dying?

    Oh, really? Little kids?
    While were evacuating?
    Bullshit. The law forbids.
    But seems to be frustrating.

    Accept please my concerns.
    So pity, I’ll be praying.
    Let’s wait in what it turns.
    Until the bloody haying.

    I see… Already murders
    Nuclear threat returns…
    Civilian killing orders.
    Accept please my concerns.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1170

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Подорослішала
    Війна багатьох таки подорослішала,
    А когось і суттєво змінила — зістарила.
    «Напиши, друже, вірш. Але про хороше», —
    Просять друзі, бо новини дістали.

    Тож пишу: ми не просто вистоїмо,
    Переможемо з Богом, розквітнемо рясно,
    Ми ще й станемо свідками світові. З чистими
    Душами, з іншим світоглядом, гаслами.

    І потім найбільші у світі гуру й шамани
    Підтвердять, що в нас таки — Божий устрій.
    І буде багато нових пташиних гнізд над домами.
    Так пророчив нам Бог. Так писав Заратустра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1172

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    О Ангел-хранитель, до тебе я молю
    Ти хлопців на фронті від куль вбережи.
    Вони захищають свободу і волю.
    В тяжкую годину їм допоможи.
    Дай сил пережити всі наступи люті
    Від підлого "брата", на рідній землі.
    Будь поруч завжди, не полиш їх у скруті
    Тоді, коли в ворога наміри злі.
    Ти стій перед ними неначе стіною
    Від бомби ворожої  їх заслони.
    І просимо слізно цією весною
    Додому живими усіх поверни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1173

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок
    Солов”їна пісня
    Ой у гаю, над водою,
               Соловей співає,
    Свою милу соловейку
               Співом забавляє.
    Він співає пісню дзвінку
                Про кохання щире,
    Вона слухає зізнання
                Та і не йме віри.
    Бо десь був протягом ночі,
                 Вдосвіта  вернувся,
    Тихенько заліз в гніздечко
                 Та й не пригорнувся.
    Не знала його кохана
                 Куди ж був подівся,
    Що він за її, за волю
                  З ворогами бився.
    Бився з круком чорноперим,
                  Орлом двоголовим,
    Не жалів життя свого він,
                  Не жалів голови.
    Тихенко заліз в гніздечко
                  Бо не було сили,
    Бо зламав своє крилечко
                  Як боронив милу.
    А чому ж не пригорнувся?
                  Бо істікав кров”ю,
    Не хотів своїй коханій
                  Завдавати болю.
    Та коли ж вона дізналась -
                  Розправила крила,
    Та й обняла соловейка
                  Й щебетала мило.
    Заспівали соловейки
                  Пісню спозарання -
    І про долю і про волю
                  Й про своє кохання.
    Їхня дзвінка пісня ллється
                  Над водою й гаєм,
    Над гніздечком солов”їним
                  І над земним раєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1174

    20 бер. 2022
    Альона
    Заклик
    День ніч, день ніч
    Всіх додому заклич
    Посміхнися,
    Хлібом, сіллю поділися
    Скільки б не було жалю
    Переможимо в бою
    За країну кров проллємо
    Да не свою
    Не покинемо нікого
    У своєму рідному краю
    Ворога ми проклянемо
    Прикопаємо землею
    Нехай знає
    Закликає
    Не губити, не кришити
    У чужім краю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1175

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Владимир  - сколько в этом слове
    Владимир  - сколько в этом слове
    для сердца русского слилось.
    Владимир на днепровском склоне
    над головою крест занёс
    и истинно по-христиански
    Русь стала, матушка, чиста.
    Как грустно, что считают сказкой
    сегодня русские Христа.

    Владимир Мономах, по праву
    законодатель царских мод -
    хоть и не самых мирных нравов,
    но шапку нам оставил, вот.
    И эту шапку, до истерик,
    за дураков считая нас,
    ужасно хочется примерить
    кремлёвским карликам сейчас.

    Владимир Даль, кудесник слова,
    отец толковых словарей.
    Скажите, лешего какого
    средь вереницы новостей,
    сметая правила и вкусы -
    "мочить в сортире" прорвалось?
    Чтоб Даль в гробу перевернулся  -
    язык спасти не удалось?

    А вот еще один Владимир -
    сифилитический маньяк,
    уже почти сто лет, как вымер,
    но не похоронить никак.
    Давно не прах, а куча пыли -
    когда бы кто уже подмёл.
    Как нам недавно сообщили,
    он Украину изобрёл.

    Владимир Бехтерев, психолог.
    Ах, доктор, можете взгянуть -
    ужель от ботоксных уколов
    решила крыша стартануть?
    Ведь вместе с путинским похожи
    диагнозы прошедших лет -
    и параноик он такой же,
    как Ваш последний пациент.

    Сейчас Россией правит Вова.
    Мне, образованный народ,
    марать бумагу уж не ново,
    но здесь - особенный урод.
    Бетонных бункеров начальник,
    столов бескрайних командир.
    К нему зайти бы выпить чаю
    и табакерку прихватить.

    Конечно, слово не преступник,
    конечно, слово не злодей.
    Оно зависит, словно спутник
    от им встречаемых людей.
    Но посмотри на Кремль - там "Боже,
    царя храни" поют при всех.
    Владимир - Жириновский тоже.
    Вы что, там тронулись совсем?

    Там, где отказывает тормоз
    и паровоз идёт ко дну,
    всегда подсказывает компас
    простую фабулу одну:
    бывает проще врезать в дыню,
    чтоб худшее предупредить -
    Кличко Виталий и Владимир
    умеют это объяснить.

    Однако, русский дух упорен,
    настойчив и упрям в боях -
    тогда лишь внемлет русский воин,
    когда его послали нах.
    И жизнерадостно и веско,
    не глядя на всеобщий скул,
    Владимир-солнышко, Зеленский
    сегодня на хуй шлёт Москву.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1176

    20 бер. 2022
    Юрій Волошин
    Мрія
    Відновиться, як Фенікс, наша МРІЯ,
    Злетить чарівний птах у височінь,
    Як символ української свободи,
    Натхнення наших діл і сновидінь.
    Інакше і не може бути,
    Тому що МРІЯ - це не просто птах,
    Це дух єднання, віри і любові,
    Це ПЕРЕМОГА, що живе в серцях!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1178

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Шевченку
    Двісті восьмий рік Тобі минає,
    І вже давно ягнят не пас Ти за селом,
    Той, хто шанує кручі та Дніпро кохає,
    Той, хто Московію таврує злом.

    Застерігав: "Кохайтеся, чорнобриві,
    Та не з москалями!"...
    Ти відав, батьку, думки їхні зрадливі,
    Пророчив лихо, що відбудеться із нами.

    Ти знав - воно не може не відбутись,
    Бо сама доля промовляла вголос...
    Коли вдалося нам кайданів позбутись,
    Кремлівський цар прагне розтоптати колос.

    Плюндрує, нищить, глузує із життя...
    В нім віковічна заздрість промовляє,
    Бо він є раб, а свобода - наше укриття,
    Росія... Україна... між нами спільного немає!!!

    Кобзарю, дякуємо, що вказав дорогу!
    Людина волі, дякуємо, що оберігаєш дух!
    Твій дар - це спокій, що здолав нашу тривогу!
    А Твоє слово - нестримний України рух!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1179

    20 бер. 2022
    Соломія
    24.02
    Ніхто не міг подумать, що життя так зміниться
    Що люди спати забояться, що на небо подивиться
    Ніхто не знав, що буде завтра
    А завтра став найгіршим сном
    І навіть сонечко не помагає врятуватися від бомб.
    Казали ви «Спасти хотим», але вбиваєте живих
    Казали ми неонацисти, а самі гірші тих чортів.
    Не люди ви, а сам диявол прийшов у вигляді людей
    Ми мир хотіли в нашім домі, а ви стріляли по ньому.
    Батьки рятуючи дітей, губили все і навіть душі
    А ви дивилися на це і сліпо вірили в брехню.
    Ми - українці, ми сильні люди
    Всіх злиднів скосим, як траву
    Але хотіли ми спокійно спати, а не чекати цю війну.
    Наша країна, наша ненька, наш дім
    Нікому не дамо ні клаптика землі, а ті чорти московські будуть горіти, за смерті наших українців.
    Я вірю в нашу перемогу і долю нашої землі
    А ви сидіть і далі вірте в брехню, що кажуть вам верхи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1180

    20 бер. 2022
    Марина Чеснокова
    Я не бажаю вам війни...
    Я не бажаю вам війни...
    Прозріння буде гірше пекла!
    Як кулі стануть ваші сни
    І катом буде для вас небо!

    За спалені мої міста,
    Розбиті долі, кров і відчай,
    За поніве`чені тіла
    І за безглуздя ваших свідчень.

    За вашу згоду мовчазну,
    З якої діти помирають...
    Вам би наповнити казну...
    А цінностей нових напхають...

    Хитнулось знову колесо,
    Історія пішла на оберт...
    Лиш дзвін колишніх перемог
    Змінили ви на гурт з ганьбою!

    Там на дорозі спить маля,
    В обіймах іграшку тримає,
    А поряд мама, тато, брат...
    Всі сплять...а душі їх літають...

    Ви задоволені? Авжеж!
    Черговий раз росія в справі...
    Кривавим "руським сапогом"
    По світу ірод все кульгає...

    Але йому прийде кінець,
    Не буде тут йому пощади!
    Застрягне у ногах свинець,
    Не буде йти чим на паради.

    Я не бажаю вам війни...
    Вона у вас в душі почнеться,
    Коли збагнете, що в крові
    Не лише руки, а і серце...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1181

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Україна - це світу сумління
    Україна - це світу сумління...
    Україна - це голос небес!
    Україна схилила коліна,
    Щоб дух Божий у людях воскрес!
    Україна - для людства екзамен...
    Його Богу складатимуть всі.
    Україна ковчегу "Титанік"
    Свої шлюпки дає рятівні...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1182

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Там родились сегодня дети.
    Там родились сегодня дети.
    При полумраке, полусвете,
    среди орущих воплей смерти
    там родились сегодня дети.

    Там родились сегодня люди.
    Среди кошмара, мрака, жути,
    где каждый вдох до боли труден,
    там родились сегодня люди.

    Сегодня родились герои.
    На блокпосту, на поле боя,
    в больницах среди моря крови
    сегодня родились герои.

    Сегодня родилась Свобода.
    Как много раз, как год от года,
    как главный смысл людского рода
    сегодня родилась Свобода.

    Там родилась сегодня Вера.
    Для всех невиданным примером,
    среди осколков, взрывов, серы
    там родилась сегодня Вера.

    Как мать среди огня и дыма,
    во имя воли, счастья, мира,
    Отца, Святого Духа, Сына
    восстала к Жизни Украина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1183

    20 бер. 2022
    Анатолій Мельник
    Героям
    Юрію Кобжеву і Даниїлу Суходолову

    Войною лютий нищить сни весни
    І пророкує нам недобру долю.
    Стають на захист лицарі-сини,
    За рідну землю, за священну волю.

    Їх сила в правді, їх незламний дух
    Орди підступной зупиняє рух.

    Московщині ламають хлопці спину
    Й за Україну-неньку в битві гинуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1185

    20 бер. 2022
    Доляна
    Чорна тінь
    Перед очима знову близька далечінь,
    Довоєнне минуле покрила чорна тінь.
    Усмішок, веселощів, чекань весняних свят -
    Нас цього позбавили в пітьмі розбитих хат.

    Ніколи не забудуться останні мирні дні:
    Ходили до школи, думали, будні нудні.
    Учили уроки, у вальсі легко кружляли,
    А ввечері хлопці дівчат проводжали.

    Прощавшись пізно, друзі сказали "Побачимось",
    Обійнялись, та по домівках шлях розійшовсь.
    Що та зустріч остання - тоді ще не знали,
    А ті дороги додому їх назавжди роз'єднали.

    Будем пам'ятати мажорні акорди зими:
    Жили в мирі й злагоді в рідній стороні.
    Будували різні плани, мали світлі мрії,
    Мов зірки, світили з неба на щастя надії.

    Тепер же наші радощі в минулому жевріють,
    Сподівань ключі далеко журавліють.
    Яким же був прекрасним той довоєнний час,
    Та чорна тінь воєнна покрила усіх нас.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1186

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Вистоїмо й переможемо
    Ми вистоїмо, зможемо, міцно зціпивши зуби.
    Нині у кожного, як на тілі країни — рани й подряпини.
    Однак нашу правду та мрію ворог ніколи не згубить!
    У нас стальне серце й, відповідно, такі ж… клапани.

    А тоді, коли з усім світлом і світом ми переможемо,
    Всією країною довго і тепло без слів обіймемось,
    Уже не рабами — синами і доньками Божими,
    Оновимо устрої світу, зупинимо й інші війни.

    Сонце сьогодні на нашій землі неймовірно тепле,
    Завтра — весна, сік почне рух у кожній стеблині.
    Запрацюють знову школи й театри — не лише аптеки,
    Очищення, віра, надія й любов — не лише магазини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1187

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Єдність душ
    Нас гріють в підвалах дитячі обійми...
    Зі сліз ми гарячий приймаємо душ...
    Тримають нас ваші молитви постійні...
    "Не хлібом єдиним"...
    А єдністю душ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1189

    20 бер. 2022
    Юлія Лукасевич
    Я б хотіла
    Я сьогодні без тебе вночі не заснула ні на хвилину
    І хотіла б сказати тобі, як люблю я мою Україну
    Я сьогодні без тебе вночі тихо слухала звуки тривоги
    І в думках я молилась собі за наближення дня перемоги

    Я б хотіла сказати тобі, що нестерпно не бачити рідних
    І в думках повертати туди, де все так, як було раніше
    Я б не стримала вирій думок
    І кричала б що було сили:
    «Повертайтесь додому живі, славні діти своєї країни!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1190

    20 бер. 2022
    Тетяна Мигас
    Світанок
    Струшений попелом відчаю
    крик української нації.
    Гірко розлитою кров'ю
    рашистської радіації

    Стогне земля твоя зморена,
    крила у Бога обвуглені.
    Зболена та нескорена,
    сили Небом даровані.

    Світанок твій прийде
    з квітами...
    Нова усміхнеться доленька!
    Сміхом дитячим,
    привітами ...
    Містами, мостами
    Постанеш ти!

    Не одягаєш віночок свій,
    рано в волоссі засИвіло!
    Тримаєш в руках
    джавеліна ти...
    А мала б тримати
    букет квіток.

    #Між_квітами_та_снігом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1191

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Коли така тяжка година,
    І серце у грудях болить-
    Тримайся рідна Україна!
    За неї Бога всі моліть.
    Поранена - та непокірна,
    В сльозах - та з мужністю віків.
    Синам і донькам завжди вірна -
    Нащадкам славних козаків.
    Тримайся трішки ще, рідненька -
    І зацвіте калина знов.
    А з нею - Україна ненька
    Зітре із ран багряну кров.
    Настане день - і ти засяєш,
    Прийде кінець лихій війні.
    І знову жити в мирі станеш
    В своїй прекрасній стороні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1192

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Вы так ничего и не поняли
    Вы так ничего и не поняли
    в чудовищной прошлой войне
    и только кричалки запомнили
    в кровавой своей западне.

    Вы только запомнили лозунги,
    чтоб ими по пьяни грозить,
    своих подполковников досыта
    кормили "могу повторить".

    Молчание деда угрюмое
    взывало к вам громче сирен,
    но вы всё парадами думали,
    шатаясь "вставая с колен".

    А может она не закончилась,
    Великая наша Война,
    берлинско-кремлёвскою сволочью
    развязанная в головах?

    И герб двухголовым стервятником
    стал символом ярким тому,
    что злому дракону оттяпали
    мы голову только одну.

    Да, эта война продолжается,
    невинных калеча кругом,
    и время простить и покаяться
    и меч занести над врагом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1193

    20 бер. 2022
    Автор:1
    Була і є, і буде Україна
    Не злякають нас хлопчики російські!
    Стрибайте в танк й додому - вас там ждуть!
    «Руській мір»?! Вам промили мізки -
    Зібрався в бункері дід у «вєчный путь»!

    Майорить тризуб на всіх знаменах!
    Не віддамо і клаптику землі,
    Бо свобода в українських генах,
    Божевілля і паніка в кремлі!

    Під гул сирен не станемо мовчати!
    Усі єдині ми у ці важкі часи!
    Готовий кожен ворога стрічати,
    Засіємо поля кривавої роси!

    Не чутно більше голос пропаганди…
    І зникли ваші пафосні пости…
    Настав кінець загарбницької банди,
    Навіки спалені між нами всі мости!!!

    Непереможні наші Збройні Сили!
    Незламний і вільний наш народ!
    Окупанти знайшли свої могили -
    Їх приголубить степ наш і город!

    Хай пам’ятають вічно московити,
    Козацький край не стане на коліна!
    Ми будем битись, бо нам своє робити!
    Була і є, і буде Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1194

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Закрийте небо!
    Розплющте очі!!! Небеса закрийте!!!
    Прокинься, світе!
    В нас одна Земля!!!
    Яка на Україні кров'ю вмита
    Жінок невинних,
    Крихітних малят ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1195

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Ми вдома
    «Мам, я за кілька днів став, мов справжній дорослий, —
    Каже маленький хлопчик трохи стривоженій мамі, —
    Сам збираю іграшки, ти мене більше не просиш.
    І, може, після війни тато пограє з нами…

    А поки у місті сирени й треба спускатися знову
    В тісне укриття будинку, сусіднього з нами,
    Заспівай усім дітям теплу свою колискову,
    Бо є діти тепер, які залишились без мами.

    Ти тільки не плач! Бо час не для сліз, а віри!
    І тато повернеться. Й мир безумовно буде!
    Як завжди, з весною прокинуться в лісі звірі,
    От тільки цікаво, чи зміняться підлі люди?

    За ці кілька днів, здається, доріс, мам, до тебе.
    Без слів розумію твій погляд, розпач, надію, втому.
    Але глянь обережно, яке у нас гарне небо,
    Які у нас мужні люди. І взагалі — ми вдома!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1196

    20 бер. 2022
    Сергій Аркуша
    Дума про безславних російських виродків
    вітаю вас, пітекантропи, вітаю вас, австралопітеки,
    хто сказав, що ваша дорога сюди - це шлях до нової мекки?

    ви колонами сунули зі своєї психіатричної лікарні
    вас навчили вбивати пророків, ваші вожді і досі безкарні

    хто вас переконав, що російський солдат - могутня й незламна сила?
    ці степи, поля і долини - віднині ваші безіменні могили

    а це небо вже закрите нашими ангелами і нашим богом свободи
    ця земля і мова - в наших клітинах на рівні генетичного коду

    наша українська душа - це світло оранти, це чаша амріти
    і ми зможемо її вберегти, відстояти, в долонях своїх зігріти

    бо нами писано: краще згинути, ніж полоненими бути
    у вічному вавилоні немає ані спокою, ані спокути

    безславні російські виродки, у вас немає ні волі, ні долі
    зараз триває війна, і ви повернулися в часи генріха бьолля

    і від того, який сьогодні курс долара - ані холодно, ані жарко
    зараз триває війна, і ви повернулися в часи еріха марії ремарка

    звідки ви приблукали, з туви чи, можливо, з тули?
    певно, фюрер ваш хоче, щоб з цієї війни нікуди ви не вернулись

    зрештою, путін ваш - п#д@р@с і вкотре дав маху
    "русский военный корабль",
    іди
    остаточно
    н@х&й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1197

    20 бер. 2022
    Ольга Козоріз
    Люблю Україну
    Дивлюсь я на землю: степи і поля!
    Як добре що це Батьківщина моя!
    Маленькії села, великі міста
    Як добре що це Україна моя!
    Я бачу неба глибоку блакить,
    Я сонечка жар відчуваю,
    І шепіт річок, і бурхіт морів
    Я кожного разу вдихаю!
    І де б не була я, крізь тисячу літ
    Міцно і твердо я знаю,
    Що Україну дуже люблю
    І ні на що не зміняю,
    Навіть якщо розстріляють!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1198

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    С восьмым марта тебя
    - С восьмым марта тебя!
    - пантенол нужно, ношпу...
    - чтоб любви!
    - нет бинтов...
    - в этот праздник..
    - из Польши
    обещают сегодня побольше
    подвезти...
    - чтобы радовать дети...
    - я в аптеку зайду на рассвете - как, уже разбомбили?!
    - мы на вечер купили, борщ готовим и мама придёт...
    - перестрелка идёт, не успели забрать
    два пакета...
    - шампанское!
    - дети, ракета!...
    - в этот радостный день...
    - Сеня? Сенечка?!! Сень!!!!
    - я цветы по дороге...
    - там такое: там ноги
    по колено...
    - добрый день, можно Лену?
    - сразу всю упаковку вези!
    - мы на чай!
    - погоди, инсулин?
    - поздравляю тебя...
    - мне так жалко ребят...
    - так до вечера?
    - вату, посуду...
    - буду вовремя.
    - буду...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1199

    20 бер. 2022
    Тетяна Мигас
    Моя

    Терпи мала, терпи!
    Видихай усе, рости !
    Ти обернешся феніксом
    з попелу...
    Спалюй їх гнівом
    зопалу!

    Крила свої розпусти,
    погляд вогненний загостри!
    Сип на них біль свій і відчай,
    Зубами вгризайся у свій рай.

    Де твоє стишене прощення?
    кров'ю дітей землю зрошено.
    Гірше за біль забуття...
    Горить під ногами земля.

    Терпи мала, терпи...
    Тут твої острови!
    Тут твій рай і рови...
    Тут твоє відродження,
    Волю свою не проспи,
    Рости, рости, рости !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1200

    20 бер. 2022
    Лариса Козинюк
    Життя - дарунок
    Візьми мене за руку і веди
    Крізь біль і втрату, полум'я й руїни...
    "Синдром вцілілого" у мене...
    Але Ти назвав життя "дарунком", Боже сильний...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1201

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    ЧОМ ДО НАС ПРИЙШЛИ
    Чом до нас прийшли орки путінські?
    Ми вас не гукали!
    Чи ума нема, совісті нема,
    Правди не шукали?

    А вони бомблять, ракети летять
    І міста палають!
    Рідні ЗСУ – справжні козаки!
    Землю захищають!
    Наші ЗСУ – справжні козаки!
    Нас всіх захищають!

    Наша матінко, Українонька,
    Молимось всім світом!
    Знищим ворогів, переможемо
    І будемо жити!
    Знищим ворогів, переможемо
    І будемо жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1202

    20 бер. 2022
    Юрій Волошин
    Без назви
    Тризуб на лобі таврувати,
    Скропити кров‘ю первоцвіт,
    І далі їх не рахувати,
    Такий Тараса Заповіт.
    За кожну душу, що злетіла,
    Дитячий сміх, що не луна,
    За Батьківщину, що горіла,
    Коли прийшла до нас війна.
    Ми переможем - сестри, браття,
    Якою б не була орда,
    Розквітне знову Україна,
    Квітучий край, моя земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1203

    20 бер. 2022
    Олександра
    Без назви
    Сиджу і плачу,чи ридаю,
    Від злості і безсилля,
    Бо все,що в тому житті маю,
    Страждає від насилля.
    Я вірю,знаю,сподіваюсь,
    Що вся та нечисть згине!
    Що наше небо буде чистим,
    Все небо України
    А поки дихаю,бо діти.....
    І дітям їсти треба,
    От зарубала когута,
    Іду,москаль,по тебе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1204

    20 бер. 2022
    Соколовська Валентина Олександрівна
    Як пробачити війну?
    Кому треба ці ваші війни
    Розділяють людей між собою
    Забирають, ламають сім’ї
    Руйнують наші кордони

    Вбивають дітей України
    Знищують наші будинки
    Невже дитя українки
    Не так цінне, як дитя німки..?

    Розривається серце у грудях
    Так стискає, ніби хтось вдарив
    І з очей ввечері й зранку
    Сльози на щоки спадають

    Руки тремтять вже як норма
    Не знаю куди їх подіти
    То прикладаю до скроні
    То сльози намагаюсь спинити

    Це жахіття колись закінчиться
    І тоді вже не будем ніколи
    Казати, що ми українці
    З росіянами братські народи

    Не знаю чи хтось вам пробачить
    Це пекло, що ви нам вчинили
    Але точно ніяк не забудем
    Як вбивали дітей України

    Як вмирали від куль і від градів
    Від ракет крилатих російських
    Як ховалися до бомбосховищ
    Батьківщину як нашу бомбили

    Та тепер знаємо точно
    Що ми дійсно сильна країна
    І рідніше немає нікого
    Рідна тільки одна Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1205

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Мне нужно Моцарта играть сегодня.
    Мне нужно Моцарта играть сегодня. Нету сил.
    Там где-то враг зашёл опять и мирных разбомбил,
    там где-то крики, детский плач и тяжело дышать,
    там где-то жертвы и палач. Мне Моцарта играть...

    Мне нужно фразы до конца продумать и штрихи,
    а там знакомые, друзья и тысячи других
    вдыхают гарь, вдыхают дым и копоть жжёт глаза.
    Зачем же Моцарта играть мне кто-то приказал?

    Кому он нужен в этот миг, мой чёртов Амадей?
    На город мчится грязный Миг, на город из людей,
    не разбирая глаз и слёз, желаний и мечты,
    он бомбы сбрасывает вниз на реки и мосты.

    Проклятый клоун в парике с пучком ненужных нот.
    Ты против турков не ходил, талантливый урод,
    ты чью-то талию сжимал, совсем не патронташ,
    когда в закуренном кафе писал "турецкий марш".

    Кому он нужен, этот марш? На клавишах войны
    там руки разрывает в фарш, осколком бьёт под дых,
    там музыкой совсем иной орёт сейчас орган,
    касаясь трубами стволов разорванных мембран.

    Как можно Моцарта играть и думать о штрихе,
    когда так хочется рояль в стремительном пик
    метнуть на голову врагу и прыгнуть вслед за ним?
    Зачем возможен Моцарт тут, а там невыполним?

    Мне нужно Моцарта играть. Я надеваю фрак,
    рубашка смята на спине, на туфлях стёрся лак.
    Гармоний нежные цветы. Мелодии. Враньё?
    Мне нужно Моцарта играть и думать лишь о нём.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1206

    20 бер. 2022
    Мурзакова (Шашок) Ірина - псевдонім IrSha
    Двадцятий день війни
    За 20 днів змінилося життя всіх українців
    Війна прийшла у кожен дім і хату,
    Руйнуються міста, мости, будинки,
    Та нашу волю вам не зруйнувати.
    Земля наша свята і пращури пліч опліч
    Стоять з захисниками, спиняючи удари,
    І тінями ховаючи від злого,
    Охороняють наших всіх солдатів.
    Ви можете убити наше тіло,
    Та дух козацький вам не подолати,
    Прийшовши в будь який куточок України,
    Чекає смерть на вас, прокляті рускі кати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1207

    20 бер. 2022
    Виктория Тарасенко
    Нам не знать бы таких февралей!
    И ты весь превращаешься в слух -
    Может, где-то в ночной тишине
    Вдруг раздастся глухое "Бу-бух!"
    Нам кричит этот звук о войне.

    Мы задвинем все шторы плотней.
    И обнимем родных ещё раз.
    Мы не знали таких февралей.
    Не сомкнуть нам уже сонных глаз.

    И под тонной упавших камней
    Будут люди кричать: "Помоги!"
    Что же может войны быть страшней,
    Когда землю твою рвут враги?!

    Время замерло, бомбы летят.
    Мы не знаем, что будет потом,
    Сколько наших невинных ребят
    Заберёт этот страшный погром?

    Но надежда, как яркий костёр
    Душу греет в отчаянный час -
    Нашу родину с карты не стёр
    Ведь еще ни один пидарас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1208

    20 бер. 2022
    Ольга Колодій
    Без назви
    Тобі, люба Нене, вклонюся до ніг,
    За наших солдатів, за наш оберіг!
    За кров цю козацьку, що в жилах тече
    За погляд матчиний, що гріє плече!

    За те, що ти сильна, могутня Держава,
    Найкращий у світі народ- нас обрала.
    За твої ліси і поля, та гаї,
    За те, що зростали на твоїй землі.

    Тобі, Україно, пошану складаєм
    За мужність і силу, за віру безкраю,
    За те, що ти гордо нас об’єднала,
    І ворогу злому себе не віддала!

    За Київ і Харків, за Крим і Дніпро,
    Ми щиро відкриємо мужнє крило,
    За ангелів наших, героїв земних
    Ми молимось Богу і віримо в них!

    Лунають гармати на твоїх руках,
    Сини твої гинуть, палає душа
    Та ти, Україно, не бійся, ми разом!
    І будемо вперто стоять до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1210

    20 бер. 2022
    Андрей
    Наступило утро на грабли
    Наступило утро на грабли,
    Боги спрятались все, мизерабли.
    Счастье как десерт – это малость,
    Горя всем с избытком досталось.
    Тот, кто наверху, озабочен:
    Одни живы, другие – не очень,
    Странная игра в человечков.
    На снегу зелёный кузнечик –
    Навзничь, и уже не увидеть
    Как сильна любовь ненавидеть,
    И в печальных глазах его – небо,
    Нo оно нам не нужно – дай хлеба!
    Балалайка тренькать устала –
    Во поле березка стояла,
    Во степи она заплутала,
    Где-то под Херсоном пропала.
    А по вечерам близ Диканьки
    Догорают русские танки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1212

    20 бер. 2022
    Олександра Совська
    Без назви
    Танцюй, танцюй, земля така м’яка.
    Вже починають розквітати квіти,
    І медом сонце ллється в небесах,
    І знову їм нас не вдалося вбити.
    Четвертий день, іде четвертий день.
    І перші, що якраз воскресли вчора -
    На третій день; сміються від душі
    І щось жартують про свою покору.
    Кусає змій на острові свій хвіст
    І вісімкою нескінченність в’ється.
    Хай сонце розпускається в руці.
    Хай сонце разом з нами б’ється в герці.
    Танцюй, танцюй – уже майже весна.
    Вигострюй шаблю та приладнуй збрую.
    З тобою небо, вітер і земля.
    А ними навіть пекло погидує.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1213

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    СЕРЦЕМ, РОЗУМОМ І КРОВ'Ю
    Мій дім - найкраще в світі місце.
    Тут я нічого не боюся!
    Тут вільно дихаю на повні груди,
    І вірю в завтра, знаю - воно буде.

    Тут народилась і зростала,
    Щоранку сонце зустрічала.
    Сміялась, плакала, раділа,
    Робила помилки, на місці не сиділа.

    Тут чорнобривці мамині довкола хати,
    Для щастя не потрібно так багато.
    Криниця й гойдалка у дворі,
    Липневе небо в полі… зорі.

    Клекіт лелек і спів пташиний,
    Квітучий сад та гул бджолиний.
    Город картоплі, кропиви кущі
    Залишили свій слід у моїй душі.

    Синці колін, гулі голови,
    І ніжний запах свіжої трави…
    Це з босоногого дитинства спогад,
    Коли в пригоди тихо кликав здогад.

    Кожна пора тут року особлива:
    Яскраве літо, а весна вродлива,
    Плаксива осінь, зима невагома…
    Так може бути тільки вдома.

    Де б не була я, куди б не поспішала,
    Про рідну хату думка утішала,
    Де пахне свіжим хлібом і любов’ю,
    Я - українка! Серцем, розумом і кров’ю!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1215

    20 бер. 2022
    Анна Біденко
    Страшно
    Знаєте, що страшно?
    Перестати колись рахувати.
    Знати, що було вісімнадцять,
    а завтра буде ще один.
    Страшно днями починати,
    а тижнями вже закінчати.
    Страшно звикнути до того,
    що у нас не мир.

    Знаєте, що страшно?
    Вже не дивуватись цифрам.
    Не порівнювати вже із друзями
    своїми, всіма-всіма.
    Страшно сказати, що ми знали,
    і знаєм, що бьють по мирним,
    і знали, що завтра буде більше,
    ніж оголосили вчора.

    Знаєте, що страшно?
    Думати, що не повернешься
    в місто, яке більш за все любила,
    в місто, де багато була...
    В місто, яке пам'ятаєш,
    місто, що рідним зветься.
    І що? Я ж бачила,
    що його розбомбила росня.

    І знаєте, що страшно?
    Забути колись звук сирени,
    забути колись тих людей,
    що сиділи в метро.
    Забути мертвих знайомих,
    бо що? Не триматись ж за теми
    замість яких лишили
    на землі безліч пустот...

    Боже, як я боюся,
    Боже, як я лютую,
    Боже, як я радію,
    І Боже, як я не сплю.
    І знаю, що страхи марні,
    знаю, що повернуся,
    знаю, що ми рахуєм,
    і пам'ять маємо вічную.

    14.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1216

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Закройте уже это чёртово небо.
    Закройте уже это чёртово небо.
    Там смерть лишь одна по ракетному следу
    углём зачеркнула любую надежду -
    закройте уже это чёртово небо!

    Кровавым закатом и чёрным рассветом
    там тлеют обломки мерцающим светом,
    там тлеют пелёнки, постель и одежда -
    закат за закатом, рассвет за рассветом.

    Закройте его, кто там был, кто там не был.
    Я кажется верю, что Бога там нету,
    что он не бывал ни сейчас там, ни прежде,
    что он средь живущих и вовсе-то не был.

    Заприте заклятьем и силой обета.
    За дымом исчезли луна и кометы,
    и звёзды и солнце мелькает всё реже...
    Закройте, молю, это чёртово небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1217

    20 бер. 2022
    Вадим
    Війна
    Струмками талої води
    весною плаче Україна
    бо втратила дочку і сина
    від рук московської орди

    Від ран здригнулася земля
    міста і села нищуть танки
    приходять заревом світанки
    летять ракети звіддаля

    В підвалах матері ховають
    від бомб маленьких діточок
    а в хлопців палець на гачок
    з рушниць по ворогу стріляють

    Коло порога рідна мати
    благословить своє дитя
    на перемогу, на життя
    за землю рідну воювати

    В строю за зброю взявся син
    в селі за вили взявся батько
    міста озброюються хватсько
    стоять стіною як один

    Потуга ця несамовита
    орду вбиває без кінця
    в ім'я і сина і отця
    тріщить на ворогові свита

    Впиріщим усі по москалях
    ми не припиним цього бою
    і збережемо неньку свою
    заб'єм в труну їм довгий цвях
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1219

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Будуть часи
    Були часи, коли в Україні ревіли гармати.
    Нині ж повсюди лунають гучно сирени.
    Були часи, коли вдома — і батько й мати.
    Зараз інакші: боротись за волю і землі!

    Маємо зараз довести востаннє:
    Ми нація сильних, кмітливих, хоробрих.
    З мечем хто прийшов — на землі нашій стане
    Клаптиком соняхів, мінеральним добривом.

    Та будуть часи, коли Україна в мирі
    Буде прикладом слави новому світові.
    Будуть часи, де не буде кумирів,
    А будуть Герої. З великої літери!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1220

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Это какие-то неправильные люди
    "Это какие-то неправильные пчёлы!" -
    сказал однажды Винни-Пух.
    Его я раньше сумасшедшим счёл бы,
    раскритикуя в прах и пух.

    Где вы видали искандера,
    который не пишет поэму, нет -
    он бьёт огнём по домам "бандеры"?
    Нет, Искандер - великий поэт.

    А эти странные "град" и "панцирь" -
    как в непогоду стая черепах?
    Нет - это взрывы в садах у "нациков".
    Вишнёвых, яблочных, детских садах.

    Я помню любовь свою первую - ту,
    что сердцем владела пусть даже лишь миг...
    Над нею сейчас бомбы сбрасывал "Ту"
    "работал по городу" "Миг".

    Это какая-то неправильная страна,
    где ночь называется днём,
    где худшим - раздолье, а лучшим - страдать,
    где мир перевёрнут вверх дном.

    И это какие-то неправильные люди -
    толкует сознанье моё.
    Мы спорить с ним больше, пожалуй, не будем -
    Эй, Пятачок, неси ружьё!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1223

    20 бер. 2022
    Грінчук Алла
    Майже весна
    Ця весна мала бути чудовою,
    З чистим небом і співом птахів,
    Але стала весною кривавою,
    Через кулі фашистських катів.

    І сьогодні ми вже не бачимо
    Це проміннячко золоте,
    Цілий день ховатися мусимо
    Бо ракета, а вдруг, впаде.

    І ніколи ми не забудемо,
    Як тікали з своїх квартир.
    І не знали - "А жити будемо?
    Чи пограють вони у тир?"

    Це жахіття закарбувалося,
    В нашій пам'яті й наших дітей.
    Бо,на жаль,це все відбувалося,
    Під прицілом дитячих очей.

    Але треба на мить зупинитися,
    І побачим, яка краса.
    А ще краще треба молитися,
    Щоб закінчилася клята війна

    І коли це пекло завершиться,
    То настане чудова весна.
    Просто зараз здаля доноситься
    Лиш два слова... майже весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1224

    20 бер. 2022
    Юрій Волошин
    Синам
    Хай сонце засяє і в дім прийде мир,
    Сини най твої підростають,
    Вони - це майбутнє усіх поколінь,
    Що славлять країну, вітають.
    Сьогодні для них ми опора і міць,
    Життя їх і віру бороним,
    І дзвони лунають церковних дзвіниць,
    Як слава і дяка невтомним.
    Настане світанок і темінь паде,
    Боронить нас ангел небесний,
    І кожен із нас в серці мир віднайде,
    І поклик душі буде чесним!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1225

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Молитва
    Боже! Україну бережи!
    Вона, таке ще молоде дівчисько.
    Вродливе мов зоря,
    що вмилася ранковою росою .
    А бачили яка в неї коса?
    Як житній колос, сплетений додолу.
    А очі ? …Як волошки, що синіють в полі.
    Стоїть відважна, горда і струнка
    У білій сукні вишиваній,
    пронизаній звитягою століть.
    На голові вінок, що означає «я світло і життя».
    Але СТОЇТЬ!!!
    Стоїть! Не впала на коліна,
    Донька славетної Русі.
    Підняла зброю і невпинно
    Боронить землю від  орди!
    О Боже, Україну бережи!
    Її широку, незрадливу душу,
    Її поля, ліси, і гори й ріки
    Дітей її, ти - Боже, захисти,
    що лиють кров за Волю й Мир Навіки!!!
    О Боже! Україну ти закрий
    Своїм покровом найміцнішим!
    Вона встоїть,пітьму змете,
    Її життя вже буде іншим!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1226

    20 бер. 2022
    Виктория Тарасенко
    Без назви
    Война - это то, что рушит планы, мечты и мысли.
    Войну начинают те, кто в душе прогоркли и скисли,
    Их запах гнилой вокруг нас всё отравляет.
    Путин, ты слышишь? Тобой в Украине воняет!

    Застыли мы все, замёрзли, оцепенели.
    Весной начались снега, ветра и метели.
    А помните, люди, мы счастья и мира хотели?
    А нас за это бомбили... ракеты летели...

    И дети теперь дрожат под домами в подвалах.
    Беременных женщин находят в страшных завалах.
    Любимые наши идут строевыми рядами.
    Те, кто на нас напали - идите на хуй, чёрт с вами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1227

    20 бер. 2022
    Марія Мішаніна
    Хочеться жити
    Пораненим звіром реве земля.
    Неначе шампанське відкрили - залп.
    Всюди біль, розпач і переляк.
    Хто ви, ті, хто за все це за?!

    Думки про своїх найрідніших і
    Тих, поруч з ким тобі бути зась.
    Чужі, друзі і вороги,
    Слово, що треба сказати...

    Думок нескінченна густа ріка.
    Червоні хвилі її - це кров.
    Скільки іще по землі блукати?
    Я ще побачу свою любов?

    Хочеться жити, забувши страх,
    Мрії здійсняти свої чимдуж!
    Щоб тільки посмішка на вустах
    І тепле сонце в руїнах душ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1228

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Голограма
    Країна агресора залила сама себе кров’ю
    Та перекрила кисень і закрутила крани.
    Ми тримаємось міцно, молитвою віри й любов’ю.
    Знаємо про загиблих. Менше говорять про ранених.

    І ніколи не скажуть про кількість травмованих психік,
    Надломлених, зламаних, з посттравматичними станами.
    Серед світових лідерів нині є один хворий псих,
    Який добре ховається за жінками та голограмами.

    Йому сниться сніг й саркастична посмішка Сталіна,
    Чітко наведене дуло з прицілом на його серце.
    А у наших військових нерви з найкращої сталі
    З непохитною вірою, що скоро скінчиться все це.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1229

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    МИРЕ, ПРИЙДИ!
    Якщо стало раптово страшно,
    Не керуєш ні духом, ні тілом,
    Відпочинь, випий чаю чашку
    Та займися корисним ділом!

    Не давай ворогам слабину!
    Вони хочуть тебе зламати,
    Наші страхи годують війну,
    Нам не можна панікувати!

    Дайте відповідь на питання:
    "А невже мені стане краще
    Від болючих страхів, терзання?"
    І не мучте себе нізащо!

    А коли в голові лиш новини
    Чи поночі жахіття сняться,
    Скажіть "ЛЮБЛЮ" близькій людині.
    Душа вільна ніколи не здасться!

    Вмієш грати, то грай від серця,
    Заспівай українську пісню.
    Кодом нації спів озветься
    І тривогу зітре зловісну!

    Напиши все, що в грудях давить
    На папері, в мережі, будь-де!
    Завтра все це минулим стане,
    Правнучатам повчанням буде!

    Знаєш, поруч комусь так само…
    Обійми, напиши, пригорни!
    Перемога буде за нами!
    Бога молимо: «Мире, прийди!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1230

    20 бер. 2022
    Надія Малафея
    Без назви
    Здається, з цієї війни ніхто не потрапить до раю.
    Ми стільки бажали їм смерті, там нас уже не чекають.
    Хіба може того хлопчину, який підірвав моста?
    Хіба може кілька сотень, чи декілька тисяч солдат?

    В серці  ненависть і лють, жодних нема берегів.
    Вбивати цих виродків, сук, нам ще Кобзар заповів.
    Лізуть, тварюки, як сарана, руйнують і села, й міста,
    Ми не пробачимо, навіть, якби хтось з них уже перестав.

    Ми не пробачимо, діти також, з підвалів або з небес.
    Ми не пробачимо. Нахуй ідіть. Щоби і дух ваш іщез.
    Ціла країна палає вогнем, ненавистю палає.
    Нема нам дороги до раю. Нас там ніхто не приймає.

    Може хіба вірних доньок й синів, що боронили країну.
    Може хіба хто за волю і правду в чеснім бою загинув.
    Може ще їх, але точно не нас. Злість наша ллє через край.
    Стомлений бог обійме нас усіх: “Вас там прийматиму я”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1231

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Мальчишки с автоматами
    Мальчишки с автоматами,
    девчонки-новобранки.
    Фермеры на тракторах
    выходят против танков.
    С флагами на площади
    в городе разрушенном.
    Верой новой взрощены
    в мир, в победу, в лучшее.

    Завтра всё закончится,
    жизнь вернётся прежняя.
    Будет ночь спокойная,
    будет утро нежное.
    Девочки с мальчишками,
    школы с институтами,
    аисты над вишнями,
    сеновал на хуторе.

    Как всегда. Но кажется,
    что-то будет новое.
    Молодёжь на улицах,
    старики суровые,
    разные, прохожие -
    волею Всевышнего
    все они вчера ещё
    выстояли, выжили.

    Верю в первозданные
    свет и правосудие,
    в то, что кровью связаны,
    жизнями и судьбами,
    что народ, как нация
    новой спаян силою,
    словно Сечь казацкая
    в целое, в единое.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1232

    20 бер. 2022
    Петро Петрович
    Нас неможливо подолати.
    Нам не страшно і ми не відступим
    Серед нас вже не гідних нема
    Зброї вдосталь дають, ще й докупим
    Щоб карати, палить ворога

    Злії орки повзуть, мов мурахи
    Зазомбовані дідом-хуйлом
    Гинуть сотнями ваньки-невдахи
    Й не шкода їх нікому - позор

    Перемога для нас неминуча
    Бачу - сходе невпинно зоря
    Вже схилилася чаша везуча
    На наш бік, і смерть москалям
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1233

    20 бер. 2022
    Микола
    Істина Воскресне
    Грім вдарить, вітер буде,
    Дощу нам треба, щоб все змить,
    Бо через міру маєм бруду,
    Століттями він нас ятрить.
    Благаю в Тебе вітру Боже,
    Молю, лише не відмовляй.
    Нехай на жодні він не буде схожий,
    Це має бути правди ураган,
    Що в кожну залетить шпарину
    Узявши тільки істину святу.
    І вичистить мою країну
    Від кривди, зради та страху.
    В цей час шалена злива буде лити,
    Я знаю без води зерно не пророста,
    Ми маємо цю зливу пережити,
    Бо іншого шляху у нас нема.
    У боротьбі дощі пройдуть болючі,
    В них кров і втрат людських сльоза,
    Але тепер це нам так треба Боже,
    Благаю дайте сили Небеса!
    Вдарить грім…
    Здійметься буря…
    Злива змиє віковую гидь.
    У правді істина воскресне!
    Дай Боже Нашу Правду Воскресить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1234

    20 бер. 2022
    Олександр Козинець
    Лелечий клекіт
    Добре нервову систему в норму приводить сон.
    Шкода, що не вся країна може спокійно спати.
    Але береже наші землі тепер не один батальйон,
    І це не рахуючи ще й всіх небесних солдатів.

    Поки діти не всі безтурботно утішені грою.
    Вісімнадцятий день триває швидке зростання.
    І дорослішають очі з кожною новиною,
    Сподіваючись, що сьогодні бомба впала остання.

    І коли зійде сніг, останній уже по країні,
    Й, наче голуби миру, прилетять журавлі та лелеки,
    Святкуватиме перемогу вільна моя Україна.
    І на вулицях, замість вибухів, буде лелечий клекіт.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1235

    20 бер. 2022
    вадим
    ВІЙНА ЗАКРИЛА НЕБЕСА
    Війна закрила небеса
    і горе в світ полями лине
    вона збере свою данину
    бо то від вибухів гроза

    немає доньки, плаче мати
    бо в смерті гострая коса
    і кров землею, як роса
    людей вбивають супостати

    із батьком син в окопи йдуть
    відбити рідну батьківщину
    за землю, за свою родину
    пройти навалі не дадуть

    Де ти взялася курва клята
    московська сарана зелена
    зібралась все забрати в мене
    міста, ліси, лани і хати

    Я кулаки стискаю тісно
    і говорити буду всюди
    щоб цю сволоту наші люди
    душили, най вона не трісне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1236

    20 бер. 2022
    Автор:2
    ПІСНЯ ЛЕТІЛА НАД УКРАЇНОЮ
    А пісня летіла над Україною
    І плакала, завиваючи з холодним вітром,
    Пролітаючи над палаючими руїнами,
    Кричала, молила до Бога й до світу...

    Тремтіла нервовою колисковою
    Над тільцем скривавленим, вкритим ковдрою…
    Ракети спиняла своєю покровою
    І падала знесилена та лишалась гордою!

    З ранковим сонцем здіймалась у задимлене небо,
    Тримала під руки пораненого танкіста,
    Ворожу кулю відважно приймала в себе,
    Збивала на манівці кремлівського терориста.

    Коли без надії мелодія ставала тихою,
    Маленька дівчинка бандуру до рук брала…
    І тоді пісня лилася з новою силою -
    Зцілювала серця, усіх на бій підіймала!

    Вселяла воїнам віру у перемогу,
    Родини об'єднувала, народ гуртувала…
    Знов і знов відчайдушно летіла на допомогу,
    Щоб Україна була!!! Щоб Україна співала!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1237

    20 бер. 2022
    Євген Оркін
    Я не розмовляю "по-российски"
    Я не розмовляю "по-российски" -
    никогда, ни с кем, да и нигде.
    Между русским и российским близко
    не найти похожести тебе.

    Я не розмовляю "по-российски".
    Чем-то грамматически похож
    их глаголов и приставок список -
    больше совпадений не найдёшь.

    Я не розмовляю "по-российски" -
    по-российски отдают приказ
    Харьков разбомбить артиллеристам,
    двуязычный захватить Донбасс.

    Я не розмовляю "по-российски" -
    русский, на котором говорю,
    знал Шевченко, знали Стус и Рыльский -
    и за это я его люблю.

    Я его люблю за Мандельштама,
    Пастернака, Пушкина, Барто.
    А российский выражает мало,
    выражает мало и не то.

    Я не розмовляю "по-российски".
    Мне важней Сильвестрова язык,
    мне на нём Зеленский шутит близко,
    Арестович в душу с ним проник.

    Я не розмовляю "по-российски",
    я российским не владею, нет -
    я по-русски в львовском парке Стрыйском
    с бабушкой болтал в тринадцать лет.

    На суде над карликом отъявленным,
    над Россией и её грехом
    будет обвинение объявлено
    русским, не российским языком.

    Я не розмовляю "по-российски"
    и в России никогда не жил.
    Свой язык народ, упав так низко,
    русским называть не заслужил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1238

    20 бер. 2022
    Ірина
    ...
    Ті, що стріляли, наказ віддавали,
    Із задоволенням спостерігали,
    Вигляд робили, що щось зробили б,
    Перекладали провину на владу,
    Просто мовчали та сумували!
    Сором вологий,
    Підлість і "трусість" -
    Ось ваші скрепи, ось ваш "мир рускій"
    Всі ви однаково нас убивали - ті, що стріляли і ті, що мовчали....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1239

    20 бер. 2022
    Марта Відіарі
    2022
    Кривавий понеділок
    Оточений слізьми
    Несамовито вдерся
    У ріднії доми

    І каже ворог лютий
    Ми не ведем бої
    Російськії ракети
    Не з нашої землі

    Та прийде час розплати
    Наприкінці зими
    Коли повстане мати
    Агресора землі

    І більше не побаче
    Той сміх синів своїх
    Як українська мати
    Оплаканих гробів

    Та прийде ранок світлий
    У перший день весни
    Здадуться вороженьки
    За всі гріхи свої
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1240

    20 бер. 2022
    Олена Мельник
    Тим, хто тримає Землю
    Думки загартовуються не одне сторіччя:
    Щоб звести сюжети в один, що вогнем дає відсіч.
    Вогонь в руках тих, хто втримає в пологах землю.
    Немов тиснучи курок - лагідно та напевно.

    І вони тримають її, бо ця земля красива.
    Вона здатна кров до їх ран повернути силою.
    І розпадаються сумні думки на кулеметні черги.
    Строчать в словники, вЕсни та пісні, власні долі та нерви.

    Цей березень схожий на розбите річкою скло,
    Шевронами, алфавітами проторює собі русло.
    Надрізана весна благословляє протяжно поля,
    Щоразу підписує, що цьогоріч вона точно прийшла.

    З криком двадцять четвертого прокинулась стигла зима.
    Інвертує чорний врожай серпень в переможні слова.
    Так влучають по цілям непрощені вікові борги.
    Комулятивом трощить безхребетні ворожі хребти.

    Тих, що прийшли з гільйотини, з темних віків,
    Зачумлені власною тіню, і без майбутніх синів.
    Вічне, що завжди було головним не простить, розіб'є.
    Воно ж  карбує реальність такою як вона є.

    Розіб'є руками з плечами птахів і розмахом снів.
    Віднайдених, як в дитинстві, космічних  фронтиру човнів.
    І тримають вони міцно на цьому фронті тили,
    Що женуть проліскову кров до сердця,
    Що б'ється тепер на війні.

    Тримають на руках під вибухами нас малих,
    Деякі вийшли з будинку, полишив дорослішати вже самих.
    Дахами прийдуть до вечері та сядуть навпроти,
    В тихій кімнаті, вразливі та зморені,
    мов мисливці з охоти.
    Здадуться простими їх риси й прикмети,
    Як з далеку наша блакитна планета.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1241

    20 бер. 2022
    Павло Булгак
    Українці чинитимуть опір
    Ні, не здасться Вкраїна без бою!
    Ні, не змириться рідна земля,
    Із ордою чужою і злою,
    Що несеться на наші міста.

    Кожен з нас стане твердо до бою,
    Кожен з нас на своїй глибині.
    Ми згадаєм якого ми роду!
    В цій великій народній війні!

    Все дикунство з'їдять чорноземи,
    Всі ці тварі поляжуть в землі.
    На три букви пошлем іскандери,
    Не злякати вам нас, упирі.

    Корабель той фашистський потоне,
    Стогне праведним гнівом Дніпро!
    Степ широкий і Чорнеє море -
    Кожен знає, що Путін — х*йло!

    Час відплати вже близько, чекайте.
    Суд Гааги каратиме вас!
    Кожен нелюд заплатить за Харків,
    За Чернігів, за Київ, Донбас.

    Пробудились в народі Герої,
    Ті, що поруч, і що поміж нас.
    Привид Києва, месники Волі,
    З нами правда і Бог, і Тарас.

    З нами світ, з нами Гідності простір.
    Україна вже тиждень стоїть.
    Українці чинитимуть опір,
    Українці — міцні, як граніт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1242

    20 бер. 2022
    Автор:5
    КОМУСЬ
    Комусь весна… Комусь війна…
    Комусь на грудях з куль намисто,
    Хтось закриває тілом місто,
    А хтось в підвалі… без вікна!

    Комусь кортить вернути сон,
    Комусь - вернути дім з пожежі…
    Зламати пазурі ведмежі
    Загарбницьких отих персон!

    Комусь мовчати сил бракує
    І він кричить, як вовк у лісі,
    А хтось, мов в крижаній завісі,
    Долю без чорнил карбує!

    Комусь вогонь кипить в очах,
    Комусь не зручно щось просити…
    Хтось незнайомця ладен вбити,
    А хтось ховає страх в піснях!

    Комусь чорти на хоругвах…
    Хтось плаче десь в чужому домі,
    А хтось в метро, немов в полоні,
    Шукає тиші в молитвах!

    Одне нам зараз всім болить -
    Майбутнє матінки-країни…
    Розправивши незламну спину,
    Добу чергову вже не спить!

    Комусь весна… Комусь війна…
    Вкраїнці, нам своє робити -
    Від ката Батьківщину боронити,
    Свобода не забуде наші імена!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1243

    20 бер. 2022
    Анастасія Божнєва
    Коханній
    Прощай моя нянька Україна
    Але я до тебе вернусь
    Моя велика і сильна
    Я тобі на крові клянусь .
    Твої землі родючі гілля , краєвиди це там де я виросла там де родилась.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1244

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Я хочу після війни закохатися
    Я хочу після війни закохатися

    В того, хто як і я,
    обрав не здаватися
    В того, хто захищав,
    Боявся, але не покинув
    Хто до найглибших глибин пітьми спізав
    Оту
    Свою
    Україну

    Я хочу після війни закохатися
    В мужчину із гарячим чистим серцем
    І сталевими яйцями
    На якого будуть схожі наші діти,
    Які вчитимуть вірші Лесі солов'їною
    Які казатимуть "Паляниця"
    І сміятимуться яскраво та веселково,
    Не знаючи війни

    Я хочу після війни закохатися
    Віддати своє серце воїну,
    Який не втік від своєї суті
    Так, я прийму дар його серця,
    Якщо це Сонце він покладе
    До моїх гарячих рук

    Я хочу після війни закохатися...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1245

    20 бер. 2022
    Сергій
    Буковина і хмари
    Мовчить телефон і в ньому обличча
    Обличча, дерева, цей текст і війна -
    У неї дитяче, припилене личко,
    Між нею і вчора льодяна стіна.
    Сонце не тепле, Буковина і хмари
    Хвилини, ні - роки спливають та й все,
    В бадьорості ранній, в очах санітара
    Ніколи не буде того що несе
    Несе час з собою - те прокляте листя
    В блокадних містах лежить як вуаль,
    Вуаль із сьогодні - багряне намисто,
    Намисто для тих, хто не знає про жаль
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1246

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Спутаний чорт
    Спутаний чорт
    Лізе путлер в Україну, лаптєног проклятий,
    Бо маразм його давно почав діставати.
    Його покинула дружина, карлика старого,
    Бо захотів молодуху, а вже сам не того…
         На Кабайку тратить гроші, з расєйського газу,
         Щоб дозволила хоч раз потримать за таза.
         Сує своє кацапське рило, у чуже корито,
         То ж чорта ми задротуєм і зіб’єм копита.
    Завезем його в Гаагу, ху*ла–скотиняку,
    За тих діток всиротілих - встромим вила в с*аку.
    А те кодло москальськеє саме розбіжиться
    Але вихід в них один - в Байкалі втопиться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1247

    20 бер. 2022
    Ната Шворак
    Без назви
    Ми жили вільно так, як вміли
    Нікого не чіпали, а просто любили
    Бути на своїй землі
    Але довелося прокинутись у вибуховій імлі...
    Тепер ми живемо під звуки сирен
    Але не зрікаємось наших поем:
    Навпаки - тепер ми більше єдині...
    Ми тепер разом, одна Україна
    Від вас, вороги, буде руїна!
    Згинете всі на нашій землі
    У своїй же вибуховій імлі.
    Ми вас сюди не просили
    Ми жили спокійно, берегли сили...
    А тепер використаємо їх
    Проти вас, бо ми захищаєм своїх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1248

    20 бер. 2022
    Юля Панасюк
    Без назви
    Ти проснулася лютневого ранку
    Не від обіймів чи від сніданку.
    Твій будильник - вибухів звук,
    Всіх українців об'єднав серця стук.

    Очі налякані, стогін, тривога
    Для когось війна - тотальна знемога.
    Спочатку було, а далі - завзяття.
    Дізнались усі, що значить браття!

    Не те, що по крові, причина не та:
    За власну країну іде боротьба.
    Міста об'єднались, чужих тут нема.
    Смерть окупантів - єдина мета.

    Прокльони сусіда звучать звідусіль.
    Забуть-бо, Росіє, про хліб та й про сіль.
    Зернина образи уже проросла!
    Вам, руські убивці, панувать "не судьба"!

    Жовто-блакитний в очах майорить.
    Гімн України так гордо звучить!
    Пам'ять бою солдата із нами навіки.
    Люба, тримайся, ми зможем стерпіти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1249

    20 бер. 2022
    Юрій Волошин
    Без назви
    Ти не дивись, що кажуть всюди,
    Не слухай ті дурні слова,
    Лишень до серця дослухайся,
    І як співа душа твоя.
    Часи буремні зараз стали,
    Неспокій скрізь, тривоги тінь,
    Та як годиться, правда з нами,
    Сміливо ворога зустрінь.
    Свободу неньки боронили
    Віками пращури в бою,
    Настав наш час, до зброї браття,
    Хорунжий йде з корогвою.
    Тремтить земля, здригає небо,
    Козацька міць, що меж не зна,
    І як би ворога не звали,
    Його чекає забуття.
    Все буде рідна Україна,
    Її ми будем шанувать,
    І славне військо українське,
    В піснях віками прославлять!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1250

    20 бер. 2022
    Марія Блонська
    День 19
    Строки пропитаны болью
    Со старичками нет связи
    Папа где-то на фронте
    Сердце пропитано грязью

    Грязное чувство досады
    Злобы, немилости, фальши
    Зачем и кому это надо?
    Как жить и как двигаться дальше?

    Мысли пропитаны ядом
    Мои... и у всех кто рядом
    Дома горят от снарядов
    Горит и душа от горя

    Дважды бездомные... в жизни
    Бывают такие шутки
    Боишься привыкнуть к месту
    Мир кажется очень хрупким

    Надежда... Вот всё, что осталось
    На новость, на новую встречу
    На то, что не всё потерялось
    На то, что кошмар не вечен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1251

    20 бер. 2022
    Вадим
    РОЗБИТЕ СЕЛО
    РОЗБИТЕ СЕЛО
    ракета з гуркотом пройшла
    її москаль пустив навмисно
    і камінь на дорозі трісне
    до вщент розбитого села

    від друзків скла нема де стати
    і стелі як і не було
    горить скалічене село
    над діточками плаче мати

    ще закисає в діжці тісто
    а замість хати, небеса
    і за сльозинкою сльоза
    розірване лежить намисто

    смерть її погляд не закрила
    у небо синє мертві очі
    такі гарнесенькі дівочі
    і руки склала як ті крила

    Виводять сиріт по ріллю
    подалі від тяжкої долі
    кого ведуть, хто йде поволі
    і серце рветься від жалю

    Країни нашої сини
    душіть і бийте супостата
    хай мирно спить дитя і мати
    і не відчують жах війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1252

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    ДОБРОВОЛЬЦІ
    Є в Україні-неньки добровольці,
    Такі собі хоробрі, жваві хлопці.
    По генах в них гуляє кров гаряча
    І пращурів відвага є козача!

    Їх не можливо стримати в неволі,
    Господарі вони своєї долі.
    Нікому неможливо їх здолати,
    Бо очі не припинять в них палати!

    В них є танкіст і він дуже швидкий,
    В бою непереможний і стрімкий,
    А на гранатометі музикант,
    Б’є точно в ціль дзвінкий його талант!

    В ординців особливість є одна -
    У кожного із них душа брудна!
    Нікчемну мародерську їхню суть
    Вояки наші вщент і рознесуть!

    На Україну пре кремлівський “брат”,
    Від нього захистить лиш добробат!
    Вовкулакою обернеться за мить,
    Щоб окупанта кров’ю його ж вмить!

    Вкраїнець вільний, а москаль - батрак,
    Він раб, а його цар гидкий слимак!
    Свобода наші рухає серця,
    А на плечах долоня є творця!

    Єднає кодло московитів страх,
    Імперія передчуває власний крах!
    А нас єднає всіх найголовніше -
    Боронимо святе і найцінніше!

    Тож, Україно, спи спокійно, мати,
    Є ті, за добру волю хто буде воювати!
    Ти виховала синів і доньок-охоронців,
    Доби героїв - наших добровольців!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1253

    20 бер. 2022
    Віра Щомак
    Мрія #1
    Так хочеться проснутись,
    життя - мов страшні сни…
    Так хочеться,
    щоб склали зброю ці кацапські пси
    Бо пахне вже свободою, у Києві-весна
    Майорить блакитно-жовтий,
    перемога вже прийшла!
    Стерли москаля із лиця землі.
    І тепер вже точно,
    Не бути більш НІКОЛИ проклятій тій ВІЙНІ !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1254

    20 бер. 2022
    Галина
    Хтось
    Хтось тривожну валізу зібрав у Польщу
    Хтось тягне матрац в підвал,де компоти
    Хтось з міста не їде , де звук ракети
    Хтось за кордоном спокійно смажить котлети
    Когось віра не йме , що у нас війна
    Хтось не їв і не пив , бо продуктів нема
    Хтось не спить - захищає країну
    Хтось втрачає кохану людину
    Хтось вночі хвилюється - збиває ракети
    Хтось в додатку включає звук сирени
    Хтось кидає гроші на ЗСУ
    Хтось приймає зі сходу чи центру сім’ю
    Хтось плаче, бо інсти й тіктоку нема
    В когось від всього болить голова
    Хтось дурить і бреше усьому світу
    Хтось відправив сина померти за діда
    Хтось молить Бога прокинутись вранці
    Хтось спить у Києві у шапці і штанцях
    Хтось 19-ий живе день війни
    Хтось помер аби ті , що читають жили …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1255

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок
    Україно, вставай!
    Вставай рідна моя ненько, вставай, Україно!
    Піднімайтесь брати й сестри, захищать країну!
    Будемо разом долати рашиста клятого,
    Кацапського москаля і фашиста злого.
          Нехай скаче дикий орк, катюга проклята,
          Як та їдкая гадюка, що закралась в хату.
          Поженемо їх назад, НА *УЙ – в Мопсякію,
          Встромим вилами у зад Путлеру – повії!
    Спалим джавеліном ми, ворога клятого,
    Ху*ла мопсянського, вбивцю проклятого,
    Розвіємо в дикім полі попіл від злодюги,
    Допоможем вільним людям знять з себе ланцюги.
          Будем жити в Україні і гостей в дім звати,
          А хто прийде із мечем – станем проучати.
          Не вмре в нашій Україні ні слава, ні воля.
          Бо тим, в кого дух козацький, усміхнеться доля.
    Слава Україні! Смерть ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1256

    20 бер. 2022
    Микола Андрійович Гардба
    Мой парафраз на текст Лебедева-кумача, 06/22/1941 - 03/24/2022
    Повстань, моя УкрАіна,
    Повстань  на смертний бій
    З післядишами Сталіна,
    Зупинь Кремля розбій!

    Приспів
    Нехай лють благородна нас
    Як хвиля підійма.
    Настав війни народной час:
    Священна вже війна!

    Як  полюси магнітніі
    Завжди не схожи ми:
    Ідемо в бій за світло ми -
    Вони за морок тьми.

    Приспів

    Дамо афронт  душителям
    Всіх вогняних ідей,
    Насильникам, мучителям,
    Грабіжникам людей!

    Приспів

    Не смійте, крила чорніі,
    Над нами пролітать;
    Поля наші просторніі,
    Бандит, не смій топтать!

    Приспів

    Гнилій ПутІнскій нечисті
    Шлем кулю не одну.
    НосІям дикой лютості
    Сколотимо труну!

    Приспів

    Встає моя УкрАіна,
    Іде на смертний бій
    З післядишами Сталіна,
    Кінчать Кремля розбій.

    Нехай лють благородна нас
    Як хвиля підійма.
    Настав війни народной час:
    Священна вже війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1257

    20 бер. 2022
    Анна Марія Рамос
    Народе мій
    Народе мій, розбурханий вітрами,
    Розтерзаний боями і проклинаєш схід!
    Чому так плачуть мами?Чому так плачуть мами?
    Зістарілись за ніч на сотню літ!

    Чому так плачуть діти, чому так плачуть діти?
    Цілують батька, мов в останній раз..
    Тополя біля школи стисла віти-
    Повернуться вже іншими вони у клас.

    Народе мій, в тобі незрима сила!
    За кожен клаптик станемо грудьми!
    Хай кожна мати дочекає сина!
    Хай мирне небо буде назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1258

    20 бер. 2022
    Марштупа Тата
    Колишнім родичам
    Не пиши…не треба…
    Не треба мені писати!
    Всі жахи вже достиглі
    Як вишні від страху…
    Та зроби мені милість
    Пливи,
    люба,
    нахуй!
    Не звертай з координат!
    Пливи до повного краху!
    Як прутневий солдат!

    У долонях безкровнії ружі
    Ти боїшся ікон та автозаку
    Ти так хоч прощення
    Від журби та до дружби!
    А я хочу, щоб ти пливла нахуй!
    Від брехні в тебе лущиться шкіра
    Бруд тече на зірочку бляхи
    Ти без мене чомусь нещаслива!
    Я щаслива, коли
    шлю
    тебе
    нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1259

    20 бер. 2022
    Топачквська Ксенія
    Пообіцяй
    Пообіцяй що ми с тобой зустрінемось!
    Обіймемось  і будемо мовчати.
    На вимір вишчий трішечки підіймемось,
    Щоб  того що було не помічати.
    Обовязково будемо веселими
    Про ті жахи ми згадувать не будем,
    Як ворог йшов до міст на танках селами
     Руйнуючи  життя й домівки людям.
    Як наші хлопці бігали з гарматами ,
    Рятуючи своіх дітей з жінками ,
    Як люди спать лягали з автоматами
    І міни брали голими руками!
    Тоді с тобой ми будемо счастливими
    І більшого сьогодні нам не треба ,
    Коли над нашими ланами й нивами
    Побачимо звичайне мирне небо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1260

    20 бер. 2022
    Автор:1
    АВАНПОСТ МАРІЇ
    Я впала на коліна та молилася,
    Як вміла, як могла... крізь каяття.
    Мені страждання Маріуполя наснилася -
    З людьми у пастці... в темних укриттях...

    Наші рідненькі, Маріупольці! До болю…
    За кожного, хто б’ється за свій дім,
    Під обстрілами зустрічає долю,
    Майбутнє наше мариться крізь дим...

    А ворог б'є гуманітарні коридори!
    І я молю до Бога – збережи!
    Дай людям залишити пекла кола!
    Дай сили їм, дорогу покажи!

    Нема... нема живого місця... рана,
    Сочиться кров на знищеній землі!
    Наш Маріуполь, як фортеця від тирана -
    Тримає гордо стяг у вибухів імлі!

    За кожне немовля, за кожну матір,
    За всіх дітей, що ворог люто вбив,
    Розірвем московитів ми на шмаття!
    Всіх, хто невинні душі погубив!

    Наш Маріуполь ти не отримаєш, пуйло,
    Бо там безстрашні стоять захисники!
    Це місто – склеп для тебе, а наш тризуб – кайло,
    В азовськім чорноземі поляжеш на віки!

    Крізь біль та страх, руїни та страждання
    Хай вдасться вивезти усіх, хто переміг!
    Вся наша сила – нації єднання,
    А Маріуполь – волі оберіг!

    А Маріуполь – аванпост Марії,
    Героїчного, славетного Азова порт!
    Ми робимо усе, щоб твої мрії
    Збулися… і ти мирний знову став курорт!

    Гей, українці, разом до молитви!
    За кожного в оточених містах!
    Лише разом ми вистоїмо в битві
    Зі словом "Україна=Маріуполь" на вустах!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1261

    20 бер. 2022
    Божнєва Анастасія
    Додому
    Хочу вернуться в мир назад
    Где свободно можешь сделать  шаг.
    Где спишь спокойно и не ждёшь того что случится может .
    Где дети целы и с родителями гуляют .
    Март . А в воздухе не духа .
    Всё пропитано страхом прям до жути . Птицы песней не спасают . Все что было розрухой стало .  в душе тревога поселилась мысли жуткие до костей грызут . И улыбка проявляется но сходит ведь то что вокруг не даёт повысить дух ....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1262

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    А, давай
    А, давай

    Давай я тебе лікуватиму,
    Зустрічатиму, коли втома
    Ти прийдеш із пекельного зарева
    А я Вдома

    Давай я тобі читатиму
    Хайяма, Шекспіра, Паса
    Твої сни це охоронятиме
    В і поза Часом

    Давай я тобі готуватиму
    Небагато чого, що вмію
    І тоді зберуться всі друзочки
    І Вогонь із осердя зігріє

    Давай дітям (які ще за хмарками)
    Дамо шанс
    Той один, що є
    Я не хочу злиднями, сварками

    А, давай
    Все моє — твоє

    А, давай я тебе обійматиму
    І руками, й ділами, й словом
    Скільки треба? Віриш, чекатиму

    Я ЧЕКАТИМУ
    ТЕБЕ
    ВДОМА
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1263

    20 бер. 2022
    Дмитро
    Рабів до раю не пускають
    Кров, запах горілої плоті
    Вся Україна засіла в окопі
    Заради перемоги та миру
    Проти нацистського пиру
    Проти дебіла, що править,
    Що так часто нагло лукавить -
    Лисе падло, ублюдок кривавий

    ***

    Ракети, танки, БТРи і москальське стадо
    Загарбницьки нищать, а їм усе мало
    Вони позбавлені права на власну думку
    «...нам приказали...», - говорять ублюдки,
    Крадуть, руйнуть, вбивають
    А потім - просять пощади й тікають
    З простроченими сухпайками
    З обісраними штанами

    Наші ж воїни Україну хоробро захищають
    «З хлібом і сіллю» московитів зустрічають
    Годують тротилом ворожі колони Фашистських свинособак беруть у полон
    Готують коктейлі бл#*@ькій сволоті
    Танки ворожі топлять в болоті
    Гопники на районі БТРи віджимають
    Жінки сумками москалей забивають

    ***

    Поки путлер бомбить Українські міста
    У підвалах й метро народжуються нові життя
    Україно, все буде добре, а путін ху#*@ !
    Поки ми разом - нас не здолає це чмо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1264

    20 бер. 2022
    Тамара Смалій
    Ще більше
    я люблю тебе навіть сьогодні-
    в час, коли за вікном війна.
    я люблю тебе навіть ще більше,
    бо без тебе життя нема.

    я за тебе так сильно хвилююся,
    мушу знати де ти і як.
    я не вірю, шо все так закінчится,
    хочу бачити разом нас.

    і я знаю, що ми ще зустрінемось,
    і обіймемось ще не раз,
    і ми точно з тобою побачимось,
    та на цей раз не тільки у снах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1266

    20 бер. 2022
    Вадим
    СУПРОТИВ
    Ось влучний постріл і труна
    знов наздогнала московита
    колона з градами розбита
    для них закінчилась війна

    Упав літак і танк горить
    і окупант у вогні волає
    куди тікати геть не знає
    прийшла його остання мить

    Несамовито і потужно
    катів порвали на онучі
    скидали в прірву їх із кручі
    взялись їх хлопці бити дружно

    Їх наші люди всюди б'ють
    і гинуть путінські холопи
    що тягнуть руки до Європи
    зустріли тут лиш смерть і лють

    Допоки зграя на землі
    кацапських цих собак скажених
    і командирів навіжених
    хай точать зброю ковалі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1267

    20 бер. 2022
    Галина
    Маріуполь
    В Маріуполі, кажуть, критично
    Місто в блокаді уже 16 діб
    Люди в підвалах - вже звично
    Нема звідки взяти воду і хліб

    Гірше чортів бісяться салдати расіі
    Воюють з жінками й дітьми!
    Спасатєлі руского міра
    Нищать безжалісно усе навкруги

    80% житлового фонду зруйновано
    Театр - то загроза , військовий об’єкт?
    Від світу , головорізи, вас ізольовано!
    Провалився ваш ганебний проект
                                      17 березня , Г.Совбан
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1268

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Потерпи
    Біль лоскоче кожну нервову клітину,
    Але я тримаюсь.
    Мушу триматися, за Україну
    Не зламаюсь.
    Тисячі гострих уламків скла
    Ріжуть душу.
    Всього зібраного в мені зла
    Не відпущу.
    Я радію: ми - не смиренні,
    Ми - не раби!
    І щоночі під звук сирени:
    "Ще трішечки. Потерпи..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1269

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    РЕКВІЄМ ПАНІКИ
    На жаль, живемо ми не в мирний час -
    Навколо паніка, невпевненість і стрес!
    Та мирне небо повернеться до нас!
    Повір, невідворотний цей процес!

    Запам’ятай інформацію важливу!!!
    Її мета - всім нам допомогти!
    Не панікуй!!! Самотність уникай тужливу,
    Переживанням власним ділись ти!

    Як є можливість - будь з сім’єю поруч
    Та усіх рідних ти не забувай!
    Ми разом - сила! Інколи й власноруч,
    Кому потрібна поміч, ти допомагай!

    Дії роби, що приносять насолоду
    Нагадують про звичайнісіньке життя:
    Пий чай і каву, читай про погоду
    Чи серіал дивись про вічні почуття!

    Діли всі речі й процеси об’єктивно
    Ті, на які маєш і не маєш вплив.
    Не тисни на себе, мисли позитивно,
    Думки під парасолю - від негативу злив!

    Заздалегідь сплануй свій кожен крок,
    Рюкзак збери: вода, їжа, батарейки.
    Про спокій не забудь, уникай сварок,
    Повз вуха пропускай усі ворожі фейки!

    Бо інформація – сучасне поле бою,
    Джерела ти завжди перевіряй!
    Новини щоб не з’їли з головою,
    Паузи роби і завжди відпочивай!

    Потрібен сон й відновлення ресурсів,
    Неспокій краде в нас багато сил.
    Переживемо сотню землетрусів,
    Жовто-блакитним буде небосхил!

    В бомбосховищі з дітьми ви уявляйте
    Та образи творіть казкові, неземні.
    Про крила янголів сказать не забувайте:
    "Вони від куль і бомб боронять у пітьмі!".

    Своїх дітей Ви адаптуйте до казок -
    Вони ж герої сильні та сміливі!
    Скоро розквітне запашний бузок…
    Настане мир, всі будемо щасливі!

    Нехай малеча створює малюнки -
    Військовим нашим присвячує їх всі.
    Для оборонців – це найкращі подарунки,
    Що гріють душу в ці лихі часи!

    Дихальні вправи, а ще ігри фізичні,
    Обійми щирі та вивчення мов,
    Пісні заспівайте патріотичні,
    І відвертих не уникайте розмов!

    Живемо ми не в мирний час, на жаль:
    Стрес, паніка, невпевненість довкола…
    Здолаєм ворогів! Мине печаль!
    Настане мир, тепло, любов - (це) безумовно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1270

    20 бер. 2022
    Дружня Рука
    З гордістю про Батьківщину
    Пішла у небуття обвуглена росія.
    В нікчемності немає інших доль.
    Ілюзія глибин? Та це ж лише повія.
    Дієз ковтнув таку слабку бемоль.
    А що ж вона, ота моя, ЯСКРАВА?
    Ота уся у сонці і росі.
    Весь горизонт у крові і загравах,
    Біснуються на півдні москалі …
    Та ні, Вона стоїть, Вона не впала,
    Стиснулись губи, зуби, кулаки,
    Ви думали, Вона з борщу і сала?
    Ми -  вовчі зграї, де всі вовки – мужики …
    В жінок давно скінчилися всі сльози,
    Рука в пітьмі стискає автомат,
    Ще й Бог послав у поміч нам морози,
    Пробачте воїнам за щиру лють і мат …
    Як Ти собою світ весь затулила,
    Він заховавсь за Тебе і притих,
    Ти, Україно, завжди мала крила,
    Яка красива Ти у крилах цих !!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1271

    20 бер. 2022
    Вадим
    КЛЯТА НАВАЛА
    Вночі до самого світання
    від свічки вогник очі мружить
    з душею разом серце тужить
    не тьохне пташка в пору ранню

    Страшного ката батоги
    і рвуть і хлещуть Україну
    у кожну хату і родину
    несуть з собою ланцюги

    Навала клята суне всюди
    від неї гинуть наші діти
    в лікарнях, школах не вціліти
    цей світ лишають мирні люди

    У жилах наших лють кипить
    всі разом станемо до бою
    за матерів, за неньку свою
    і кат московський побіжить

    У нас у всіх дістане сил
    щоб до кремля їх геть погнати
    і в землю нашу закопати
    без поминання, без могил
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1272

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок
    Червона перчина
    Скаче Путлер немов скаженний по усій Європі,
    Бо у цього москалюки засвербіло в  ж*пі.
    Хоче щоб йому у зад всунули шипшину,
    А в додачу щоб був кайф – червону перчину.
          Поїхав він до французів, у темну годину,
          Засунули йому в дупу колючу шипшину,
          Але перцю в них немає, він є в Сі Цзіньпіна
          І посунувсь орк мокшанський на схід до Пекіна.
    Посипали йому перцем яйця,всунули перчину,
    Домовились про поставки газу та бензину.
    Хіба цьому падлу шкода російського газу,
    Адже його довели перцем до екстазу?
          Скаче,бігає тварюка, блазень лисуватий,
          Пече перець яйця й дупу, - став мов дурнуватий,
          Ненавидить сестру й брата, матір та дружину,
          Шле кадирівських шакалів до нас в Україну.
    Захотілось «братськой» крові напитись рашисту,
    Тож дамо йому урини й укропу,щоб заїсти.
    Виб’ємо йому вставні зуби, фашистському гаду,
    А потім ще піддамо чоботом по заду.
          Нехай скаче, як той тхір, у Рассєю свою
          Й там будує «руський мір» з Жириком – хвойдою.
          А ми свою рідну землю будемо боронити
          І у вільній Україні станемо гідно жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1273

    20 бер. 2022
    Катерина Наровська
    Мої роздуми в молитві на 15-й ранок війни...
    Притрушена снігом земля, яскраве привітне сонце...
    А в голові моїй: "Чи здалеку видно хлопців?.."
    Господь, збережи їх - тих, хто місто моє боронить!
    Хто на плечах несе долю мого народу!
    Вони посміхаються пташці і звіт надають коту...
    Збивають ракети з рашки і танки палять в бою!
    Це ті наші милі хлопці, що квіти несуть на свято...
    І не стоять в сторонці, коли небезпека в хаті!
    Жінок збережи, що довірили Тобі свої мрії й діток
    І пішли, як оті тигриці, землю свою боронити!

    То сльози не можу стримати, то неймовірну лють...
    Бо нелюди морять голодом і по лікарнях бьють!
    Заборони їм Господи! Нехай оці сонце і сніг
    Засліплять їх, щоб не бачили, де ота зброя їх.
    Щоб вдень їх точила думка і заповзала в сон:
    "Єдине, що можна вдіяти - здатися у полон!"
    Як не можуть про інших думати (а то вже великий гріх),
    За себе нехай злякаються так, щоб заціпило їх!

    О, Боже, пробач, почуй мене!  Надію всели в серця,
    Що скоро мине страшна і скорботна часина ця.
    Що ми неодмінно встоїмо, не скоримось, як раби.
    Життя - це коли не в мороці, не їсти і пити аби...

    Люди рятують дітей, несуть на собі собак,
    Працюють буденно під звуки ворожих атак...
    Такий народ нездоланний, в єднанні міцний, як кремінь!
    Перемога буде за правдою! Дякую Тобі, Боже, що цей народ - мій!

    Нехай його гнів і біль перетворяться на енергію нескореної душі
    Берегти, лікувать, розбудовувать і писати нові вірші,
    Цінувати життєву мить  - сніг і сонце, дощ восени,
    Літню спеку, моря і гори, і розлогі старі ліси,
    Терикони, поля, річки... Благодаттю народ осіни!
    Полікуй серця розкраяні і понівечені тіла!
    Хай в містах, містечках, селах знов сміється мала дітвора!

    Мабуть, років із двадцять я не писала віршів...
    Нехай наступного разу привід матиму інший!
    Дай, Боже, наступного разу натхнення весни квітучої -
    Побачити переможної країни лани родючії,
    Міст красу відновлену і людей очі радісні!
    В вільній країні дітей народжених у батьків незаздрісних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1274

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    За те , що на тобі військові берци
    за ранок і спокій в серці
    За мужність , силу і терпіння
    За те , що не спиш, щоб я спала спокійно
    За сонця проміння
    За те , що надійно
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1275

    20 бер. 2022
    Таборова Валентина Петрівна
    Без назви
    Свої схиляю я коліна
    Перед Тобою, Вічний Бог
    Тобі молюсь за Україну!
    Багато в серці є тривог

    Прошу, Ти стань могутнім щитом
    З усіх сторін нас захисти!
    Щоб лиш Тобі були відкриті
    Всі мої сестри і брати

    Зламай всі плани злих сусідів,
    Дай їх прогнати назавжди!
    Без них ніхто в нас тут не нидів...
    Позбав, благаю, від біди!

    Прошу я захист для солдатів
    Підтримай, силу, мужність дай!
    Не дав їм ворог вибирати...
    Любов'ю бережуть свій край

    Яви, Господь, нам Свою милість
    Пошли нам Свою благодать
    Її ми, Бог, не заслужили,
    Але не дай нам помирать

    Господь Великий, Всемогутній,
    Нема добрішого ніж Ти!
    Лише з Тобою є майбутнє!
    Прошу, Вкраїну захисти

    Тобі я дякую Ісусе,
    За кожну душу, що зберіг,
    Що контролюєш завжди все,
    Що Ти все зло вже переміг!

    Тебе я славлю Бог сьогодні!
    За Твою ласку і любов,
    Ти нас позбавив від безодні,
    За те, що смерть Ти подолав

    І знов стаю я на коліна,
    Бо тільки даєш життя,
    Прошу помилуй Україну,
    І дай державі майбуття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1276

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Приймай поезію як ліки
    Приймай поезію як ліки
    Від смутку, жаху і журби
    Коли подушка і торби
    Під вибухи, сирени й крики

    Приймай поезію як ліки

    Вона підтримає в біді,
    Вона додасть вогню й наснаги
    у відпочинку, в боротьбі
    Щоб жить тобі,
    Щоб вбивцям злим конати!

    Шукай свою поезію в біді
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1277

    20 бер. 2022
    Джулі Левін
    Муки вибору
    Нужбо, їдьмо.
    Муки. Вибір.
    Думай, Київ:
    Львів, чи згуба.

    Страждання єврейського народу.
    Чи українська доля.
    Від долі не втечеш, особливо як вона куля в твоїй скроні.

    Велено. Судилося. Мало статися.

    Мені замало цих відмаз.

    Бездіяльність росіян,
    Рішучість армії —
    Змішалися. Залили, потопили наші крики! — гробовою тишею байдужості...

    Мовчазна, не згода — трибунал! — із ста сорока мільйонів німотних голосів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1278

    20 бер. 2022
    Панасюк Юля
    Без назви
    Відкусили шматок життя.
    І хочуть вкусить Україну.
    Хай знають, що це навмання,
    Бо в серці ми маємо віру!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1279

    20 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Дивись мені в очі, кляте московське зло ..
    ***

    Дивись мені в очі, кляте московське зло,
    Ти зараз спустився в саме пекельне дно.
    Твої посіпаки мою країну рвуть,
    Але не радій - вони ляжуть, і тут згниють.

    Тобі споконвіку мало своїх земель,
    Ти вкотре стаєш на горло чужих осель.
    Але відсьогодні, проклятий супостат,
    Ти вмиєшся кров'ю сотень своїх солдат.

    Бо ми - Україна! Вільна свята земля,
    Молитва боронить наших бійців в боях.
    А хлопці безстрашні, кожен вартує ста,
    Усе ж повернуть загарбані всі міста.

    Дивись мені в очі, клятий російський кат.
    Тобі не забудуть тисяч солдатських втрат.
    Бо ми - неділимі, в нас за плечима Бог,
    Вся Україна пише твій некролог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1280

    20 бер. 2022
    Вадим
    КОМЕНДАНТСЬКА ГОДИНА
    Летять у небі голуби
    і тільки тиша звідусюди
    кудись із міста зникли люди
    впродовж вже другої доби

    Порожнім парком вітер віє
    і озеро до себе кличе
    щоб показати хоч обличчя
    яке смурній воді зрадіє

    Відлуння з неба донесе
    несамовитий крик сирени
    зірветься голос навіжений
    і тиша скрізь, і мертве все

    Неначе зупинився час
    все намальованим здається
    і тільки камінь коло серця
    цю мить війни залишить в нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1281

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Сірі підвали - заплакані очі
    Наші із вами недоспані ночі
    Удари ракет по рідній країні
    Ірпеня, Бучі руїни
    Стіни бомбосховищ, що бачили горе
    Дотики ночі зі смаком болю
    Смерть невинних дітей в Україні
    Ми не пробачимо катам із расії!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1282

    20 бер. 2022
    Наталія Демедюк
    ВІЙНА
    Війна знімає всі маски
    І розкриває суть.
    Не дай побратиму впасти.
    Вір і не обезсудь.
    Війна оголює нерви
    І загострює слух.
    Черги стоять в резерви -
    Маєм козацький дух.
    Дивиться страх у вічі -
    Спокою не втрачай.
    Постановило віче
    Битись за рідний край.
    За наших дітей в підвалах
    Заплатить орда сповна.
    Згине ординська навала -
    Прийде в Україну весна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1283

    20 бер. 2022
    Марштупа Тата
    Ты меня не знаешь
    Привет,
    ты меня не знаешь,
    Но завтра меня убьёшь,
    Не волнуйся… не надо!
    Ты спокойно спать пойдёшь,
    А меня разорвут твои грады.
    Не печалься. Правда. Не надо.
    Ты детей отведешь утром в сад,
    А моих, присыпанных пеплом,
    на Лукьяновке где-то
    Откопает тройка солдат.
    Помолчат. Проклянут. И пойдут
    В оборонку спасать остальных
    Незнакомых. И не твоих.
    Но тобою убитых легко.
    Прячешь совесть в гранённой душе.
    На последнем своём этаже,
    Ты не видишь меня в подвале!
    Знаю, ты в чёрной печали,
    Прикрываясь гранитным страхом,
    Убиваешь меня в тишине!
    Одним махом!
    Тех, кто был на твоей стороне!
    Ты не знаешь меня…
    И к чему горевать?
    Твоя мать будет ждать тебя в марте,
    А моя... на каждом закате…
    Будет весточку в небо мне слать.
    В твоём доме тепло и светло,
    В моём  - стены ты выкрасил в уголь
    Ты рычишь на всемирное зло,
    На свою монетную убыль…
    Тебе так тяжело!
    Извини…
    Своей кровью окрасила руки твои
    И теперь их во век не отмыть.
    Тебе хочется взвыть?
    Убежать…
    И молчать.
    И забыть.
    Я же просто хочу завтра жить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1284

    20 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Без назви
    ***
    Перший день весни, але не миру.
    Шостий день проклятої війни.
    Десь напівзруйновану квартиру
    Обкрадають "браття"-вороги.

    Десь у відсирілому підвалі
    Народилось в єдності життя.
    Росіяни танками "спасалі",
    Українки бігли в укриття.

    І летіли бомби над містами,
    Кожну ніч освітлювали путь.
    Всі поля устелені тілами...
    Як тут потім соняхи зростуть?

    Небо це, ракетами розбите,
    І земля, обпоєна, в крові...
    Всі солдати просто хочуть жити!
    Як спинити, доки ще живі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1285

    20 бер. 2022
    Лідія Мигалега
    #поезіявійни
    Нас розбудив свист смертельних ракет
    Нам прошептали: «ми прийшли убивати»
    Сльози, крик, плач, протест
    Ненависть, біль, бажання стояти.
    Руки простягнуті у кремля
    У висновку просто просили прощення
    Наша знекровлена чорна земля
    Прийме у лоно твоє знамення
    Ти убиваєш - я знов встаю
    В нас воскресіння як поклик до бою
    «Я здесь спасаю твою страну»
    Хм, а я тут убиваю тоді з любов‘ю
    Ти не мій ворог, ти надто слабкий
    З моєю міццю тобі не стояти
    Твій побратим коли був ще живий
    Мабуть, не дуже хотів умирати
    Та тут не питають уже «чому»?
    Тут уже знають твою натуру
    Краще хлопчино піди у тюрму
    Якщо не хочеш померти задурно
    Справа у тому що поки ти спиш
    Поки ти віриш у свою перемогу
    Поки ти в своїй країні мовчиш
    Острів Зміїний направляє дорогу
    Поки ти сміхом суворим і злим
    Танком протоптуєш наші стежини
    Від зомбування блазнем старим
    Будуть вмирати і ваші дружини
    Кисень дозовано дітям дають
    Вашим батькам допоможуть вмирати
    Наші війська вас враз розіб‘ють,
    І нікому хлопче вас поховати
    Ви не орда, ви племена собак
    Гавкотом своїм збудили Країну
    Хай вам нашіптують чорти слова:
    «Вони вас уб‘ють за свою Батьківщину»
    Вам тут не жити, і додому ніяк
    Більше вас сонце ніде не зустріне
    Тільки поглинете темряву й мряк
    Ласкаво просимо до України
    Радимо вам заповіти писати
    Радимо вам до сповіді йти
    Спойлер: ви тут прийшли помирати
    Спойлер: через один, два, три…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1286

    20 бер. 2022
    Джулі Левін
    Листування
    я просто хочу
    сидіти поруч і мовчати.
    торкатися руками,
    переплітати пальці як чутки — тілесно безмовно спілкуватись,
    а доводиться писати…
    загортать чуття в слова,
    які їх не вміщають.
    війни густії вії — відстань — придушливо примушує чеканить! коли тиша
    була би в більшу
    радість
    ніж тища
    вимовлених слів!
    та й в тім, продовжу виказувать подяку
    за те, як перетворюєш цю бесіду — на дім
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1288

    20 бер. 2022
    Вікторія Поліщук
    Війна? Не вірю!
    Летять ракети!
    Летять снаряди!
    Війна? Не вірю!
    Війна? Не правда!

    Бухтять гармати!
    Із залпів - «гради»!
    Будинки нищать
    В приціл снаряди.

    Палають люди,
    У порох - діти…
    Вони невинні!
    Їм тільки ЖИТИ!

    Міста криваві,
    В руїнах стали.
    А люди стогнуть
    Від ран в підвалах..

    Там крик благаний,
    Там плач дитячий!
    Там скрізь руїни!
    Слова тремтячі…

    ... І знов ракети!
    І знов завали!
    Це - «рускій мір»?!
    Тебе НЕ ЗВАЛИ!

    Кров’ю политі
    Стежки - розбиті.
    Кістками ворога
    Суцільно вкриті.

    Летять ракети!
    Летять снаряди!
    По Україні!
    Це - наша Мати!

    Від орків диких,
    Від вражих пик їх,
    О Боже, Неньку,
    Врятуй, Великий!

    І попри зраду
    За нами-влада!
    Ми переможем!
    Із нами ПРАВДА! (с)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1289

    20 бер. 2022
    Антоніна
    Без назви
    Я чекала весну, виглядала з вікна...
    Та не так вона в гості прийшла!
    Вже й пташки повертають у рідні краї
    Та не знають, що вдома війна!
    Що прокляте створіння вбиває дітей,
    Наших мам і бабусь, наших хлопців!
    Та не так тобі просто здолати наш дім,
    Нашу землю і людей наших славних!
    Кожне слово, сльоза і прокльон
    Хай обернеться тобі в твоє пекло!
    Бо народ, що в країні своїй мирно живе
    Не повинен страждати даремно!
    Вірю я, віриш ти, вірять всі.
    Бо віра найбільше в людини!
    З нами Бог, з нами світ на Землі
    Й Перемога за нами вже близько!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1290

    20 бер. 2022
    Вадим
    ВЕСНА ВІЙНИ
    Вже місяць як іде у нас війна
    я тільки-но помітив, що весна
    щебече пташкою над головою
    у тиші після вранішнього бою

    На запобіжник ставлю автомат
    десь в далині горить ворожий град
    і сонце в небі лагідне сміється
    і відлягло від втомленого серця

    Уламок гусіні лежить коло ноги
    розбиті танки вкрили береги
    і річка геть за нами не встигає
    не швидко кригу в течії ламає

    Ще трошки потерпи моя земля
    зерном засієм зорані поля
    ти будеш нагодована і сита
    з могил незнаних ката московита
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1291

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    20-ий день
    Вже все безповоротно
    В історію підеш хіба як вбивця
    Гірка твоя та справедлива доля
    Захлинувся хробак в своїй кровиці
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1292

    20 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Без назви
    ***
    Кров затікає по твоїх ліктях,
    І по словах, по віршах.
    Хтось тебе щойно з руїни витяг,
    Цілу, аби не гірше.

    Кров затікає тобі у душу
    Через наскрізну рану.
    Ти, як знайдеш його, то задушиш,
    Нечисть оту погану.

    Кров затікає у твою землю
    Через розбиті долі.
    В твоїх очах уже напівтемно,
    Носиш дітей подалі.

    Кров затікає в сирі підвали
    Хто-зна чийого дому.
    Ти цю країну ще не віддала,
    Та й не віддаш нікому.

    Кров та не твоя, та і не наша, -
    Того старого ката.
    Десь на зорі заспіває пташа,
    З чергами автомата.

    Кров затікає тобі по ліктях,
    Точно стріляй, невпинно.
    Потім разом із цього лахміття,
    Ми підіймем країну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1293

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Ярмо для путлєра
    Ярмо для путлєра
    Ограбив путлєр всю росію,
    Лаптєног «могутній»,
    Забрав у росіян надію
    На світле майбутнє.
         Де ж ви, колишні брати-росіяни?
         З «путлєрской» росії?
         На вас одягнув кайдани,
         Чортова бестія.
    Скільки ж будете мовчати,
    Варвара терпіти,
    Невже вам із злодіями
    В хаті краще жити?
         Піднімайтесь та вставайте,
         Ті пута порвіте,
         Ярмо з себе поскидайте
         Й на ху*ла вдягніте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1294

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Крим
    Ти знаєш, Крим,
    Він же іще вернеться
    Я там забула поцілунки червня
    І пляшку білого ігристого на пляжі
    Під Генуезькою фортецею на скелі

    І тацю фруктів у кафе-шантані,
    І Аю-даг в туманному кафтані

    Гітари дикий сум
    По венах струм
    На талії долоні (геть од дум!)
    Де погляди — вино! Слова — ізюм.
    І що не вечір, то рахат-лукум

    Я не забула крізь війну і дим
    Тебе
    Мій кипарисний
    Здрастуй, Крим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1295

    20 бер. 2022
    Григорій Лавриненко
    Гуси
    Пролетіли гуси
    Голосно гегочуть,
    Вони нас із неба
    Запитати хочуть...

    Чому дим повсюди,
    Згарища руїни...?
    На полях хтось сіє
    Не зерно, а міни..?

    Де нам приземлитись,
    Хочем запитати,
    Щоб були в безпеці
    Малі гусенята?

    А я і не знаю
    Що їм відповісти..
    І куди в цім краю
    Отим гусям сісти..

    Почекали б трохи
    Поки буде тихо,
    Разом з супостатом
    Проженемо лихо...

    Оживе природа,
    Бо так бути мусе..
    А пока війнонька..
    Вибачте нам гуси...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1296

    20 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Без назви
    Десь на десятий день я оніміла,
    Немов оглухла, відібрало слух.
    І лиш молитву тихо шепотіла,
    Лиш ангел тріпотався біля вух.

    Десь без кінця горланила тривога,
    Ракети гучно руйнували світ.
    Я прикликала стомленого Бога,
    А він тримав небесний моноліт.

    Десь байрактари чистили дороги,
    І майорів блакитно-жовтий стяг.
    Десь українці йдуть до перемоги,
    Величне військо, сповнене звитяг.

    Десь небом чистим шелестіли крила,
    А поруч Привид залітав у тил.
    Вся Україна пошепки просила
    У Бога трохи захисту і сил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1297

    20 бер. 2022
    Джулі Левін
    Війна
    Війна.
    Писати про війну. Слова, слова, слова, -ва-ва, -ва-ва, «вайна».
    Війна, вона, вона — війна, вона, вона, вона — война, -на, -на.
    На-на-на-на — по ворогам — БАМ — БАМ — БАМ — БАМ!
    Хочеться бити-розмовляти — не щелепами — а кулаками.
    Мовчазно вдовблювати правду.
    Відповідай! Героям? Слава! Героям? Слава! Героям?!
    Війна — це гра в мовчанку.
    …
    ?
    Сирени, свист, обстріли, удари. Тиша. Най секундна — вічність.
    Сирени, свист, обстріли, удари…Тиша, якій не довіряєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1298

    20 бер. 2022
    Артур
    Подвійна реальність
    Чи може прекрасне єднатись з жахливим?
    Подвійність емоцій та стани душі?
    У часі і просторі співіснувати?
    Бути померлим й водночас живим?

    Сьогодні звичайно, спокійно і живо
    В новинах погода і середа
    А завтра незвично, тривожно і сумно,
    Завтра четвер, завтра війна

    Вибухи завтра, сирена і танки,
    Повітря, тривога, усім в укриття
    Кадировці, ворог, рашисти і орки
    Скажи "паляниця", інакше земля
    Чекає усіх вас з самого рання

    А небо прозоре і зоряні ночі,
    І запах весняний, і птаства заспів
    Константні, стабільні, такі ж все незмінні
    Несе нам тепло на душі від огнів
    Проте не ракетних, а сонячних днів

    Й не тільки від них, але й від усіх
    Хто поруч із нами, з хатин та квартир
    друзі й родина, і вся Україна
    В єднанні, проломі за правду і мир

    Чи може прекрасне єднатись з жахливим?
    Напевно, що так - таке вже життя
    Що можеш у мить ти стати вразливим
    Та  бачить подвійну реальність буття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1299

    20 бер. 2022
    Тарас Кобетяк
    Какая разніца
    Закритий Instagram.
    Відірвана рука
    І смерть: прийшла не тихо — звуки грому.

    Із квітами в руках.
    Згорів наZZистський танк.
    Русня, тебе чекали?
    Вали на*** . Йди додому.

    Де бургери й Макдак?
    Вже тиждень лиш вода.
    Метро дрижить. В дружини рана. Кров червона.

    Вони фашисти там.
    Горить чийсь дім. І храм.
    І діти, що з’явилися із лона.

    Гниє самітний труп.
    Коліна. Всі мовчать.
    Герой не вмер — йому пора до раю.

    Я проста ні прі чьом.
    Мій дім. Моя земля.
    Борюсь до смерті: я свободу обираю.

    Я добрий, я ваш брат.
    Вже вісім літ війна.
    На місці саду нині лиш руїна.

    Какая разніца?
    Різниця є. Хтось раб,
    Хтось буде вільний. Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1300

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Міцний народе, сталевої країни
    Нам ні до чого кацапська суєта,
    Хай відберуть усі наші хатини
    Та воля наша вічна і свята!

    Не боїмося тих проклятих орків,
    Ми правдою і вірою повстали
    Незламний дух і віра - з нами Бог!
    Нас біль за Батьківщину об’єднала…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1301

    20 бер. 2022
    Грінчук Алла
    Брехливий мир
    Він хоче миру на землі???
    А руки, то його в крові.
    А ось і вибух пролунав,
    І він свої накази дав.

    Хотів забрати у нас дім.
    Гостомель, Бучу і Ірпінь.
    Хотів Одесу і наш порт,
    А ще горить і аеропорт.

    І Миколаїв постраждав
    Як місто своє захищав.
    Але не візьмете нічим,
    Бо там стоїть Віталій Кім.

    Стріляли також по АЕС.
    Якби рвонуло, був би хрест.
    А Маріуполь - це ж наш біль.
    Стріляють в гум-автомобіль.

    А Харків,Суми і Херсон,
    Серця ж їх б'ються в унісон.
    І їх так просто не забрать,
    За них ми будемо вбивать.

    І хоче він Луганськ й Донбас
    Та ні, залишаться у нас.
    І відвоюєм іще Крим,
    Засумували ми за ним.
    Бо це все наша Україна.
    Незламна, вільна і єдина.

    І ти тримайся - дорогенька!
    Всі думали,що ти слабенька,
    Здаси кордони в перші дні,
    Але не буде тут русні!

    Бо всі ми вірим в ЗСУ,
    І віримо в тероборону,
    І на тернистому шляху
    Розіб'ють вражеську колону.
    Бо так не можна на землі.
    Горіть у пеклі, москалі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1302

    20 бер. 2022
    Марина Лях
    Все буде Україна
    Вже скоро пташки заспівають,
    Яблуні пишним цвітом зацвітуть.
    Жінки покажуть, як вони кохають,
    А матері — синів міцно обіймуть.

    Засвітає скоро і сонечко зійде,
    Розійдеться хмара чорна і густа
    Кожен спокій бажаний знайд —
    Бог завжди на стороні добра.

    І сліпий побачить і глухий почує,
    Бо брехні обвалиться руїна!
    Світло темряву зруйнує
    Все буде добре. #ВсеБудеУкраїна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1303

    20 бер. 2022
    Віорел Котик
    В полях фламандських...
    В полях фламандських,
    у пониклих маках,
    хрести скорботні
    тихо гомонять…
    Про те, що знову
    чутно трупний запах,
    що знову дзвони
    болісно дзвенять.

    Про те, що клятва
    з маками в лацканах -
    вияв блюзнірства,
    Каїна печать.
    Що потерпає
    Україна в ранах,
    міста і села
    варвари бомблять.

    Про те, що знову
    демона спокуса
    проникла гниллю
    в правлячі уми.
    Про те, що славне
    військо українське
    стинає нечисть,
    що повзе з пітьми.

    В полях фламандських
    запалали маки,
    волають гнівно
    збурені хрести:
    Повстань, Європо,
    годі зволікати!
    Сьогодні Україна,
    а вже завтра - ти!

    Станьмо рядами,
    так, щоб цілим світом
    загнати нечисть
    у пекельне дно.
    Щоб світло Боже
    осявало небо.
    І щоб Добро
    здолало зло.

    А поки що… стоять
    в полях фламандських
    закам’янілі маки
    і понурені хрести.
    Стоять як докір,
    на «Ніколи знову»
    і тихо шепчуть:
    «Боже, нас прости…».

    В полях фламандських
    старий ворон кряче,
    зловісний привид
    чорної біди.
    Віщує ворон,
    що в фламандських маках
    можуть постати
    новії хрести.

    Послання до незнайомих мені
    Джона, Олафа, Бриса та Емануеля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1304

    20 бер. 2022
    Оксана Полікарпова
    Повернись живим - Вернись живым
    Повернись живим додому, сину,
    Чоловік, татусь, племінник, брат.
    Хай мине жахлива ця година,
    Хай іржа з'їсть танк й автомат.

    Хай розсіє хмари ясне сонце,
    Хай панує мир в людських серцях,
    Хай голубка сяде на віконце,
    Хай закінчаться війна та жах.

    ***
    Возвратись домой, не встретив пулю,
    Муж, отец, племянник, сын и брат.
    Пусть часы тяжёлые минуют,
    Ржавчина съест танк и автомат.

    Пусть разгонит тучи в небе солнце,
    Воцарится мир в людских сердцах,
    Пусть голубка сядет на оконце,
    И закончатся война и страх.

    13:20
    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1305

    20 бер. 2022
    Альбіна Кузів
    Без назви
    Стомлене сонце сідає спати.
    Світ зачиняє двері.
    Десь по одвірках чужої хати
    Шастають мародери.

    Тягнуть завали стомлені руки,
    Хутко рятують душі.
    Очі людські від такої муки
    Не по роках байдужі.

    Стомлені в масках медичні феї,
    Тихо тіла латають.
    В твоїх сусідів нові "трофеї",
    Русскі пайки збирають.

    Стомлені люди бунтують світом,
    Криком кричать епохи.
    Добре лиш бути стороннім свідком,
    Бо стурбувались трохи.

    Стомлене небо тримає крицю
    Над волелюбним людом.
    Ану скажи мені: "Паляниця".
    Ні? То спочинь під брудом.

    Стомлене сонце сідає спати.
    Світ закриває очі.
    Десь у підвалі чужої хати
    Боженька мироточить.

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1306

    20 бер. 2022
    Альона
    Іроди
    Курви, бл**і ви усі
    Не жалієте біди
    І в дитину, і в родину
    Вистрілили ви

    Щоб відсохли тобі руки
    Щоб від голоду помер
    Щоб твоїй дурній башкі
    Відірвало ще й кишки

    Щоб босяком топтав додому
    На кацапщину свою
    Щоб у черзі постояти
    Гамбургера скуштувати
    Щоб труси хоть раз надіти
    Від Вікторі Сікріті
    Подивитись на айфона
    Яблучко таке
    То не їсти, то звонити
    А то вдруг
    Путін щось прогнув

    Поки мізки не вскипіли
    І тобі скажу вражино
    Щоб тобі іти сюди
    Ненясти собі в штани

    Хлопці та дівчата браві наші
    В руки взяли автомати
    Циганва привіти шле
    Дядько в танк тобі насре

    Поки йтимеш ти сюди
    Не забуть про пиріжки
    Та не з м’ясом чи ковбасою
    А з капустою такою
    Бо традиція така
    З’їсти із капустой пиріжка
    Бо Бог не взяв, а чорт не схтів
    Іродів таких
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1307

    20 бер. 2022
    Джулі Левін
    Дорога з магазину
    Йдучи додому з магазину,
    Блукаю межи крамниць,
    Аптек та ліхтарів.
    Вулицями, закарбованими в мізках.
    Кожна — хіромантів-лінія
    кварталу, знаного як власної руки. За поворотом, знаю, дім.
    Наліво! Бачу… — обвуглена будівля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1308

    20 бер. 2022
    Лукія
    Ще мирні дні серця зігріють
    Нема добра, нема спокою,
    Є лише клич: "Вперед до бою! "
    Щоб рідну землю боронити,
    Дітей і матір захистити.
    Тернистим шляхом за свободу
    Заради краю свого й роду,
    Заради сонця, що іскриться,
    Заради золота пшениці -
    Герої ворога спиняють,
    Бо кращої землі не знають.
    Тут наші явори й тополі,
    Волошки й маки в житнім полі,
    Дніпро могутній, Чорне море,
    Степи безкраї, неозорі.
    Тут ніжна пісня, рідна мова -
    Життя тут нашого основа...
    А десь на сході - біснуватий,
    На лють і злобу пребагатий -
    Імперський цар... Агресор хоче
    Загарбать край наш... Серед ночі
    Нам бомби посила й ракети, -
    Загрозу відчува планета...
    Вогонь пекельний і руїни
    На наші верби і калини,
    Величні храми, люд наш Божий--
    Нескорений, непереможний!
    Надія світла не вмирає,
    Ми вистоїм - це твердо знаєм.
    Здолаєм лихо,буревії, -
    Ще мирні дні серця зігріють!
    13.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1309

    20 бер. 2022
    Вадим
    ЗОМБОВАНИЙ НАРОД
    Коли до нас прийшла війна
    горіли школи, мирні хати
    у діток цілили гармати
    і крик розносила луна

    Ми ті, хто в пеклі ледь вціліли
    вам про біду свою казали
    кляли, молили, вимагали
    про людяність у вас просили

    Та мабуть, знають у кремлі
    як затуляти людям вуха
    щоб геть ніхто не смів послухать
    що коять з нами москалі

    Сидить і зирить вся росія
    в свій незамінний зомбоящик
    вселенській тупості образчик
    де путін цар їм і мессія

    Закриті вуха москалів
    і я тепер свій світ бороню
    єдиним пострілом у скроню
    без зайвих, непочутих слів
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1310

    20 бер. 2022
    Ерік
    Дванадцяте березня: Волноваха
    тисяча вісімсот вісімдесят перший
    засновано залізничну станцію Волноваха
    сорок п’ять дворів
    близько двохсот п'ятдесяти чоловік

    тисяча дев’ятсот п’ятнадцятий
    сто вісім дворів
    шістсот тридцять чотири жителі
    крамниця
    школа
    маленька приватна пекарня

    двадцять друге квітня
    тисяча дев’ятсот вісімнадцятого
    австро-німецькі війська
    увійшли у Волноваху

    кінець травня
    тисяча дев’ятсот дев’ятнадцятого
    Волноваху захопили денікінці

    початок січня
    тисяча дев’ятсот двадцятого
    Волноваха перейшла
    під контроль більшовиків

    тисяча дев’ятсот тридцять восьмий
    Волноваха отримує статус міста

    тисяча дев’ятсот тридцять дев’ятий
    більше п’ятнадцяти тисяч жителів
    три школи
    дві лікарні
    поліклініка
    дитячий сад
    стадіон
    палац культури
    три бібліотеки
    близько двадцяти магазинів

    одинадцяте жовтня
    тисяча дев’ятсот сорок першого
    місто окупували
    фашистські загарбники
    розстріляно більше ста громадян
    понад тисячу вигнано на примусові роботи
    зруйновано вокзал
    електростанцію
    засоби водопостачання
    школи
    лікарню
    сорок шість житлових будинків
    та ін. та ін. та ін.

    десяте вересня
    тисяча дев’ятсот сорок третього
    Волноваха вільна

    тисяча дев’ятсот шістдесяті
    збудовано кілька заводів
    нові школи
    десятки магазинів
    дитячі садки

    десяте вересня
    тисяча дев’ятсот дев’яносто дев’ятого
    затверджено герб Волновахи
    на лазуровому полі
    летить срібний сокіл
    його контур нагадує контур міста

    двадцять друге травня
    дві тисячі чотирнадцятого
    бойові зіткнення бойовиків ДНР
    з українськими військовими

    сьоме липня
    дві тисячі чотирнадцятого
    над містом знову майорить
    український прапор

    двадцять четверте серпня
    дві тисячі вісімнадцятого
    волновасці встановили рекорд:
    найбільша кількість людей
    одягнутих в вишиванки
    у рамках масового заходу

    шістнадцяте квітня
    дві тисячі дев’ятнадцятого
    у Волновасі відбувся тренінг для всіх охочих
    «виклики та труднощі: ресурси для подолання»

    дві тисячі двадцять перший
    двадцять одна тисяча чотириста сорок один мешканець
    скіфські баби на варті вздовж краєзнавчого музею
    ядучо-зелений танк на вулиці центральній — пам’ятник визволителям
    золоті баньки з блакитними жилками храма святого миколая чудотворця
    крихітна ейфелева вежа у центральному сквері міста
    червоні тюльпани перед центральною районною лікарнею
    величезні спокійні затишні дерева на вокзалі
    синьо-жовтий герб України на боці п’ятиповерхівки

    двадцять п’яте лютого
    дві тисячі двадцять другого
    російські окупанти почали обстрілювати Волноваху

    дванадцяте березня
    дві тисячі двадцять другого
    за повідомленням голови Донецької ОВА
    міста Волноваха більше не існує
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1311

    20 бер. 2022
    Артем
    Повідомлення логотерапії
    Кришталевих затоках знаходиться
    Пожований балончик контрреволюцій,
    А там орнамент — експансії спідниць.
    І все, і все кружляє дугах,
    Де все-таки затримка стержнів мін.

    Огорнений фольгу транзистор:
    На сповіді сферичного магнітофона,
    Мов дримбі фараона,
    Що дужках амплітуд.

    Лиш розділяє центр
    Регламентованих династій:
    В яких засліплення
    Кукурудзяних транзицій
    Та гніздечка саламандри.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1312

    20 бер. 2022
    Тамара Шкіндер
    Свободою охрещений народ
    Не спів птахів - тривожний гул сирени.
    Смертельним вітром з півночі - війна.
    Гниле нутро, рашистські чорні гени
    Випльовує із пащі сатана.
    Ох, їх же розплодилося, як молі...
    Вирує смерч, рікою ллється кров.
    Щоб відібрати в України волю,
    Клонований недолюдок прийшов.
    Не дощ весняний - "градів" й "буків" злива
    Потоком ллє, здригається земля.
    Та незборима українська сила -
    Це духу міць, здолає москаля!!!
    А Славу нашій неньці Україні
    У всіх кутках співає цілий світ!!!
    Ми - незалежні, мужні і єдині.
    Свободою охрещений наш рід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1313

    20 бер. 2022
    Павло
    Без назви
    Перш ніж почалася ця війна
    Ми були іншими зі старими друзями
    День був короткий, а ніч так потайна
    Гуляли з собакою під вечірніми ліхтарями

    І ось ми з тобою живемо у різних містах
    Як на далеких зірках у безкрайньому океані
    Шукаємо надію у військових чудесах
    Але як і раніше живемо про мир думками
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1314

    20 бер. 2022
    Ерік
    Восьме березня: Таня
    тані шість років
    таня живе в маріуполі

    вибачте
    не живе

    таня лежить на ношах
    її обличчя перемазане пилом
    її обличчя скроплене кров’ю
    її обличчя не спочиває з миром

    в шестирічних дівчаток не мають бути обличчя кольору болю
    просто не мають ні в якому світі цього не повинно бути

    російські «освобонителі»
    розбомбили над танею будинок
    таня втратила матір
    а потім
    бозна скільки
    помирала одна під завалами від зневоднення

    тані шість років

    на її кофтинці
    незрозумілого від бруду кольору
    намальований
    білий котик
    білий-білесенький
    пухнастий
    із темною плямою на лобі
    в нього великі круглі цікаві очі
    навколо нього літають метелики
    вільні нестримні такі легкі яскраві
    рожевий
    синій
    жовтий
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1315

    20 бер. 2022
    Юлія Панасенко
    2022
    Спокійно спали люди, у мирі та у тиші.
    В них мрії про майбутнє стягали аж до вищі!
    Одного дня зайшли вони, ворожі злії тварі.
    Не знали що чекає їх на цій землі квітчавій!
    Зустрів їх вольовий народ, що знав як боронитись.
    Знав що тії тварі повинні зупинитись!
    А так і сталось!
    Ось, дивись!
    Біжать назад з позором!
    Тепер в країні воля, добро і сміх лунає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1316

    20 бер. 2022
    Топачевська Ксенія
    без назви
    У ці тяжкі часи ми стали іншими
    Змінились наші погляди й бажання.
    Ті речі що були найважливішими
    Змінилися на мирні сподівання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1317

    20 бер. 2022
    Галина
    Без назви
    Під галас зруйнованого міста,
    Під звук ракет, сирен і танка
    У бомбосховищі удвох
    Кохайте як востаннє…

    Під шквал бомбардувань,
    Під свист куль
    За крок до розлуки
    Тримайтеся за руки…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1318

    20 бер. 2022
    Світлана Орленко
    /без назви/
    Які ми всі були щасливі,
    в любові й радості жили…
    але прийшли «брати» зрадливі,
    і люте горе принесли!

    Земля гуде від сліз та болю,
    душа болить і серце рве(
    невже вбиваєте за волю,
    і знищуєте все живе?!

    Господь скарає, точно знаю,
    і будуть муки каяття,
    тварюк до раю не пускають,
    назад немає вороття!

    Ми виживемо й переможем,
    і відбудуємо міста!
    Любити, вірити ще зможем,
    почнемо з чистого листа!

    Моя країна, мила, люба,
    не смій зневіритись, живи!
    Пройде цей біль, ця страшна згуба,
    засяють всі твої церкви!

    Страшний й сумний
    цей час бентежний,
    лютує й біситься той звір,
    але ти сильна й незалежна!
    Люби, твори, надійся, вір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1319

    20 бер. 2022
    Ольга
    Весна - ВІЙНА
    Постукала у двері на світанку,
    Безжальна і нестримана вона,
    Бомбила всю країну сильно,
    Щоб в паніці тікали хто куда.

    Не милувала діток чи стареньких,
    Лякала грізно вибухами всіх,
    Та мужньо закликала українців,
    Час прокидатися, до бою всі ідіть!!!

    А ми не спали вже давно спокійно,
    Лякали нас війною кожен день,
    Та хіба можна було уявити,
    Що  лихо трапиться із ненькою тепер?

    Що по-сусідству ворог злий та  лютий,
    Бомбити діточок маленьких буде,
    Що у підвалах будем очі не змикати,
    Щоб всі гучні сирени не проспати.

    Хіба таку весну хотіли ми зустріти,
    Щоб більш за все країну полюбити?
    Хіба таке бажання усі мали,
    Що у дзеркальну дату загадали?

    Та це колись скінчиться вірю я!
    Бо Україна сильна, як броня,
    Тут люди найщиріші і співучі,
    Тут янголи оберігають нас могучі,
    Тут хлопці б'ються мужньо до кінця,
    Живе тут незалежна нація моя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1320

    20 бер. 2022
    Микола
    Передчуття війни
    Тривога в скронях б'є надміру,
    Все менш лишилось сподівань.
    У котрий раз печатку звіра
    Карбує диявол без вагань.
    Укотре в келихи ненАвисть
    Налила зла отруту вщерть,
    І вже готова світом править
    Безглузда й невблаганна смерть.
    (20.02.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1321

    20 бер. 2022
    Оксана Полікарпова
    Це моя земля
    Це моя земля, моя країна.
    Ніжна та кохана Україна.
    Мати, що в собі мене носила,
    Та, як небо птаха, народила.

    Стільки сліз пролито, стільки болю,
    Все перенесемо ми з тобою.
    Час зітре всі шрами на зап'ястях,
    Серце вилікують мир та щастя!
    25.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1322

    20 бер. 2022
    Уляна Письменна
    Об'яви
    Ці звуки на «нулі» стають дедалі звичні,
    Здригається зі стогонами земля.
    Отам, де моє серце, звуки інші,
    Рідніших за які нема у мене.

    Там лагідно риплять у дворі гойди,
    Що для малого був торік приладив.
    Там дзенькає старий трамвай вечірній,
    Від вітру тихо шурхотять об’яви.

    Коли придушим цю рашистську хвойду,
    Всі рідні звуки знову будуть звичні.
    Стане мій біль пласким, немов графіті,
    Не буде порожнечею лякати тиша.

    Кресне з дитинства скельцем кольоровим диво,
    Дощем впадуть на випалену землю хмари,
    І справдяться усі мої дитячі мрії,
    Бо жоден рух, і сум, і біль мої немарні.

    А на зупинці жде когось трамвай вечірній,
    Малий на гойдах вже уміє вправно.
    На всіх стовпах однакові об’яви свіжі
    З трьох слів лише: «Війни уже немає».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1323

    20 бер. 2022
    Валерій Островський
    ***
    Ми повік не будЕмо братами
    Та і сестрами теж не бУдемо.
    Вас - поріддя не лЮдської мами -
    Не пробачимо, вам не забудемо!
    Розповзлися ви метастазами
    Кровопивними поміж душами.
    Але світ і Вкраїна - разом ми
    Вас, мов демона злого, задушимо.
    Дітовбивці - ви, сміття ординське,
    Що смердить на планеті віками.
    Ви у пеклі, де рать сатанинська,
    Згорите назавждИ між зірками...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1324

    20 бер. 2022
    Максим
    Не звони...
    Здравствуй, Петр!
    Ну как там кино?
    В новостях по тв по царьграду?
    Беспокоишься, дома сидя?
    Не звони сюда больше не надо
    И Марии слова передай
    С той, что деда хвалили награды
    По слогам, слово в слово скажи
    Не звони сюда больше, не надо
    Вы в тепле молчаливо сидите
    А по нам лупят ваши же грады
    У вас здесь не осталось родни
    Не звони сюда больше, не надо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1325

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Українське небо в огні,
    В Маріуполі плаче дитина
    Спить у погребі знову сім’я,
    З фронту мати чекає сина.

    Історична ніч у Версалі,
    5 годин гарячих дискусій
    Ви думали ми цього чекали?
    Світе, досить ілюзій!

    16-день війна,
    Води, світла і їжі нема,
    Поки син життя віддавав
    Світ балакав…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1326

    20 бер. 2022
    ско рик
    Без назви
    коли тобі остогиднуть вірші на військову тематику -
    визирай у вікно. ти не маєш права.
    тебе залишили без цього права.
    ти не маєш права
    не писати про війну
    не говорити про війну
    не читати про війну.
    війна всюди.
    війна в головах і в руках,
    зуби кришаться від новин,
    сон пропадає від віддалених вибухів,
    дрижать вікна, лякаюче тріскають стіни.
    розбиті квартири біженців
    залишають по собі прихистки для щурів та птахів.
    в ще вцілілих розміщені збройні сили,
    ніби твої підібрані під колір шпалер килими та штори -
    це індивідуальне оформлення особистих казарм та шпиталів,
    над яким чи то на які працювала багато місяців.
    залишаючи по собі все ти втікаєш на захід,
    втікаєш під палючим сонцем крізь сніг і бруд,
    втікаєш туди, де тобі доведеться змиритись,
    що весь твій дім - тут, у маленькій коробочці,
    що ти кличеш черепом.
    весь твій дім це ти, весь твій дім це.... весь твій дім.
    це кілька сумок та залишки минуло місячної зарплатні.
    весь твій дім - це вогонь в бочці біля вокзалу.
    весь твій дім - це друзі.
    весь твій дім - це підтримка.
    весь твій дім - це ціла країна і водночас ніщо,
    маленький ліхтарик свідомості.
    бо іншого і немає.
    а вже думаєш: а треба іншого?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1327

    20 бер. 2022
    Леонід Євтушок (Сивий Укроп)
    Розвіяний попіл
    Розвіяний попіл
    Пішов Сивий Укроп у солдати,
    На ту війну кляту,
    Батьківщину захищати,
    Москаля долати.
         Б’ється з лютою змією,
         Орлом двоголовим,
         Б’ється всією сім’єю,
         З сцярьом клишоногим.
    Поряд з ним його дружина
    Та син-козак б’ється,
    Разом б’ють злу ворожину,
    Аж земля трясеться
         Того гада полонили,
         Голову відтяли,
         На вогні його спалили
         Й попіл розвіяли.
    Будуть тепер в мирі жити
    Всі народи світу
    І дружити і любити
    Поки сонце світить
         Слава УКРАЇНІ!
         Разом до ПЕРЕМОГИ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1328

    20 бер. 2022
    Максим
    Бесполезным...
    На вас собрались нападать
    Вопрос! Кому вы нафиг надо?
    Вас жалко даже оскорблять
    Безвольное баранов стадо

    Надеюсь, все же этот стих
    Дойдет до ваших телефонов
    Пока их можно так назвать
    Ой, не видать вам же ж айфонов

    И в адидасовских штанах
    Не щеголять вашей быдлоте
    На бэхе новой не катать
    Не шпилить в вов на новом ноуте

    Платить на кассе с эплпэй?
    Извольте, это не про рашку
    Вообще, хоть что-нибудь купить...
    В рублях? Трындец бумажке!

    Идите в свой рутюб, ар ти
    И там ищите прах величия
    Вы для истории нули
    Баранов стадо обезличенное
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1329

    20 бер. 2022
    Аліса Колесникова
    Місто М
    Летить ракета, вона прилетить
    Влучно
    Життя забирає та клята ракета
    Гучно
    Кричить дитина, гукає і плаче
    Сильно
    Вона розмовляла російською мовою
    Вільно.
    Летять літаки, собою гвалтують
    Вітер
    На них хоч не пишуть страшних і фашистських
    Літер
    Та як тельбухи, в літаках нутрощі -
    Бомби
    Застряглі в залізі, в артрозних судинах
    Тромби.
    А місто дрижить, а місто стікає
    Кров'ю
    Раніше - повне людей, збудоване миром й Любов'ю.
    Розсипалось місто, наче з піску
    Вежі
    Летять ще ракети, і що? Винуваті
    Збрешуть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1330

    20 бер. 2022
    Віктор
    Холодні ночі
    холодні ночі, дитячі очі
    і тепле світло від ліхтарів
    тремтячі пальці
    напишуть - "як ви?"
    та сльози щастя
    від слова - "живі"...

    послухай брате, звідки
    та сила, що тримає
    в скрутні часи навали,
    що захопила нас?
    на наших душах мітки
    від пострілів чималих
    сирени, що лунають
    перетинають час

    холодні ночі, дитячі очі
    і тепле світло від ліхтарів
    тремтячі пальці
    напишуть - "як ви?"
    та сльози щастя
    від слова - "живі"...

    послухай, темна сила
    прийшла в наш дім вбивати...
    послухай брате, звідки
    ця спрага до життя?
    що в нас як спів лунає,
    що на землі тримає
    порине птахом з клітки
    руйнує небуття!

    холодні ночі, дитячі очі
    і тепле світло від ліхтарів
    тремтячі пальці
    напишуть - "як ви?"
    та сльози щастя
    від слова - "живі"...
    28.02-03.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1331

    20 бер. 2022
    Оксана Полікарпова
    Моему президенту
    Весь мир над нами посмеялся,
    Когда мы выбрали любя.
    Но ты единственный не сдался,
    Как это было до тебя.
    И вся страна, пусть небольшая,
    Узнала искренность твою,
    И все, от края и до края,
    Осанну храброму поют.
    С тобою стали мы сильнее,
    Мудрее, крепче и взрослей.
    Любовь, что не найти вернее,
    Навек останется твоей.

    *Владимиру Зеленскому, с безграничным уважением

    16:16
    02.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1332

    20 бер. 2022
    Валерій Островський
    ***
    Тримай свій фронт на полі найпекельнішого бою.
    Тримай свій фронт у переспІвах нот і у прицілах слів.
    Тримай свій фронт у праці, що для щастя, для розвою.
    Тримай свій фронт, як шепчеш молитви до неземних послів.
    Тримай свій фронт, коли ростиш зернину для хлібини.
    Тримай свій фронт, у душі юні засіваючи любов.
    Тримай свій фронт, пильнуй своє щоночі і щоднини.
    Тримай свій фронт, щоб жоден ворог нас ніколи не зборов.
    Знайди свій фронт, щоб міг постати з честю перед Небом.
    Знайди свій фронт, живи, радій, твори, лиш не існуй, мов мрець.
    Знайди свій фронт, та не шукай подяки без потреби.
    Знайди свій фронт! Якщо ж на це не здатний, хай з тобою грець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1333

    20 бер. 2022
    Марина Лях
    Я б могла написати про весну
    Я б могла написати про весну,
    Про квіти, свято, жіночу вроду
    Та пишу я зараз про війну.
    Про те, як народ мій виборює свободу.

    Я українка. В моїй країні війна.
    Я донька свого мужнього народу.
    Руйнується дім, де я росла,
    Моє серце плекає сум і тривогу.

    Кати нас прийшли рятувати,
    Хоч порятунку ми не просили.
    Тиран наше хоче відібрати,
    Те, що ми віками у серці носили.

    Традиції, культура, наша мова…
    Ми країна гетьманів і козаків.
    Ми країна вільна і свідома
    І не боїмося наших ворогів.

    Ми сильні! Міцна наша воля!
    Ми пишемо на новій сторінці
    Від степів, лісів до Чорного моря
    Ми єдині. Ми всі Українці!

    З нами правда, з нами Віра.
    З нами Бог. Ми на своїй землі.
    В серці кожного живе Надія —
    Ми переможемо в цій війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1334

    20 бер. 2022
    Михайло Кузьменко
    Народе мій, повстань з колін!
    Народе мій, ти чуєш дзвін?
    То дзвін наших сердець.
    Повстаньмо, браття, всі з колін,
    Бо увірвавсь терпець.

    Сваволі і диктату – геть
    Із нашої землі!
    Розтоптані свободу, честь
    Ми звільнимо з імли.

    Нехай нас мужність окриля
    На світле майбуття.
    Наша освячена земля
    У щасті засія.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1335

    20 бер. 2022
    Марина
    Меотида
    Ти плачеш, а я не тут,
    Моя старенька мати Меотидо.
    Тріщать кордони, тугий маршрут.
    З ворожих міст здичавілий люд,
    Який прокляла сама Феміда,
    Все постачає нових приблуд.

    Ти снишся - вже з'їла лід
    І мертвим рибам вчавила очі.
    Тримайся, нене! Все чує рід.
    З піску і твані мій дім, мій Схід,
    Солоні ранки, вугільні ночі
    На кожнім з нас залишають слід.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1336

    20 бер. 2022
    Марія
    Війна в Україні
    Був вечір. Тихо все було…
    Це ніби чудасія,
    Але війну оголосив нам
    Президент Росії.
    Злякалася жахливо я,
    Батьки уже прибігли,
    Цьому не було вороття!
    Де речі?! Куди бігти?!
    Почулись зранку вистріли
    З великих пістолетів,
    І хоч сиди у погребі,
    А хоч вже й у наметі!
    Але це сталось…Господи!!!
    Ну як таке можливо?!
    Ми не вбивали геть нікого!
    Ну що ж ми їм зробили???
    Безжалісно стріляли в нас
    Загарбники жахливі.
    Та ми не здались! Ні! Ніколи!
    Ми точно вже сміливі!
    Й до нинішнього дня у нас
    Війна йде ця скажена.
    Чому ж загарбники напали?
    Не буде їм прощення!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1337

    20 бер. 2022
    Ольга Фефер
    Падали, только не звезды…
    Падали, только не звезды – бомбы,
    Мертвых детей забирало небо.
    Время распалось на быть и не быть.
    Боль смертельным застыла тромбом.

    - Мама, ты где? – А в ответ молчанье.
    В трубке лишь слышно дыханье ветра.
    Маму убьют через двадцать метров,
    Как и старушку с лицом печальным,

    Как и котенка в руках мальчишки.
    Город сожгут по приказу Зверя.
    Зомби сканируют: любим! верим!
    Зверь возомнил, что он есть Всевышний.

    Только расплата придет по праву:
    Бункер подземный – его могила.
    Дай же тебе, Украина, силы.
    Слава тебе и героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1338

    20 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Вже не дитя
    Вона так любила Чорне море, та її корабель
    розбили ще у дві тисячі чотирнадцятому –

    Ганебна підлянка. Вісім років клубочились zмії,
    ростили вбивць до повнолітньої активації.

    Вона так любила бути вдома, та тепер її дім –
    в чужій петлі, що тягне техніку для руйнації.

    Легені в блокаді, в руках попіл, у сльозах обличчя...
    Початок був у дві тисячі чотирнадцятому.

    ~

    Вона так любила.. Любить й досі!.. Сила – у почуттях,
    У вірі та людях, що за неї спалюють власний страх.

    Червоне і чорне – кров на землях, дим у злому вогні,
    Це боротьба, опір, несприйняття, революційне "Ні!"

    А жовто-блакитне – це соборність, суверенність, життя!
    Спіткаються орки – перед ними зовсім вже не дитя.

    Ховаються маки у волосся – вона йде напролом.
    Україна – доросла дівчина. Не служниця. Не клон.

    У серці – хоробрість, кращі хлопці, історичні бої.
    Вона точно знає, хто є зрадник, а хто досі "свої".

    Вона пам'ятає смерть і відчай, кожну втечу і бруд.
    Із горем та болем споглядає на руїни споруд.

    Це варварство в двадцять першому столітті – дикість, ганьба,
    Як перший прояв нелюдяності, безжальна стопа.

    Таких треба не за ґрати саджати, а під трибунал –
    Відразу стріляти, щоб план із втечею не проконав.

    Її не зламати, бо за волю вона піде у бій.
    У вирвах все тіло, кровоточить кожне місто у ній.

    Ой як нерозумно нападати на священні місця.
    росія – не люди, це худоба, що іде в забуття.

    Нехай голі шавки сидять вдома й попивають компот.
    А наша країна – це великий та могутній народ.

    Згинь нечисть без сліду, розірвися на своїй площині!
    Викреслює русских вся Європа із моделі Землі.

    ~

    Вона неодмінно Чорне море пригорне з усіх сил.
    Вже надто доросла, надто вільна для жахливих часів.

    Щодня ремонтує своє тіло та відновлює кров.
    Моя Україна буде жити й без ворожих умов!

    18.03.2022~19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1339

    20 бер. 2022
    Олена Василенко
    Без назви
    Мы все постареем за эту войну. Неизбежно.
    Мы стали сильнее и больше не будем как прежде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1340

    20 бер. 2022
    Руслана
    Сансара
    І знов війна
    І плаче мати
    Бо сина треба проводжати
    І знову страх
    І звуки смерті
    Що з пам'яті хотів стерти

    І знову молиться він Богу
    Щоб не забрав його з дороги
    Бо хоче він ще раз відчути
    Як класно жити, просто Бути
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1341

    20 бер. 2022
    Альона
    Без
    Вони глухі і сліпі
    Без духу і волі

    Без слова та честі
    Без роду та смертні

    Для них
    Одна лиш дорога
    У пекло
    Та зчести
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1342

    20 бер. 2022
    Олеся
    Без назви
    дорога додому убрана металом і трупами
    ні миті спокою, ні дня без молитов і травм.
    щоразу гурчить, вибухає, тарахкає, сипе і гупає
    я знаю, що пекло існує - воно уже там
    в освяченім кров'ю, сльозами
    під залпом огню
    Маріуполі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1343

    20 бер. 2022
    Катерина Балашова
    12.3.22
    як у цей сонячний день
    щось може влучити
    у твій дім крім проміння?
    він надійно лежить
    на дні спільного неба
    хитається на межі
    слів і великого болю
    просто зараз
    ракета перекинулась
    на синицю:
    вона сідає на дах
    і хрипко цвірінькає
    про своє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1344

    20 бер. 2022
    Олександр Тарадов
    Туди, де ціниться життя!
    Нарешті встала Україна
    Із вічно зігнути колін!
    Немов покинута дитина
    Зайшла в понівечений дім.

    "Покращення уже сьогодні!"
    Нам обіцяли на словах.
    Насправді ж у "Небесній сотні"
    Для багатьох скінчився шлях.

    Покращення? — цинізм і злочин!
    Покращення? — помилуй Бог.
    А в Межигір'ї сліпнуть очі
    Від їх покращень і єпох.

    І знову треба обирати
    Керманичів... партнерів... шлях...
    Та годі вже всліпу блукати,
    Зривайте шори на очах!

    Прокинься, рідна Україно!
    Доволі сліз і каяття.
    Дорога є одна єдина,
    Туди, де ціниться життя!

    26.02.2014р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1346

    20 бер. 2022
    Олеся
    Без назви
    коли закінчиться війна
    я висплюсь
    покайфую в душі
    зварю горнятко кави - не розчинної
    візьму собаку, погуляєм в полі зранку

    коли закінчиться війна
    я вийду в місто
    на центральну площу
    там будуть грати гімн - а я співатиму
    крізь сльози голос буде мій ламатись

    коли закінчиться війна
    зберемо друзів
    напечемо пиріжків
    пограємо в настільні ігри - на полу
    і пом'янемо тих, кого немає з нами

    коли закінчиться війна
    ми разом
    засукавши рукави
    усі завали, всі погроми розберемо
    і на їх місці побудуємо нове життя

    коли закінчиться ця чортова війна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1347

    20 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Війна
    Навіть, коли затуляю очі –
    мені сниться смердячий запах війни.

    Вранці читати новини сумно.
    Так важлива підтримка: "Ви – не одні".

    В сірих брудних руїнах плаче
    малий хлопчик – він втратив своїх батьків.

    Матір хоронить сина, жінка – чоловіка.
    Хвилину давай без слів...

    Квітка, яка милувалась ніччю – споглядає червоний млявий туман.

    Пекло лякає своїм жахіттям.
    Прохолодна підлога.
    Мовчазний кран.

    Зорі у вікна не світять, місяць заховався
    від танків, зброї і зла.

    Стелиться димом свобода, тільки...
    знаєш, яка буде у неї ціна..?

    Руки, які не зігріти більше, сняться тій,
    хто в скорботі день або три.

    Збились із відліку її сльози...

    Что ты сделал, стреляя в нас? Посмотри.

    ...

    Рушится город-герой, что лучший в Европе, –
    за шесть лет он стал мне родным.

    Великолепный Харьков, любимый!..
    Невозможно представить тебя другим.

    Инфраструктура гибнет в бомбёжках,
    забирает смерть семьи.. Ответь, за что?

    Асфальт смешался с кровью и пеплом,
    затвердели ладони от холодов.

    Февраль не снежный, но очень лютый
    был в две тысячи двадцать втором году.

    Весна, будь мягкой к солдатам нашим,
    и не дай Украину отдать врагу...

    ...

    Гілля калини зламати важко,
    а тризубом поранитись легко так.

    В змозі радіти за тих, хто цілий,
    має їжу, над головою дах.

    Буду молитись за тих, хто в біді,
    має втрати й від бомб ховається.

    Нехай скоріше мине їхній біль...
    Нас ламають і не спиняються...

    Над русскім міром нависла хмара
    фейковни й таємної паніки.

    Пливуть даремно на наші землі.
    У них вигляд, немов на титаніку.

    ...

    Наша країна не йде на "умови" .
    Стогне березень у кривавих боях.

    Змушую сбе щоночі заснути,
    щоб ві сні хоч зітерти із пам'яті страх.

    Найперша мрія – прокинутись вранці
    від пташиного співу, що ллється з вікна.

    Зайти в новини, з полегшенням вголос
    прочитати:

     "СЬОГОДНІ
                     СКІНЧИЛАСЬ
                                         ВІЙНА".

    02.03.2022~04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1348

    20 бер. 2022
    Юлія Павлівна
    То варте сліз?…
    То варте сліз?
    Бо краплі зв’язує в намисто
    Мовчанням ночі і мереживом страхів
    І підіймаєш погляд в небо чисте-чисте
    Аж понад лінії мальованих дахів
    Понад реальність, що мов куля застрягає
    В бедрі історії
    Куди ми всі прийшли?
    Коли шматок землі нечистий відгризає
    І ще й кляне при тім, щоб ми вже не були

    Не переповнюйте журбою ваші чаші
    Хай час потроху накрапає
    Хай щемить
    Хай буде те, чого без істини немає
    Ніхто крім нас тепер вже нас не захистить

    Ріка наповниться та наростивши швидкість
    Як і раніше напуватиме міста
    Я до грудей твоїх наважусь притулитись
    Я покладу тобі цілунок на вуста…

    Війна мине
    Минають війни, люди будуть
    Така вже доля – напиватись гіркоти
    Крізь найв’язкіші нетрі
    Чи крізь тонни бруду
    Безтямно вірити і знов собі рости

    То варте сліз?
    Бо краплі зв’язує в намисто…
    Народе мій, а звідкіля береш цю міць?
    З землі і неба, з танцю, пісні чи молитви
    Чи може з голосу розхитаних дзвіниць?…

    То певно дар – свій шлях душею впізнавати
    В часи можливо найгустішої пітьми
    Народе мій, хіба можливо подолати
    Мільйони «я» котрі продовжуються в «ми»…?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1349

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Пишаюсь, що я українка! За свій великий народ!
    Воїни Слави, ведіть нас за правду,честь та вільний польот!
    Б'ємося за рідну землю, старих, немовлят
    захистим І сльози батьків просушим.
    Низький вам усім уклін! Ми різних народів діти,
    нас народила рідна земля і тому ми
    непереможні, ведіть нас сили добра!
    Нікому нас не здолати, заклякне вражина в українській землі.
    А карлик проклятий буде спати на цвинтарі нашім у чорній труні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1350

    20 бер. 2022
    Марина Шрамчевська
    Послання
    Хай згноїться ваш народ
    Хай землю покриє сморід
    Раби без прав і свобод
    На голову і серце хворі.

    Хай кожне дитяче життя
    Вам сниться кошмаром всю ніч
    Нема прощення, виття -
    хай рве вас навсібіч.

    Хай кожен наш солдат,
    Який поліг на полі бою
    Нанесе вам стократних втрат
    І буде прославлений весною.

    Ви - зомбі, ви - глухі і німі
    Нема народу, нема сили
    Вас влада втопила в багні
    А ви її благословили.

    Потонули як посланий корабель
    Вже видніє замулене дно
    Окупанти мирних земель
    Чи смакує вам лайно?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1351

    20 бер. 2022
    Володимир
    Без назви
    За що, терзає нас «судьба»?
    І душать нас ворожі крила
    Того облізлого орла!
    Якого наша Воля ще не вбила…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1352

    20 бер. 2022
    Олексій
    Марш
    Якщо немає надії - у що повіриш?
    У Бога?
    Зневірившись, на що сподіватись?
    На дію!
    Якщо до Бога одна дорога…
    То скільки є тих доріг до мрії!
    Якщо навколо суцільна халепа
    І в цій халепі доводиться жити
    Як навкруги всі невігласи й недотепи
    Не нарікаючи, їм служити?!
    Та я не маю такого права
    Бути у дурні собою ж шитий!
    Та і немає таких обставин
    Собі щоб гірше, ніж є, робити!
    Немає волі - не буде й долі,
    Грошей немає - так і байдуже?!
    Якщо до Бога одна дорога…
    То за грошима їх безліч, друже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1353

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Без назви
    Цього року весна не прийшла
    Нема уже ліку
    Ні дня, ні ночі
    7-ий день як йшла війна
    7-ий день не зімкнуті оч .

    Чого тобі треба, рускій солдате?
    Ти не бачиш увесь світ за нас?
    Що ти скажеш мамі, дружині, коханій?
    Чому дитяча кров на твоїх руках?

    Ти прийшов захищати брата від брата?
    Брехню сіять на українські поля?
    Думаєш можеш злякати?
    Зранку підкрався як люта змія!

    Нам не страшно від звуків сирени,
    Ми гостинно зустрінемо з смузі
    Бабко в Сумах, долий проносне!
    Доля одна - ми чи Путлер уб’є!

    Ти кажеш, ми неонацисти?
    Частина руского міра?
    Маразматик ваш таке шось плете
    Хай Бог милує, та вам лиш загинуть

    Ми пережили уже три війни
    Голодоморів зо три,
    Голокост й Бабин яр!
    Великий терор, Чорнобиль і Крим!
    Тому, рускій воєнний корабль, іді ти нах*!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1354

    20 бер. 2022
    Емір
    Месть свободным
    Рабами дьяволу служа,
    Молчат униженно народы,
    Забыв репрессий жернова
    И генетические коды.

    Во славу зла и паранойи
    Губители невинных душ
    Спешат за званием героя -
    Бурят, чеченец и ингуш.

    В строю Хакасии сыны
    Мордовии и Татарстана
    Хотят ли русские войны?
    Спросите старцев Дагестана…

    Танкисты юные на старте
    По людям без разбора бьют -
    Стирают жизнь с помятой карты
    Башкир, калмык, черкес, якут.

    Оправдан мифом приговор
    Что в головах прописан прочно
    Диктатор, лжец и просто вор
    Его продумал очень точно.

    Он Украине смерть пророчит
    Вина которой только в том,
    Что на колени стать не хочет
    И хочет жить своим умом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1355

    20 бер. 2022
    Іванна
    Без назви
    Хіба у нас війна,
    Чому весь світ мовчить?
    Й сліпі, й глухі
    Й серця закриті.
    Хіба не бачать,
    Що це все геноцид,
    Це знищення життя.
    Та що ж, не їхнього,
    То ж не болить.

    Хіба не чують,
    Як діти плачуть,
    Як жінки благають.
    Та ні, вже тиша...
    Як бомби вибухають.
    Не чують.

    Хіба не відчувають
    Той біль,
    Коли уся родина
    Три покоління замовкли вже навік,
    Коли ще немовля
    Не заговорить вже повік.

    Хіба не відчувають
    Смак крові на устах,
    А може засохлі губи
    В них від спраги?!

    А може чують запах
    Обвуглених частин
    людського тіла,
    Та ні, лиш запахи духів.

    Ну що ж, тоді вам нас не зрозуміти,
    Та варто все ж запам'ятати:
    Нема про що нам з ордою говорити
    Та й вам не варто нам казати,
    Що маєм ми робити,
    Бо ви були би раді нас і здати,
    Лиш би нічого не відчувати
    І звинуватити в усьому нас.

    Не варто вам так напрягатись,
    Ой ні, не варто вам так хвилюватись,
    Бо вилізла наверх вся фальш
    А ваші цінності й повчання
    Це просто неймовірний фарс!

    Хоч знаєте, напевне, нам повезло,
    Бо все гімно тепер сплило!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1356

    20 бер. 2022
    Галина Совбан
    Весною мали ми уже зустрітись
    Весною мали ми уже зустрітись,
    Та розлучив нас рускій мір,
    Не проростають ще сьогодні квіти
    Війну приніс нам окупантський звір .

    Рашисти думали наш Київ взяти ,
    Як ті чорти: лютують й мертвих б’ють!
    Це ж скільки треба в голові не мати,
    Аби бомбить могили в Бабинім Яру?!

    Ти бережи себе, бо сильний вітер
    Чекай мене, день перемоги близько
    Молись за землю, ЗСУ і рідних
    І люби, як я тебе люблю .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1358

    20 бер. 2022
    Назар
    Крок
    Дивися, "брате", дитя це моє плаче,
    Він ще й не знає, що таке "війна".
    Та що таїти? Такого сам не бачив,
    Тепер для мене "брата" вже нема.

    Ти бачив, "друже", столицю мальовничу?
    Допоки в небі не з'явилися вогні.
    Тебе відправили, щоб ти це знищив,
    Навіки став ти "недругом" мені!

    Дивися, "ворог", перед тобою ангели мої,
    Стоять з народом України пліч-о-пліч.
    Ти більше не побачиш зорі.
    Для тебе, "ворог", це остання ніч.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1359

    20 бер. 2022
    Микола
    Як справи, друже?
    - Як справи друже? - Та потіхоньку…
    - А я не дуже… Бо річ у тім,
    Що в Господа на небі донька,
    Диявол знищує мій дім.

    - Як справи, хлопче? - Та потихеньку…
    - Прошу, не мОвчи… Немає сил
    Дивитись, як страждає Ненька.
    За неї в Бога попросив.

    - Коли кінець? - Не знаю, брате…
    Руснє - пиздець! А ми встоїм!
    Я вчора поховав комбата…
    За Харків - наш Єрусалим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1360

    20 бер. 2022
    Панова Валерія
    .
    Я хочу победы, но какой ценой?
    Сотни похоронок? Мертвыми домой?
    Кто сказал что доблесть - это только смерть ?
    Я хочу живым им всем в глаза смотреть!

    Нам сказали: «Верьте! В Волю и Народ»
    Только вот разруха в города идёт…
    Мы желаем мира - не ценой войны,
    Мы хотим с любимым до седой весны…

    Мы хотим счастливых наблюдать детей,
    А не сотни трупов и родных смертей
    Мы хотели вместе, рядом, до конца,
    Но везёт девчонка в ящике отца…

    Я желаю «деду» только одного,
    Что бы с ним случилось все наше «кино»!
    Что бы зло и муки, что послал он нам,
    в жизнь его вонзились и - напополам!

    Я желаю «братьям», что прошли «черту»,
    Оказаться быстро к черту на лету.
    Пусть они несмело говорят про «мир»,
    Хотя командиры приглашали в «тир».

    Если ты пришёл к нам убивать хохлов,
    То зачем пьёшь водку с наших погребов?
    И зачем ты женщин душишь при луне?
    «Русский мир», таков он? Так не нужно мне!

    Все мы жили в мире, никого не звав,
    Но пришли вы утром всех нас напугав,
    И свистят ракеты и горят сады,
    А вы точно братья? Вам же до «звезды»…

    Я хочу всем нашим пожелать добра,
    силы и терпенья, нам хватило зла…
    Ведь мы - выше, лучше, доблестней, мудрей
    И мы все не стадо tv-шоу зверей.

    Я желаю выжить, я желаю жить,
    Я желаю мирно по земле ходить,
    Мы с вами - едины, мы с вами - семья,
    Мы оплачем миром, тех кто пал, друзья!

    Не забудем боли, но пойдём вперёд,
    Вот что значит - смелый, мировой народ!
    Будем помнить тех мы, кто на пол пути
    Пал, но для того что б мы смогли идти!

    А ещё прошу вас, те кто тут у руля,
    Говорить нам честно, мы же все семья?
    Мы готовы вместе, стойко за страну,
    Только лгать не нужно, ведь своим не лгут…

    Почему молчите про своих ребят,
    Что отдали жизни подписав контракт?
    Почему сказали что гражданских душ,
    под Мерефой жалко… не гражданских уж!

    Я - аполитична, я - всегда за мир,
    Просто будьте честны, будете - кумир!
    Я смотрю на горы - обнимаю мир,
    Смерть подкралась ближе, сердце полно дыр…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1362

    20 бер. 2022
    Марія  Попадин
    Тато
    Більше кіно по "ICV" не дивиться тато,
    Триває під прицілом ворогів і обговорює НАТО.
    Стали реальність бойовики з телеекрану тепер–
    Молюсь щоночі: тільки б ти жив, тільки б не вмер.

    Тато не ходить у кросах, джинсах і пуховику,
    Носить форму і тримає палець на спусковому гачку.
    Тато у віхідні відвик довго спати–
    Ми з мамою теж мало спимо, тато пішов воювати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1363

    20 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Шкарпетки із мопсами
    Колись я виросту із цього почуття, і стану розумною.
    Колись я кину римування, і почну
          творити задумане.

    Можливо, коли зійде з мене сьомий піт – я стану відвертою.
    Втомлюся фарбувати волосся в чорний,
            й не буду між клерками.

    Колись поїду я із душних цих кутків в душевні й незаймані.
    Відчую легкість і свободу власних дій,
            і стану незламною.

    Можливо, коли прочитаю купу книг – я стану безстрашною.
    І буду тоді обирати власне Я
            замість рукопашного.

    Колись я знатиму, що ти вже не на дні, – і буде спокйніше.
    Ти зможеш вибратись з самотності і гри,
            якщо сам так вирішиш.

    Під вечір мій плейлист переповнили старі рок-гурти Британії.
    Мій шлях – це постійна безжалісність до себе.
             А краще б манія.

    Можливо, колись зрозумію віщі сни – і стану обачною.
    Й багато разів ще подумаю, чи варто
              йти на побачення.

    Колись я виросту із цього почуття, і стану дорослою.
    Але нізащо не зніму й не викину в сміття
              шкарпетки із мопсами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1364

    20 бер. 2022
    Віктор Пахомов
    Без назви
    Серце чуяло, а тіло робило
    Хто як ні ми захищить Батькивщину?
    Хто як ні ми усвідомлює віру?
    Середь темряви ми бачимо світло
    Руки складаються а серце пилає
    З нами правда, ми у своєї країні
    Ми робимо те що повинні робити
    Любить усім серцем нашу Україну!
    Серце чуяло, а тіло робило
    Знищим ворога, здолаєм потвору
    Бо з нами Бог і правда і наши люди
    І прийде час і все ми згагадаємо що саме зараз відроджується нація!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1365

    20 бер. 2022
    Іванна
    Без назви
    ПрОклятий же ти москалю,
    За чим прийшов на нашу землю,
    Щоб жінок, дітей убивати,
    З сильними ж не вмієш воювати.

    Я скажу тобі, москалю,
    За чим прийшов на нашу землю,
    Прийшов смерть собі шукати,
    І тут ти будеш умирати.

    Не за матір свою,
    Не за Батьківщину,
    А за зло, за брехню,
    За пуйла, за скотину..

    Не можеш зрозуміти,
    Нашу волю, правду всесвітню,
    Бо ти ж раб, раб
    Без роду і без жалю...

    Нащо Бог дає вам жити
    Напевне, щоб ми навчились любити,
    Щоб ми цінували своє
    Землю і вкраїну.

    Не думайте, що будете жити поживати..
    Згниєте, що й ніхто не буде знати
    Або спалять і по світу розвіють,
    Щоб і сліду не лишилось свої же...

    Та матінка земля усіх візьме,
    Бо закони Бога і природи
    Для всіх однакові,
    Хто народився, той помре.

    І виродок ваш головний помре,
    А вас не буде більше на землі,
    За звірства, що ви робите,
    Ви виродитеся всі..

    Ми на своїй землі
    За нами сила Божа
    За нами дух дідів
    За нами дух козаків.

    Земля здригається від болю,
    І плачуть душі тисячів
    Ми ніхто не зрадимо свого народу
    І духів наших прадідів...

    Ви нелюди за все відповісте
    На Божому і на суді земному.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1366

    20 бер. 2022
    Кароліна Ізай
    Вірш «Боже, збережи Україну!»
    Розривається серце на частини,
    Від горя та болю людей,
    Всі дружньо розправили спини,
    Щоб захистити дітей…

    Молиться мати, за сина:
    «Повертайся скоріш», - шепоче вона…
    А десь у підвалі плаче дитина -
    Не хоче вона, зостатись одна…

    Заплакані очі, згадують днину,
    Минулого тижня… Була я щаслива!
    Де ти, Боже, в лихую годину?
    Голівонька моя - вся уже сива…

    Новий день принесе надію,
    Більше не буде у нас вже руїни,
    Від цього усього я дуже зрадію!
    Боже, збережи Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1367

    20 бер. 2022
    Юлія Павлівна
    Дому свого я, триклятий, тобі не віддам
    Станеться так, що війна розсікатиме навпіл…
    Та літо народить маленькі рум'яні міста
    Станеться так, що відлуння холодної правди
    Вичавить сік на долоні чужинця. Свята.

    З вітру повстане і буде молитися людям
    Тим, що дубами стояли, тримаючи світ
    Небо розчиститься, небо усіх приголубить
    Дрібно посіється саду широкого цвіт.

    На перериті дороги, надірвані душі
    Спокою трохи вплететься в знебарвлені дні
    Так, це війна, і коли вона раптом стається
    В ріках із крові вмиваються як у вині.

    Кляті кати, але зло не сильніше любові
    Поки що кулі свистять та співати птахам
    Скільки би не довелось підійматися знову
    Дому свого, я триклятий, тобі не віддам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1368

    20 бер. 2022
    Валя Герасименко
    Ми не однакові, Росіє
    Ми не однакові, Росіє
    Ніколи не були
    І поки ви нас не звільняли,
    в нас не було війни

    Ми не ховалися в метро,
    не бігли ми з країни
    жили ми незаможно, правда
    проте, ми жили в мирі

    Ми не однакові, Росіє,
    бо ти мовчиш постійно
    А в Україні інші люди:
    ми вмремо, проте вільні

    У вас покора в серці,
    у нас в очах вогонь
    Ми краще підем в полум’я,
    аніж підем в полон

    Ми не однакові, Росіє
    бо ми б‘ємось завжди
    і навіть якщо спалиш місто,
    для нас - це півбіди

    Ми відбудуємось, Росіє
    А куди підеш ти?
    Що будеш ти робити?
    Мовчати, як завжди?

    Ми виживем, Росіє
    І станемо сильніш
    Тебе ж зруйнує уряд,
    й куди ти побіжиш?

    Ти думаєш, Росіє, тебе це обійде?
    Ні, бо на жаль, Росіє
    Твоя краса гниє

    Ти допустила це, Росіє
    І знову ти мовчиш…
    Багатотисячна Росіє!
    Чому не закричиш?

    Виходь, вставай, Росіє!
    Час скинути чорта!
    Ти ж хочеш миру, правда?
    Та в нас уже війна!

    Ми не однакові, Росіє
    Ми кращі, аніж ти
    Ми вільні, сильні, дружні
    Нас не перемогти!

    Але прошу,Росіє, коли все це збагнеш
    Не бий до нас у двері, не клич на допомогу
    Краще мовчи й надалі
    Молись своєму «Богу»

    Від нас не буде операцій,
    Не буде і війни
    Адже ми українці
    А значить, ми - не ти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1369

    20 бер. 2022
    Володимир
    Коли безвихідь налягає
    Коли безвихідь налягає,
    А серце рве адреналін –
    У жилах кров умить скипає,
    Проте тепер ти не один!

    Коли зрадливий друг народу
    Під волею таїть ярмо –
    То твою нищить він свободу!
    То на тебе він вішає ярмо!

    Кого він хоче ув'язнити?..
    Того…хто зроду на коліна не ставав?!
    Того, хто просто хоче жити,
    Кого свинець і сталь ніколи не лякав?!

    Коли стоїш ти поруч з братом
    І дихаєш з ним в унісон –
    Ти хочеш волю злості дати,
    Коли близьких твоїх тривожать сон…

    Коли безвихідь налягає,
    А серце рве адреналін –
    То голос з неба промовляє:
    «Ти ж України вірний син!»

    Настане день, коли усе розквітне:
    Ми не блукатимем в чужих світах,
    В нас збудеться усе завітне,
    І засіяє синьо-жовтий стяг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1370

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    war | 22
    навіть коли влучають ракети
    навіть коли горить усе навкруги
    навіть коли не пишуть газети
    про наші втрати цієї війни
    - ти себе бережи

    навіть коли точиться бій
    чи коли по периметру чисто
    чуєш ти просто мені скажи
    - мила, я зараз рятую твоє улюблене місто

    навіть коли немає тривоги
    хоробрість чимраз перевищує страх
    ти кажеш - мила, ми переможемо
    я кажу - знаю, я бачу це в твоїх очах
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1371

    20 бер. 2022
    Adelis Enigma
    Це літо
    Це літо буде не таким спекотним –
                       збалансованим, в міру тихим.
    Без зайвих хронік, неналежних вчинків
                                      і подрібнених нервів-крихіт.

    Це літо буде незабутнім! Слухай,
                       ти ж хотіла завжди свободи.
    Ти вже зміцніла – отже, час летіти.
                                      Це не вірш – а, скоріше, ода.

    У червні ти вже будеш гріти руки
                        під промінням м'якого сонця.
    Я хочу, щоб для себе ти постала
                                      мудрим воїном-охоронцем.

    Моя тендітна леді, т ще буря
                         усередині твого світу!
    У липні будуть зливи – традиційне
                                      в Україні, як бачиш, літо.

    Це літо буде як окремий острів,
                           невибагливий постачальник,
    Зручний автобус, закарпатська пісня
                                       чи домашній вишневий манник;

    Як вмілий майстер; як гончар чи коваль;
                            чесний, відданий дистриб'ютор;
    Найкраща страва, складові якої
                                        поєднав головний шеф-кухар.

    Це літо буде особливим видом
                               субкультур, тиражів, мистецтва.
    Як свято після руйнівної бурі
                                        й ностальгія для твого серця.

    Ти – добра й мужня, ти – тонка і сильна,
                                 ти – природжений полководець.
    Якщо з війною втрачаєш сбе –
                                           притискаєш жагу боротись.

    Якщо не бачиш у конфліктах сенсу –
                                  ти знаходиш його у мирі.
    Ти – берегиня не нових історій,
                                            але справжніх і дуже щирих.

    Це літо буде амулетом, тилом,
                                    твоїм виграшним обладунком;
    Теплом вечірнім, чистотою ранку;
                                             рівним ритмом благої думки.

    Це літо буде стиглим, ніби жито
                                     у серпневому зорепаді.
    Це літо буде символічним й першим,
                                              хто не стане тобі на заваді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1372

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Ничего не приходит случайно. Время правит,уводит вперёд. И как будто  какая-то тайна, только там ничего нас не ждёт.Устремляемся, жаждем победы.Все напрасно  в судьбе перелом.А душевные беды,не беды,когда рушится созданный дом.Перечеркнуты в миг все стремления,оборвалась и чья то судьба,детский крик до сих пор комом в горле.Просто тихо подкралась война.Дышим дымом,разрушены улицы,и дома ,села, целые города.Цели нет,прихоть маленькой устрицы. Сколько боли и что за борьба?Мы разбросаны, в непонимании,солнце вызжено и до тла. И украдены наши желания.Ненавистная эта война. Были братьями, возненавидели. Что ценили, раскрошено в прах.И обиды не исцелить им.А висок выбивает "враг".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1373

    20 бер. 2022
    Оксана Парфьонова
    Незламна
    Десь загубились дні, часи, хвилини
    Десь загубились щастя радість, сміх
    Десь загубилось сонце України
    І солов'їний спів раптово стих.

    На рідну землю, чоботом немитим
    Ступила підло клятая війна.
    Збагрила кров'ю перші білі квіти
    А ми чекали, що прийде весна..

    Але минуть лихі часи ці, згинуть!
    Впаде до ніг твоїх імперське зло!
    Бо ти незламна, наша Україно!
    І так завжди, в усі часи було!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1374

    20 бер. 2022
    Іван
    Стурбованість
    «Не  бійтесь  ворогів  -  вони  можуть  тільки  вбити;
    не  бійтесь  друзів  -  вони  можуть  тільки  зрадити;
    бійтесь  людей  байдужих  -  саме  з  їх  мовчазної  згоди
    можливі  всі  найстрашніші  злочини  на  світі».
    Юліус  Фучик

    Присвячується  волонтерам  і  всім  небайдужим   людям  планети,  що  нині  реально  допомагають  Україні  вистояти  в  кровопролитній  війні  з  рашизмом.

    Як  жаль,  що  це  реальність,  а  не  сон
    Війна  палає  в  нашім  краю
    В  облозі  Маріуполь  та  Херсон
    Пожежі  в  Сумах  полихають
    Чернігів,  Харків  у  важких  боях
    В  столицю  рветься  ворог  лютий
    Бої  жорстокі  в  селах  і  містах
    За  право  нам  на  світі  бути
    Вже  третій  тиждень  в  цій  війні
    Спливає  кров’ю  Україна
    Та  наша  відповідь  Росії  -  «Ні!»
    Нас  не  поставлять  на  коліна
    Щоб  сіяти  у  нас  зневіру  й  страх
    Воює  ворог  без  моралі
    Стріляючи   безжально  по  містах
    В  будинки,  школи  та  шпиталі
    Рахунок  жертв  пішов  на  тисячі
    І  найстрашніше  -  вбиті  діти
    Під  обстрілом  хоронять  всіх  вночі
    За  це  -  у  пеклі  Вам  горіти
    Стираєте  жорстоко  нас  з  Землі
    Лише  за  те,  що  любим  волю
    Бо  хворий  параноїк  десь  в  Кремлі
    Рішати  прагне  нашу  долю
    Не  вийде.  Ми  зміцніли  в  цій  війні
    З  усього  світу  йде  підмога
    В  борні  запеклій  нині  не  одні
    І  стрій  тримаєм,  слава  Богу
    Подяка  наша  щира  всім  бійцям
    Що  в  іноземнім  легіоні
    В  борні  з  ордою  допоможуть  нам
    Місця  зайнявши  в  обороні
    Спасибі  в  світі  добрим  людям  всім
    Що  нам,  по  змозі.  помагають
    Вони  сьогодні  з  нами  власний  дім
    Від  окупантів  захищають
    В  важких  боях  винищуєм  орду
    Навалу  що  повзе  з  Росії
    Ми  мусимо  здолати  цю  біду
    І  наш  спротив  дає  надію
    Що  скоро  буде  добре  все  у  нас
    І  наша  прийде  перемога
    Й  за  це  сьогодні,  завтра  й  повсякчас
    Молив,  й  молити  буду  Бога
    А  ще  я  щиро  Господа  молю
    Що  би  політики  прозріли
    (конкретність  в  справах  я  люблю,
    й  крім  санкцій,  взялися  за  діло)
    Всю  їх  «стурбованість»  із  пишних  фраз
    Як  бездіяльність,  а  не  дію
    За  вісім  років  чули  ми  не  раз
    Й  що  дало  це  -  не  розумію
    То  ж  поможіть  здолати  нам  заброд
    Від  ворога  прикрийте  небо
    І  Вас,  як  щит,  врятує  наш  народ
    І  буде  в  світі  все  як  треба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1375

    20 бер. 2022
    Іванна
    Без назви
    Навіщо нам в полон вас брати,
    Годувати, вдягати, у теплі тримати
    В той час, коли наші жінки і діти
    Старі, і немічні й каліки
    В темницях сидять
    Добами не сплять
    Голодні, холодні...
    В той час, коли ви нас вбиваєте, грабуєте,
    Гвалтуєте, катуєте
    Чому жаліти маємо ми вас?
    Ви нелюди й вже скоро прийде до вас розплати час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1376

    20 бер. 2022
    Наталя
    Без назви
    ненависть з далекого сходу
    зазіхнула на нашу свободу,
    пакує патрони і зброю,
    на експорт без мита й контролю.
    і будемо чесні з собою:
    кожна пауза теж була війною.
    а тепер, коли впали маски,
    звір нарешті потрапив до пастки.
    під прицілом в морському бої
    буде стріляти скільки стане зброї,
    думав, ми здамося і будемо тікати.
    але ми стоїмо до кінця,
    бо нам є що втрачати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1377

    20 бер. 2022
    Аліса Колесникова
    Насіння
    Земля, заміксована з попелом
    Дрижить і здіймається хвилею
    Городи ракетами вскопані
    І здобрені плоттю застиглою.

    Чого ти стріляєш, заорчене,
    Змордоване власною "родіной"
    Лежиш у багнюці цій скорчене
    Десь між Ірпенем і Житомиром.

    Весь світ буде пальцями тикати,
    Почнуть глузувать і сміятися
    Нацистами будуть вас кликати
    Яких навіть стидно боятися.

    За що ти вмираєш, затуркане?
    Забуте, зігниле, збезчещене.
    Кого ти благаєш, запугане
    Чортами на вбивства похрещене.

    Крізь рота, із кров'ю й сльозами
    Лунає: "нє знал, нє хотелі."
    Ця прірва розверзлась між нами
    До нас вам як з полу до стелі.

    Народ мій міцний, самобутній
    Вріс в землю свою, як коріння.
    А ти, орче, як не забудеш,
    В кишені насип ще насіння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1378

    20 бер. 2022
    Хіргій Олексій
    Дрожа под обстрелом
    Дрожа под обстрелом,
    Сжимая фломастер,
    Ребёнок рисует.
    Весь мир как прекрасен!
    Сидит он в углу.
    А вокруг слышны взрывы,
    Рисует он тихо.
    А в сердце разрывы,
    Рисует он мир.
    И вокруг всё прекрасно,
    Вокруг поют птицы.
    И вдруг - взрыв ужасный.
    Ребёнок упал,
    Покатился фломастер.
    Остался рисунок
    И надпись:
    "Зачем воевать, ведь мир так прекрасен".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1379

    20 бер. 2022
    Віктор Новграді-Лецо
    Годинник
    обстріли стирають пам'ять
    стирають усі явні й неявні флешбеки
    стирають місця де твоя душа
    струшувала попіл з цигарки екзистенції

    осьо твій садок
    де спав ти й грався з іграшками
    пригадуєш тьотю галю
    яка насипала тобі більшу ніж іншим порцію
    бо маму твою знає змалку?
    пригадуєш як плакав невідомо чому
    в розпал святкування дня народження одногрупника?
    пригадуєш як закохався палко в дівчинку з твоєї групи
    а потім втратив з нею контакт
    й досі не поновив хоча знаєш її адресу?

                       "...з систем залпового вогню "Град"
                       обстріляно дитячий садок
                       будівлю зруйновано на 60 відсотків..."

    осьо облдержадміністрація
    час від часу бігаєш туди в робочих справах
    документи з роботи передаєш і на роботу назад несеш
    (навіть жартома себе кличеш кур'єром Нової Пошти)
    в кількох департаментах ти давно на слуху
    менти на прохідній документи не питають
    (не через те шо тебе вже знають на лице
    просто їм впадлу — честь і хвала
    доблесним захисникам урядових об'єктів!)

                       "...крилата ракета влучила в ОДА
                       за попередніми даними загинуло 20 людей
                       точна кількість жертв наразі уточнюється
                       триває гасіння пожежі..."

    осьо міська лікарня
    в якій лежав твій тато в трупарні
    (серце неочікувано спинилось —
    а заледве тридцять чотири мав...)
    якою ти бігав як дурний з дверима
    під час божевільного сексу з воєнкоматом
    (пригадуєш як мусів наново проходити
    всі ті ж процедури що й в обласній? — о врємєна, о нрави!)

                       "...касетні бомби впали на міську лікарню
                       на щастя працівники з пацієнтами
                       вчасно евакуювались в сховище
                       пошкоджено автономну станцію генерації кисню..."

    навколо — твоє місто
    навколо — твоя рідна земля
    з якою ти з'єднаний peer-to-peer зв'язком

    обстріли стирають твоє місто
    перетворюють в мандрівний попіл
    надають йому путівку в рай
    обстріли стирають флешбеки
    ані "свеми" не залишають
    ані кадру
    обстріли стирають місця
    де твоя душа й тепер
    струшує попіл з цигарки екзистенції
    тремтячими
    в крові
    й легких пораненнях
    руками
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1381

    20 бер. 2022
    Олена
    Не проходит войны напряжение
    Не проходит войны напряжение.
    Сколько слез за ушедших солдат.
    И безжалостны орки соседи,
    так хотят посеять в нас страх.
    И сражаются эти нелюди с роддомами,
    кто только явился на свет.
    Где же ты моя богородица,
    или дым закрывает свет?
    Карлик выпустил орков насильников
    и стирает с земли города.
    Ну скажи же святая, за что же так,
    и нужна ли ещё щека?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1382

    20 бер. 2022
    Катя
    И снова ночь
    И снова ночь …
    Бежим в подвал.
    «Мы разве это заслужили мам?»
    Взрыв бомб под окнами и "грады",
    летящие не знаешь ты куда…
    Крик малышей, трусящиеся ноги
    и только наступает тишина….
    В полумраке звучит только два слова:
    «Слава Богу, жива семья моя».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1383

    20 бер. 2022
    Ганіна Анастасія Андріївна
    Війна 2022
    Можливо, це лиш сон, і все спокійно?
    Життя триває, як і зазвичай.
    Все так, як і було постійно,
    Й ніхто не покида свій рідний край.

    Від шороху не падаєм на землю,
    Не чуємо сирену, що луна.
    Не боїмось, що зараз через стелю
    До нас також долучиться війна.

    Дозвольте, трохи з вами поділюся,
    Бо вже не стримую все у собі…
    Цих снів я майже більше не боюся,
    Хоча вони тривожні і сумні.

    Так близько відбуваються події,
    Ще більш жахливі, ніж страшне кіно.
    У когось були добрі, світлі мрії,
    Та зараз, хоч би мирно все було.

    Аби дітей малих, та й не чіпали,
    Щоб рідні всі були здорові та живі.
    Ніколи ще серця так не палали,
    Так скоро не ставали ще сиві.

    Такі вже сни, де вибухи, як справжні,
    Над головами - вбивчі літаки.
    Нас всіх рятують воїни відважні,
    Незламні, українські козаки!

    Народ виходить з «голими руками»,
    Та мужньо, вперто проти танків пре!
    Давно «брати» вже стали ворогами,
    Та Україну в нас ніхто не забере!

    Всі наче стали трохи божевільні:
    Усюди, скрізь…шукаєм добрий знак.
    Ми, українці – люди дуже сильні!
    Чужинцям не здамося просто так!

    Скоріше б вже ворожа та поразка!
    Та й заберіть від наших снів своїх «вояк».
    Але якщо це сон, скажіть мені, будь ласка,
    Чому ми не прокинемось ніяк?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1384

    20 бер. 2022
    Ірина Ворона
    Вона
    В самій основі лежала мова…
    На ній земля, труха, полова,
    Щебінка, камінь, попіл, дрова – фундамент!
    А на нім підлога,
    І стіни, вікна, двері, сіни…
    Кохані речі, люди, звірі…
    Свічки, лампадки і торшери,
    Колиски, люльки і ровери,
    Шапки, стрічки і капелюхи,
    Навіть «ушанки», що на вуха.
    Над ними дах – з соломи стріха,
    І черепиця й бетониха,
    Уже міцна, так щоб від лиха,
    Навколо кури, люди, свині
    І квіти – радість господині.
    Сади і бджоли і озера,
    Ліси і маса чорнозему.
    Мінялось все…
    І були війни,
    Солдат чужий палив обійстя,
    Воно згорало аж дотла…
    А потім знову надбудова,
    І суміш генів і розмови,
    І різні люди, різні мови…
    Змішалось все…
    Вона чекала….
    Тихенько слухала, мовчала.
    І всіх, хто проти, всіх, хто за….
    Бо знала, поки не пора…
    Бо зверху дуже вже висока
    Віками збирана труха.
    Аж раптом…
    У своїй страшній технологічній досконалості
    Снаряд знайшовся бойовий,
    Який пробив усі шершавості,
    Спалив пласти,
    Розкидав грунт,
    Добрався… Зачіпив…
    І кнут!...
    Отримав раптом дикий спрут,
    Вона стояла як стріла,
    Кнутом хлистала падлюка,
    Століттями плекана лють
    Вливалась в цей народний кнут!
    За ті ліси, за ті поля,
    За квіти ті, що опісля,
    За шапки, лампи і свічки,
    І за колиски і люльки,
    За все хлистала падлюка,
    Моя чудова і палка,
    Чарівна, ніжна, золота –
    Мамуні мова дорога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1385

    20 бер. 2022
    Валентин Оболонський
    Україна жива
    Тиха київська ніч, місто солодко спить,
    Хтось чекає таксі, хтось стоїть у вікна.
    Розривається небо ракетою вмить,
    І сирена реве - почалася війна.

    Крають небо ворожі і злі літаки,
    Чорноземи рясні чавить танковий трак,
    Людожера кремлівського йдуть пішаки,
    На Одесу й Херсон пре залізний кулак.

    Хтось хапає дитя, хтось пакує добро,
    Хтось спішить на заправку залити бензин,
    А у когось у жилах спалахує кров,
    І тремтяча рука шле патрон в магазин.

    За пультом ЗРК молодий капітан,
    В нього пес і сім’я без зв’язку в Ірпіні,
    Залп ракет, і у небі вогню ураган,
    З неба падає стрімко літак у вогні.

    Сивочолий солдат поправляє шолом,
    За онуків своїх знову взяв кулемет,
    А за ним - лейтенант зі спітнілим чолом,
    Шле потоки свинцю, сіє ворогу смерть.

    На вокзалі цілує дружину пацан,
    Ніжно каже «чекай» й зачиняє вагон,
    Завтра він на світанку загине від ран,
    Наостанок побачивши рідний Херсон.

    Суне й суне орда, танк за танком ідуть,
    Грім із неба - й ворожа колона горить,
    Та за ними нові окупанти встають,
    Щоби також «двохсотими» стати у мить.

    Від ворожих снарядів палає земля,
    У руїнах міста, без води і в пітьмі.
    В бомбосховищі матір стиска немовля,
    Що родилося тут, у бетонній труні.

    Україна в огні. Україна стоїть.
    Третій тиждень у герці під шквальним вогнем.
    Бо не вперше доводиться ворога бить,
    Що прийшов із іржавим, кривавим мечем.

    Україна стоїть, Україна жива,
    Наш народ переможе, як було завжди.
    І у серпні нас знову чекають жнива,
    І не лишиться й сліду лихої орди.

    Вічна шана усім, хто тримає наш стрій.
    Вічна пам’ять полеглим в кривавім бою.
    Бо святими стають всі, хто рветься у бій,
    Щоби встати грудьми за Вітчизну свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1387

    20 бер. 2022
    Олена Василенко
    Такий несамовито-лютий Лютий...
    Такий несамовито-лютий Лютий...
    Ніхто із нас спокійно ще не спав -
    Часи важкі війни і болю, й скрути...
    А  хочеться, щоб Березень настав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1388

    20 бер. 2022
    Володимир Кучерявий
    Ти знаєш. Ти чуєш. Ти відчуваєш
    Ти знаєш. Ти чуєш. Ти відчуваєш.
    Постріли. Кулі. Сирени. Години.
    Ти мов навіжена мене обіймаєш.
    Щоразу. Чимдуж. Щодень. Щохвилини.

    Ти разом зі мною. Ти в миті тривоги.
    Новинною стрічкою. Перерізаєш.
    Ти лічиш вибоїни серед дороги.
    Дороги, яка геть життя оминає.

    Наплічник щоразу. Не з кави цей ранок.
    Натільна білизна. Мурахи по тілу.
    Для когось він точно сьогодні останній.
    Вогні горизонтом. Вогні миготіли.

    Ти разом зі мною. В підвалах. По сходах.
    Ти разом зі мною. В свинці і набоях.
    Ти разом зі мною. З розуму сходиш.
    Ворог один. А нас завжди двоє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1389

    20 бер. 2022
    Ольга Богданова
    Lifemasking
    The lights are off next moment it gets dark.
    We’re masking life to stay alive. At least,
    We hope that darkness covers our fears,
    And our pride, and hatred, blood, and tears.

    The sounds are scary, so is silent chill.
    We try to sleep despite disturbing heartbeat.
    And sirens make horrific lullabies.
    The shaking grounds are waltzing burning skies.

    The usual routine reminds of peace,
    The one that we keep seeing in our interrupted dreams.
    The lights are off, it’s gotten really dark.
    So, may we meet at dawn,
    Without a single missile’s spark.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1390

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    наодинці | герою
    наодинці з собою
    ми усі не герої
    що здалися без бою
    наодинці з самими собою

    наодинці з собою
    світ побачить нас справжніми
    коли нічим не прикрашені
    ми сміємося й плачемо

    наодинці з собою
    ми сховались за жартами
    прикриваючись грою
    ми старалися бути кращими

    наодинці з собою
    ми і справді не ті герої
    і знімаючи маски
    ми все одно прекрасні

    наодинці з собою
    ми маємо розуміти
    що відчувати вразливість і важкість
    зовсім не означає слабкість

    наодинці з самими собою
    ми повинні запам’ятати
    що інколи навіть герої
    часом тихенько плачуть
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1391

    20 бер. 2022
    Анна Терещенко
    Без назви
    Живем сейчас мы в очень сложном мире,
    Не знаешь где твой друг, а где твой враг.
    Но верю, что наступит это время,
    Когда мы дружно заживем опять!
    Мы снова будет ездить ко всем в гости,
    И праздники начнём мы отмечать,
    Я верю, что взойдёт над нами солнце
    И будем с радость мы новый день встречать!
    Я знаю, что увижу снова маму!
    И обниму я папу своего!
    Что будет мир и снова будет счастье!
    Любовь и радость будет нам дано!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1392

    20 бер. 2022
    Nox
    Ігнорування, а потім неприймання.
    Закарпаття не намальоване на картах Путлєра.
    На Закарпаття жадібно зиркає Орбан.
    Виною всьому, положення Юпітера.
    Мільярд відсотків, кажу вам!
    Німецькі нацюги прогулялись Карпатами в один бік,
    А сов'їти пройшлися у інший.
    Голодомор органічно обтік,
    Машина репресій заглохла у лісі.
    З двадцять четвертого лютого
    Року дві тисячі двадцять другого
    Тут не впало жодного снаряду.
    Не вибухнув склад,
    БТР не приїхав
    Танк в єбенях десь застряг.
    Тут не стріляли,
    Лились тільки сльози,
    Тих що повтікали.
    За тиждень все встаканилось,
    Вода пішла по руслу.
    Класичний місцевий гомеостаз.
    Повітря наче загусло.
    Є ймовірність, що Хуйло короткоросле
    Нас дуже боїться,
    Бо гуцули трембітами відбивають ракети,
    Показують середній палець і далі роблять бринзу.
    Ми як Європейці,
    Поважаємо традиції...Англійські.
    Але Маразм на ніжках...
    Сподіваюсь часом найближчим повіситься.
    Привіт, я із Закарпаття,
    Після війни мене не будуть любити.
    Але ж я тільки скромний психіатр:
    "ПТСР все ще в силі?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1393

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Горжусь, что я украинка
    За свой свободный народ,
    За то, что борьбы новинка
    За правду, честь и свободы полет.
    Чужого не надо нам и своего не дадим
    Воины Славы ведите нас, землю свою отстоим.
    За правое дело боремся, детей,стариков защитим,
    Мы разные национальности и мы победим, победим!
    Верим в победу разума, света и добра.
    И никакие горбатые карлики не вышибут нас из седла!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1394

    20 бер. 2022
    Сергій Вікторович
    Спасибо за мир
    Спасибо за мир, что несут нам
    На танках и крыльях ракет,
    Военным доставленный судном,
    Нам воткнутый в грудь байонет

    Ножом упирается в шею,
    Снарядом влетает в окно,
    Он траками роет траншею
    И тянет с собою на дно

    Ударом по детской больнице,
    Поджогом домов и квартир,
    Разрухою в нашей столице -
    Спасибо большое за мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1395

    20 бер. 2022
    Марія Попадин
    Молитва за смерть
    Ну що? Ти досягнув, чого хотів?
    Сотні тисяч сумних матерів
    У молитвах щирих до Бога
    Проклинають тебе, свого ворога

    По-правді, будьмо відверті
    Вони оплакують героїв-синів,
    Благають щасекунди твоєї смерті,
    Бачать твій похорон замість снів.

    Ти купаєшся в червоному морі
    У крові невинних жінок і дітей.
    Твої ідеї безкінечно хворі–
    І тебе вже зачекався мавзолей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1396

    20 бер. 2022
    Максим Ленский
    Коли ти не Людина
    Невже немає в світі правди?
    Невже немає доброти?
    Невже нічого, окрім зради,
    Людина не пізнає у житті?
    Ніколи не повірю я,
    Що можна жити без кохання.
    Навіщо ж нам тоді знання
    Й безглузді, поневірені прохання?
    Немає волі, то й немає сил.
    І як захочеш, не злетиш у небо.
    Коли за спиною немає крил,
    Тоді й душі тобі не треба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1397

    20 бер. 2022
    Андрій
    Без назви
    Хоробрим жінкам, які не оставили  країну,
          Які залишились та захищають Неньку-Україну.

    Без вас,немає рідної країни!
    Ви- сіль землі,
    Ви- надаєте сили,
    Тим- хто в окопах разом з автоматом,
    Тим- хто в машині за кермом,
    Тим-хто стоїть біля верстату,
    Ми любим вас і діток наших,
    Ми знищим всіх, хто простигне до вас,
    Свої немиті лапи.
    Бажаю МИРА, міцного здоров'я,
    І дочекатись всіх своїх коханих
    З поля бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1398

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Соловейко на чужбині пісню заспівав
    Про рідненьку Україну,серце стиснув жаль. Розлетілись діти,нені в різнії боки.Тільки боронять країну соколи-чоловіки.Всі розтрощені домівки,сімї розірвались і для чого він зявився ворог той кровавий?Мати б'ється коло сина,як ота орлиця,а орда все нескінченна. Знову нам не спиться.Горять наші чорноземи і земля трясеться,міст зруйнован.Кляті орки,що ж вам так не йметься?Чорна хмара налетіла на рідную землю,весну вкрала,розтрощила будівлі.Життя стало.Не квітують абрикоси,вишні зажурились,кругом вижжені дерева,птахи затаїлись. Скільки всіх нас на чужбині мріють про городи, час прийшов, а ми відкинуті. Вороги-уроди затоптали землю,дітей повбивали.Звідки стільки ненависті,не люди-шакали.Не бояться а ні бога,не мати їх народила.А наші соколята тримаються,де ж ви берети сили? Прийде мир на нашу землю,розквітнуть всі квіти і зійдемось всі ми разом у новій Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1399

    20 бер. 2022
    Олексiй Александров
    «Родные улицы не узнаю»
    Не родные мне сделались улицы,
    Где я вырос, учился и жил.
    От бомбёжек соседи сутулились —
    Осыпались домов коллажи.

    А за окнами адское зарево,
    Окна трескались, падая ниц.
    Эти улицы сердце оставило
    Пред чертой, безопасных, границ.

    Эта ночь была невыносимая,
    Каждый шорох — тревожный сундук.
    Тьма ночная свистит злыми силами,
    Вдалеке разрывающий звук.

    И скелеты машин и прохожие
    Превратились в единый хаос.
    Не родное мне сделалось прошлое,
    Если в будущее я не вхож.

    Эти очереди, бесконечные
    За батонамм и за водой.
    Эти улицы пожрали трещины,
    Под летящей, зловещей, звездой.

    Я с семьей и спокойная, верная
    Та, что в тамбуре рядом, дрожит,
    Что видала меня до-военного
    И в момент когда хочется жить.

    Все лежат у порога, уставшие,
    Через силу стремятся не спать.
    Эти улицы стали не нашими,
    Их войны замарала печать.

    Только светлое что-то, безмолвное
    Защищает наш карточный дом.
    Своим куполом от того тёмного,
    Что хотело ворватся в него.

    Эти улицы — чьи-то амбиции,
    Поле битвы для чёрных властей.
    Мне спокойно там, где нет традиции
    Ждать нежданных и грозных гостей.

    Эти улицы больше не знаю я,
    Или, может, их не узнаю.
    В сердце ужас и нота раскаянья,
    Что души натянула струну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1400

    20 бер. 2022
    Назар Задерій
    Втрачати цей рай не хочу
    Втрачати цей рай не хочу
    Чуєш, втрачати не хочу його
    Знаю, завжди не до Раю
    Молитви пищать де-не-де,
    Гармати гарчать забагато,
    Свічка чиясь згасла раптово
    Це вже було, мільйони подібних історій
    Передчасно обірвані їхні розв'язки,
    А слів не сказаних вчасно, скільки?
    Скільки, у вічне мовчання пішло?
    Оце такий рай, за тонкою стіною пекло
    Оце мій рай, такий вже наш рай...

    У кого в руках кулемет,
    А той кидає донейт
    За чуже життя, за своє життя.
    Загоїмо рани,
    Якогось ранку стане мирним небо
    Є у нас мрія, є у нас крила,
    Як птах вільний у клітці забарився,
    Пізнав свободи запах,
    Не знав, як то літати,
    Зате він знає сморід зла,
    Є у нас мрія, є у нас крила,
    Лети, лети, лети…

    І далі вже вчитися
    Не латати старе, будувати нове,
    Сполучати мостами сьогодні й майбутнє
    Не дерти горло до кашлю,
    Так, і слухати...
    Більше потрібно слухати
    Ще більше потрібно почути
    Вчитися, чути… чуєш?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1401

    20 бер. 2022
    Олександр Скрипник
    ВАРТОВІ
    Десь там, на сході, темнії сили
    Душу спалили, мозок спалили,
    Ікла згострили, згострили мечі,
    Щоб світло втопити у вічній ночі,
    Щоб волю втопити в потоках крові,
    Посунули в дім наш… Й лише вартові
    Собою прикрили від орків зі сходу
    Наш світ і наш спокій, і нашу свободу!
    Щоб жити й любити мені і тобі,
    На смерть за життя йдуть у бій вартові!
    Шануймо же їх, бо Вони того варті!
    На варті! На варті! На варті! На варті
    Відважні, незламні стоять вартові!
    Життя за людей, – так, як Бог заповів!
    Він Сина віддав Вам, Вони Вам, – себе!
    Їх слава не згине! Біль втрат не мене!
    Ти, – сина в обійми! Ти, – доньку голубиш!
    Кохана прокинеться й Ти з нею будеш…
    Скажи, – «Чи приходять Тобі уві сні
    Загиблі за це вартові? Вартові!».
    Вони вже ніколи Тебе не покинуть,
    Якщо Твоя нене, то є Україна!
    А мамі болить… Мама плаче та тужить
    За кожним, хто варту несе, хто їй служить…
    Там діти її! Найдорожче, – дитина!
    Там є вартові! А в серцях, – Україна!
    Як втішити матір, що втратила сина?
    Можливо… Коли… Ми усі на коліна
    Стаємо й говоримо: «Він – ми! Він живий!
    Він був і він є! Назавжди, – вартовий!».
    Нехай орки з сходу плекають надію,
    Що згинемо, зрадимо Волю та Мрію
    Про ВЛАСНУ країну, щасливе буття…
    Тож, - НІ! Ні, східні орки, забравши життя
    Героїв країни, життя ВАРТОВИХ,
    Радіти не варто, - ми змінимо їх!
    Ми вирвем вам ікла! Ми станем на варті!
    Бо ми, – українці! Бо ми цього варті!
    Повстанем на захист СВОЄЇ землі!
    Наш час! Ми усі, - вартові! Вартові!
    Що ж, орки, хотіли землі? Ось, - могила!
    На варті Свободи стоїть Україна!
    Ти чуєш цей поступ? Ідуть рівнем строєм
    На варту! Тож, - СЛАВА ГЕРОЯМ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1402

    20 бер. 2022
    Сергій Вікторович
    Як спалити можна мрію?
    Як спалити можна мрію?
    Вирвати з грудей
    Сил не стане в нас надію,
    У простих людей.

    Після ночі завжди ранок,
    Й кращим буде день
    У країні вишиванок,
    Братства та пісень

    Вільні вітри хмари диму
    В небі розженуть
    На могилах невідомих
    Квіти проростуть

    Будуть голоси веселі,
    Мир настане знов,
    Відбудовані оселі,
    Щастя та любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1404

    20 бер. 2022
    Денис Нарбут
    Свобода йде
    Свобода йде, прискорюючи хід,
    І квітне сила у зів'ялих травах,
    гілля підносять Лондон і Варшава,
    Свобода йде із заходу на схід.

    Усе палає навкруги ущент:
    блакитне небо у багряній лаві
    і Україна в боротьбі та славі
    за вільний європейський континент,

    аби життя продовжувалось в нім.
    Незламний дух будує нові стіни,
    Соборність – новий дах для України,
    Свобода йде у свій майбутній дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1405

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    до війни
    тривожна валіза і книжка про Бога
    у ЗМІ знову «шум»
    знову пересторога
    європа австралія сша чи канада?
    ми на місцях
    тут усе просто -
    наша країна наша держава
    завтра війна? війна 8-ий рік
    гинуть найкращі йдучи на схід
    літаки чи піхота
    честь чи банкнота
    розмінна монета чи обрана квота?
    новинний портал й повідомлення в чаті:
    готовність військових нас захищати
    наша країна наша держава
    мабуть немає на помилку права
    піднятий прапор гравійований герб
    на Дніпрі десь видніється ще одна паралель
    страх і тривога
    любов і підмога
    адже наша дорога -
    це лише
    перемога
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1406

    20 бер. 2022
    Андрій Петрук
    Гімн весни
    Весна ніколи нам ще не співала так
    Залпи гармат за тактом такт
    Ритмічний гімн свободи
    Ода світлу й світла ода
    Земля пробуджено від сну
    Гуде нам в унісон
    І вітер шепче щось на вухо
    Чи то молитву, чи слова любові.
    Вкраде ще пару нот і понесе з собою
    Туди де слухачі наповнені до болю
    У полі оркестранти по неволі
    Тримають ритм
    Ритм серця
    Серця цілого народу
    Всміхаються суворо
    Весну вітають
    Залпами зі зброї
    Складаючи мелодію
    Про мир, про щастя, про свободу й волю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1407

    20 бер. 2022
    Богдан
    Без назви
    І все блукав я по загублених стежках
    Шукав у степі , правди і свободи
    А ти десь там далеко вдома
    Все виглядала у вікно і молила Бога
    Молила ти , щоб залишився я здоровий
    І щоб живим на батьківщину повернувся
    Та я все йду великим та безкрайнім полем
    Зі своїми побратимами по зброї
    Не бійся ти моя рідня
    Не бійся моя пташко
    Відступить скоро спільний ворог
    І заживем ми вже як королі
    А я все йду великим полем
    І не шкодую сили на війні !
    Щоб моя рідна Україна й ти
    Залишилась на завжди в мирі й тишині …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1408

    20 бер. 2022
    Святослав
    Є зв'язок
    наша юність вже вкрилася шрамами,
    наші душі війною обпечені
    знов сирена, три вибухи, постріли
    тихий мертвий зойк - ми приречені

    їх дитинство, що підло украдене
    промінь сонця, що зламаний "градами"
    сон недоспаний рине у сховище,
    колискова луна з канонадами

    їхня старість спокоєм обділена
    досвід юних літ мовби втрачений
    страх в кістки проник, та здолать не зміг,
    бо повстав вогонь ще небачений

    наша молодість в берці взувається
    прагне дух автомата з набоями
    є зв'язок, а чи знов обривається?
    є - хоч часом бува з перебоями

    то невже ми насправді приречені?
    знову "бах", знову зойк із тривогою
    "Є зв'язок" - вже й світанок видніється
    тільки мить - ми вже йдем з Перемогою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1409

    20 бер. 2022
    Тетяна Кісельова
    День народження
    - Ти плачеш, мам?
    - Не плачу, сину.
    Уже, маленький, не до сліз...
    - А я дивився у новинах,
    Як наш солдат дитинку ніс!
    Такий великий. І красивий.
    В крутій, як Супермен, броні!
    Повсюди дим виднівся сивий.
    Земля й будинки у вогні.
    Не знаю, не почув я, де то...
    Там хтось кричав. Хтось біг. Хтось ліз.
    Там, мабуть, вдарила ракета.
    Він крізь сміття дитинку ніс.
    Він притискав її, як рану,
    Як-от вона йому болить.
    Й здалось мені: на мене глянув.
    Ну так, швидесенько, на мить...
    Вже не боюсь я ні краплинки!
    Я ж, мамо, тАкож чоловік...
    - Ох, не дивись новини, синку!
    Не для новин у тебе вік.
    Чи ти забув, що скоро свято?
    Весь день ти будеш командир...
    А що тобі подарувати?
    - У подарунок хочу мир...
    Я буду свічку задувати -
    І загадаю між гостей,
    Щоб став я схожим на солдата,
    Щоб нищив зло й носив дітей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1410

    20 бер. 2022
    Ольга Милостна
    Плач
    Страшний невпинний плач дитини
    В зруйнованих  руїнах вщент.
    Спустошене життя родини
    Не вимолить добра конвент.
    Летить ракета балістична...
    Запанували подих всі,
    Бо траєкторія логічна -
    Геть українці із землі...
    Горять у пеклі всі будинки,
    Міста і села десь зникають...
    У душу падають жаринки -
    Таке ніколи не прощають!
    Ну де ж ти, світе, чи не бачиш,
    Що Україна у вогні?
    Чомусь усе собі тлумачиш,
    А діти наші на війні!
    Ми переможем неодмінно,
    Ми сильні на своїй землі!
    Та скільки душ іще загине
    Поки думки у вас в імлі?!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1411

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    герою, який віддав життя за Україну
    все життя пролітає
    як у вирій птахи
    десь далеко між хмарами
    в канонадах війни

    залишається музика
    і любов залишається
    залишається вічне
    залишається справжнє

    залишають безслідно цю дорогу
    істоти які звуться людьми
    залишають не взявши кредит у Бога
    й після себе залишивши
    легкий післясмак боротьби

    залишати не просто
    це як викликати себе на дуель
    і поки чекаєш свій перший постріл
    ти прокрутиш життя
    так як в дитинстві крутив карусель

    і поки вдихаєш останній подих
    і повітря уже як біло-прозорий сатин
    ти пригадуєш мимоволі
    що в чиїхось думках
    ти все одно
    назавжди залишишся
    молодим
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1412

    20 бер. 2022
    Віктор
    Без назви
    Народу праведний хай гнів,
    Наблизить нашу Перемогу,
    А всім звірюкам-ворогам,
    У пекло вистелить дорогу...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1413

    20 бер. 2022
    Світлана
    Непереможні
    І знову на нас вороги нападають
    Вже вкотре нас прагнуть здолати
    Але за нас святі перед Богом благають
    "Не бійтеся" - бо з нами Господь і Божая Мати.

    І ворог не встоїть, бо зло все ж програє
    Зітреться їх слід на землі нашій, браття,
    Бо хто із мечем йде - той сам себе і скарає
    І люттю своєю розпалить собі ж однозначно багаття

    Ми вистоїмо! Не варто боятися, друзі кохані!
    Ми сильні, за нами стоять Небеса і Господь!
    "З нами Бог!" - так вказано у Святому Писанні
    Тож руки, людино, до Бога в молитві підводь

    Нехай Він захистить всіх тих хто боронить
    Кордони держави від злоби диявольських рук
    І всі напади на нас нехай Господь заборонить
    Бо Ім'я Його не порожній є звук!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1414

    20 бер. 2022
    Amelika Ocean (Галина Капріян)
    Чого боїшся так, душа?
    Чого боїшся так, душа,
    Чом без сирен в тобі тривога?
    Ти в цьому світі не сама,
    І на усе є воля Бога

    Чого знов в серці біль і щем?
    А на очах з‘явились сльози?
    Чом загубилась між проблем,
    Сама весну ведеш у грози?

    Хай буде буря навкруги,
    Нехай падуть кругом ракети
    Та камінь не спіткне ноги,
    І хай горить хоч півпланети.

    Бо буде все, як хоче Бог
    Непереможна Його зброя.
    Лиш Він веде до перемог
    На все Його свята є воля.

    Тож ти не бійся, а молись,
    Врятує каяття й терпіння
    За правду Божу стій, борись
    Так здобувається Спасіння.

    17 березня 2022 р.Б.
    Amelika Ocean
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1415

    20 бер. 2022
    Максим Строцень
    Хай війни підуть і мир хай настане
    Хай війни підуть
    І мир хай настане,
    Хай вітер бомби ворожі знесе,
    А вода хай ворогів зім‘є!
    Я хочу ще раз побачити свій рідний Крим, Донецьк!
    Хай ворог на нашій землі бомби кидає,
    Та я не відступлюсь
    І знаю що моя Вкраїна не здастся
    А я в Неї вірю!
    І хочу щоб всі вірили!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1416

    20 бер. 2022
    Олександр Скрипник
    ВОЛЯ
    А що таке воля? І чи вона є?
    Так, предки боролись… Навіщо? Чому?
    А що там говорить нам серце Твоє?
    Так, що таке воля? Для чого? Кому?
    Потрібна? Чи, - ні? І, - для чого? Навіщо?
    Готовий Ти вмерти за волю? Життя
    Віддати за волю? А чи вона більше,
    За мрії Твої, за Твої почуття?
    Ти ж можеш рабом довго-довго прожити…
    Забути хто Ти, хто батьки, звідки Ти…
    Так просто, так легко нам волю убити,
    Піти в небуття, в порожнечу піти…
    Так, що таке воля? Дарунок від Бога!
    Дарунок… Це, – право нам бути собою!
    Це є неповторність! То наша дорога,
    Яка здобувається лиш боротьбою!
    Ми в тій боротьбі згуртувались, з’єднались!
    Ми вільними стали! Ми випили волю!
    В ненависті всі вороги захлинались,
    Коли ми самі собі вибрали долю!
    Нехай не просту… І складну… Безумовно,
    Важкий буде шлях… І здобутки… І втрати…
    Наш рух…Його сенсом наповнить
    Лиш воля, яку нам так варто пізнати! Пізнати!
    Ми здатні пізнати! Ми здатні відчути!
    Так, ми – не раби! І чужа нам неволя!
    Нам бути! Хай ворог загине! Нам бути!
    Тому що, ми є! І у нас, – наша ВОЛЯ!
    П’янка… Неймовірна… Вдихни
    Могутність Карпат, щедрість нашого поля, –
    Це, – ВОЛЯ!!! Це, – НАША КРАЇНА!!!  Це, – МИ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1417

    20 бер. 2022
    Андрій
    Подаруй нам, Боже, світлого янгола навесні
    Подаруй нам, Боже, світлого янгола навесні.
    Ми неначе спимо, і весь жах навкруги – лиш сон це.
    Серед мороку хмар хай поверне години ясні,
    На блакиті небес намалює нам жовте сонце.

    Лізуть виродки з пекла, неначе біси примарні,
    І немає прихИстку від злих тих потворних створінь,
    Душі рвуться назовні крізь ребра, мов з буцегарні,
    Та, розправивши крила, як соколи, мчать в височінь.

    Нехай янгол зустріне всіх душ тих пташину зграю,
    ПерЕпустки видасть їм всім - калинОве намисто.
    Загиблі за правду без черг потрапляю до раю,
    Диявол загарбникам гріє котли особисто.

    Бач? Дух святий над країною виситься, наче страж.
    Увесь світ об’єднала єдина священна мрія:
    Ти надійшли до нас світлого янгола, Отче наш,
    Нехай жевріє у серцях любов, віра й надія.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1418

    20 бер. 2022
    Катерина
    Ми переможемо
    Я знаю, любі, усім тяжко,
    А як ви хочете? Війна.
    І трупи бачити не страшно,
    А радісно, як мре русня.

    Ми переможемо, ми вірим.
    Ще трохи зовсім почекать.
    В кулак збираємо всю силу,
    Не час іще відпочивать.

    Коли закінчиться тривога
    Ми сходим в кращий ресторан.
    І слава війську, дяка богу,
    Сміх понесеться тут і там.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1419

    20 бер. 2022
    Катерина
    Нова "Мрія"
    Ти став моїм сенсом життя
    З тобою знайшла собі мрію,
    Аби наше з тобою буття
    Було світлим і повне надії.

    Маю мрію з тобою літати
    Під мирним небом блакитним,
    Легким вітром війки колихати
    І загорнутись під сонцем парним.

    Обіцяю, все в нас здійсниться
    Будем жити у вирії мрій,
    Усе маєм! Що не насниться!
    Аби вже скінчився цей проклятий бій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1420

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    А діти цього не забудуть
    А діти цього не забудуть,
    Й онуки цього не простять ,
    Розриви бомб, ворожі кулі,
    Сирени, крики, стони, плач

    Це ти палач, московська гнидо,
    На нашу Неньку ввів солдат
    Засунув з золотого хліву ти пику свою, карликовий кат

    Вся річ у тім, що наши хлопці,
    Ведуть бої за дім, за край,
    А твоє військо пролєтарське -
    За спокій твій, за твій карман.

    І прийде час, коли народе,
    Так званий «братский» наш сусід
    Він зрозуміє, що без сенсу
    Стріляти і залякувати світ

    Ми вільні люди і сердечні,
    Миролюбиві і стійкі,
    Не треба лізти в нашу душу
    Ти нашу землю не тряси!

    Бо з нами Бог і з нами правда
    Бо з нами сила і весна
    А діти цього не забудуть,
    Й онуки цього не простять…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1421

    20 бер. 2022
    Галина Яценко
    Жінко, ти вистоїш!
    Жінко, ти вистоїш!
    Огорнеш молитвами землю
    Жінко, ти вистоїш!
    Перед світанком так темно!
    Жінко, ти вистоїш!
    Зашиєш псалом в камуфляжі...
    Жінко, ти вистоїш!
    На вкритому попелом кряжі...
    Жінко, ти вистоїш!
    Під завалами Сум твоє серце...
    Жінко, ти вистоїш!
    Бо теплі ще синові берці...
    Жінко, ти вистоїш!
    Нині душа на розхристя...
    Жінко, ти вистоїш!
    В диму розбруньковує листя...
    Жінко, ти вистоїш!
    Втома в тривожній валізці...
    Жінко, ти вистоїш!
    До перемоги ще трішки...
    Жінко! Ти вистоїш!
    Чиясь обірвалась струна...
    Жінко, ти вистоїш!
    Іншого шляху нема!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1422

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    про неможливість
    кілометрами метрами кроками днями
    відстань між нами вимірюється словами
    відстань між нами вимірюється страхами
    дитячими і далекими
    десь схованими поміж снами

    океанами хмарами небом дощами
    ми так лікуємось
    і десь щось пробігло між нами
    іскрами попелом вогнищем димом
    спаливши всі почуття провини

    спаливши всі мости по дорозі
    забравши всі можливості оборони
    я триматиму тебе у своїй облозі
    а ти запиши мене у свої батальйони

    бо про таких як ти - пишуть історії
    бо про таких як я - малюють картини
    може ми просто для цього створені
    поки інший на небі рахує наші хвилини

    може за нас вже все передбачено
    може хтось перепише нашу історію
    може за помилки вже заплачено
    і саме тому я просто не можу
    бути разом з тобою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1423

    20 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Слова застрягли в легенях
    чи зможу я ще віршувати?
    чи нвік, тепер вже на німо
    очима усе розказати?
    В очах цих і сльози і горе
    родин, що покинули дім
    біда, яка зветься росія
    танкує по всім живім
    Спалює Харків й Чернігів
    Ірпінь і Херсон бомбить
    і Київ, о любий Київ
    тебе вона теж не щадить..
    Цензура на задньому плані
    залишилось чорне і біле
    бо знову прийшов кат наш вічний
    завершити справи здавнілі
    В очах щира лють іскриться
    хай мруть орки в муках страшних
    будм ще нащадкам їх мститись
    за вбитих дітей своїх.
    Бо ми не забудем ніколи!
    народ наш мовчати не буде!
    хай знають у всьому світі
    Що Українці НЕ скорені люди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1424

    20 бер. 2022
    yuravna
    Без назви
    моя столиця у вогні палає
    день і ніч стоїть супроти ворогів
    моя печаль в сльозах моїх сконає
    допоки бачу у тобі я безлічі світів

    моя планета хоче миру
    моя душа кричить за всіх людей
    будь ласка, досить цого виру
    що вириває серце із грудей

    не хочу бачити я сльози
    і вбитих ворогами тисячі солдат
    хочу, щоб минули люті грози
    і не чути страшні крики немовлят

    це моя столиця, це моя країна
    моя планета, сенс мого життя
    забудь навіки, що таке руїна
    не втрачай свого серцебиття
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1425

    20 бер. 2022
    Павло Якимів
    @pyvirshi
    Життя безцінне? Мабуть, що так
    Та ми його, зараз даємо безплатно
    Ти ж не назвеш цього словом - війна
    Вона не обирає, кого з нас забрати

    Спогади, це все, що нам залишать
    Тут не знадобиться "Похоронне Бюро"
    Ти дихаєш моїм повітрям...
    Чому тобі свого замало було?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1426

    20 бер. 2022
    Марія Попадин
    Розплющте очі
    Світ просто заплющує очі серед білого дня,
    Думає, якщо йому не видно, то війни нема.
    Падають будинки, ворожі кулі вбивають дітей:
    Світ хвилюється...Каже: "Ми з вами, хей".

    Над вами світить сонце, вас День жінки, букети.
    У нас тринадцятий день... У небі літають ракети.
    В Росії все більше санкцій, в Україні героїв.
    Нам везуть гуманітарку, а треба більше набоїв.

    Нас підтримують, нами захоплюються, та ніхто не знає того болю,
    Що відчуває мати, яка не дочекалася сина з бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1427

    20 бер. 2022
    Дар'я
    Війна все показала
    — Не смогу жить блин, без инстаграма.
    — У мого друга сьогодні померла мама...
    — Ой, та ладно тебе, все умирают.
    — Так, але все ж таки, не всіх убивають...

    — В этом не мы, а вы виноваты!
    — Точно. Особливо, ті наші солдати...
    — Ага, видела как ваши гориллы, в наших стреляют?
    — Так, захищають те цінне, що мають.

    — Ну ты и скажешь, патриотка блин что ли?
    — Так, просто маю свободу і волю.
    — Ага, а ещё ты "Незалежная Жинка".
    — Так, я ж бо є — Українка...

    — Ты прикинь, санкции нам все планы сломали.
    — Як шкода, і що з вами тепер буде?
    Що далі?
    — Ну я не знаю, война закончится, и подпишем договор, наверное.
    — Ні, це щось не реальне, та й мабуть ефемерне...

    — Ты что мира не хочешь? А говоришь - патриотка.
    — Я миру хотіла, але дякую. Досить.
    — Ну ладно, тогда ты тоже нацистская сволочь. Как много теперь вас стало...
    — Так, війна все показала...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1428

    20 бер. 2022
    Д. 21
    Мысли вслух
    Я так хочу тебя обнять,
    Твой аромат вдохнуть опять,
    В глазах твоих желаю утонуть,
    Прижать тебя так крепко и шепнуть,

    Все хорошо, я рядом,
    Минуты не считая,
    Гулять по городу вдвоем,
    И говорить с тобой о том,

    Как было, будет, представлять,
    Порой мы будем умолкать,
    Ведь в памяти мы навсегда запомним,
    То роковое утро, а за ним,

    Мы помним каждый взрыв,
    Секундный воздуха порыв,
    Как учащался у нас пульс,
    Дыханье застывало на минуты,

    И спали мы одеты и обуты,
    Но все же мы смогли,
    Друг друга поддержали, помогли,
    И вот стоим мы вместе, рядом.

    Тебя так не хочу я отпускать,
    Твой аромат мечтаю я вдыхать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1429

    20 бер. 2022
    Олексій
    Я прийду дев'ятого травня
    Я прийду дев'ятого травня,
    коли кінчиться клята війна,
    Не сумуй, не хвилюйся, квітонька славна,
    для України буде весна.

    Ми посієм з тобою, ті, щирі зерна,
    у родючій, у рідній землі..
    Тільки б ти була милая певна,
    що, ми стрінемось навесні.

    Не хвилюйся, не лий гіркі сльози,
    не загину, не пропаду.
    Люба, чуєш, вдягайся, морози...
    Я дев'ятого травня прийду.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1430

    20 бер. 2022
    Оксана Філіпчук
    Україна тримає небо
    Україна тримає небо!!!
    Україна тримає небо!
    Бо в нас вибір тепер один:
    Нам лишитись живими треба
    Серед болю і серед руїн.

    Україна тримає небо!
    Хоч палає в ворожім вогні.
    Нам сьогодні встояти треба
    У цій клятій страшній війні.

    Україна тримає небо!
    Хоч вмивається кров'ю земля.
    Скільки наших життів ще вам треба,
    Щоб нажерлась ворожа свиня?

    Україна тримає небо!
    У якому наш Привид живе!
    Бо таким народитися треба,
    Бо лиш справжні так люблять своє!

    Україна тримає небо!
    Над тобою, весь світе, теж!
    Бо вкраїнцем родитися треба,
    Щоб любити Вкраїну без меж!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1431

    20 бер. 2022
    Олександр Скрипник
    ТАК БУДЕ! Я ЗНАЮ!
    Так буде! Я знаю! Розправимо плечі!
    Як келих вина, випиваємо вічність!
    Дивись, - Україна на крилах лелечих
    Старенькій Європі засвідчує Гідність!
    Так буде! Я знаю! Вже нас не втягнути
    В московські тенета, в імперське болото!
    Тарасе, нарешті, ми здатні почути
    Питання Твоє: «Українець, а хто Ти?».
    Так буде! Я знаю! Тут верби й тополі,
    А поряд розквітнуть калина та мальви…
    Усе, що Ми прагнули, - власної долі,
    І волі! І честі! І жити у правді!
    Так буде! Я знаю! Ми є Україна!
    Ми, - Є!!! І нікому вже нас не здолати!
    Пройшли ті часи… І ніхто на коліна
    Ніколи… Ніколи не змусить нас встати!
    Так буде! Я знаю! Збудуєм Державу!
    Манкурт, малорос позникають мов тіні!
    А вільним, незламним лунатиме: «Слава!»
    Так буде! Тож «Слава Героям і Україні»!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1432

    20 бер. 2022
    Томахів Віталія
    шах і мат
    Для когось світ - це поле бою,
    Для інших - ігровий майданчик
    Не так важливі ми з тобою,
    Важливо, щоб було нестрашно

    Сьогодні щастя, завтра - лихо
    Так і живемо  - на контрастах
    Вночі стріляють, зранку - тихо
    Зникають позначки на картах.

    Сьогодні друг, а завтра - ворог
    В душі стає лиш трохи лячно
    Буквально вчора - тут, з тобою
    Сьогодні ти вже десь під «Щастям»

    Чи варто тут межу шукати?
    Коли повелось в світі так,
    що він для нас - це поле бою
    Для інших - це лиш «шах і мат».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1433

    20 бер. 2022
    yuravna
    Без назви
    я не плачу… я ридаю:
    за Київ, Харків, Суми та Ірпінь,
    за покладенні життя українців,
    за зіпсовану долю молодих поколінь.

    я хочу вірити і вірю,
    що це всього лиш страшний і тривожний сон,
    що завтра я прокинуся з похмілля
    і не побачу військових я отих колон.

    я хочу плакати від щастя та краси.
    краси свого життя й життя свого народу.
    хочу бачити за вікнами сади.
    сади із квітів, що вічно знали про свою свободу.

    мої слова не вирішать нічого,
    та незважаючи на це, я тихо їх кричу.
    в той час як збоку ворог нам постійно каже:
    «я не винний, я ж голосно мовчу».

    наші серця уже не склеїти прощенням,
    ми будем вічно пам‘ятати ці страшені дні.
    вони ввійдуть в історію мого народу,
    а ваша історія навіки залишиться в брехні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1434

    20 бер. 2022
    Roman Levchenko
    "Сьогодення"
    Дивлюсь в вікно, прийшла весна!
    В моїй Країні йде Війна!
    Гинуть сини і Неньки дочки
    І геть малі гинуть діточки...
    Скрізь - ЖАХ! Людей багато вбито
    Нема води, Нема де жити...
    Біжать цивільні хто куди
    Від тої вражої орди.
    Та Збройні Сили не здаються
    Завзято наші хлопці б'ються
    Дівчата взялися за зброю
    Є героїні, є герої...
    В тероборону всі вступають
    Нашу Країну захищають!
    Сусіди дуже помогли
    Сучасну зброю нам дали!
    Від неї техніка ворожа
    Розбита в пил, москалі "тоже"
    Гелікоптери, літаки
    Збивають наші Козаки
    Один вояк, ось-ось на днях
    "руській корабель" послав нах...
    Цією реплікою шлях вказав,
    Щоб раптом той не заблукав)
    Козачий дух наш - не зламати!
    Ми вільний люд - це треба знати!
    А ви всі путінські - Раби!
    Глухі, сліпі та ще й дурні...
    В Країни біль ви несете
    Ми покараємо вас за те...
    ви Окупанти! ви Рашисти!
    Прийдеться вам ще лікті гризти
    Якщо дотягнетесь до них...
    Ми зможемо все відновити,
    Ми відбудуємо міста!
    Та Мати не обніме сина,
    Якій віддав за нас своє Життя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1435

    20 бер. 2022
    Marla
    the initial of the first letter is a full stop
    Панічно піддавав сумніву кожен зроблений крок у невідомість.
    Але зелені солдатики, після метаморфозів, врешті заспокоїли.
    Шукав внутрішній двигун і відштовхувався не від гідності,
    через що губився у смітті та мотлосі рештків закордонної
    спадщини. Незаконно приторної, проте точно далеко не братської.
    Ну і відповіді якої, відповідно, не тішили поставлений запит.

    Розбещення і вибагливість нищили наміри розібратись,
    провокували шалений голод трощити гнилими зубами
    граніт дискредитованої літературної діяльності непридатної
    для мого єства і цілісності, через що, відверто, тягнуло блювати.
    На жаль, доведеться повертатись до відліку, початкової крапки,
    розпорошеним, але з намірами сплатити за все, що дісталось даром.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1436

    20 бер. 2022
    yuravna
    Без назви
    можна я не буду писати про руїни,
    про знищенні хати, міста, життя?
    можна написати про країни,
    про їх щастя, віру і красу буття?

    можна я не буду більше лити сльози
    за мирним небом і піснями солов’я?
    можна посаджу я виноградні лози
    і назву алею в честь твого ім‘я?

    можна я не буду знати, що таке тривога;
    забуду я про паніку і страх?
    а буду йти лиш там, де вільна є дорога,
    де мир в житті, а не в моїх убогих снах?

    чи можна обійму тебе у чистім полі?
    і ніжно прошепчу, що я люблю?
    і свідками невинності моєї будуть зорі
    ти поцілуєш, скажеш, що я уже не сплю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1437

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Війна
    Ковід? Не чули. У нас горе
    Палають синім полум’ям міста
    Мір руський, він на нас полює
    Прийшов і топче наші ниви та поля.

    Не воїни, в душі ми - хлібороби,
    Ми мирна досить нація і тут,
    Вбивати нас прийшли якісь уроди
    І землю ділять, наших прадідів редут.

    Е… ні! Не з тими ти зв’язався, москалюко!
    Якщо у нас забрати щось прийшов,
    То забирай свій східний дух падлюко,
    Або проллєш на землю свою кров.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1439

    20 бер. 2022
    Роман Рудюк
    Чути сирени на радіо "Паляниця"
    Чути сирени
    На радіо "Паляниця"
    У сірому небі перший
    весняний сніг.

    Я прокидаюся
    Й кажу собі –
    "Не бійся",
    Бо навіть мертві
    Сьогодні тобі не чужі.

    Бо навіть живих
    Записують нині в ангели,
    Віддали і тіло, і душу
    За радість
    За простір
    За те,

    Щоб падали, падали, падли
    І не вставали,
    Ті, що нав'язливо учать
    Боятись сирен.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1440

    20 бер. 2022
    Оксана Філіпчук
    Сотворив для нас, Господи, чудо
    Сотвори для нас, Господи, чудо!
    І закрий наше небо крильми
    Від ворожого ока іуди,
    Від напасті страшної орди!

    Матір Божа, своїм Омофором
    Захисти всіх дітей од війни!
    І пошли тим оркам хоч сором
    Чи хоч силу у них відбери!

    Добрий Боже, ти можеш, знаю!
    Зберегти мій народ у віках.
    Скільки душ вже злетіло до раю,
    Матерів посивіло в сльозах…

    Стільки сили, відваги і віри
    Нині в серці у кожного з нас!
    Ми нащадкам уже заповіли
    Боронити свій мир повсякчас.

    Сотвори для нас, Господи, чудо
    З українських святих молитов!
    Україна ще кращою буде,
    Як у битві очиститься кров.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1441

    20 бер. 2022
    Данилюк Галина
    Непрохані гості війну розв'язали
    Прийшов москаль на нашу землю,
    Руйнує все – кругом бомбить.
    І ллється кров людська невинна,
    І співчутливо світ кричить.
    Хоч санкції ввели держави,
    Це не спиняє москаля!
    Ордою суне безпощадний
    На мирні села і міста!
    Та ми не впали на коліна,
    Гартуєм волю у кулак,
    Бо наша мати – Україна,
    Женімо звідси посіпак!
    Прийшли непрохані у гості,
    На танках в'їхали в наш край –
    Та наше військо – браві хлопці!
    Ти, Боже, їх оберігай!
    Вони стоять на обороні,
    Нащадки давніх козаків,
    Виборюють свободу й волю
    Для української землі!
    Живемо ми у своїй хаті,
    Не зазіхаєм н чуже!
    А ви, загарбники пихаті,
    Запосягнули на святе!
    Війну у нас ви розв'язали,
    Стріляєте в жінок й дітей!
    Вас українці не чіпали
    Зухвалих і лихих людей!
    Вертайтеся в свої простори,
    Де тьма російська і брехня.
    І порядкуйте в своїм домі,
    Щоб правда в ньому ожила!
    А ми живемо в Україні,
    На рідній й милій нам землі,
    І будем вільно вибирати
    Шляхи і цінності її!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1442

    20 бер. 2022
    Катерина
    Війна стирає минулі образи
    Війна стирає минулі образи і вчить частіше казати «люблю». У серці носиш безцінні фрази, які крихкіші від кришталю. В собі тримаєш все те, що гріє, і попри втому дає снаги. Це погляд рідних, обійми мами…
    Від цього тануть усі сніги.

    Хоч сніг продовжує насипати… болючі втрати не скриє він. І так багато є що сказати, та всі слова – то порожній дзвін. Або як пулі, що ранять в серце, летять миттєво і гостро – в ціль. В цей час бажаєш мінорних терцій.
    Але триває важка метіль.

    Але триває лютневе звірство, яке породжує в нас жагу – триматись разом, стояти міцно, не відпускати свою мету. Ту ціль про волю й свою домівку, в якій не буде ворожих лап. І ти малюєш свою листівку… і пишеш:
    Вірю! Не змінять мап.

    Так вправно рвуть вони наші карти. Та наша віра здолає все. У нас є серце, у нас є жарти… і в нас є Бог, який нас спасе. Тому продовжую зберігати важливі фрази й усі «люблю»… вони пальне, що дає казати:
    Я вірю! Зможу! Не відступлю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1443

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    6 діб війни
    Ми всі повзрослішали,
    За останні шість діб
    Не дні, а на місяці, роки і вік,
    Не лізе у горло березовий сік,
    В підвалах хатин під уламками стін,
    І сон десь гуляє по стежках доріг,
    Розбитих війною, уламками мін.

    Де хлопці війни захистять матерів
    По всій Україні ведучи свій бій
    За нас, за свободу, за мирну весну
    За радості день і години красу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1444

    20 бер. 2022
    Павло Якимів
    @pyvirshi
    Байдуже, таких багато як я.
    Пустими стали ці митті розлуки,
    Хоча і вбитий, але з смерті в життя
    Потягнуться, мої зимні руки...

    Погляну на небо з під лоба,
    Впізнаю траву, котру ще вчора косив
    Тепер, мені не важлива погода...
    Як тобі моя країна, у всій красі?

    А так то, у нас все тихенько
    Поки не долітають гармати ракет
    Назавжди лиш ти , моя Ненька!
    А все що відбудеться, для нас секрет...

    Чув, наша кров, ще холоне у жилах
    Тобі не заселитись в порожніх домах,
    Ми тут ще толком й не жили,
    Ти не знищив мене, а тільки мій дах .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1445

    20 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Без назви
    у кожному "як ти?"
    стільки тривоги.
    стільки надії,
    і бачить Бог:
    зламані долі,
    довгі дороги
    вмить розділили
    слово "удвох".

    в кожному "тихо"
    стільки печалі,
    стільки турботи
    і молитов.
    ввечері вдома,
    ранком в підвалі
    вкрай необхідне
    слово "любов".

    кожен дзвінок твій,
    голос далекий,
    повен чекання,
    хоч бракне сил.
    пекло - не пекло,
    небо - не небо,
    коли вбивають
    за слово "мир".

    17.3.22
    після слів "як ти?"

    ©Екскурсовод Сергій Савченко
    у кожному "як ти?"
    стільки тривоги.
    стільки надії,
    і бачить Бог:
    зламані долі,
    довгі дороги
    вмить розділили
    слово "удвох".

    в кожному "тихо"
    стільки печалі,
    стільки турботи
    і молитов.
    ввечері вдома,
    ранком в підвалі
    вкрай необхідне
    слово "любов".

    кожен дзвінок твій,
    голос далекий,
    повен чекання,
    хоч бракне сил.
    пекло - не пекло,
    небо - не небо,
    коли вбивають
    за слово "мир".

    17.3.22
    після слів "як ти?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1446

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Україна жива
    Ми вас не кликали, а ви приперлися
    Не з подарунками , а вражими танками
    О п'ятій ранку в наш дім ви вдерлися
    Запозичена тактика нападати ранками?

    Ваші війська - гарматне м'ясо
    Ваша влада - старі психопати
    А наша країна як ніколи разом
    Ми маємо намір  ПЕРЕМАГАТИ

    Поки у вас в зомбо-ящиках мирно
    Ваші чорти нищать наші міста
    А ви сидите покірно і смирно
    Бо слово СВОБОДА для вас - пустота

    Вже 10 тисяч російських солдат
    Сьогодні удобрюють наш чорнозем
    Ви можете їх забирати назад
    Ми вам безкоштовно усіх віддаєм

    ВИ повбивали наших дітей
    Переступили межу "невозврата"
    Вам ж не важлива кількість смертей?
    То приготуйтесь повільно вмирати

    "Руский" тепер вже звучить як клеймо
    Нація злоби, брехні та відрази
    В кожного з вас є на шиї ярмо
    І відбиток якоїсь зарази

    В нас демократія , у вас ви ніхто
    МИ - до кінця, ви тікаєте в нори
    Ваші царі циркачі з Шапіто
    Нема в них часу на переговори

    Та знайте, що ми є на своїй землі
    І після війни ми розквітнемо знову
    Блакитно - жовті у нас кольори
    Своя , неповторна , солов'їна мова

    Вам гідність та честь - незнайомі слова
    Тому нам не бути ніколи братами
    У наших серцях Україна жива
    Вона наша рідна, соборна мама
    02.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1447

    20 бер. 2022
    Ольга Хомич
    Чому прийшли?
    Якщо навколо бачать всі,
    То запитаю лиш, хіба сліпі?
    Вам пишуть, кажуть, вам розповідають,
    Ми їм кричим, вони лиш погляд відвертають...

    І зовсім поруч землі наші,
    Хіба не чуєте ви плач?
    Тут гинуть діти, наші й ваші,
    Чому прийшов сюди палач?

    Чому прийшли? Ми вас не звали?
    І скільки можна лити кров,
    Чому пришли? Ми вас не звали?
    Я повторю і знов, і знов...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1448

    20 бер. 2022
    Ната Гобан
    Без назви
    Біль тупий десь зачаївся в серці
    Він як ворог душу обпікає
    Скільки катуватимуть мою країну?
    Бог єдиний… Ні! Здається, що і Бог уже не знає!
    Летять ракети і стріляють танки,
    а під завалами будинку плаче немовля
    Його знайдуть. Пізніше. І лише останки.
    На таку вже його долю москва благословля.
    Ось у машині спить собі родина:
    тато , мама , двоє діточок.
    Заради них не впаде Батьківщина !
    А російському солдату що? Це ж не його провина.
    В машині тихо спить собі родина,
    ось тільки кров на одязі й кругом…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1449

    20 бер. 2022
    Роман Рудюк
    Читання з думкою про інше
    Читання з думкою про інше
    Мене нав'язливо несе...
    Проносяться транзитні вірші
    Через вокзали, сни, траншеї...

    І соромно коли тривога
    Зникає в затишнім теплі
    Допоки хмари перемоги
    Такі непевні та тривкі.

    Зібрався!
    Встав!
    Пішов!
    Покрочно...
    викидуєш себе у Світ.
    Підмерзло днів-рутин болото
    В якому танк застряг...Тоді

    Поздоровілі ешелони
    Народжуються і ревуть
    А ти як вервичку патронів
    Думок перебираєш суть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1450

    20 бер. 2022
    Альона Пірнач
    Пробач,що у вогні..
    Моя красуне, пробач, що у вогні
    І щосекунди щемить за тебе серце
    За що ж до тебе простягнули руки у крові
    За що ж постукалась біда у твої дверці

    Борись, набравшись до нечистих люті
    Щодня і щосекунди відбивай удар
    Ми найсильніші в тебе в радості й у смуті
    Поборемо ворожих тих нездар

    Захисників ти маєш…таких світ не знав
    Ніхто б ніколи навіть не повірив
    Що нас тей день початку жахів об‘єднав
    Не розколов, не залякав і не зневірив!

    Здається, нам не страшно ні від чого
    Спинити танк собою затуливши
    Або прокласти ворогу дорогу
    П‘ять букв в дорожні знаки помістивши

    А можемо сказати прямо в очі
    Що їм не раді,не потрібна їхня «допомога»
    І як прийшов, так утікати буде серед ночі
    Молитися почнуть, згадавши Бога

    І кожен відповість за опіки твої, руїни
    За сльози, крики, забрані життя
    Весь світ вже знає хто ти - Україно
    А ворогу у світ немає вороття…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1451

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Одна мить
    Гуркіт у небі, як муркотіння. Серен не чутно, а отже нащі. Десь там можливо й наш фантом, з птахами Зевса громом і жагою боронить небо нашої землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1452

    20 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Без назви
    Кінець зими. Війна вже показала
    Як мало нам потрібно для життя.
    Тяжка нужда все зайве відсікала,
    Рішуче назавжди й без вороття.

    Кінець зими. Як хочеться любити!
    Вже дні, здавалось, довші від ночей.
    Багато слів та тільки слово "жити"
    Вказало справжню значимість речей.

    Ще не весна. Усе це, ніби, сниться.
    Що б міг - віддав за склянку молока.
    Зима мине і жах її скінчиться -
    З весною не римується війна.

    13.03.22
    ©Екскурсовод Сергій Савченко
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1453

    20 бер. 2022
    Оксана Філіпчук
    Не бійся, мамо
    - Мамо, орки ідуть до хати!
    - Ти не бійся, їм нас не здолати.
    - Мамо, ворог вже біля порога!
    - Ти не бійся, доню, нічого.
      А куди це ти, сину, із хати?
    - Іду землю свою захищати.
    - Ой боюся я, сину, боюся.
    - Ти молись, і я повернуся.
    - А ти, доню, куди? - Я з братом.
      Будем там, де воює тато.
    - Ой ви, діти мої, янголята!
      Це ж такими зростила вас мати…
    - Ти не бійся, не бійся, мамо,
      Бо свобода і правда з нами.
      Хай не знає ніяка мати,
      Як дітей на війну відпускати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1455

    20 бер. 2022
    Прокопів Надія
    Нескорена
    Війна прийшла тоді, коли ми не чекали,
    Й принсла із собою незлічнну кількість втрат…
    Вбиті люди, сльози, страх й заповнені вокзали.
    Скажи, Росіє… який ти після цього мені «брат»?

    І страх, і відчай, і зневіра,
    І навіть сонце вже не так яскраво сяє,
    Та Україна знає - РЗОМ ми зупиним ЗВІРА,
    І соловейко дзвінко нам ще скоро заспіває.

    Заспіває так, аби всі знали,
    Що нашу міць так просто не зламати,
    Що скільки б нас не руйнували,
    Ми незалежність, мир і щастя усі будем мати.

    Коли закінчиться страшна війна,
    Й не впде більш ворожий «град»,
    Я обійму тебе так міцно-міцно,
    Мій любий, мій сміливий, мій український рідний брат.

    Я дякую тобі, мій рідний,
    Що не боюсь нічого й сплю ночами,
    Я знаю - ти найкращого є гідний,
    В Бога просимо здоров‘я ми своїми молитвми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1456

    20 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Без назви
    Це було так давно і недавно -
    Все життя помістилось в рюкзак.
    Розрізнити як правду й неправду?
    Як надії розгледіти знак?

    Нам довіку ту ніч не забути,
    Що життя розділила на "до".
    Те, що "після" - хай згадують люди,
    Хай не скажуть "цього не було"!

    Все життя - у тривожній валізі.
    За домівку - безсонний вокзал.
    Другий тиждень - у морі на кризі,
    Адже берег наш ворог забрав.

    Все життя - торби, клунки та сумки.
    Нас "серйозні" проблеми тягли.
    Ми не мали, ні гадки, ні думки,
    Що тоді ми щасливі були!

    8.3.2022
    У житті "після"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1458

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Не захищай мене брате
    Не захищай мене брате,
    За те, що я Українець!
    Не кради мою землю,
    На ній я стою!
    Тут дім мій, родина,
    Тут віра моя і надія.
    За те, що я вільно живу!
    Я гордо кажу: - я Українець !
    Молитвою в Бога, миру прошу:
    Про те, щоб і завтра я був Українцем,
    Про те, щоб я завтра побачив весну!
    Не захищай мене брате!
    Склади свою зброю, і я тебе обійму!
    Не йди на дітей, лихою ордою!
    У світі достатньо жалю.
    Прошу тебе Боже:- Дай сили, терпіння,
    Любові та віри в добро!
    Нехай переможені будуть: невір'я
    Та злоба брата мого!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1459

    20 бер. 2022
    Олександр Кухаренко
    Без назви
    Моє місто
    Наповнене сонцем
    Місто руїна
    На руїнах минулого
    Виросте нове покоління
    Моє місто надії
    Моє місто мрії
    Мрії не горять
    Поки живуть
    В середині людини
    Сонце освітить
    Всі твої рани
    Кожний метр
    Не залишиться темним
    Все буде в сяйві
    Все буде мати
    Нову більш
    кращу версію себе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1460

    20 бер. 2022
    Марія Попадин
    Кохання
    Я б і рада Тебе не любити, щоб твій плач
    Не обертався сльозами у моїх очах,
    Щоб твої страждання, біль твій, розпач
    Не торкався серця, не вганяв у жах.

    Я б і рада одвічна ніколи Тебе не знати,
    Щоб мати мирне небо, долю щасливу,
    Але душа так прагне тобі усе віддати.
    Віддати і боротися до кінця за свою єдину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1461

    20 бер. 2022
    Марина Івлєва
    Без назви
    І коли до кінця нам залишиться мить на те,
    Щоб зробити останній крок або перший постріл,
    Я піду за тобою. У бій, на вівтар - пусте.
    Я піду за тобою на смерть - хоч на кілька поспіль.

    І коли нам у спини заб'ється свинцевий град,
    І коли кулеметні жерла нам глянуть в очі,
    Я піду за тобою, щоб встати до барикад.
    Я піду за тобою. Втекти - то найбільший злочин.

    І коли мене куля відправить в останню путь,
    Наче кара усім, хто так палко жадав свободи,
    Я залишусь з тобою в піснях, які ще складуть.
    Я залишусь з тобою, нескорений мій народе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1462

    20 бер. 2022
    Роман Твердохліб
    ВІЛЬНІ ЛЮДИ
    Почорніло небо синє,
    Земля запалала.
    В край наш рідний вдерлась нині
    Ординська навала...
    І повстала вся країна
    Проти злого ката.
    Міста, села у руїнах,
    Та прийде розплата!
    Море сліз і ріки крові, —
    Все перемішалось.
    Дні вчорашні кольорові
    В спогадах зостались.
    Тужить батько, плаче мати,
    Десь дитя ридає.
    Посходилися до хати,
    А хати немає...
    Дим стовпом, густий та чорний,
    Ріже серце й очі.
    Чи дитину ще пригорне
    Матінка поночі?..
    Лиш сумна старенька вишня,
    Що росте край хати,
    Проситься, як в час торішній,
    Цвітом забуяти.
    Квітни, вишне,.. й ти, калино!
    Співай, соловейку!
    Визволимо неодмінно
    Україну-неньку!
    Ще лютує ворог клятий,
    Та шансів немає...
    Україну не здолати! —
    Вже весь світ це знає!
    Не так сталось, як гадалось,
    Злиться кат кремлівський.
    По лісах порозбігалось
    Грізне його військо.
    Синє небо, жовте поле, —
    Так було, й так буде!
    Ми не скоримось ніколи,
    Бо ми — вільні люди!
    До свободи крізь руїни! —
    Така наша доля.
    З нами — слава України!
    І сила, і воля!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1463

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Белорусам
    А нечисть пускает свой новый отряд
    С протухшим пайком белорусских ребят,
    Где крик матерей, не услышит никто
    Где правит страной шизонутое чмо

    Одумайтесь люди, не пускайте детей!
    На верную гибель зелёных парней
    Для этого вы их растили в любви?!
    Чтоб вам возвратили стальные гробы?

    Здесь нет справедливости в этой войне,
    Фашизма и зла в нашей мирной  стране,
    Фашизм он у власти, у ваших ворот,
    И долго не сможет он сдерживать рот

    Кричите во всю, не пускайте ребят
    На верную гибель 200х отряд.
    Проснитесь, вставайте, возьмите в кольцо
    Давите, ломайте, не теряйте лицо!

    Спасайте детей и вашу страну!
    Нельзя допустить мировую войну!
    Нельзя убивать таких светлых людей,
    И гибнуть за свору гэбэшных чертей.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1464

    20 бер. 2022
    Камілла Бакун
    Без назви
    Ціль українців була завжди одна -
    Вижити в світі, де постійна війна.
    Нас морили голодом і нищили завжди,
    Ми ніколи не знали що буде завтра...
    Та кожного разу ми вставали з колін,
    Ніколи не здавалися й не опускали голів.

    Шкода, не всі люди цінують свободу
    І з однієї людини собі роблять Бога.
    Люди, як риба, люди, як кати,
    А потім у Києві горять скати.
    Не можна людям ось так просто мовчати,
    А вбиваючи націю, братом називати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1465

    20 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Без назви
    Свої ночі віддали не зорям - сиренам.
    Вже давно не підвали - катакомбні там храми.
    Якби Бог поцікавився, що раптом треба -
    Попросили б не більше за усмішку мами.

    Не просили б багато - тільки тата обійми,
    Лиш сестрички долоньки та братові очі.
    Не працює тут пошта, тож листи на війні цій
    Пишуть люди до Бога під сирени щоночі.

    5.3.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1466

    20 бер. 2022
    Ольга Хомич
    Не вилікує навіть час...
    Вже скоро ви не зможете робити вигляд,
    Що не причетні ви, що це все тільки він...
    Бо щосекунди кожен робить вибір.
    Бо кожен з нас цієї Землі дочка й син.

    Як довго зможете відводити ви погляд?
    Погляньте, руки ваші теж давно в крові,
    Бо легше вам зробити вигляд,
    Що то не правда, що то все - не ви...

    Ви скаржитесь на те, що закривають магазини,
    Ви скаржитесь на те, що ображають вас,
    Але готові відбирати ви життя і у дитини,
    Таке не вилікує навіть час...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1467

    20 бер. 2022
    Ольга Бортнікова
    Надходить ніч
    Надходить ніч. Повітряна тривога.
    Дрижать шибки. На кухні стигне чай.
    Віддай своє життя у руки Бога.
    Надії ні на йоту не втрачай.
    Коли мине сирен виття надворі,
    Ракети небо в шмаття розірвуть,
    А ти - живеш! І світять ясно зорі,
    Подякуй тим, що світ цей бережуть.
    Вони в холодну ніч, морозом вкриті,
    Рятують рідні села і міста,
    З якими серцем і душею зшиті,
    В боях пекельних й на своїх постах.
    Подякуй, що живеш й надалі, Богу.
    На день новий тебе Він укріпить.
    В душі плекай як квітку перемогу,
    І вір: настане ця щаслива мить!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1468

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Другові
    Всміхнися, мій друже, бодай на хвилинку!
    Нелегко тобі - розумію і знаю...
    Ні дня, ні години, ні миті спочинку,
    Постійний недосип у думці проймає.

    Сидиш наодинці в страху і тривозі,
    Надворі гілками поскрипують клени.
    Та чути красу ти природи не в змозі -
    Вже вуха стомили постійні сирени...

    Тримайся, мій любий, не варто журитись!
    Ще цвіту відчуєш п'янкий аромат.
    Та поки повинні ми з ворогом битись,
    І кожен із нас - це відважний солдат!

    У всякому домі, селі та містечку,
    Ставаймо на опір режиму тирана!
    Робімо, що в силах, хоча б по-маленьку,
    Стоїть перемога незмінно за нами!

    Не бійся, мій друже, із нами надія!
    Не знищать вогнями її "Іскандери" -
    В душі розквітають нескорені мрії,
    А в серці палають ідеї Бандери.

    Я певен, що разом ми мужні і сильні!
    Настане невдовзі тріумфу момент.
    І в нашій країні, прекрасній та вільній,
    Зведемо свободі новий монумент.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1469

    20 бер. 2022
    Олександр
    Ми патріоти
    Я мог бы по-русски написать этот стих
    Но мой пыл давно утих
    Бо я кохаю Нашу Батьківщину
    Мою чарівну, рідну Україну
    І те що зараз відбувається навколо
    Тривожить моє серце, горе
    Яке спіткало тисячі людей
    Жінок , пенсіонерів і дітей
    Якась тварина втрутилась в моє життя
    Її душа не знає вороття
    Не знає він ,що намагається творити
    Він хоче весь народ свій погубити
    Ми українці витримаємо все
    Патріотизм з нас кожен у душі несе
    Цигани, гопники і прості люди
    Ми патріоти, ми повсюди
    Не вивезе ця тварь нашу державу
    Ми всі воюємо за Батьківщину ,не за славу
    Відвагу нашого народу будуть пам'ятати
    Ми українці , патріоти ,НАС НЕ ЗЛАМАТИ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1470

    20 бер. 2022
    Володимир Гулько
    Молитва
    О Матінко Божа
    Цариця Небесна
    Прости нам наші гріхи

    Країна неможе
    Хоча уже весна
    Відвести страшної війни

    ***

    Нехай Твоя ласка
    Буде над нами
    Храми і Лаври горять

    Люди в молитві
    За мир в Україні
    Вже на колінах стоять

    ***

    Слізно звертаємось
    Прости Пріснодіво
    Жахи війни відведи

    Каємось, Каємось,
    Каємось щиро
    Нас Матір Божа спаси

    Володимир Гулько Київ 20.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1471

    20 бер. 2022
    Микита Воробйов
    Діти
    Кожна секунда стікає кров'ю,
    Коли у світі цім діти гинуть,
    Коли все ділять на біле й чорне,
    Слова на вітер і кулі в спину.
    Яка, до біса, могутність й сила,
    Коли все небо - криваві діри,
    Та жодна правда і жодна віра
    Не варта й миті життя дитини.
    Не варта й кроку маленьких ніжок,
    Дорослі ігри? Заради миру?
    Пуста самотність дитячих ліжок.
    Це божевілля не має міри.
    Хай зникне з вітром останній попіл,
    Хай стане міфом жорстока дійсність,
    І хай вже зараз, ніяких "потім"
    Під мирним небом зростають діти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1472

    20 бер. 2022
    Олександр Кухаренко
    Без назви
    Люди такі сильні
    Люди такі щирі
    Єдність ще не була
    Такою сильною
    Не можу надихатися
    Я хочу забутися
    Я не можу не пам'ятати
    Очі що бачили
    уші що чули
    Вуста що промовляли
    Анти воєні балади
    Прекрасні
    На Жаль вони
    З'являються тільки
    Коли землі окроплені кров'ю
    Анти воєні балади
    Прекрасні нажаль
    Вони залишаються тільки
    На папері
    На аудіо записи
    Їх не чують ті хто їх розв'язує
    Я промовляю прокляття
    Як молитви
    В мене нові боги
    В мене нові ідоли
    І мрія тільки одна
    Прокинутися від
    Цього сна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1474

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Россиянам
    В королевстве кривых зеркал
    Тридцать лет искривлённых жизнью
    Беспощадно течёт обман
    И стекает кровавой слизью.

    Нрав имперский с пропащей душой
    Жадность, алчность, сравни наркомана
    Бессердечность строки новостной
    Полицейское стадо вандалов.

    Где же Пушкина тонкий стих?
    Иль Толстого великая проза?
    А Чайковского нот неземных?
    И Высоцкого апофеоза?

    Может серой всей массой своей
    Вы всю совесть на еду променяли?
    Только кормят вас множество лет
    Пропагандой… А ум потеряли?!

    Проще спрятавшись в стойло, за литой турникет
    Прославлять своих мумий вождей
    безоглядно?
    И бояться на правду пролить чести свет,
    Соловьеву-скоту вникать кровожадно?!

    Все пойму… страх задушенным быть,
    Битым палкой, тюрьма на засов,
    Если массой людской вы режим сей  решите заткнуть,
    Защитить их не смогут вершины проклятых дворцов.

    В тишине вас затопит греховный оскал
    Безответственным в жизни не место
    Исчерпается скоро пустой ваш фашистский накал
    И придёт осмысление и чувство протеста.

    Сотни, тысячи жизней, искалеченных судеб на ваших руках
    Не простят поколения, родных не вернуть нам
    Ну а в путинской клетке, по уши в грехах
    Никуда не уйти вам от раны бесчестья.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1475

    20 бер. 2022
    Сергій Савченко
    русскім воінам
    Не доживіть, будь ласка, до весни!
    Весна вже завтра, тож сьогодні здохніть!
    Не звали вас, ви все одно прийшли,
    Щоб гноєм стати, цінним складом добрив.

    Вас пси не схочуть в полі рознести,
    Ворона об русню не буде бруднить дзьоба.
    Не доживіть, будь ласка, до весни!
    Весна ця нам, а ви для нас - худоба!

    За всі вами розстріляні сади:
    Дитячі та вишневі коло хати -
    Пообіцяйте не дождатися весни!
    І хай поможуть вам наші солдати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1476

    20 бер. 2022
    Ольга Хомич
    Ми українці
    Ми вільні, вам це не змінити,
    Ми українці, це у нас у крові,
    Ми сильні, вам не зрозуміти,
    Ми завжди, завжди будемо такі!

    Це Україна, вам не зрозуміти,
    Ми незалежні, ви ж - завжди раби,
    Це Україна, так потрібно вміти,
    Ми птахи в небі, ви ж - сліпі кроти.

    Це Україна, це лише початок,
    Ні, не кінець, не дочекаєтесь ніколи,
    Це Україна знов віта світанок,
    Те синє небо, і пшеничне поле...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1477

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    молитва
    Ти знаєш,
    Я майже не молюся по вечорах.
    Не те, щоб не вірю,
    Я просто не знаю, як виправдатись
    У тому, що вже мимоволі втрачаю надію.

    І поки світанок палає багряним,
    Зливаючись в небі у красиву блакить,
    Ти знаєш, ти дуже упевнено кажеш,
    Щоб я зачекала.
    Ще мить, ще мить.

    А, може, не треба цих зайвих формальностей?
    Розмов, що повторюються знов, знов і знов.
    Я знаю: трапляється те, що і так має статися.
    І тут вже не треба моїх молитов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1478

    20 бер. 2022
    Марія Попадин
    ***
    Не спиться... Все частіше пишуться вірші,
    До того ж чим раз, тим гірші.
    Удома стріляють... Невтішні справи.
    Ми одні воюєм за всі держави.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1479

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    вибір
    Привіт, це я.
    Це я - твоя війна.
    Я знаю, вже дзвонила, писала і приходила.
    Я тут. І тут завжди була.
    Тебе я тінню й потай супроводжую.

    Крізь матрицю надій і сподівань
    У те, що я не тут вже, а деінде
    Я не готова ще сказати «прощавай».
    Хоч вже давно ти тонеш у безвихідь...

    Давай зі мною, підемо ми разом.
    Туди, де світло, вічність, спокій, рай.
    Де вже немає пострілів й підйому за наказом...
    Де росте жито й пахне небокрай.

    Невже не хочеш?!
    А й справді - ти не хочеш!
    Бо бачу ще в очах твоїх ту міць,
    Яка приносила тобі саме ту вдачу,
    З якою ти останню битву переміг.

    Ти сильний. Дух твій ще незламний.
    Закрию двері й більше не попрошу.
    Та все ж, я запитаю ще востаннє: «Ідемо?»
    І, обернувшись, в спину гордо пролунає: «Ні, ні за що».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1480

    20 бер. 2022
    Каріна
    Тобі.
    Ніби немає війни,
    і ніби світиться світло,
    спілкуюсь з тобою через сни,
    і обіймаю ніжно.
    Ніби і птахи співають,
    я чую дитячий сміх.
    Однак, людські долі ламають
    і падає знову сніг.
    Знову вдаряють морози,
    знову плаче земля,
    знову лиють сльози -
    такий "мир" кремля.
    Хочу зустрітись з тобою,
    хочу почути тебе,
    москва оповита ганьбою,
    вбиває сама себе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1482

    20 бер. 2022
    Уляна Родчин
    Прокляла вже тебе уся земля...
    Прокляла вже тебе уся земля,
    Яку ти брудом злісно поливаєш.
    Народ, якого ти боїшся, як вогню,
    Бо знаєш, що ніколи не зламаєш!
    Горіти тобі в пеклі, разом з твоїм родом,
    Ганьбу накликав ти на свій сліпий народ.
    Усе відчують наші «брати» згодом
    Те стадо мовчазних, глухих колод…
    А Україна не впаде під підлим гнітом,
    Не по зубах тобі наша свята земля!
    Вже понеслася істина всім світом -
    За нами правда й віра в майбуття!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1483

    20 бер. 2022
    Тетяна Писарська
    Я не знаю який сьогодні день
    Я не знаю який сьогодні день.
    Тижня, яке число.
    Я рахую лише який день війни
    Поділивши на після і до...

    Бачу все наче скрізь товстенне скло,
    А навкруги - товща води
    Скрізь яку доноситься прямо до серця  страшенне відлуння війни.

    Час напруги як лакмус, як решето
    Залишає лише зерно -
    рідних, справжніх, великі коштовні серця і фільтрує плевел лайно.

    Темний час скінчиться. Вже інші ми зустрінемось після війни...
    - Як ти? Чим можу домогти?
    - Можеш. Міцніш обійми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1484

    20 бер. 2022
    Ірця Кошлата
    Без назви
    ~
       Подорожній, коли ти прийдеш у Спа... (с)

    Подорожній, коли ти прийдеш в Україну -
    стань в одвірку надвечір,
    спокутуй фантомну провину.

    Свідки кривавої бійні,
    що сховались у тінь,
    тихо сльози щоночі ллють...
    Хіба вони знають,
    як з розпачу й болю
    народжується хижолють?

    Як вгризаєшся в слово/землю
    крізь сурму віків
    й вчишся переплавляти м'якість
    у чистий праведний гнів.

    Подорожній, коли ти прийдеш
    у Харків -
    стань на коліна
    перед його жителями
    і порожніми алеями парків.
    Слухай тишу жаску
    найбільшої площі Свободи.
    Вона кричала у сни так,
    що здригались народи.

    Подорожній, коли ти прийдеш
    у Київ -
    не дивуйся, що знов
    чорний дим слизові оболонки виїв.
    Бійся поглянути в очі нашій Оранті.
    Боягузів вона спопеляє.
    Праведний гнів - по константі.

    Подорожній, коли ти прийдеш
    в Маріуполь і Волноваху -
    скинь щасливі спогади в торбу.
    Зійди гордо на плаху.
    Не втопися в потоках
    крові, жовчі і сліз.
    Тут прокльони вбивали ворога.
    Тут смерть виступала на біс.

    Подорожній, коли ти прийдеш
    у квітучу країну -
    пам'ятай про відплату
    мовчанку
    про рай
    і руїну
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1485

    20 бер. 2022
    Іван Берізка
    Преданность денег
    Я помню чудные банкноты.

    О запах свежей целлюлозы!

    Держал их, весь покрытый потом.

    Держал свои труды и слёзы.

    Стоял средь крови и пшеницы.

    Сжимал зелёную бумагу -

    Клеймо наёмного убийцы.

    Отдал предателям присягу.

    Мой путь лежал вперёд, к закату.

    В рюкзак сложив свои купюры,

    Заметил тело я - солдата,

    Что брошен был на амбразуры.

    Во рту его письмо торчало

    Конверт, покрытый чёрным пеплом.

    Кошмар застывшего оскала

    На трупном облике нацеплен.

    Я взял конверт и тихий ужас

    Волной прошёлся под одеждой.

    И этот воин продал душу

    За вонь от целлюлозы свежей.

    Я снял рюкзак, поставил рядом.

    Собрал всю силу, замахнулся,

    Конверт отбросил вслед закату -

    Награду жалким, подлым трусам.

    Внезапно небо стало бледным.

    Навстречу мне спешил мужчина.

    Он шёл с наточенным стилетом.

    Мужчина Кали счёл богиней.

    Но вдруг стилет пропал из виду.

    Вонзил его мне между рёбер

    Солдат, своими же избитый -

    Солдат с конвертом чистой злобы.

    Упав на алые колосья,

    Я понял - все былые войны

    Держали деньги, а не кости.

    Бумага даст команду "Вольно!"

    Конвертный страж достал банкноту,

    Её крутил-вертел меж пальцев,

    Свернул и сделал самолётик,

    Пустил к Востоку - в край страдальцев.

    Начав полёт в объятья смерти,

    К солдату сделал я усилье.

    Не ясно, кто из нас был жертвой

    И кто сильней убитый былью.

    Схватив его за грязный ворот,

    Собрал последних слов сплетенье:

    "Потомки правду всю раскроют

    Понятий" Преданность" и" деньги"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1486

    20 бер. 2022
    Ольга Бортнікова
    Біженка
    У Європу відкриту, безвізову
    У пекучі до болю морози
    З однією худою валізою
    Ти рушаєш, ковтаючи сльози.
    Кілометри так довго тягнуться.
    А ракети так швидко літають...
    Діти туляться, плачуть зморені
    І додому вернутись благають.
    Пригортаєш їх, їдеш в темряву,
    В рятівну свою невідомість.
    Там - нема війни, там - нема сирен.
    Але змучила душу совість.
    Тихо молишся і не дихаєш:
    Поскоріше б кордон перетнути...
    Врятувать дітей, захистити їх,
    У безпеці із ними бути.
    А позаду - вогненна лінія.
    Там лишилась твоя родина.
    І домівка, що вкрита інеєм,
    І розіп'ята Україна.
    Кине словом хтось ачи каменем,
    Що тікаєш в таку годину.
    Люба дівчинко, мила дівчинко,
    Лиш міцніш пригорни дитину.
    Помолися у тиші лагідній
    За рідню і за друзів Богу.
    Ти потрібна їм - бережи себе!
    Тож вимолюй і вір в Перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1487

    20 бер. 2022
    Ольга Хомич
    Згадка про Ірпінь
    Як хочеться прокинутись від цього сну,
    Жахливого жахіття, що слів не підібрати,
    Хотілося б сказати, що я не знатиму війну,
    Хотілося б, але не можу так сказати...

    Як хочеться прийти до того парку,
    Який же він красивий, наш Ірпінь...
    Тепер лиш фотографії на згадку,
    А на душі такий нестерпний біль...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1488

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    прірва
    те що у вас «могильник» - зветься у нас «барвінок»
    те що у вас «супруги» - впрягатись в одну упряжку
    зветься у нас - «подружжя» - хто вміє друзями стати

    «невеста» бо «невесть кто»
    а в нас «наречена» бо названа
    «брак» - «что-то некачественное»
    а «шлюб» бо там ті хто «любиться»

    «смирно!» - бути смиренним
    «струнко!» ж - натягнутим, як струна
    «больница» - там «где болеют»
    лікарня - це там де лікують, рятують життя

    вам не зрозуміти слово «свобода»
    а нам не побачити що таке «рабство»
    між нами не відстань, не перешкода
    між нами - прірва
    яку вже ніколи не подолати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1489

    20 бер. 2022
    Antoine
    Funambule
    Valentin est un funambule,
    Lentement sur son fil tendu il vacille,
    Au dessus des nuages, il danse seul dans sa bulle,
    Et contemple de cet arc band,  distance la belle ville.

    Mais les penses assassinent, et les tyrans aussi,
    Lorsque ses craintes fusent, il ne sait gure plus comment,
    Traverser cette fine ligne tire sans tourment,
    Et le vide s’agrandt s’il la sent loin de lui.

    Tandis qu’il perd l’quilibre, ressurgit son rare sourire,
    Ses yeux innocents l’attendent sur l’autre rive,
    Et ses lvres rendues point de mire, l’appellent  venir,
    Il soupire…

    Qu’il serait paisible et doux,
    D’aimer  Kyiv au mois d’aot.
    Valentin oscille chaque jour,
    Entre la peur de perdre tout,
    Et la vise d’un amour fou.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1490

    20 бер. 2022
    Лілія Павлига
    Русским
    Очень скоро вам будет стыдно,
    За то, что вы не смогли понять,
    Что все страны имеют право
    Жить на свете как захотят!

    Их не стоит бомбить и грабить .
    Их не стоит войной спасать .
    Те, кому не нравятся их страны -
    Могут другую себе поискать.

    Вы не ангелы! Вы убийцы!
    Зря умирают ваши сыны.
    Вам не скажут сколько жизней…
    Ушло.. и где похоронены все они.

    Знайте правду.. читайте инфу
    Не закрывайтесь гипнозом из зла.
    Ведь сейчас ещё не поздно
    Всё исправить и навсегда!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1491

    20 бер. 2022
    Олег Шинкаренко
    Повітряна тривога у Львові
    Виття сирени завжди кінематографічне,
    поки ти не чуєш його на вулиці,
    намагаючись перейти дорогу
    перед нескінченним потоком машин,
    аби вскочити у двері крамниці.
    Не ховається лише статуя Бандери,
    нехтуючи приклад обкладеного мішками Дюка.
    Десь далеко на сході
    відео із палаючими будинками
    і горами танкового металолому
    втрачають свою умовність,
    вони смердять, обпікають
    та вбивають уламками 24 рази на секунду.
    Мінометний обстріл та бомба у твою квартиру
    більше не назви з Телеграм-каналів,
    а те, що відбувається із тобою зараз,
    поки ти можеш за цим спостерігати,
    але кількість свідків невпинно зменшується.
    В лівій руці - смартфон, у правій - граната.
    Права стукає залізом по кришці люка танка.
    Звісно, це фільм.
    Сценарій - дотепний.
    Актори грають геніально.
    Як в останній раз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1492

    20 бер. 2022
    Ольга Несварлива
    Летіла птахою
    Летіла птахою, звучала нотами,
    Вишневим цвітом спадала вниз,
    А зараз плаче весна двухсотими,
    Уся просякнута із крові й сліз.
    Всесильний Боже, прошу-благаю!
    Спини ці смерті! Спини війну!
    Бо ж син маленький мене питає:
    "За що ж любити таку весну?"
    За небо синє, синочку любий,
    За нашу волю, рідненький мій!
    Ось бачиш, серце, ідуть на згубу,
    Тримають гордо свободи стрій
    Прості солдати, ще зовсім юні,
    Такі невинні, як першоцвіт.
    В руках стискають зброю красуні
    І оркам шлють "палкий" привіт.
    Вже дуже скоро, мій любий сину,
    Може , вже й завтра , моє пташа
    Бог порятує нам Батьківщину,
    Щоб серце раділо, співала душа.
    Хай згине ворог! Боже, прости
    Та жодну смерть повік не забудем,
    Бо шрамами в серці стали хрести
    У бою й молитвах перемогу здобудем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1493

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Європейський вибір
    Якою ціною Європа дана?
    Як в нашу країну заліз сатана!
    Чому 20 років тому ви мовчали всі разом?
    Прийшов недолюд з золотим унітазом.

    А потім Майдан - і ви знов мовчите!
    Набрали у рота Жолі Каберне?!
    Вам бізнес дорожче був всій України
    Росії продалися газом єдиним ?!

    І тільки коли ми поставили щит
    Коли захитався від болю весь світ
    В Парламенті оплески сльози і встид
    За недорішучий Європи привіт.

    Ми сильні, свободні, міцні і круті,
    Ми зранені воїни світу і тьми
    Просіть нас вступити в ЄС і НАТО
    В часи, де летять в нас бомби й гранати

    Ковід всі забули, вакцини і маски,
    Коли на Європу пішов «Мишка красный»
    Цей хворий на голову «путинский мир»
    Земель «собиратель и русский кумир»

    Ми довго терпіли знущання і гніт,
    Ми хочемо миру і щастя політ
    В Європі, а також з Європою разом
    Рішучу ми відсіч дамо цій заразі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1494

    20 бер. 2022
    Валерія
    східним сусідам
    ви втратили здоровий глузд.
    хоча, його у вас й не було.
    бо ви напали на народ,
    для кого воля - краща доля.

    бо ви поширили вогонь
    по всім містам свободи й віри.
    бо ви вбиваєте людей.
    так ви ж і самі (може) люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1495

    20 бер. 2022
    Ярослав
    Ворог згине як роса
    Коли  в людей
    Терпець вірветься,
    І раб помре,
    Козак проснеться!
    Злетить ярмо
    Та розібється!
    Розірве пута і тоді
    Розправить крила, стрепенеться!
    І вільним птахом в небеса
    Над Україною здійметься!
    Побаче горе та біду,
    Які мов тінь за нами в’ється.
    І заридає, мов дитя
    І ненька плаче, не сміється.
    Бо не калина червоніє,
    А кров невинна всюди льється.
    І ворог ходить, наче пан
    Глузує з нас та в слух сміється.
    І серце в грудях защемить,
    Мов дзвін тривоги в мить заб'ється.
    І раб помре !
    Козак проснеться!
    І ворог згине як роса,
    А ненька знову засміється.
    І не сльозами, а дощем
    Земля свята з долонь нап'ється!
    І солов'їний спів душі
    Над Україною поль'єтьться!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1496

    20 бер. 2022
    Роман Твердохліб, Аня Бусецька
    О, сину милий...
    О, сину милий! Як мене ґвалтують!..
    Як б'ють мене безжальні ці кати.
    Співали вдень,- вночі уже воюють...
    У чім я винна? Господи, прости...

    Моя ти земле, люба Батьківщино!
    Чи міг я це подумати колись,
    Що зло й брехня підступно, воєдино,
    Війною на Вкраїну полились?..

    Для тебе, сину, трави шовковисті
    До ніг стелила, коли був малям.
    А зараз - пекло!.. Тільки кулі свищуть,
    Й від вибухів здригається земля...

    Ще вчора милувався я світанком,
    Під спів пташиний ждав весни прихід...
    Але прийшов до нас ворожим танком
    Нахабний, злий, ненависний "сусід"...

    Для тебе, любий сину, я благала
    Щасливих днів, та мирного ще сну.
    Але сама такого не чекала,
    Що з горем зустрічатиму весну...

    На що ті орки кляті сподівались?
    За день, за два скорити наш народ? -
    Ми ж в боротьбі ще більше об'єднались,
    Бо кожен син і донька - патріот!

    На що надіявсь, клятий "руський царю",
    Що підкорюсь?.. Що здамся я тобі?..
    Мене ти не здолав і не здолаєш.
    А сам потонеш в крові та журбі.

    Хай ворог знає, - нас не подолати
    Колонами броньованих машин!
    Під свист снарядів і ракет крилатих
    Дійдемо до омріяних вершин!

    Хай ворог чує,- я є Україна!
    І дух мій гартувався у віках.
    Що кожну душу донечки та сина
    Господь сам підіймав на небеса!

    За жертви безневинні, і руїни
    Заплатить кат кремлівський ще сповна!
    А наша слава - слава України
    Над цілим Божим світом пролуна!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1497

    20 бер. 2022
    Катерина Марченко
    Без назви
    Чому вам треба все залити кров’ю…
    Навіщо мирних нищити людей,
    Вони невинні
    І їх життя - не ваш трофей!
    Ми першими не брали до рук зброю.

    Ви ллєте бруд на землі наші,
    Брехнею прикриваєте свій гріх.
    Ви не всесильні!
    Хоч і вломилися на наш поріг,
    Та ви давно прогнивщі і пропащі.

    А ми, зібравши воєдино волю
    І згуртувавши весь народ
    Піднімемось з колін!
    Нам не потрібно нагород -
    Ми збережемо мир, закривши світ собою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1498

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Небо
    Закрити небо ми просили
    В нас діти гинуть і батьки
    Де та підтримка, натовської сили?
    І скільки крові треба пролити?

    А «rule of law» - верховенство закону?
    Гарантії безпеки і статут,
    Зніміть скоріше ви корону,
    І ділом докажіть ваш ліберальний рух!

    Так вийшло, що не вірю я в альянси
    Альянси встиду, совісті, ганьби
    Маніпуляції і Будапештський меморандум,
    Отримали ми в спадщину собі.

    За санкції поклін вам низький,
    Але ефект чекати через рік,
    А кожен день і ніч у нас навічно
    Збирає в небо сотні чоловік!

    Закрийте небо, світла вистачає,
    Ми ворога почуєм навмання,
    А після перемоги запалає
    В агонії «вся братская страна»!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1499

    20 бер. 2022
    Каріна
    Наш вирок.
    ОУН, УПА, Січові стрільці,
    козаки й прості селяни,
    стоять за спинами вояків,
    стоять тут поруч з нами.

    До нас йде з княжих віків
    дружина Ярослава:
    ряд мужніх чоловіків,
    на москалів управа.

    Із неба дивляться разом,
    Богдан, Іван, Петро,
    і поруч з Тарасом,
    милуються Дніпром.

    Гудить сирена цілу ніч,
    зрікаємось кайданів,
    і боряться пліч-о-пліч,
    слобожанин, галичанин.

    У тилу стоять жінки,
    що банками збивають,
    москальські дрони, а цигани -
    танки забирають.

    Горить - усе, де москалі,
    стали своєю ногою.
    Не дамо і клаптику землі,
    уб'ємо всіх, без перебою.

    Ця битва всіх століть,
    ця битва цивілізацій,
    народ лють в собі не таїть,
    і не жде овацій.

    Стоїть на блокпостах,
    і ловить дезертирів,
    зі зброєю в руках,
    воює на вкраїні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1500

    20 бер. 2022
    Ольга Бортнікова
    Великий піст
    Великий піст. Й такий великий біль.
    Дорога хресна через Україну.
    Сніг на чолі чи, може, біла сіль.
    Сирени плачуть пісню журавлину.

    ''Розпни народ, розпни його скоріш!
    Хай змовкне в грудях пісня солов'їна!''
    Іуди й каїни нас зраджують за гріш.
    І на Голгофу пхають Україну.

    Але не вбити невмирущий дух,
    Любов - не знищити і віру - не зламати!
    Земля розквітне! Й Пасхи світлий день
    Нам дзвони радо будуть сповіщати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1501

    20 бер. 2022
    Віктор
    Гімн теробороні
    А у нашому районі.
    Зранку йшли вражі колони.
    Із різними буквами.
    З градами й буками.

    Та у нас на районі.
    Хлопці є в теробороні.
    З козацького роду.
    Що люблять свободу.

    І у тих козаків.
    Є джевеліни і корсари.
    Є хоробрість й слава.
    Воля і держава.

    І взялись ті хлопи.
    Разом до роботи.
    Що тут почалося.
    Дибом аж волосся.

    Рвали ту колону.
    Як ганчірку з триколору.
    Рвали танки і гармати.
    В пір'я клятії солдати.

    Небо тоді почорніло.
    І земля горіла.
    І у нас на районі.
    Більш нема тої колони.

    У землі всі орки.
    І на брухт їх танки.
    Не повернуться додому
    Вже ті окупанти

    Тож, тепер відомо.
    У всьому світі.
    Москалям не треба.
    В наш район ходити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1502

    20 бер. 2022
    Олександр Волох
    Хати без стін, будинки без дахів...
    Хати без стін, будинки без дахів,
    Криваві плями на бруківці,
    Секундні постріли розлючених полків,
    Тіла синів холодного убивці.
    Вовки небес з залізними крильми,
    Летючі блискавки розлючених століть,
    Гарячий сніг у сутінках зими,
    Потоки полум'я з ласкавих верховіть.
    І мовчазні безкраї тисячі,
    І стертий крик живої боротьби,
    І лютий страх, і люди, як сичі,
    У шумі заклику останньої труби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1503

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Жив був мій народ
    Жив був мій народ
    Єдине мав слово
    Беріг споконвіку і знову, і знову
    Гаряче звитяжне єдинеє слово
    Те слово

    І грізно у бубни із громів без броду
    Набатом, небесну здригаючи воду,
    Щоб падло і злидні ударені лихом
    Тікали ізранені гучно і тихо
    Те слово

    Беріг, наче сонце,
    Від зим і зневіри
    Те слово молитвою творячи зцілив...
    Могутність і спокій, Мамаєву вдачу
    В те слово вогнем вкарбував він
    А значить

    Те слово не знає хвороби чи Смерті
    Незламне, незборене, вічне й уперте
    І кров нам козацьку іскрить колоброде
    Те слово
    Те самеє слово
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1504

    20 бер. 2022
    Марина Пономаренко
    Без назви
    Змолоду бережи свою лють, подруго
    Поливай її іноді, як невибагливі сукуленти
    Коли світ стане розбитим і подраним,
    Твоя лють буде тобі скелетом

    Твоя лють буде велична, чиста, істинна
    Вона захистить тебе, наче панцир
    Ти будеш її замість хліба їсти
    І переминать задубілими пальцями

    Зліпиш із неї дракона, що палитиме ворога
    І боронитиме твої рідні вулиці й площі
    Твоя лють тобі обійдеться дорого,
    Та без неї вийшло б іще дорожче

    І тому твоя лють дорожча за золото
    Вір у неї, наче у бога, подруго
    І тому бережи свою лють змолоду
    Змолоду - і до останнього подиху
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1505

    20 бер. 2022
    Валентин
    Москалям
    О славный и великий народ росии,
    Одну историю я вам расскажу,
    Хоть этого вас никогда не учили,
    Но, не беда, так я научу.

    Когда то давно на гнилом участке,
    Образовалось большое болото.
    Про него рассказывали ужасные сказки,
    Мол кто не ступит - затянет в два счёта.

    Там кругом тьма, зло и порок,
    Но что бы тогда не говорили.
    Всё таки нашёлся один остолоп,
    И поставил начало «русского мира».

    С тех пор у правителей вашей «державы»,
    Вдруг появился ебический план.
    Убивать геноцидом налево направо,
    Людей соседних республик и стран.

    Любой уголочек этого мира,
    Спроси кто русский? - ответят ХУЙЛО.
    Он срёт везде, в этом вся сила,
    С болота походит это говно.

    Ну и срите себе, никто и не против,
    Всем наплевать что у ваших мозгах.
    Но тут объявился владимир путин -
    И вашему народу пришёл крах.

    Вы глупо вторглись к нам в Украину,
    Взять наши земли за пару часов.
    Но скабеева-сука врёт, как не стыдно!
    Вот теперь вы узнаете настоящих «хохлов».

    Пока рубль растёт к ебеням,
    Пока очередь большая к банкам.
    Здесь хуярят градами по нам,
    И разрушают город Харьков.

    Пока жрёте вы там последний бургер,
    Обсераясь от санкций у себя на квартирах.
    Лежит на земле ребёнок, он умер,
    Погибший от вас, от «русского мира»

    Вы скажите нет, мы здесь не причём,
    Но правду не скроешь - она очень велика.
    Уже не вернётся в свой собственный дом,
    Чей то муж, брат, умрет где то тихо.

    Запомните, не «на» Украине,
    А здесь в украинской земле.
    Лежат ваши подонки, «герои» рассеи.
    Скажите, спасибо путин тебе.

    Пока вас пихают по автозакам,
    Ветеранов грузят, также детей.
    По нас стреляют не прекращая залпом,
    В жилые дома, в мирных людей.

    Но мы не сдадимся, знайте об этом,
    Не страшны нам пули, гранаты и танки.
    Басков споёт на последнем концерте,
    Траурную матери-росии, бляди!

    За это вы будете страдать очень долго,
    А мы не зная ни боли ни страха,
    Давайте все вместе, и очень громко, -
    Русский военный корабль иди НАХУЙ!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1506

    20 бер. 2022
    Валерія
    Колискова розбитої матері
    Гарними, яскравими небесними сонцями
    Стелить вірою їх шлях малими долонцями
    В білім небі їм місце знайдено -
    Поміж хмар, вже без авіації
    Вже не будуть чути гуркіт сталі,
    Вже не буде з неба каміння печалі

    В тиху подорож їх відправили,
    Колисковою плачу спроводили.
    За життя їх боролись, каялись
    Та не всіх врятувати можна
    В білім небі пісня тривожна

    Колискова розбитої матері
    На руках відносила чадо та
    Але вже не відносить ласкава
    Голосів не почуть ненароджених
    Хто заплатить, гостю непрошений?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1507

    20 бер. 2022
    Христина
    Промінь весни
    Чи знаєте ви люди дорогі ,
    Що Україна наша знов в біді!
    Стріляють сильно навкруги
    Прийшли до неньки вороги!

    Чи знаєте ви як болить,
    Коли ракета в дім летить?
    Коли вже діти не побачуть світ,
    І не почують від батьків привіт!

    Тепло в нас на серці палає
    А глибше,то холод засів
    Вкраїна кохана страждає
    То ворог спалити хотів

    Прийшов він вбивати людей
    Усіх ,хто так любить жити
    Невинних маленьких дітей
    За це,їх потрібно судити !

    Та віра в душі розквітає
    В усього вкраїнського роду
    Я знаю ,що буде весна
    Я знаю,що боремось ми за свободу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1508

    20 бер. 2022
    Ніна
    ВІЙНА
    Весна. На вулиці 22 рік.
    Березневі ранки такі романтичні:
    прокидаєшся від сирени, у місті крик.
    І біжиш в бомбосховище - уже звично.

    Війна. Вже минуло 7 днів.
    В метро знов народилась дитина.
    Стоїть іще Харків, Київ і Львів.
    Ворог біситься : ще жива Україна.

    В президента Путіна «нєрвний зрив».
    Роми вкрали танк, бабця спалила солдатів.
    Що ж ти хотів, покидьку, «русскій мір»?
    За нами сам Бог, стоїть з автоматом.

    Українці сміливі - лягають під танк.
    Пригостимо залюбки вас «Бандера смузі»,
    Здавайся, любий російський окупант!
    Ти прийшов на навчання? Годі ілюзій.

    Ви не знали, не знали, до кого прийшли.
    В нас героїв ціла Україна:
    «Візьміть насіння в кишені» - кажуть наші жінки,
    «Щоб виросли соняхи на ваших могилах».

    У нас є наш сильний, найкращий Зе!
    Він не ховається, не збирає лахи.
    «Привид Києва» наше небо береже.
    «Рускій воєнний корабль, іді ти нах*й»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1509

    20 бер. 2022
    Тась по-Тась
    МРІЇ не горять
    МРІЇ не горять
    Може, літаки
    Але не їх душа

    Знаєш, як
    тут місцеві говорять?

    Вітаємо в пеклі!!!
    Тут Дуля замість "шиша"

    Ми тут не маємо більше
    жалю, сумнівів чи страху

    Бойові ангели підкажуть:
    "Рускій корабль, іди нах*й!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1510

    20 бер. 2022
    Станислав
    Без назви
    Россия, послушай немного
    И буйный свой пыл охлади.
    Ты выбрала злую дорогу,
    Ты с верного сбилась пути.

    С поганым тебя оженили
    И душу твою он растлил.
    К тельцу золотому и Зверю
    Тебя на поклон он водил.

    С вином и безумным весельем
    Ты стала безумной сама.
    Испитой бандитской марухой
    Ждешь с дела его у окна.

    Но дело, которое начал
    Нас всех доведет до беды.
    Теперь перешел он границу
    Последней преступной черты.

    Тебе нашептал и окутал
    И ты согласилась со злом...
    Вернись, тебя долго нет дома!
    Ведь ты не забыла, где дом?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1511

    20 бер. 2022
    Тась по-Тась
    Колись буде
    Колись буде кава, обійми і сльози
    Тепер бомбосховища, бій і галети
    Розстрілюють, палять нас, нищать ракети,
    Але не вмирають так просто поети

    Ой, ні
    Не здаються так просто поети

    Римуючи жарти гарячі з жагою
    До волі шалених не всмалиш вогнем

    Вони вже із пекла
    Прощайте, падлюки!
    Від Неньки геть руки!
    Під крики сирен
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1512

    20 бер. 2022
    Віктор
    Український спротив
    Кулі смертельні рясно літають.
    Палає земля навкруги.
    Україна незламна з вогню оживає.
    Нам не страшні вороги.
    Пліч-о-пліч усі побратими воюють
    За вільну країну свою.
    Із почестю мужніх героїв шанують,
    Полеглих в запеклім бою.
    Почервоніли ворожі гармати -
    Україну ніколи не подолати.
    У пеклі згадають усі вороги
    Українці це - кіборги.

    Українці завзяті у боротьбі
    Залишили рідних у місті й селі.
    Неньку країну пішли боронити,
    Істинний дух козаків відродити.
    Віками Вкраїну насильно ламали.
    Історію нашу в задвірки ховали.
    Вільний народ ні за що не скорити,
    Змусити знову у рабстві жити.

    Почервоніли ворожі гармати -
    Козацького духу нічим не зламати.
    У пеклі згадають усі вороги
    Українці це - кіборги.
    Україну ніколи не подолати.
    Козацького духу в віках зламати.
    Вільний народ нічим не злякати.
    Україна єдина - усім рідна мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1513

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Три свічки
    Цей вірш я написав від імені дівчини, яка сидячи в бомбосховищі в Києві, чекає на повернення з війни свого коханого пілота.
    Благаю вас дочекатися перемоги.
    І щоб усі були живі! Пообіцяйте!

    *   *   *

    Підвал, дві свічки, шмат багету.

    Підвал, дві свічки, шмат багету,
    Вода холодна, немовля
    За що і нащо ці ракети?
    Навіщо вбивча ця війна?

    Перебираю в голові роки минулі,
    Хоч важко так пірнути в ті часи,
    Блакитне небо, мати, щастя хвилі
    І ніжний дотик рідної руки.

    А пам’ятаєш вечори на дачі?
    А вогнище, шашлик і серця стук?
    Як обійняла я тебе за плечі
    Побігли снідати у ресторан «Барсук»?!

    Парковий міст і наш замок кохання,
    Ініціали Л+В, фунікулер, Софія і останній
    Твій лист перед заходом у піке.

    Пілот мого життя, пілот надії,
    Мій синьоокий богатир, моя любов
    Для мене ця війна закреслила всі мрії
    Забрала все, чим дихала …
    Сирена знов….

    Я бачила літак, вірніш метала груду,
    А тіло, не знайшли ми до сих пір,
    Шукала я в полях, в лісах тебе повсюди,
    Як поховати тебе мій кумир?

    І раптом бачу полум’я вдалечі
    Небесні очі, палиця, твій спів!
    Підвал, три свічки, свист картечі
    І мій коханий, мій пілот, комдив!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1514

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    путін
    За мурами Кремля,
    На відстані від бід
    У бункері міцному
    Сидить безумний дід.

    Він ядерну державу
    Тримає двадцять років.
    І світ увесь боїться
    Його подальших кроків.

    Не бачить і реальність -
    Живе в своїх ідеях.
    Блукає в параної
    По довгих галереях.

    Палац собі будує
    І війни починає.
    Погрожує планеті -
    Межі уже не знає.

    Дістав усіх людей,
    Доводить свій народ -
    Та хоч уже б тепер
    Відкрив на площі рот!

    Чи голосно питав
    У себе повсякчас:
    "Коли ж цей ідіот,
    Відчепиться від нас?!

    Обмежують Росію,
    І санкції наклали.
    Вже рубль обвалився,
    Усе заблокували."

    Лише одна людина,
    А скільки тут проблем!
    Весь світ його послав
    З російським кораблем.

    Чекаєм його смерті -
    Велике буде свято!
    Не візьме Україну -
    Ми боремось завзято!

    На обрії нам світить
    Безпрограшний фінал.
    А миршавого діда
    Чекає трибунал.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1515

    20 бер. 2022
    Ірина Марцинюк
    Без назви
    мого прапра
    вели в газову камеру

    моїй прапра
    10 років сибіру
    за упа

    моя пра до старості
    тримала сумку
    сумку із найголовнішим
    документи
    речі на перший час
    сухарі

    якщо за нею прийдуть
    якщо за нею прийдуть

    аби було

    моя пра
    уже за 80
    каже забагато випитую
    бо нашчо мині то знати
    потім мовчить
    довго мовчить

    чую як колотиться серце
    моє і її
    колотиться заплутане

    своїми очима питає

    чи ніхто мині  за то ничо ни зробит
    чи ніхто мині  за то ничо ни зробит

    бабко, ніхто ничо ни зробит

    лише скручуються  джгути
    джгути люті

    то звідки в мені
    мала б  взятись покірність
    не чекай від мене терплячості
    не шукай смирення

    не знайдеш
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1516

    20 бер. 2022
    Ольга Бортнікова
    Колискова
    Люлі, люлі, спи, моя дитино,
    Хай тобі насниться Україна
    В квітах, із лелеками, з весною -
    Теплою, у травах, в супокою.
    Без сирен, без вибухів, тривоги,
    У долонях всміхненого Бога.
    З гірками і гойдалками в парку.
    З грою в ''класики''. З м'ячем, в скакалку.
    ... Твої очка огорнула втома.
    Іграшки лишилися удома,
    Книжечки і зошити, малюнки,
    Ліжечко м'якеньке, подарунки.
    Підземелля стало за домівку...
    Спи, дитино, прихили голівку.
    А я помолюся тихо,
    Щоб скінчилось це жахливе лихо,
    Щоб спинились танки всі і ''гради''!
    За всіх тих, хто бореться завзято -
    За дітей, за мир, за Україну -
    Молиться Усесвіт без упину.
    Люлі, люлі, спи моє серденько.
    Янголи чатують - геть близенько.
    Буде сонце, добра, світла днина,
    І незламна мирна Батьківщина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1517

    20 бер. 2022
    Матяш Вікторія
    Денацифікація
    У чому Україна завинила?
    За що їй стільки болю та страждань?!
    За те, що підніматися посміла
    Упоперек чужих переконань...

    За те, що має мову і культуру,
    За прапор власний, землю і думки,
    За правду людям, слово без цензури,
    Яри і гори, ріки і струмки...

    За те, що Україна - Україна!
    Були і будем вільні сотні літ!!!
    Вони чекали, що ми станем на коліна,
    А ми іти зібралися у світ!

    Денацифікувати... Слово дивне...
    Це значить відібрати все, що є?
    Росія, схаменись, дитя наївне!
    Ти краще озирнись на щось своє!

    Ракети, бомби, міни і снаряди
    Жбурляєш у людей, мости, міста...
    Скажи на милість, ну чого заради?!
    Коли сама неначе знята із хреста...

    Коли народ твій мовити боїться!
    Доріг нема... Є злидні й біднота!
    Чого тобі в кордонах не сидиться???
    Яка твоя в кінці кінців мета?!

    Тепер встаєм, щоб рівності шукати,
    Коли болить душа від рваних ран!
    Ми підемо росію "визволяти" -
    Денацифікувати росіян...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1518

    20 бер. 2022
    Костянтин Грибик
    Птаха
    В небі птаха летіла,
    доки в крилах була сила.
    Доки вітер попід крила,
    доки рідна земля мила.

    Доки рідна земля мила,
    там, де мати народила.
    Її буду захищати,
    вражу нечисть відбивати.

    Вражу нечисть відбивати,
    до останку, вставай брате!
    З нами Бог і з нами віра,
    що здолаємо ми звіра!

    8.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1519

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Адские всадники праведных мнений
    А на стыке верных суждений
    Вновь лилася невинная кровь.
    Адские всадники праведных мнений
    Повстречались в пути меж собой.
    Заступили дорогу друг другу
    На распутьи фатальных идей
    И никто не уступит другому.
    Кто же выпустит огненный меч?
    А мечи их пылали, и жарко,
    Уж сожгли столько пламенных душ,
    Что поверили им и отдали
    И сердца все свои, и ум.
    Теперь эти люди выходят
    Из-за спин кумиров своих
    И заслышав только их слово
    Бросятся в битву за них.
    И забудут свою человечность,
    И забудут, что там их родня -
    Их родители, братья и дети
    Всё осталось по тот бок огня.
    И погибнут они свято веря,
    Что отдали жизни за то,
    За что стоило это сделать,
    Хоть у каждого это своё.
    А идеи, что что правят народами,
    Равнодушно будут смотреть,
    Как те, кто встречал их поклонами
    Склонятся теперь уж навек,
    Как растопчут друг друга слепые,
    Расслав им кровавый ковер
    И покорно лягут под ноги
    Те кто то выжил пред новой мечтой.
    А поверженные идеалы
    Спокойно уйдут на покой
    И не будут помнить о людях
    Что отдали за них свою кровь.
    Будут жить отдыхая фальшиво
    Пробираясь в сознания жертв,
    Помыкая ими спесиво,
    Не давая себе умереть.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1520

    20 бер. 2022
    Тарас Голей
    Фенікс - Україна
    Фенікс втрачає, а потім знаходить свій шлях,
    Скільки ще справи, яку ми не встигли зробити,
    Силі мізерній, заплутаній у матюках,  Фенікса їй неможливо впіймати й спалити.

    З попелу встанемо й знову відродимось ми!!!
    Фенікс бо наш - наша воля і слава, і сила!
    Велич козацька і дух наш потужний, живий.
    Всіх, нас брати,  Україна плекала, ростила!

    Фенікс у кожному з нас , так було і так буде завжди!
    І нема на землі тої сили, щоб нас поборола, чи вбила!
    Вільні - ми ! Щирі - ми! МИ - НЕ РАБИ!
    БУДЕ ЖИТИ В ВІКАХ -
               НЕПОБОРНА, ЖИВА УКРАЇНА!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1521

    20 бер. 2022
    Ганна Іваночко
    Кріпімося, молімося
    Кріпімося, молімося,
    перемога близько.
    У домівки всі вернімося,
    ЗСУ вклонімось низько.

    Наші хлопці любі гинуть,
    Божі янголята,
    захищаючи Вкраїну
    від вражого ката.

    Боже милий, бережи всіх,
    всю нашу країну.
    Ворог відповість за гріх,
    за усі руїни.

    Ми повстанемо з руїн,
    відновимо храми.
    Там задзвонить перемоги дзвін
    й буде мир між нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1522

    20 бер. 2022
    Естер
    хроніки болю
    вибач. я на роботу сьогодні не вийду
    в мене померла кохана людина
    і, насправді, мені зовсім не до роботи
    я поглинаю плоди своєї скорботи

    я не виходжу на вулицю,
    я ні з ким не говорю,
    я їсти не можу
    і не можу ходити в душ.

    скажи, тебе справді цікавить буденна турбота,
    коли Люди, Істоти,
    перетворюються
    на туш?

    світ ніколи не буде таким, яким був
    бо війна забрала в мене серце
    і забрала дім.

    її руки і губи дарували Світло Любові
    через ненависть, але- менш з тим

    все втратило значення, нема за що триматись
    -а хіба було колись за що?-
    моє серце й без того не вміло кохати,
    а тепер- серце зовсім ніщо.

    на пам'ять про Елю Щемур.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1523

    20 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Можливо, ця країна не найкраща,
    Та й в світі повно бруду і лайна...
    Можливо, наша доля непутяща,
    Та прагне бути змінена вона...

    Можливо, що народ наш не без браку,
    Та не єднається ніхто так окрім нас...
    Можливі часом розбрат, смуток і нещастя,
    Та все долається, коли є поруч брат...

    Можливо, що традицій не згадаєм,
    Та не забудем пісню голосну...
    Можливо, доленька ще зміниться на краще,
    І запануєм ми в своїм краю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1524

    20 бер. 2022
    Євген Мошкола
    Прокляття путіну
    17 днів бомблять мій край і моє місто,
    700 ракет вже випустив цей крот
    Сидить собі у бункері фашисте
    Коли ж ти згинеш, алчний ти урод?!

    Дай спокій людям, синє чисте небо
    Не дай, а просто геть іди
    До Берії, до Сталіна, до Леніна
    Будь проклятий від неба до землі!

    Стражданнями і кров’ю ти умиєшся,
    З тобою разом всі твої клопи
    Не люди це, хто за тобою криються
    Гидота, нечисть і раби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1525

    20 бер. 2022
    Іванна Гусяк
    До Шевченка
    Глянь Тарасе, знов в руїнах,
    Наша Україна,
    Схоронили не одного,
    Вже героя - сина.

    Глянь Кобзарю, подивися,
    Знов москаль лютує,
    Кров'ю очі налилися,
    Та Бога не чує.

    Не чує, бо заклало,
    Йому серце й мізки,
    Отаке ж бо нерозумне,
    Виросло з колиски.

    Подивися з того світу,
    Наша Україна,
    Сльозами вмивається,
    Її діти гинуть.

    Правду Ти казав, Тарасе - ,
    Москаль - не людина,
    Пошкодуєш вбоге, босе,
    Бісового сина.

    Та повернешся спиною,
    Як ножа устромить,
    Волочиться чужиною,
    В твою хату входить.

    Треба гнати того ката,
    Із землі своєї,
    (Бо не був ніколи братом),
    Прямо до расєї.

    Хай собі там борсається,
    В своєму болоті,
    І нехай не заважає,
    Людям в світі жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1527

    20 бер. 2022
    Марія
    Без назви
    Здравствуйте!
    К вам обращается украинская сторона!
    Не поверите, но прийдется - у нас ВОЙНА!
    Тысячи гибнут и это ВАШИХ солдат,
    А наших людей они днём и ночью бомбят!
    У нас есть доказательства, что ВАШИ мужчины
    Лежат на земле, и в земле Украины!
    Раскройте глаза и посмотрите:
    Они не отдыхают тут - они УБИТЫ!

    И пока вы молчите и боитесь дубинки,
    Ваше государство не оставит вам и рублинки!
    Вы - узники вашей "великой россии",
    Вскоре узнаете чем вас кормили!
    Как относился к вам ваш президент:
    Ни за что вас не ставил, плевал и смотрел
    На то как вы мрёте и выживаете!
    В "великой россии" его прославляете!
    Люди ПРОСНИТЕСЬ, если таковы там остались!
    Снимите очки - у них уже стекла сломались!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1528

    20 бер. 2022
    Валерія Слободян
    за нашу славну Україну
    як серце й душу рве мені
    за нашу славну Україну.
    та дух свободи не порве.
    боротимось за кожну днину,
    за кожну забрану дитину,
    за кожний рух, і серця стук,
    за нашу славну Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1529

    20 бер. 2022
    Сергей Симонов
    Если, все-таки наступит, большая война
    Если, все-таки наступит, большая война
    И Украина, утонет в огне
    Ты будешь первой, кому позвоню
    И в своих чувствах, признаюсь тебе

    Да, конечно, я их уже говорил,
    Но тогда все было, слишком сумбурно,
    Ведь ты для меня, всегда - идеал
    А я растерялся, и вел себя по-детски и глупо

    Тогда в клубе, не знаю, что на меня нашло...
    Может приобретенный ПТРС-синдром,
    Помню ты сказала, что мне лучше уйти
    И я ушел… опьянённый эмоциями и вином

    К сожалению, ничего нельзя исправить
    Жизнь не дает нам второго шанса
    А я обычный донбасский парень
    За все в этой жизни привык сражаться

    И я потом промолчал, и ничего не сказал,
    Потому что, за себя мне было стыдно
    Ведь ты, в моих глазах - идеал,
    А я все испортил, и мне было за это обидно

    Жалею, что не позвал в Албанию,
    и что ты не позвала в Румынию,
    Хотя еще до войны, мы мечтали
    Вместе путешествовать по этому миру

    Конечно, зря я все это так долго скрывал
    Но я говорил, что это все из-за робости,
    Ведь о такой как ты, я всю жизнь мечтал,
    Но до тебя, я не видел взаимности

    Я был бы счастлив называть тебя своей девушкой!
    И поставить статус в отношениях
    И, наверное, в моей непутевой жизни
    Это было бы самым лучшим решением

    Потом бы пожелал тебе счастья
    И хотел бы, чтобы ты выбралась из страны
    А сам бы пошел бодаться с россиянами
    В составе мариупольской теробороны

    И если война с Россией начнется,
    И снова разойдутся наши пути,
    Я просто буду стараться выжить,
    И после войны тебя снова найти

    А если война не начнется...
    Не буду жалеть, что тогда признался
    Ведь ты узнала, что для меня идеал
    Ведь может не быть, такого второго шанса...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1530

    20 бер. 2022
    Валентина Люліч
    Сонце України
    **
    Це не сон.  Мара закрила небо.
    Все життя змінилось за годину.
    Але й цей несон усе ж мине, бо
    Маємо у серці Україну!

    Крик сирен гучніший за молитву.
    Свист гармати трощить білу днину.
    В українських душах досить світла,
    Щоби захистити Україну!

    Зброя у руках солдата плаче,
    Він дарує усмішку дитинно.
    - Що тебе запалює, юначе?
    - Я люблю безмежно Україну!

    Час життя народжує в підвалах,
    Найдорожча в матері – дитина.
    В лоно нас від обстрілів сховала
    Краща в світі мати - Україна!

    Подивись, яких синів зростила -
    Кожен метр боронять безупинно.
    У єднанні їх могутня сила,
    З ними ти в безпеці, Україно!

    Потерпи, нехай лютує ворог.
    Я його по-нашому зустріну.
    У полях пшениця вродить скоро,
    І нову збудуємо Вкраїну!

    Все мине, ми вийдемо з підвалів.
    Повернеться батько до дитини.
    І тоді повстане з-під завалів
    Наше сонце – сонце України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1531

    20 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Як тільки очі закриваю
    Весь жах війни і далі має...
    Не мовлять й слова тепер ті,
    яких за мить не стало з нами...
    А діти..що ж!!!
    Невже то небезпека?!....
    Біологічна зброя??!!!!
    Чи ядерна діра?...

    Сльоза...

    Устелена могилами земля...
    Живими сховані, завалені...
    Їх визволяти буде хто?!

    Ці ваші неZапрохані?
    Zанедбані й Zаскалені?
    У вас же руки... всі брудні....
    Ні, точніше у крові...

    І ви не виZволителі,
    Як вам сказали ваші управителі...
    Ви малодушні і беZзвучні!...
    Без Бога в серці, і безвільні...
    Такі ж як і вони...пусті...

    Чи думаєте,що беZнаказані залишитесь?
    Невже не бачите,
    дорога вам у пекло приготована?...

    Ще мить і... скінчиться війна...
    Хто переміг?...
    Ви це хотіли з'ясувати?!...
    Та Бог же вам суддя...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1532

    20 бер. 2022
    Сергій
    Без назви
    Хотят ли русские войны?
    Наверное хотят
    И им, наверно, всеравно
    Когда с кем воевать.
    Но похоронка им придет,
    К тому же не одна
    И многих уж не встретит мать,
    Жена или сестра.
    Не всех из них тогда найдут
    Хотя б похоронить
    И повезло тем, кто в плену -
    Они ведь будут жить.
    Что скажут те, кто посылал
    Идти их на войну,
    Ведь знали, что страшна война,
    Что кровь и смерть их ждут.
    Их смерть без веры и любви,
    Не за родных своих,
    Не защищать они пришли -
    Забрать то, что не их.
    Но все же где  то ждут и их
    Не зная ничего,
    Когда вернуться в дом родной
    Переступив порог.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1533

    20 бер. 2022
    Естер
    хроніки болю (1)
    будь ласка, напиши, що ти живий
    будь ласка, обіцяй, що не помреш

    в моїх думках же ти завжди живеш,
    скажи, не тільки ж в голові, еге ж?

    на цій війні немає перепони
    кожній ненависті й для кожної любові

    ти ж дихаєш, ти ж правда ще живий?

    авжеж.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1534

    20 бер. 2022
    Валентина
    Війна
    Війна...яке страшенне слово!!!
    Від нього морок на душі....
    Вночі підкралась до порога -
    Та налякала сильно всіх!!!

    Прийняти це ніяк не сила
    Емоцій й сліз вже океан...
    А мати сина відпустила
    У той страшний нічний  туман...

    І день,не день і ніч безсоння.
    Яке число і скільки днів?
    А відчай гляне з підвіконня -
    Тривога ... залунає всім!!!!

    Хтось спить в підвалі,діти мерзнуть.
    Хвороби з холоду  прийдуть....
    Жаль...  їжу й воду не привезли,
    Бо там гармати все гудуть...

    Хтось спить в теплі ,вода і їжа...
    Та серце рветься від тривоги...
    Війна прийде зненацька й хижо
    В любу домівку.... до порога...

    На брата брат прийшов зі сходу!
    Дітей,жінок і всіх нещадно -
    Убить рішив,бо міць народу
    Покою не дає ! Де правда????

    Привів дітей своїх .... вбивати,
    Народ Вкраїни ,щоб собі
    Шматок землі нещадно взяти.
    Тепер країна у журбі...

    Пропали люди,їх шукають
    Горять будинки, рвуть мости..
    Святині Божії взривають
    Який же кат скажений ТИ!!!!

    Міста і села стерти хочеш??
    Щоб що зробить?? Спасти кого???
    Народ ганьбиш свій , їм ти брешеш ..
    Довів країну ... до чогО??

    Ось прийде день і ти заплатиш!
    Усім, що маєш... і повір -
    Тобі Вкраїну не зламати,
    Бо з нами Бог!!! А ти є звір!!!!

    І встане ненька-Україна!
    Підніме в небо прапор свій
    І буде все, будЕ калина...
    Цвісти на мирнії землі .

    Піднімуть люди України
    До неба руки,сльози витруть.
    І стане вільная країна!
    В ній слава й честь навік воскреснуть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1535

    20 бер. 2022
    Олексiй Александров
    Война забрала мою веру в Мир
    Война забрала мою веру в мир,
    Стабильную жизнь, полную покоя.
    В карманах из раздолбанных квартир —
    Я вижу только след людского горя.

    Все единятся и никто не чужд,
    В заимопомощи все единятся.
    Война забрала серебристый луч,
    От этрго не хочется смеятся.

    Война уют забрала и комфорт,
    Привычный быт, из-за падонков власти.
    А за окном размытый горизонт,
    И Божии и дьявольские страсти.

    Обьединяется людская сеть,
    Все единятся — правильно, конечно.
    Война забрала мое право сметь
    И показала как все скоротечно.

    Лишь Бог со мною дышит, в унисон,
    Точнее я с ним — это в самом деле...
    Открыв глаза я вижу вещий сон
    Что затянулся, крепко, на недели.

    Я единюсь с людьми, но почему
    Крылатый демон шлёт свои проклятья?
    Война забрала чистую весну,
    Добавив грязь на девственное платье.

    Война забрала вечность в глубине,
    Разбив её на тысячи осколков.
    Мы существуем в сумасшедшем сне,
    Но я не понимаю за что только...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1536

    20 бер. 2022
    Вікторія Власенко
    Один день
    Я відкрию двері старим ключем
    Вечір втоми і простих речей
    Розігрію суп, заварю відвар
    Із звичайних днів, що колись я мав

    Я віддала хліб людям, що не знаю
    Я сьогодні тут відчаю не маю
    В мене тільки біль і шалена вдячність,
    Прошу, рідний мій, не втрачай обачність!

    Я відкрив вогонь по чужій мерзоті
    Холодно, хоча й у нових чоботях
    В шапці і поїв, моя люба мамо
    Спи хочаб сьогодні й ти, моя кохана

    В втратила дім. Звуть мене Марія.
    Де мої батьки теж не розумію.
    Хочу, щоб в ночі обійняла мама
    Щоби дуже міцно мене обіймала

    Я убил семью!
    Я русский солдат!
    Мне гореть в Аду?!
    В чём я виноват?

    Мне лежать в земле.
    Гнить за свою русь!
    Буду гордо гнить!
    Я собой горжусь!

    Я віддам життя за Нашу Свободу
    За твоє життя і нашого Роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1537

    20 бер. 2022
    Євгеній
    Без назви
    Я хочу щоб замайоріли прапори
    На кожнім домі в кожному подвір'ї
    Адже сьогодні ми перемогли рашизм
    На віки слава Слава Україні..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1538

    20 бер. 2022
    Вікторія Пожар
    Місія – бути щасливими
    Місія – вийти із місива.
    Кулями чи компромісами.
    Стати стіною залізною,
    Небо закрити завісою.

    Залпами, градами, зливами
    Зло не проймає окрилених...
    З миром і з вищими силами
    Місія – бути щасливими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1539

    20 бер. 2022
    Каріна
    Молитва.
    Люди тікають,

    і люди кричать.

    а тоді сідають,

    і тихо мовчать.

    речі в пакети,

    кицька під боком,

    колишні бенкети -

    далеко за оком.

    тихо лунає

    дитяча молитва.

    народ прозріває.

    починається битва.

    солдати у ряд,

    в наступ ідуть.

    просять - без зрад,

    й удачу у путь.

    а небо гудить,

    в повітрі тривога,

    сирена кричить,

    і молитва до Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1540

    20 бер. 2022
    Марина Івлєва
    Без назви
    Сьогодні ніхто не знає, чи прокинеться завтра вранці.
    У кожних дверей чекають готові тривожні ранці.
    Вікна заклеєні скотчем, ковдра у коридорі -
    Краще не бачити зовсім, що там гримить надворі,
    Для того, щоб розпізнати (тут достатньо одного звуку),
    Чим вони там працюють - смерчем, градом, артою, буком.
    А коли знаєш напевне, легше приймати міри.
    На фейерверк жоден з них не схожий - а ти не вірив.
    Тисячі мирних життів камінням лягають на шанці.
    Поки партнери лякали вбивцю пакетами санкцій,
    Які він відчує (або взагалі не помітить),
    По українських містах та селах гинули діти,
    А решта дітей ховалася в ванни, метро та підвали,
    Щоб мати шанс вберегтися від орочої навали.
    І там, у підвалах, у сховищах та у квартирах,
    Під вибухи й вий сирен на світ народилась віра.
    Віра у бога, у випадок, у ЗСУ та героїв.
    Шепіт складався в молитву, щоб їм вистачало набоїв.
    Шепіт складався в молитву, молитва звучала без страху,
    Коротко та спокійно: "Русский корабль, иди нахуй".
    (27.02.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1541

    20 бер. 2022
    Прус Олеся
    І люди почнуть цінувати людей...
    І люди почнуть цінувати людей,
    Чекати на теплі обійми й цілунки.
    Цінуватимуть тишу темних ночей,
    Замінить вона дорогі подарунки.

    Берегтимуть тепло ніжних рук,
    Що ласкаво торкались щоночі
    Та не буде вже довгих розлук,
    Щоб не бачили сліз рідні очі.

    І люди почнуть цінувати людей,
    Дзвонитимуть просто так, без причини.
    Відмовляться від десятків речей,
    Без яких до цього ,здається, й не жили.

    Істина ця надзвичайно проста,
    Та щоб збагнути - довелось заплатити.
    Вже навіки замовкли чиїсь вуста,
    Лежить у землі хтось з очима закритими.

    Настане той день, коли піде війна,
    Забере за собою всі сльози й печалі,
    Та навчить нас усіх цінувати вона
    Рідного тіла найдрібніші деталі.

    Зберігати у пам'яті кожну посмішку,
    Говорити щирі слова любові,
    Цінувати короткі та довгі дотики,
    Сміх чи сльози при кожній розмові.

    Люди скажуть усе ,що несказане
    І покажуть усе, що приховано.
    Та нарешті вони цінуватимуть
    Те, що просто є одне в одного.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1542

    20 бер. 2022
    Вікторія Шевель
    ім'я нам Україна
    На днищі неба люд, без жодних сліз утоми.
    Немає крайніх хат! Країна — в кулаку!
    Ми на своїй землі, ми всі у себе вдома!
    І відсіч кожному даємо гівнюку!

    Обпалені міста, немов гвинтівок дула,
    В історію життів і пам'яті стають!
    Ім'я нам — Україна! Пора вагань минула!
    рашисту — пекло й смерть! Безжальна смертна лють!

    Блакитно-жовті душі звитяжать за свободу.
    Народжена в війну, дитинко, потерпи!
    Тепер і ти — герой! А мир — це нагорода.
    Твій янгол — ЗСУ і Божі блокпости!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1543

    20 бер. 2022
    Ольга Фесенко
    Обрій незворотності
    Не обманюйся. Симфонія у камені
    Не встоїть під натиском вогню.
    І забракне пари черевиків
    Щоб пройти по тріщинах буття
    Коли світ – розколота безодня,
    Коли вщент спустошено надію
    І нема шляху до прийняття.

    Заперечень марних маю досить.
    Млявий гнів проплентався й минув.
    З молотка пішли безцінні лоти
    Викохані кимось споконвіку
    Тим, хто стрижень мав і тим, хто вірив,
    Тим, хто без надії сподівався
    Вперто з рук не відпускавши втіху.

    Та тепер нема чого втрачати –
    Обрій незворотності позаду.
    Гіркоту із пам'яті не витреш
    І не знайдеш у пітьмі розради
    Доки в шрамах не розгледиш світла
    Доки рани міст не залатаєш
    І у прірві пісню не змайструєш
    Завтрашні плекаючи фасади.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1544

    20 бер. 2022
    Віктор
    Лелека
    Прилітав до нас лелека
    Із далека, із далека.
    Хтів гніздечко відшукати
    Не знайшов своєї хати.
    Нема рідної домівки -
    «Град» побив все до верхівки.
    Вставай сину, вставай тато
    Рідну землю захищати -
    Синє небо, жовту ниву
    І червоную калину
    Щоб лелеки прилітали
    Вороги їх не лякали.
    Бороніть свою країну -
    Нашу неньку Україну.

    Прилітай до нас, лелеко,
    Із далека, із далека.
    Нову хату відбудуєм
    Ворогів лишень вгамуєм.
    Бо трикляті вороги
    Нищать хати навкруги.
    Прилітайте в кожну хату
    Діточок несіть багато.
    Хай ростуть в країні вільній
    Вірні діти й духом сильні,
    Щоб боялись вороженьки
    Красти нашої земельки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1545

    20 бер. 2022
    Наталка Янушевич (Наталка Свойкіна)
    Нас бомблять...
    Нас бомблять і бомблять, Ярославнами плачуть сирени,
    Вибухають серця в кам'яних Кобзарів і Бандер.
    Ми для світу цього - провінційна маленька арена,
    Де безумець до нас не одного на клапті роздер.
    Диспропорції душ та думки, наче вигаслі свічі,
    І порожні слова, і чужа пребайдужа юрма.
    Головне в цій війні - не дивитись дитині у вічі.
    Бо ні школи, ні дому, ні навіть дитини нема.
    Нас бомблять і бомблять. Мікрофони такі недоречні.
    Імена і краватки з ваганням не мають ваги.
    Хто поверне дахи і дерева родинам лелечим?
    Де у ріках Дніпра не обвуглені ще береги?
    Але ми стоїмо - скіфські баби і посестри Либідь,
    Кожен наш захисник  - як висока могутня гора.
    Україна для нас - то не просто чорнОзему скиби,
    Ми на грудях землі - унікальна жива пектораль.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1546

    20 бер. 2022
    Вікторія Пожар
    Моя весна – ілюзія пуста
    Моя весна – ілюзія пуста.
    Прийшла біда і падають міста.
    На крихти розлітаються життя,
    Лягають у засніжені жита.

    Ну як же так!? Всевишні, дайте знак.
    За що вбивають наших янголят?
    Немає слів, ні сил, ні відчуттів.
    Лиш тільки звук ворожих літаків...

    Розріже тишу лезами війни.
    Вас не пробачить ні Господь, ні ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1547

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Як ти живеш, російська мати?
    Як ти живеш, російська мати?
    Чи можеш ти ночами спати?
    Які ти бачиш сни?
    Лежиш у ліжку, на пирині,
    Тим часом, як моїй дитині
    Не бачити весни!

    Через важкі бетонні грати,
    Через твої страшні гармати,
    Все небо у вогні
    Навіщо розгнівили Бога?
    Як будеш жити після цього?
    Ти розкажи мені

    Що ти готуєш на сніданок?
    Через мереживо фіранок,
    що видно за вікном?
    Можливо танки, чи руїни,
    Або знедолена дитина,
    Що плаче над вінком?

    Ти розкажи, російська жінко,
    Вночі сирена виє дзвінко?
    В підвалі є вода?
    Ти роскажи, російська мамо,
    Як ти живеш без інстаграму?
    Для тебе це біда?

    Коли усе, що ти любила,
    Накрила величезна брила
    Усе! Лише за мить.
    Життя втрачає свою ціну,
    Лиш запах гарі і бензину,
    І дім, який горить.

    А в тому домі ще учора
    Ти ніжно закривала штори,
    Сміялись пацани,
    І всі збиралися до школи
    Та не судилося ніколи,
    Побачити весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1548

    20 бер. 2022
    Ендор Фін
    ***
    До царів:
    Ви робили з пацифістів найлютіших воїнів,
    Коли приходили до них додому. Вбивали їх дітей.
    Ви зомбували свою націю агресією і забобонами,
    Робили звірами голодними. Своїх. Людей.
    Морили нації, травили й по одному ворогів,
    Брехали й маніпулювали фактами,
    У своїх інтересах стравлювали друзів і братів
    І не боялись потім гнити по судах й за гратами...

    До націй:
    Вони ж клялись вам, що всі ми - нижчий сорт
    Й загрожуємо жити, дихати й молитись.
    Зрозумійте - війна це найвидовищніший спорт
    Ваші царі - лиш вболівальники, що не втомляться його дивитись...
    Під владою одного лялькаря ви заживо мов трупи розкладаєтесь...
    Кому ж потрібне все це? Уся оця війна?
    А ви вже й за іконами. Ховаєтесь....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1549

    20 бер. 2022
    Ірина Николайко
    Війна, війна, - і слова більш не треба
    Війна, війна, - і слова більш не треба.
    Печаль, туг і правда вже не та.
    Лише відомо: в нас жива потреба -
    Аби у всіх була одна мета.

    Важливі дні для нашої країни…
    Об’єднані і серцем, і душею.
    Ми ж гідні бути вільною землею!
    Пройдемо. Вистоїмо. Відсіч їм дамо
    Великою вкраїнською сім’єю.

    Я пршу! Зупиніться ще на мить!
    Ми ж стільки всього недоговорили…
    Їм байдуже. Десь мати знову закричить.
    Вояк змовчить. Вкраїна ж не пробачить.

    Народ незламний. Впевнено ідем.
    Свободі будем до кінця служити.
    І тільки так. І тільки разом всі.
    Ми землю нашу зможем відродити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1550

    20 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Чотири дні як з Заходу до Сходу,
    Рідна земля молилась Богу.
    З самої Півночі аж до самого моря
    Кожна піщинка розривається від горя.

    Вона сама того не знаючи,
    Єднала долі, потроху вмираючи.
    Дітей збирала, скошених ворогом
    І дух живий набивала порохом.

    Залита слізьми, зрошена кров'ю,
    Об'єднана духом, рідною мовою,
    Розбита вщент, але не зламана,
    Вона боролась з відкритими ранами..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1551

    20 бер. 2022
    Валентина Примачок
    22.02.22
    Чорне море,гори,ріки ~
    Рідна земле,не горюй...
    Чом ти плачеш ,мокрі віки?
    Боже,прошу нас почуй

    В серці туга,скроні сиві.
    Вісім років у біді....
    Цього мало,"враг" на ниві -
    Брудні руки ,всі в крові!!!!!!

    Наші браття,наші рідні!
    На ворожії землі -
    Вірять в брЕхні,вірять в злидні,
    Що лунають у Кремлі!!!

    "Наші діти",молоденькі
    В домовині за Донбас...
    Їх матусі рвуть серденька
    За що вмерли?!!!! Що за "час"?????

    Україна - незалежна!!!
    Підмінімись уже з колін...
    Ти мов мати обережна...
    Кожен їй донька і син....

    Вмий серденько,помолися
    Щоб без війн у мирі жить...
    Заспокойся ,не барися...
    Бог почує  нас   на  мить...

    Витри сльози,плечі рівно.
    І не дай нас всіх здолати
    Нехай дітки наші мирно
    Будуть  на Землі зростати!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1552

    20 бер. 2022
    Ганна Іваночко
    Ніч без сирени
    Ніч без сирени, ніч спокою,
    ніч - набирання нових сил.
    Ми переможем, милі наші, в бою.
    Бо молиться над нами небосхил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1553

    20 бер. 2022
    Микита
    Без назви
    Что ж ты плачешь, гармонь солдатская,
    Надрываешься в темноте?
    Ляжем разом в могилу братскую,
    Чтоб не видеть там наших детей.

    Ляжем рядом. И пусть подавятся.
    Пусть попробуют только пройти!
    Спи спокойно, моя красавица,
    Мы с отрядом на их пути.

    Стыдно мне и обидно очень,
    За безликих, бездумных людей
    Что украли с любимою ночи
    За пучок бестолковых идей.

    И в окопе лежа пружиной,
    Когда кроет нас градом враг,
    Верю я – будет жить Украина,
    Верю в наш желто-синий стяг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1554

    20 бер. 2022
    нелюдяна
    тіло
    знаєш? душу б віддала свою.
    щоб полегшити біль інших.
    тіло б я віддала б старішим,
    щоби кров вони взяли мою.
    віддали б її тим от воїнам,
    що тримають мене живою
    краще їм,
    мені не шкода!
    лиш би діти їх бачили хто вони.
    хочеш руку віддам свою?
    так, не сильна вона, слабка.
    та можливо вона допоможе
    перейти ось ці всі берега...
    серце теж моє заберіть,
    та віддайте його тій матері
    що оплакує стільки життів,
    що забрали у неї в Харкові.
    язика забирайте геть!
    він наснаги має ще вдосталь!
    щоб калічить, кричать і любить
    не потрібен мені, прошу!
    лише знаєте, що лишіть?
    ви залиште мені лиш очі,
    щоб я бачила, в яку мить
    я віддам вам всю себе повністю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1555

    20 бер. 2022
    Сергей Симонов
    В городе чужом
    В городе чужом
    Я смотрю на звезды в окнах
    Может быть и ты
    Тоже обо мне скучаешь

    Ты зарубежом
    Ну а я сижу во Львове
    Береги себя
    Много смысла в этом слове

    Кончится война
    И меня ты повстречаешь
    Я тебя найду
    Если надо даже с неба
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1556

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Сиділи в танках окупанти
    Сиділи в танках окупанти,
    Як ненажерливі щурі,
    І офіцери, і сержанти -
    Хотіли крові, упирі

    Парадну форму приміряли
    І їли мінський шоколад,
    Бо їм сказали генерали,
    Що на Хрещатику парад,

    Що план безпечний і блискучий -
    Це, як стріляти по пляшках,
    Пройти лише Гостомель, Бучу
    І перемога у руках

    І поповзла ворожа зграя
    По незасіяних полях,
    А смерть собі спостерігає
    І йде тихенько по п'ятАх

    І в мить, коли згустились хмари,
    І стало темно навкруги -
    Взлетіли в небо байрактари
    І зашкварчали вороги

    І запищали вурдалаки,
    Запанував тваринний страх,
    Повиростають мирні маки
    На перемелених кістках

    А навкруги весна раділа
    Птахи верталися домів,
    Безславні, поросли могили,
    Могили, навіть без хрестів

    Горіли в танках окупанти,
    Горіли в небі, на землі
    І офіцери, і сержанти
    Горіть у пеклі, москалі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1557

    20 бер. 2022
    OlesiaRc.
    Добро переможе
    Як подумаю я про неньку,
    Про Вкраїну мОю рідненьку.
    То сльоза закриває очі
    І я спати більше не хочу...

    Ввечері довго не йду від Бога
    Вранці - теж на душі тривога
    Все молюсь  я і щиро плачу,
    Як жахливі новини побачу.

    Як жорстоко вбивають люди
    І розруха яка повсюди..
    Для маленьких, невинних личок
    Не настане ні день, ні нічка.

    До дорослої, сивої мами
    Не прийде смс, телеграма -
    Від улюбленого синочка.
    Тільки поряд ридає дочка.

    Українці - сміливі люди!
    Ці новини вже є повсюди!
    Об’єднавши всі свОї сили
    Голіруч танк ворожий спинили!

    Президент наш - герой є справжній!
    Сильний, людяний і відважний!
    Оправдань втікача не шукає.
    Батьківщину свою захищає!

    Я молюсь, Україно, за тебе.
    Закликаю - штурмуймо небо!
    Каяттям, молитвами, сльозами:
    Щоб не плакали більше мами.

    Наш Господь всі молитви чує!
    Він серцями усіх керує!
    Захистити тебе - Він може!
    І я вірю - добро переможе!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1558

    20 бер. 2022
    Дарія Мануйлова
    18.03
    Це невимовний жах життя
    Це тихий стогін серед серця
    А коли прийде каяття,
    Вже буде пізно, пізно для малого серця.
    Вони не б'ються, їх малі серця
    Не плачуть більше й не сміються,
    Лиш краються живі серця
    А то ж бо було наше майбуття,
    Батьків надія, нації життя
    Їх так багато, хто не пізнав
    Всі радощі життя.
    Їх було більше сотні, малих дітей,
    Чиї не б'ються вже серця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1559

    20 бер. 2022
    Леся
    True leader
    He is exhausted, didn’t sleep for days!
    But he is focused and he speaks to point,
    Heart breaking is his every single word
    It’s comfort for his people - knife for foes.

    He cheers up , his talking moves to tears,
    his soldiers fight, his nation has no fears!
    He’s there as true leader with his people
    He didn’t run, he didn’t seek retreatment.

    God bless him, bless for victory Ukraine!
    Long-suffering and brave, though shaken,
    and bring the sunset after pitch-dark dusk
    So that we see the children smile awaken.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1560

    20 бер. 2022
    Наталія Гумен-Біланич
    "Синє небо у вікні..."
    ***
    Синє небо у вікні –
    Пригадався мир мені...
    Враз так хмари налетіли –
    Руки й ноги затремтіли.
    Захисти нас, милий Боже,
    Бо те військо зловороже
    Не шанує все творіння,
    Що створив ти, і в зотління
    Україну хоче люто
    Розтрощити і забути,
    Бо немов гидке більмо
    Україна вже давно,
    Бо її шанують в світі,
    Бо з талантами в ній діти,
    Бо звучать її пісні,
    Мов співають солов'ї.
    От і заздрісна Росія
    Виє з гніву що є сили!
    Наче змій той, без жалю
    Жертву знищити свою
    Хоче радо і завзято.
    Та не буде цього свята!
    З нами Бог і всі народи!
    Ми без зла і без погорди!
    Ми в молитві та в надії –
    Бог скерує наші дії!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1561

    20 бер. 2022
    Юлія
    Привіт, Весна!
    Привіт, Весна!
    У нас війна..
    Розтанув сніг
    І попіл ліг.
    В нас з ранку ніч –
    Вогонь з узбіч.
    Нас будить лихо:
    — Як ви? — Тихо..
    А від світанку
    Їдуть танки,
    В повітрі дим,
    Змиритись з ним?
    В нас замість цвіту,
    Гинуть діти..
    Слізьми залиті
    Очі в житі,
    Ракети, гради,
    Запах зради!
    Розбиті міста..
    То де ж ти, Весна?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1562

    20 бер. 2022
    нелюдяна
    омита
    кожен метр моєї країни
    громовито палає, горить
    її серце - кров'ю омите
    тих вояків, чиє тіло лежить.
    все кричить, молить Бога і стогне
    та не тільки ж Бога молить!
    ЗСУ, тероборону та цивільних...
    їх теж...
    моліть!
    о моліть, бо ми не забудем!
    на колінах ми вибачення те,
    закопаємо в яму брухту,
    що смердить тими рештками вже.
    бо таке ми не вибачим, ні
    смерть приходить до вас уночі
    майже зранку, точніше о п'ятій
    почали? ми закінчимо, дякую
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1563

    20 бер. 2022
    Ендор Фін
    ***
    Ми ніби ходимо по лезу
    Ми наче стоїмо  на грані
    Не знати, де оті всі межі
    Й чи будуть вони порвані

    Між холодом і тривогою
    Між страхами і хворобою
    Між блефом і параноєю
    Стикають чолами народи

    Найважче потім заснути,
    Навчити себе забувати
    Що після пострілу в ворога можна відчути?
    Віддачу, й нема більше що додати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1564

    20 бер. 2022
    Фаліон
    На війні всі засоби хороші
    На війні всі засоби хороші,
    Хто що вміє, тим допомагає:
    Хтось робить "дерев'яні макінтоші",
    Інший, в них завзято одягає

    Можна вкрасти танк у окупанта,
    Чи коктелем напоїти щиро,
    Самі найпростіші варіанти -
    Чимгостріше наточи сокиру!

    Хтось плете для маскування сітку,
    Чи свиню четвертував в квартирі,
    Є такий, який насрав на мітку,
    Інша палить ворога в сартирі.

    Хтось полює в лісі на лисицю,
    Шкірою торгує на базарі,
    А хто не вимовляє "паляниця" -
    На того аж цілісіньке сафарі

    Можеш пити хоч солодку брашку,
    Або пиво десь у лісосмузі,
    Головне не викидати пляшку -
    Ємкість для бендерівського смузі

    А якщо спіймаєш мародера -
    Скотчу не жалкуй, а також праці
    Примотай до дерева, холеру,
    Надавай йому по голій сраці

    А якщо не маєш автомата,
    Або "Джавеліна" у підвалі,
    Можеш просто голосно послати
    Весь ворожий флот куди подалі

    Не обов'язково бути "Рембо",
    Щоб якусь надати допомогу,
    Можеш просто взяти свою дримбу
    І зіграти щось про перемогу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1565

    20 бер. 2022
    Юрій
    Божа кара
    Десь, на сході, вдалечі...
    Мабуть, там десь на Русі?!
    Живуть нелюди, страшні!
    Думаюють, вони святі!..
    Закликали, всіх молитись,
    І на царя, подивитись!
    Який він у них такий,
    наче справді, був святий!
    Всі молились, і вклонялись,
    І Кірила величали!
    Аж до поки цей Кірил?..
    Руське військо не осв'ятив!
    На війну, благословив...
    Сталася, кривава звістка!
    Бо загарбницьке було, то військо!
    Вбивали всіх: і старих, і молодих,
    І вагітних, і малих.
    І тих, хто вірив, в них!..
    Кров лилась, не наче річка!
    Мирні люди, помирали!..
    Всі, кричали! Зупиніться!..
    Як не думав, цей Кірил?!
    Що стане з часом, з ним.
    БОГ на справді, це велика СИЛА!
    БОГ уб'є! Нечисту силу!
    І зламає він, Кірилу "крила"!
    Що ж  тут друзі, ще сказати?..
    Треба Бога, шанувати!..
    І молитись від душі,
    Нехай заплатять, всі!
    Хто причетний, до війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1566

    20 бер. 2022
    Валерій Рудобелець
    Без назви
    Вже другий тиждень, чотирнадцятий день
    Я бачу єднання без тиші
    Я бачу наступ, що йде "бєз потєрь"
    А серед залишків псячого м'яса
    Все важче розгледіти в звірах людину
    І повірити що хтось із них хоче миру
    І чи розуміє хтось поміж них
    Яким горем ми платим за волю
    І як мало місця між гнівом і болем
    Лишилось аби вони змішалися в помсту
    Що виллється гарячою, чорною кров'ю
    З наших садочків, побитих доріг
    Панельок розтрощених та збитих в кров ніг
    Колись це все відбудують, колись
    Буде свято на цілу країну, на весь континент
    А через радісні твіти буде висіть інтернет
    Тільки втрати війни не повернеш
    І це нас буде болить
    Навіть через тисячу літ і століть
    Я вибухну плачем і люттю
    Згадавши ці тижні, дні і години
    Коли до людини вторглись тварини
    Без крихти поняття, що
    Самотність не лишить самотнім нікого
    Як совісті болі - самотності гори
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1567

    20 бер. 2022
    Світлана Мельник
    До бою!
    Вставай, Україно, вставай, Батьківщино,
    До бою приходить пора.
    На землю твою святу-пресвятую
    Московська припхалась орда.

    Сини українські, вас небо благає,
    Вас кличе вся рідна земля.
    До бою ставайте, вам Бог помагає.
    Женіть звідусіль москаля.

    О Матір святая, тебе ми благаєм:
    Молися за нас кожен день.
    Бо ворог уже звідусіль наступає
    І сіє ненависть і смерть.

    О, враже проклятий, москалю кривавий,
    Пощади від нас ти не жди.
    Ми вільні і горді, ми люди Європи.
    Повстали і йдем до мети!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1568

    20 бер. 2022
    Олена Приймак
    9 день війни
    Що, сонечко? Сховалось в хмари?
    Ти ж любиш так по чистім небі йти,
    Чи заступають шлях твій Байрактари,
    По небу плентають туди-сюди.

    Ти дивишся й не можеш зрозуміти,
    Що твориться в твоїм промінні на землі.
    Хто в кого був давно вже на приміті
    З тією міткою на бронзовім чолі.

    Якби не ми - трудящі українці,
    Весь світ на половину би ослаб.
    І зараз тут і навздогінці,
    Вони вершать чуда, шедеври й скарб.

    По всьому світу їх так люблять люди
    За їх гостинність щиру й теплоту.
    Але, на жаль, найближчі, не повсюди,
    Не можем ми відчути братню доброту.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1569

    20 бер. 2022
    Катерина
    "Нет войне"
    Очень сложно сформулировать мысли...
    В наше время даже трудно дышать!
    Я о политике почти что не смыслю,
    Но знаю что мирные люди стали страдать.

    "Спокойной ночи" стало многое значить,
    Заснуть в тёплой постели не всем повезёт..
    "Збройним Силам" на ночь желаем удачи,
    А у врага пусть снова циган БМП украдёт.

    А если серьёзно - Нет войне!Миру мир!
    Просыпаться по будильнику, а не по сирене хотим!
    Мы долго молчали, но вот-вот закричим,
    Путин хуйло - сдохни проклятый критин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1570

    20 бер. 2022
    нелюдяна
    ці дні війни, коли я ще жива
    ці дні війни, коли я ще жива,
    дають наснагу рухатися знову,
    по кручах вгору, падати в бархани
    та їсти попіл, що здійнявся вгору.
    ці дні війни, коли я ще жива,
    дають це розуміння слова "жити".
    складають знову перцем на губах
    для відчуття життя,
    надають сили.
    ці дні війни, коли я ще жива,
    вертають всі слова в сторічне місце.
    і мова стає чиста і проста,
    й емоції стають на своє місце.
    ці дні війни, коли я ще жива,
    лишають слід, як вихрові потоки.
    вітрами згнали сміття від життя,
    лише барична смерть навіки знову.
    ці дні війни, коли я ще жива,
    міняють думку про людей навколо,
    та розуміння того, що одна
    засіло в голові так, як ніколи.
    ці дні війни, коли я ще жива,
    втопили світ у морі сліз і горя.
    моя калюжа сповнена до дна,
    та я б хотіла сповнить її знову.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1571

    20 бер. 2022
    Мар‘яна Магурчак
    В мого сина не буде танків
    В мого сина не буде танків,
    Автоматів, ракет, гранат.
    Він не гратиметься у ігри,
    Де він снайпер, морпіх, солдат.

    А коли він мене спитає: «Що було в двадцять другому?», -
    Розкажу йому як росія
    Почала наджорстоку війну.

    Як по місту лунали сирени,
    Як ховалися в укриття,
    Як ракети, гради і танки
    Забирали у мирних життя.

    Розкажу як горіло небо,
    Який жах охопив людей.
    Тато ж скаже, як хлопці стояли,
    Не за себе - за мам і дітей,
    І про черги в усіх війсьКкомах,
    Й про об’єднання наших сил.
    Українці ж у нас не промах!
    Україну ніхто не злив!

    І розкажем як все відбили,
    Й як раділи, що ми живі,
    І як вигнали всіх до одного
    З Богом даної нам землі.

    В мого сина буде конструктор,
    Будуватиме він мости
    І не гратиме в дивні ігри,
    Де радіє хтось від війни.

    Але він точно буде знати,
    Що якщо ображають своїх -
    Треба діяти. Захищати.
    Хто ж крім нас переможе їх?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1572

    20 бер. 2022
    Євген
    Мечты простого человека
    Я верю в жизнь, любовь и счастье,
    где люди умирают от старости, любви или несчастья,
    но не от мук, деяний  Пидараса одного,
    который сделал себя богом-вершителем мира и Хуйлом!
    Россияне, весь мир вас проклинает, желает смерти карлику одному,
    он очень одинок, ничтожен, ведь мир зовет его Хуйлом,
    и пусть так будет непременно, и сдохнет  Путин побыстрей!
    Я верю в ВСУ и Украину, цивилизацию, добро и силу, которая делает нас живыми и людьми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1573

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Доброго вечора, ми з України
    Доброго вечора, ми з України
    Простий, доброзичливий, щирий народ
    У нашій країні кожна дитина,
    Щойно зачата, а вже патріот.

    Доброго вечора, ми з України -
    Це звідки Шевченко, той, що Тарас,
    Де небо тримають карпатські вершини
    І сало духм'яне також у нас

    Доброго вечора, ми з України -
    Реве там і стогне могутній Дніпро,
    В нашім борщі лиш одні вітаміни
    І саме найглибше у світі метро

    Доброго вечора, ми з України -
    Там де гуцулів веселих юрба,
    Дують в трембіти на полонинах
    Бото сама довша у світі труба

    Пр: Я і ти з УкраїниЇ
    З нами Хмельницкий Богдан
    Пісня голосно лине,
    Гучно б'є барабан
    Бачиш, як ватри палають?
    Чуєш голос сурми?
    Нас ніхто не здолає
    Бо з України всі ми

    Доброго вечора, ми з України -
    Ось і настав ваш просвІтлення час,
    Кожна повинна знати  людина,
    Що центр Європи також у нас

    Доброго вечора, ми з України -
    Це в нас на купюрах Сковорода
    Тут, біля чорного моря, перлина,
    І шо би ві думалі? Так такі да

    Доброго вечора, ми з України -
    Степана Бендери вільні сини,
    Ми козакІв запорізьких родина,
    А шаровари - то наші  штани

    Доброго вечора, ми з України -
    Є "Мрія" найбільша саме у найс,
    І мрія про те, що буде єдиний
    Захід і Схід, Крим і Донбас.

    Пр: Я і ти з України,
    З нами Хмельницкий Богдан
    Пісня голосно лине,
    Гучно б'є барабан
    Бачиш, як ватри палають?
    Чуєш голос сурми?
    Нас ніхто не здолає
    Бо з України всі ми

    Доброго вечора, ми з України
    Це ми посилаємо нах...кораблі
    Це в наших руках гудять Джевеліни
    І жалять безжально, неначе джмелі

    Доброго вечора, ми з України
    Наша земля - наших сил джерело
    Слава і воля ніколи не згине,
    Герої на вІки, а Путін хуйло

    Доброго вечора, ми з України
    Гордо тримаємо "хвіст" догори,
    "Рубльом" дерев'яним топим каміни
    І жовтоблакитні у нас прапори

    Доброго вечора, ми з України,
    Це наша Галина воду несе
    Любимо щиро свою Батьківщину,
    Бо Україна - понад усе
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1574

    20 бер. 2022
    Влад Анисимов
    Герои
    Сегодня все немножечко герои,
    У нас есть подвиг, о котором не просили.
    Мы все на вкус прекрасно знаем горе,
    А наш Народ – источник главной силы.

    Мы точно видим «как ты?» по-другому,
    И ценим каждую секунду до предела.
    У нас есть длинный шлейф тоски по дому,
    И решето в груди от всех обстрелов.

    Нам не понять привратников Аида,
    Тех, кто в ломбард сдал правду за рубли.
    И нам не нужно делать даже виду,
    Что наш народ сильней, чем все цари!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1575

    20 бер. 2022
    Олексій
    Майоріє жовто-синій стяг над містами
    Майоріє жовто-синій стяг над містами!
    День і ніч свистять кулі,
    і прокльони карбують навіть мерці.
    Дід солдат, що пройшов дві війни,
    разом з нами!
    З-під землі передав автомат!

    Зброя є! Нас незлічена сила!
    Стрій один, всі народи проти орди!
    Тут англієць, француз, білорус і поляк - наче рідні, брати!

    Україна спиняє ворога- біса,
    Дуже важко, палає наша земля.
    Ворог - руській солдат, Ще один, не підвівся.
    Ворон виклює око, ще один,
    просто неба, в рілля...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1576

    20 бер. 2022
    Олександра Ничипорчук
    А у нас війна...
    Привіт, дідусю.. А у нас війна..
    Така ж, як була в сорок першом
    Та ця по своєму страшна,
    Коли брат-брата, старший - "меншого".

    Вони прийшли до нас зненацька.
    Посеред ночі, о четвертій.
    Ти говорив, що було важко
    І ночували ви в наметах.

    А ми ночуємо в підвалах
    І дяка Богу, коли тепло.
    А є й такі, що в тих завалах,
    Лишають тіло, душу й серце.

    Вже брат - не брат, тепер він - ворог.
    Його усі ви добре знали,
    Коли пліч-о-пліч в полі бою
    Ви проти німців воювали.

    Вони посміли відіймати
    У мами - сина, в доньки - тата.
    Нехай разом усі у пеклі
    Горять ті вороги прокляті !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1577

    20 бер. 2022
    Маргарита Каштальян
    Віра
    Я ще ніколи не жадала так чиєїсь смерті,
    Як тих огидних, страшних ворогів моїх!
    Я ще ніколи не хотіла вижити так вперто,
    Аби помститися за кров страни моїй синів!

    Аби побачити на вулицях стяги свободи,
    Аби лунав повсюди гордий український гімн,
    Аби почути про мого народа перемогу -
    Я виживу, піднімусь із глибин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1578

    20 бер. 2022
    Василь
    Захисники не вмирають
    Не вірте в те ніколи
    Коли почує - загинув
    І як скажуть, що у полі
    Лежить, що нас покинув
    Український захисник

    Бо українці не вмирають,
    Від Бога маю відкриття,
    Вони не гинуть, не зникають,
    Вони ангелами стають ще за життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1579

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Ми ще поспіваємо
    Ми ще поспіваємо після перемоги,
    Силу, віру маємо - дякувати Богу
    І сади посадимо, а в них хризантеми,
    І поля засіємо, і хлібу напечемо

    Ми іще заслужимо для душі причастя,
    Всі разом поплачемо, та лише від щастя.
    І дітей народимо в мирі і любові,
    Вулиці відмиємо від попілу і крові

    Ми все відбудуємо, кожнісіньку хату,
    Посміхнеться радісно, постаріла мати
    Без страхУ поглянемо у небо прозоре
    І вікна відкриємо, розсунимо штори

    Ми іще покажемо, якого ми роду -
    За руки візьмемося з заходу до сходу,
    І живі повернемось до свого порогу,
    Ми ще поспіваємо - після перемоги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1580

    20 бер. 2022
    Валентина
    Здригнулась ненька-Україна...
    Здригнулась ненька-Україна,
    Зненацька ворог наш напав..
    Під ранок він аеропорти
    й військові установи обстріляв..
    Не пощадив навіть садочка,
    В якому діточки були..
    І ставить мітки на дороги,
    На перехрестя і дахи!..
    Наводить жах на українців,
    Які не прагнули війни!.
    І плачуть десь у сиротинцях
    Чиїсь вже дочки і сини!..
    А скільки матерів у горі,
    В розпуці Путіна клянуть!!!
    Пішли сини їх воювати,
    А звідти їх в трунах везуть!..
    І хто б подумав в сьогоденні,
    Що знов постукає війна..
    І будуть гинути солдати,
    Здригатись буде вся земля...
    Європа лиш спостерігає,
    Жахається лиш так -  здаля..
    А Україна вся страждає,
    На полі бою ж бо сама!..
    За нашу волю! За свободу!
    За мирне небо для дітей!
    Відкинувши і страх, і біль, і втому -
    Назустріч ворогу ідем...
    І мужності та витримки не позичати,
    Ані завзяття, ні відваги
    Солдатам нашим, що на острові Зміїний
    Свої життя за рідну землю склали!..
    Героями вони посмертно стали!..
    Та краще б жили в мирі вдома!..
    Щоб їх дружини й діти зустрічали,
    Й на шию кидались з порога!..
    В труні повернуться додому...
    Ридають матері, дружини, діти...
    Лиш Путін винен в тому всьому,
    Що в Україні сиротіють діти!..
    Ми ж добре знаєм, що Вкраїна
    Із споконвіку мирно жила,
    Ні на одну країну ще не зазіхнула,
    Ні на одну - з війною не ступила...
    Що українці - добрі й щирі,
    Серця їх чуйні і відкриті!..
    Ми прагнем й далі  в мирі жити,
    Та ворога ми мусим зупинити!..
    І гинуть у боях наші солдати -
    Жоден із них так просто не здається!..
    За прагнення свободу відібрати
    І ворог наш у крові захлинеться!..
    А ми довіку будем вдячні
    Солдатам нашим, всім військовим..
    І вірим в те, що перемога
    За нами буде дуже скоро!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1581

    20 бер. 2022
    Сергей Симонов
    Я сегодня убил россиянина
    Я сегодня убил россиянина
    Срочника лет двадцати
    Он стоял на коленях и плакал от страха
    Тихо шепча что-то вроде прости

    Но нет тебе прощения
    В Украине ты оккупант
    Ты думал, что тут учения?
    Но, добро пожаловать в ад

    Короткий выстрел из автомата в голову
    Тело падает на легкий снег
    Маме твоей не придет похоронка
    В телевизоре скажут у вас потерь нет
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1582

    20 бер. 2022
    Олександр Лящ
    Час надії
    Історія робить новий виток
    Виходить на нове коло
    І ми в цій історї робимо крок
    А за кроком озираємся навколо.

    Відлік днів почався пів на п‘яту ранку
    Тоді вже змінились всі знайомі маршрути
    Вибухи не стали чекати нового світанку.
    І нам залишилось тільки бути чи не бути.

    Не знали ще, що міста будуть тримати облогу.
    Що метро наповнять безвучні молитви
    З єдиним проханням пережити тривогу.
    Щоб всі воїни пережили нескінченні битви.

    Кожен день став чітким та виразним
    Почуття набули абсолютно нового смислу
    Кожна ніч для нас як подвиг відважний.
    Скоріш би розбити цю пітьму навислу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1583

    20 бер. 2022
    Дарія Мануйлова
    Без назви
    Я прокидаюся, іще жива
    Ще дихаю, ще сердце в грудях б'ється
    Палахкотить журба, коли люд б'ється
    І тихо душу розрива, повітря устраху, ненависті і силі
    Вони ще не пішли, ще тут, вбива,
    Не маючи до святості життя ні розуміння;
    Там чорне серце, хай коровью обіллється.
    Там мгла і тьма, бо щезла в ній душа,
    Там смерті ненависть, там адське пекло!
    А Гітлер повертається в гробу, йому таке ніяк не снилось.
    А може то його душа, світом прокотилась.
    Ми люди, життя в нас для любові, щастя,
    Для маленьких радощів й великих порятунків.
    Для віри в майбуття й небесних поцілунків
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1584

    20 бер. 2022
    Леона Вишневська
    Знаєш, що буде після війни?
    Знаєш, що буде після війни?
    Ми прокинемось врешті поряд.
    Відчай безслідно у темряві зник,
    бо немає лічених днів у горя.

    Я очима це небо вітатиму,
    розплющу їх новим натхненним днем.
    Зло розлетиться на тисячі атомів,
    відправлене на* російським чужим кораблем.

    Знаєш, що буде після війни?
    Твоя усмішка, легкість та перший
    похід до кав‘ярні.
    Кохана, найкращу сукню тоді одягни.
    Ми боролись, ми вижили - всі зусилля не марні.
    Перемога прийшла з початком весни.

    Я до серця весь світ тепер прихилю,
    те найкраще місце з тиші та світла.
    Господи, як же міцно тебе я люблю,
    моя рідна земля, що ланами розквітла.

    Знаєш, що буде після війни?
    Я тебедо безкінечності обійматиму.
    Ось твої відчайдушні безстрашні сини,
    заколисані на руках України-матері.

    Знаєш, що буде після війни?
    Ми прокинемось врешті поряд.
    Відчай безслідно у темряві зник,
    бо немає лічених днів у горя.

    Я очима це небо вітатиму,
    розплющу їх новим натхненним днем.
    Зло розлетиться на тисячі атомів,
    відправлене на* російським чужим кораблем.

    Знаєш, що буде після війни?
    Твоя усмішка, легкість та перший
    похід до кав‘ярні.
    Кохана, найкращу сукню тоді одягни.
    Ми боролись, ми вижили - всі зусилля не марні.
    Перемога прийшла з початком весни.

    Я до серця весь світ тепер прихилю,
    те найкраще місце з тиші та світла.
    Господи, як же міцно тебе я люблю,
    моя рідна земля, що ланами розквітла.

    Знаєш, що буде після війни?
    Я тебедо безкінечності обійматиму.
    Ось твої відчайдушні безстрашні сини,
    заколисані на руках України-матері.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1585

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Стерлись дні тижня і відлік в усіх один…
    Вкрадені плани і часу буденного плин…
    Братерський привіт - надіслані гради зі сходу.
    Та не перервати нашого генетичного коду!
    Час, коли «іди на*й» - чітка громадянська позиція,
    Боротись за волю наша національна традиція.
    Коли «паляниця» - просте перевірочне слово,
    Коли опинились на нашій землі  «чужі» випадково.
    Час визначає кому не байдужа родина і люди,
    У того серце палає добром і сміливістю в грудях!
    Підступного ворога в дім свій пустити не в праві,
    За нашу свободу життя прадіди віддавали!
    Ми на землі, що дала усім нам життя!
    Нехай майорить наш жовто-блакитний стяг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1586

    20 бер. 2022
    Юрій
    Десь колись ми переможем!
    Давним-давно, ще в дев'яностих...
    Ходили в школу, ми усі,
    І вчили мову, ми руссні,
    Читали книги, ми одні,
    Дивились мультики одні,
    І святкували ми усі!
    Ми раділи, і співали,
    Як діди, фашистів гнали!
    Перемогу святкували,
    Над фашистами сміялись...
    Проте, не мало часу промайнуло,
    Як ви, самоназвані брати,
    Суверенітет, ви наш зламали.
    І фашистами, самі ви, стали!
    Як ви Крим у нас забрали!?
    Як Донецьк віджали!?
    І Луганськ сказали ваш!?
    Втім за мало вам здалося,
    І подумали зламати нас!
    Але ж напевно ви забули?..
    Що не просто, це вам буде!..
    Адже нація ми не проста...
    Бо Україна, в серці, в нас, жила!
    Той хто прийде, на нас з мечем...
    Стене добривом, в наш чорнозем!
    Будем вас, ми тут ганяти...
    Будем вами, землю удобряти!
    Десь колись ми переможем.
    І масклів, усіх, ми тут положим!
    Бо ми нація крута!
    А Україна в нас одна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1587

    20 бер. 2022
    Яна
    Чорна хустка
    Чорну хустку вдягла Україна,заридали діброви й гаї.Не щєбече у полі пташина.Тихо йдуть,смерть не суть москалі! Топчуть землю, вбивають дитину, та не знають паскуднії пси-всі подохнуть вони на чужині!!!Нахуй йдуть їхні всі кораблі!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1588

    20 бер. 2022
    Наталія Хаврюченко
    Без назви
    місто зранку в облозі диму
    їду з дому повз блокпости
    під тривожно повітряним небом
    що на школи впускає шматки

    бо немає об'єктів воєнніших
    за лікарні, жека й дитсадки
    бо в кишенях моїх біозброя
    звана дружба дається взнаки

    все нахабство зібрали й удерлись
    до землі де ніхто їм не братній
    замість щоб вбивати й вмирати
    русский корабль, иди обратно

    бо не буде вогнів святкових
    тим хто сіє руйнацію й смерті
    але будуть горіти колони
    окупантів вітаємо в пеклі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1589

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Завтра весна
    А завтра весна
    Нам подарує тепло,
    Ясна і рясна,
    Якої ще не було.
    Побачиш її,
    Обов'язково, з вікна,
    Розбудять нас солов'ї -
    Тому, що завтра - весна

    А завтра весна
    Ласкаво скаже: "Привіт".
    Роздасться лунА
    Про неї на цілий світ,
    Непереможна краса
    Зійде зі свого човна,
    Повір і ти в чудеса,
    Тому, що завтра - весна

    А завтра весна
    Поставить все на місця,
    Весела і чарівна
    Вона розтопить серця
    Сотнями мов
    Лунає пісня одна -
    Хай переможе любов!
    Хай переможе весна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1590

    20 бер. 2022
    Христина Буринюк
    Не діти мали небо захищати
    Ти не повіриш, та сьогодні я боюсь.
    Моя душа напилась болю вже до краю.
    Часом здається більше не здіймусь
    з колін. А іноді неначе знов літаю.
    Ти знаєш, пригадала як колись…
    Хоч це «колись» було ще геть недавно.
    Ми всі летіли планами у вись.
    А ще сміялись, мріяли й кохали.
    Ти чуєш, зараз так багато сліз…
    Ще небувало стільки їх до нині.
    Лунають звуки «чужорідні» скрізь.
    У снах, думках, на вулиці, в родині.
    Ти бачиш, а насправді я живу…
    Я ще міцніше обіймаю доню.
    Я мрію, як побачу її шлюб,
    і як вона веде доньку вже свою.
    Ти віриш, в мені море сил…
    Я тут, я вдома, я живу й теж вірю,
    Що Всесвіт сповнений промінням див,
    і що здійсниться заповітна мрія.
    А ще ти знаєш, я літаю в снах.
    У небі чистому, прозорому, ясному.
    Немає сумніву! Покинув серце страх.
    Я йду вперед, й не відчуваю втоми.
    Ти лиш послухай в час, що без сирен,
    як чути щебіт радісної пташки.
    Весна прийшла і день новий прийде!
    Коли ми заживемо в сотню краще.
    Але ти знаєш, не пробачу, не зумію
    Хоча й Господь нас вчить все пробачати.
    Лукавити не буду, я не вмію.
    Не діти мали небо захищати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1591

    20 бер. 2022
    Тетяна Шевченко
    Пригадай та стріляй!
    Пригадай руки лагідні мами,
    Пригадай перші кроки свої,
    Як, радіючи, бігав полями,
    а тепер тут жахливі бої!
    Де був сміх, там лунають гармати
    І кривавий над обрієм дим -
    Ворог вдерся до нашої хати,
    Але ми рідний дім захистим!

    Пригадай перший свій поцілунок
    Та солодкі обійми палкі,
    Вірне серце тобі в подарунок
    На прощання та сльози терпкі...
    Задля щастя зустрітися знову,
    За надію кохати і жить
    Відстоїм ми свою калинову,
    Рідну неньку, наш край, кожну мить!

    Пригадай першу посмішку сина,
    Ніжну ручку свого немовля,
    Задля нього підеш до загину:
    Захищати - то доля твоя!
    Щоб майбутнє було у дитини,
    Аби знову скрізь сміх залунав,
    Захистім ми свою Батьківщину,
    Повернем все, що ворог забрав!

    За родину і наші святині,
    Проти тих, хто шматує наш край,
    Задля миру по всій Україні,
    Захисник, ти поціль та стріляй!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1592

    20 бер. 2022
    Леона Вишневська
    79
    Дай тебе пригорнути,
    крихітне сяйво любові.
    Дай  тут набутись,
    поки ти поряд,
    поки мамине серце з тобою.

    Дай востаннє заколисати
    піснею несказанного
    горя.

    Під небесним покровом,
    поки зіронька віри тебе
     берегтиме.
    Мама з тобою.
    Оббиватиме ноги до крові,
    не зупиняючись, йтиме.

    Серце лещатами виривають
    у неї з-під ребер.
    Янголи хором з маленьких терцій
    оповіщають:

    «Мама з тобою.»

    Тільки б ти був у безпеці,
    в обіймах нехай не моїх,
    а неба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1593

    20 бер. 2022
    Сергей Симонов
    Заходит красный горизонт
    Заходит красный горизонт
    Вот приближение ночи
    И ваша техника стоит
    И захватить нас хочет

    Хоть много вас на наш отряд
    Вас не боимся тоже
    И даже если все умрем
    Мы отступить не можем

    Вот прозвучал наш первый залп
    Заряд из нашей стугны
    И вот горит ваш первый танк
    Сорвав все ваши планы

    И после битвы черный дым
    И кто-то где-то стонет
    За Украину отомстим
    Пощады ждать не стоит

    Тела сгоревшие русни
    Вокруг одни руины
    Запомни русский оккупант
    Не взять вам Украины
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1594

    20 бер. 2022
    Катерина Єсіпова
    Незламна нація
    Незламна нація, в наших серцях вогонь палає,
    Яскравий синьо-жовтий стяг - наш оберіг!
    Хай пісня українська крізь роки лунає,
    Скликає нас усіх додому з далини доріг!

    Від півночі до півдня, заходу до сходу,
    Хай слово рідне пташкою летить,
    У ньому сила й єдність нашого народу,
    Лісів карпатських гомін й моря Чорного блакить.

    Ми - українці, ми - сміливі, вільні й незалежні,
    Сорочка-вишиванка - це наш генетичний код,
    Країну свою любимо ми щиро, глибоко й безмежно,
    Не боїмося ми ні ворогів, ні жодних перешкод!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1595

    20 бер. 2022
    Роменська Наталія
    Люлі-люлі...
    Люлі-люлі, я тебе колисала.
    Люлі-люлі, до грудей пригортала.
    Люлі-люлі, сонце рідненьке.
    Люлі-люлі, спи мій маленький.

    Люлі-люлі, закрив оченята.
    Люлі-люлі, пуста стала хата.
    Люлі-люлі, не почую більш сміху.
    Люлі-люлі, нема сили дихать.

    Люлі-люлі, дрімай на хмаринці.
    Люлі-люлі,  в небесній хатинці.
    Люлі-люлі, мій ангелик ясненький.
    Люлі-люлі, спи мій маленький.

    18 березня 2022
    .
    .
    .
    109 порожніх дитячих візочків на площі Ринок у Львові.
    109 ангеликів, які закривають небо над Україною.
    Ми ніколи не пробачимо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1596

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Спокій тримати - це теж у тилу боротьба.
    Під вій сирен - давати нове життя.
    На варті міста стояти чи обіймати дитину,
    Тримати зв’язок, бо усі ми одна родина.
    Здавати кров чи збирати військовим припаси.
    І навіть коли не ділом, а словом. Головне, разом!
    В кожного зброя своя і свій фронт!
    Вірю у тебе мій незборимий народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1597

    20 бер. 2022
    Ганна Іваночко
    Третій день
    Третій день ...

    За мить - останній день зими,
    в душі, на жаль, нема весни,
    бо ще нема кінця війни.
    А ми - Бандери дочки та сини

    Гостя ворожого стрічаємо,
    гімн український голосно співаємо,
    за смерть героїв не прощаємо:
    коктейлями-смузі пригощаємо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1598

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Слово
    Передмова:
    Коли беру у руки медіатор -
    Стою на сцені, наче гладіатор
    І  голови рубаю не мечем,
    А ясним сонцем і рясним дощем.
    У серце я пускаю не стрілу,
    Я іншому навчався ремеслу,
    Без крові і виснажливого боя,
    Тому що слово надпотужна зброя

    2.03.21

    Спочатку було слово - факт відомий
    Воно, таки пробилось крізь пітьму,
    А далі слово стало в кожнім домі
    І дім з'явився завдяки йому

    За словом слово виростали мури
    Навколо міст, імперій і країн
    І самі сильні, видатні фігури
    Могли їх словом звести до руїн

    Хто словом володів, ті силу мали,
    Завжди, усюди і  в любі віки
    Були такі, що словом лікували,
    Були і ті, що зовсім навпаки

    Стирало слово цілі покоління,
    Народжувало храми і церкви
    І для одних воно було спасіння,
    А інших позбавляло голови

    Раніше дуже мало говорили
    І це не дивно, бракувало слів,
    Ну а можливо берегли ту силу,
    Яка робила із людей рабів

    Сьогодні слово не велике диво,
    І люди не раби і не мішені,
    Говорять всі відверто і сміливо,
    За словом вже не лізуть до кишені

    Проте, так було, є і завжди буде,
    Усі круті, святі і гонорові,
    Усі без виключення в світі люди,
    Шукають кожен раз спасіння в слові

    17.03.21
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1599

    20 бер. 2022
    Тимошенко Людмила
    раша нах*й
    Навіщо оце все і що вам не хватало?
    Неужто убивать вам мать напутствие дала?
    Чого у вас нема? Невже землі вам мало?
    Пришли спасать - и вот в моей стране ВОЙНА !
    Вмирають і жінки, і діти, і старенькі,
    Их преступленье - вышли хлеб купить!
    В підвалах матері народжують маленьких
    Чтобы от взрывов крошек защитить.
    Ось танком переїхана автівка,
    А вот расстреляна 5 человек семья,
    І за мобілу в серце вже стріля гвинтівка
    И после *града* уже вздыбилась земля.
    Те путінське х*йло та таракан єб*чий
    Все чешут свое эго между ног,
    Бо був безкарним той *союз могучий*
    Никто им слова вымолвить не мог.
    Ви сунули свій писок в УКРАЇНУ
    На наши земли, города, дома,
    Щоб рятувати нас знайшли причину
    Пускать ракеты в школы, роддома
    Та тільки ви попали пальцем в дупу
    Ведь против вас поднялся стар и млад
    І, мабуть прийдеться вам посмоктать залупу
    Мешочки с трупами закроют променад
    Ми дякуємо вам за гори брухту
    Нам будет чем восстановить мосты
    А з куль наллємо дроту бухту,
    А с комуфляжа - сделаем зонты!
    Бо ми єдині, ми - одна країна,
    И вам придется это понимать
    Що  підійшла так близько та година
    Когда вам поздно будет удирать.
    Шанує всіх своїх дітей держава -
    Врачей, спасателей, пожарников, людей,
    І воїнам, і волонтерам - СЛАВА!!!
    И не уйдет от гибели злодей!
    Казала на своїм каналі безпристанку:
    Гармония - как в бурных водах буй !
    І щирим серцем констатую на останку:
    Кругом росия - и с гармонией на Х*Й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1600

    20 бер. 2022
    КонIн Володимир Олександрович
    Одеса каже
    Пришла война которую не ждали
    -границы наши пострадали,
    Но дух украинца непоколебим
    Мы земли все свои вернём и отстоим!
    Пусть знает враг, что вместе мы едины и несводима наша Вера
    Как не старалась Путина химера
    Снести понятие украинец
    Преподнесем ему гостинец
    Одесский отошлём ему привет
    И скажем фразу , ту что услыхал корвет-« пошёл ты на хуй !»
    Вот вам наш ответ!
    Слава Украине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1601

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Колискова матері
    Мамо, не плач, не сумуй, не журись!
    Я землю покинув, поринув у вись,
    Я нашу Вітчизну в боях захищав,
    Тепер оберегом для неї я став.

    Від відчаю буду й тебе вберігати,
    Не раз я прилину до рідної хати.
    Я вечором тихим до тебе прийду,
    Щоб біль відігнати, відвести біду.

    Я подихом легким біля віконця
    Тобі нагадаю про щастя, про сонце.
    Щоб ти не тужила даремно ночами,
    Тобі шепотітиму казки вітрами.

    Співатиму пісні я колискові,
    Такі, як в дитинстві, – веселі, чудові.
    До втомлених рук я твоїх доторкнусь
    І гомоном лісу до тебе озвусь.

    Із щебетом птахів, співом дібров
    Слатиму звістку тобі знов і знов.
    Кленовим листом я до ніг припаду,
    Зросту чорнобривцями в нашім саду,

    І променем сонця впаду на чоло,
    Щоб в домі у нас панувало добро.
    Мамо, не плач, не сумуй по мені,
    До тебе прийду я щоночі вві сні…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1602

    20 бер. 2022
    Катерина Єсіпова
    Ніколи не забуде Україна
    Сердець розбитих вже ніхто не склеїть,
    Не поверне вже втрачених життів,
    Не зацвітуть у спалених містах лілеї,
    Не висохнуть всі сльози матерів.

    Ніколи не забуде Україна
    Той день, коли до нас прийшла війна,
    Коли прокинулись міста в руїнах,
    Двадцять четверте, другий місяць, двадцять другий рік - зима.

    Не залікує час у душах рани,
    І погляд зболений в очах,
    Та вірю я, що переможний час настане
    І всі жахи залишаться лише у страшних снах.

    І будуть знову усміхатись наші діти,
    І гімн по всій країні дзвінко зазвучить,
    Промінню сонця будемо усі радіти,
    І з гордістю наш синьо-жовтий стяг замайорить!

    Не знищити їм нашу мрію, ані волю,
    Наші герої вміло дають відсіч ворогам,
    Безстрашно щосекунди йдуть до бою,
    Щоб дарувати мирне небо нам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1603

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Ми йдемо далі
    Вітер у груди, сонце у спину
    Ідемо вперед, незнаючи спину
    Ні кроку назад, ні кроку на місці
    Герої живуть у кожній колисці
    Хтось залишився, втративши силу,
    Комусь від початку обрізали крила,
    Гарячі серця, характер зі сталі
    Бувайте здорові, а ми йдемо далі

    Нас не лякає ні сніг, ні болото,
    Не тягне у прірву монет позолота,
    Долаємо мужньо усі перешкоди
    Ми з іншого тіста, міцної породи
    Комусь заважають високі паркани,
    Одні заблукали в густому тумані,
    Залишимо їм ордена і медалі
    Хай носять щасливо, а ми йдемо далі

    Куди б не завели шляхи і дороги
    Ми дякуєм мамі, ми дякуєм Богу,
    Друзям, що поруч у зв'язці одній,
    За тебе підуть у смертельний двобій,
    Рідній землі самий низький уклін,
    Що дала мету і підняла з колін
    Немає нам місця на тім п'єдесталі,
    Ставайте, хто хоче, а ми йдемо далі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1604

    20 бер. 2022
    Ніна Мірошкіна
    Вірш
    Моя кохана, рідна Україно
    Гарнішої землі нам не знайти
    Кохана, мила, рідна Батьківщина
    Ти потерпи, ще трошки потерпи...

    Тебе ми рідна ненька  відвоюєм
    За кожне втрачене життя ми помстимось
    Той ворог, ой, ще Гірко пошкодує
    Що стільки крові в Україні пролилось

    За кожну краплю крові, кожну сльозку
    За кожен плач дітей і матерів
    Прийде до них від Господа покара
    За все, за всіх...... Прийде....

    Моя кохана, рідна Україно
    Гарнішої землі нам не знайти
    Кохана, мила, рідна Батьківщина
    Ти потерпи, ще трошки потерпи....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1605

    20 бер. 2022
    Леона Вишневська
    Історія вже написана
    Передай вітання через роки та сузір‘я.
    Через лиман та хмари над Дніпром.
    Нас тут вбивали, нищили - не вір їм.
    Ми зводили до неба серце,
    а вони - курок.

    Нас зачиняли у глухій темниці,
    кидали полум‘ям в сухий місток.
    Але у снах нам з вами досі сниться
    сорочка з ситцю
    вишита чорно-червоним хрестом.

    Передавай поцілунки, щоб усміхався
    Хрещатик.
    Щоб Площа Свободи любов‘ю
    знову жевріла.
    Для нас це найважчий новий початок,
    нова історія, де покладемо душу та тіло.

    Нехай всіх нас віра у перемогу єднає,
    нехай щастя зійде багряним світанком.
    Наших воїнів, благословенних Богом
    від ланів широкополих,
    гір зелених і до Дунаю
    не торкнеться зло ані кулею,
    ані танком.

    Ми тут на землі великій новій
    віддавали волю й своє життя,
    щоб наші діти завтра над головою
    бачили мир та синьо-жовтий стяг.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1606

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Нас розколоти хотіли та ми об’єднались ще більше.
    Марно мріяв ворог, що може нас знищить.
    Нація, воля якої написана пращурів кров’ю,
    Має свій стержень незламний, не здасться без бою!
    Справжнє обличчя показує зло зі сходу,
    Це посягання на гідність, культуру й нашу свободу.
    Пісня свободи, гімн від якого стискається серце у грудях!
    Цінність найбільша - життя, гідність у наших людях!
    Тримають наші герої під обстрілами міста.
    Мирне майбутнє дітей наша свята мета!
    Свобода залежить від нас. Історія про кожну людину!
    Тримаймося! Віримо! Все буде вільна Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1607

    20 бер. 2022
    Владислав Степанченко
    ***
    Ось моя країна.
    Бореться, не відступає.
    Ворога в домовини
    невтомно вкладає.

    Ось моє місто.
    Стоїть, веде оборону,
    плете блокпостів намисто
    під сирени тривоги.

    Ось наші солдати.
    Б'ються душею і тілом,
    щоб завтра спокійно гойдати
    колиску з дочкою чи сином.

    Ось наші жінки.
    Народжують в укриттях
    дітей, що увіковічать
    батьків у віршах і піснях.

    Сестри й брати не по крові
    усі наші люди навколо,
    тримають напоготові
    хто зброю, хто слово.

    Ось ми усі стоїмо,
    не втрачаємо віри.
    Із плоті і крові герої
    сьогодні стають святими.

    Ось вражою злою кров'ю
    ми волю окропили.
    Так народилась нація.
    Так народилась країна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1608

    20 бер. 2022
    Фаліон
    Той, хто ти є
    Коли скінчиться війна,
    Розтане крига і сніг,
    Обов'язково весна
    Прийде на кожен поріг,
    Вернуться сонячні дні
    І прилетять журавлі,
    Знов залунають пісні
    На благодатній землі

    Коли відступить пітьма,
    Коли погасне вогонь -
    Побачиш, що не дарма
    Зима торкнулася скронь.
    Настане день і тобі,
    Світанок все розповість,
    Що у біді і журбі
    Ти страх здолав свій і злість

    У серці місце звільнив
    Для нових мрій і надій,
    Після виснажливих злив -
    Новому сонцю радій.
    Вже маєш досвід гіркий,
    Все має свою ціну,
    Тоді побачиш зірки,
    Коли зруйнуєш стіну

    Ти подолаєш свій шлях,
    На все потрібен лиш час,
    Та перемоги в боях
    Дано не кожному з нас.
    Хто духом сильний, тому
    Він свою силу дає,
    Коли здолаєш "чуму",
    Ти станеш тим, хто ти є
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1609

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Удари, обстріли, сирени, укриття -
    Світ до якого звикли - зруйнували.
    На смерть ідуть герої за життя…
    Та світ новий ось-ось з руїн повстане…
    Ракетна допомога від «братів»…
    Такого Україна ще не знала.
    Цей смерті гріх - на совісті катів.
    Переоцінка цінностей настала.
    Промиті мізки… Заклики від світу:
    Прокиньтесь, ви йдете в нікуди!
    Із ваших рук цю кров уже не змити!
    Пробачення ніколи вам не буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1610

    20 бер. 2022
    Юрій
    Скотиняки
    Війна, ввірвалась непомітно,
    До кожного із нас, мої брати...
    О п'ятій ранку розбудились,
    І усвідомили, це ми!
    Невже та паскудь, москалівська,
    Наважилась піти на нас?!
    Коли всі спали, і не чекали,
    Такої ранньої біди.
    Він нелюд, і сволота!
    Забрав життя, у тисячі людей...
    Когось залишив сиротою,
    Когось без даху над головою!
    Все розбомбив...
    І з наших міст, він зробив, гнійний поміст!
    Скотина ти не благодарна,
    Забув що були ми братами.
    Горіти в пеклі, будеш ти!
    За те що нищиш і калічиш!
    За те що бомби ти пускаєш!
    За те що градами стріляш!
    За те що гинуть наші діти...
    За те що брешиш, і не кажеш.
    Що війна на Україні!
    Бо ти скотина все почав,
    І сам війну, ти розпочав...
    І українців, ти нацистами називав...
    А сам не глянув, ти на себе,
    як фашистом став?!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1612

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Ти йшла по стежках з полину
    Ти йшла по стежках з полину,
    Вела за собою війну
    І розпач, і біль, і розлуку,
    Як діток маленьких за руку.

    Ти стежками йшла із вітрами,
    Ледь чутно, безшумно за нами,
    Байдужа до сліз і зітхання,
    Глуха до молитв та благання.

    Стежками зі Сходу ти йшла
    І вічність з собою несла,
    Несла забуття й спорожніння,
    Утрати та спопеління.

    Невпинний й пророчий той хід, -
    Провісник нещастя та бід, -
    Вплітався у долю народу,
    В його боротьбу за свободу.

    Стежками ти йшла із віків,
    З гостин від самих ворогів,
    В «дарунок» стежками ступала,
    Дорогою круків скликала.

    Невпинно полином ти йшла,
    Та істини знать не могла,
    Що наші стежки полинові –
    Петляві, блудливі, тернові,

    Назад повертають свій біг
    І вправно збивають з доріг,
    Тому передай супостатам:
    «Не нам час сьогодні вмирати!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1613

    20 бер. 2022
    Лілія Павлига
    Путину
    Я ведьма украинская
    с российскими корнями.
    Я сильная, Могучая-
    Сейчас  вас проклинаю !
    «Дрыщите» мистер президент
    сейчас не переставая
    и пусть весь этот фейерверк вонючий … не угасает.
    Пусть непрестанный ваш понос                                              ничем не остановишь!
     И пусть узнаёт весь народ … России  …- что ты стоишь!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1614

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    ми
    ми просто поділені кордонами
    областей
    та це зовсім не наша провина
    знаєш в світі так багато людей
    розділених на половину
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1615

    20 бер. 2022
    Яна
    Прокляття
    За кожну матір,за дитя,за чоловіка,за сім'ю.
    За кожне згублене життя,тебе ,Росіє ,я кляну!
    За біль,за страх,за довгий путь із рідної для серця хати.
    Тебе ,Росіє,я кляну за свого батька і за матір!
    Будь проклята на всі віка! Будь у занепаді й вогні!
    Тебе ,Росіє ,я кляну! Нащадки прокляті твої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1616

    20 бер. 2022
    Дмитрий Коваленко
    Безумие войны.
    Безумие войны. The madness of war.

    Мир рухнул и рыданья бесполезны...
    Печёт в груди безумие войны!
    Я не смогу быть безмятежно прежним -
    жизнь не имеет никакой цены...

    Вокруг людское горе так безбрежно,
    что хочется скорей громить врага.
    Победа Украины неизбежна,
    она придёт, как и пришла Весна!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1617

    20 бер. 2022
    Галтченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Чи прозріє ця нація, якій роками Пропаганда заливала очі і серця?
    Чи побачимо ми занепад
    Диктаторської імперії зла?
    Єхо санкцій долине до кожного,
    Мов холодна вода із відра.
    В агонії вже той, що згортатиме
    Знов і знов у пеклі дотла.
    Прапори України майорять
    У різних країнах, містах,
    Увесь світ баче правду.
    Настане імперії крах.
    Дні, які увійдуть у історію світу
    Написані кров’ю солдат.
    Не віддамо ні шматочка землі
    Від Сум до верхівок Карпат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1618

    20 бер. 2022
    Дар'я Біла
    Без назви
    Воєнна машина загарбників від серця вкрала шматок.
    Спати лягаю в одязі, відірвавшись від тривожних новин.
    З ранку пью каву під вибухи та рахую кожен ковток:
    Скільки красенів-міст ще зруйнували за кілька останніх годин?
    Блок-пости, їжаки, барикади - тут не пройдуть вороги.
    Джавелін, байрактар та NLAW - талісмани нових часів.
    Я ніколи не знала раніше, що гачок - він такий тугий.
    А щоб пояснити, як важливі обійми, в мене бракує слів.
    Молитви, прокляття та лайка – нині з усіх боків.
    Руський корабль, йди нах*й – девіз нових поколінь.
    Знаю, що плани наші розважають лишень богів.
    Але над планами перемогти мій бог не сміється, ні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1619

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Права здаватись нема
    Права здаватись у мене нема:
    За спиною – мир, а назустріч – війна.
    За спинами нашими – шумом гаїв,
    Благання, молитви й любов матерів;
    За нашими спинами – як Дніпро,
    Надія і віра народу в добро!

    Ми права не маємо стать на коліна:
    У нас за плечима – уся Україна.
    За нами – минуле й майбутнє народу
    Від Криму до Півночі, Заходу й Сходу;
    За нами – мов гори могутні Карпат,
    Безмежна довіра людей до солдат!

    На помилку права позбавили нас:
    «Стояти на смерть!» – це уже не наказ.
    Стояти за тишу дібров та полів,
    Дитинство і юність наших синів,
    За сміх наших дочок, дзвінкий, мов кришталь,
    Стояти, боротись й померти – не жаль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1620

    20 бер. 2022
    Перелітна Пташка
    ***
    І дім, і спокій, щастя, і любов -
    Війни алтар просив жертвопринесень.
    О, лиш не волю й не гарячу кров,
    І не народу весняних піднесень!

    Душа бурлить, рука стає тверда,
    І ДНК озветься від історії,
    І ненависть кипить! О, ця орда
    Не займе не своєї території.

    В країні вільній москалів не ждуть.
    Зламайте зуби об скрижаль іронії,
    Народу українського страшна є лють -
    На трупах проростатимуть півонії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1621

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Сьогодні в небі вісточка любові -
    Додому повертаються птахи,
    Вони курличать на пташиній мові
    Не знаючі про ці лихі часи.

    Пташине серце тягне, як магнітом
    До України - рідної землі,
    Де навесні земля вбереться цвітом.
    Зігріють душу промені ясні…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1624

    20 бер. 2022
    Дмитрий Коваленко
    Не верю!
    Не верю! I do not believe!

    Разве выше война совершенства цветов,
    восхищенья весной и объятий друзей?
    Разве стоит война пепелища домов,
    чьих-то горестных слёз на могилах детей?!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1625

    20 бер. 2022
    Діана
    Оставьте в покое нас
    Война-войной, а дети рождаются,
    Растут, развиваются...
    Достала война.
    Все расплачиваются сполна.
    Кто-то дом потерял, кто-то родных,
    Близких, любимых...
    Пожалейте детей!
    Они ж не виноваты ни в чем!
    Разрывает от горя матерей...
    Достало всё.
    Надоело бояться.
    Люди откровенно матерятся,
    В след за "военным кораблём" посылают всех и всё.
    При этом продолжают бороться...
    За себя, будущее наше, своё,
    За семью, за маленькое дитё
    Такое невинное...
    В мечтах и снах ко многим приходит письмо
    Почтой голубиною.
    Там послание одно:
    "На земли наши пришел мир,
    В честь этого устроим пир!"
    Не надо нас "освобождать",
    Не нужна нам ваша "благодать".
    Просто не трогайте нас, оставьте в покое...
    Вы столько причинили горя...
    Словами передать не могу,
    То и дело люди слышат "БА-БАХ!", "БУ-БУХ!"
    Вы ж детей убиваете!
    Чтоб даже не рождались, уничтожаете!
    Если есть хоть капля совести у вас,
    Просто ОСТАВЬТЕ В ПОКОЕ НАС!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1626

    20 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Ще буде
    Ще буде,
    Буде доброю весна!
    Обов'язково, чуєш,
    Не здавайся!

    Прийде така магічна й осяйна,
    Тільки бери гвинтівку й піднімайся!

    Як не любить міста тобі й мені?
    І в них не нищити злиденників гниляцьких?
    Які прийшли не за Свободу, ні,
    Їх виверзла сморідна люті паща...

    Та то є проза, писана із куль.
    Прийде ВЕСНА — Омріяний Час Нуль
    Піонам квітнуть, НЕ СТРІЛЯТИ знов

    І от тоді!..
    Любов
    Любов
    Любов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1627

    20 бер. 2022
    Юрій
    Повітряна Тривога
    Увага! Повітряна тривога!
    У нас, у домі на селі: і великі, і малі,
    Прокидаються усі.
    Гайда, у низ! Сирена виє!
    Дітей з просоння підійма,
    І до підвалу всі гайда!
    У Максика "волося на диба",
    І зразу діарея піджима!
    А Юрчик наш, іще маленький,
    І спати хоче ще дитя!
    Але ж не можна, зневажати,
    Бо ніхто, не може знати,
    В який дах, то може дати?!
    Така біда, на нас прийшла.
    Від слів війна, трясеться дітвора!
    І як це їм все роз'яснити?
    Щоб не тривожилися наші діти!..
    Щоб ти десь там, в полі впало!
    І нікому, шкоди не завдало!
    Щоб ти, завернулося назад,
    І дало, Путіну! Під зад!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1628

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Наші діти знають, як звучить сирена,
    Інгредієнти коктейлю Молотова.
    Для них слово «війна» майже буденне,
    А затишшя - на ціну золота.

    Наші діти ховаються у підвалах,
    І народжуються у бомбосховищах.
    Їхній жах - від ракетних ударів,
    Від пташиних, у небі, обрисів.

    Для дітей важливіші цінності-
    Чисте небо гад головою,
    Зрозуміти лише не можуть
    «Навіщо пішли війною?»

    Та при цьому вони посміхаються,
    По-дитячому світу радіють,
    Їхне сяйво сердець зігріває,
    І дає Україні н а д і ю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1629

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Опікуйся ним
    Попелом, людським попелом
    Дихає, грає, вітає Донецька земля,
    Спомином, гірким спомином
    Казку про «братні» народи пригадую я.
    Хвилини, години і роки зливаються в мить,
    Серце не б’ється, не плаче, не тужить, а просто болить.
    Немає ні вечора й ночі, ні ранку, ні дня –
    Важким та задушливим мороком вкрита земля.
    Лиш очі закрию, кохана приходить вві сні,
    Обійми, цілунки та спокій приносить мені,
    Шепоче й благає: «Опікуйся, Господи, ним,
    Пораненим, зломленим, скривдженим, все ще живим!»
    Я знаю, що ці молитви їй мене вберегли,
    А друзів десятки навіки під ноги лягли.
    І страху немає, лиш втома й рішучість залишились в нас,
    І знову у бій виступати щомиті чекаєм наказ, –
    Готові до ГРАДу мотивів, до боротьби,
    До жаху кривавої, підлої, злої, страшної війни.
    Й надію я маю почути той голос ще раз,
    Ту тиху молитву, що в небо злітає за нас:
    «Господь Милосердний! Благаю, опікуйся ним!
    Вертай моє серце додому вцілілим, живим!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1630

    20 бер. 2022
    Івахно Олег Володимирович
    Багряним сполохом свободи...
    Багряним сполохом свободи...

    Багряним сполохом свободи
    Затягне небо аж за край!
    У час свавілля і негоди
    Жорстоко ворогів карай!
    Помстися за свою родину
    І предкам славним помолись!
    Якщо ти любиш Украіну,-
    За скривдженого заступись!
    Хай котяться зелені хвилі-
    Цілющих трав нестримна сила
    Козацька шабля на могилі
    І мати голову схилила..
    Межують молитвИ з прокляттям
    І кров тече,немов водиця
    Загін іде на поміч браттям
    І загартовується криця!
    Снаряд летить,ламає долі...
    В кутку-пожовкла фотокартка
    І причаілись на полиці
    Рушниця і гуцульська бартка...
    Згадаємо: contra spem spero!-
    "Надіюся без сподівань"(лат.)
    Не треба бізнес і кар'єра:
    Народ позбав наш від страждань!
    О боже мій,тебе благаю!
    Гарячі сльози в землю ллю...
    Рабів ти не пускай до раю!
    Чола нікому не схилю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1631

    20 бер. 2022
    Артем Сенчило
    Пророцтво
    І прийде час – по всій Землі розквітнуть маки,
    І заспівають кобзарі пісні про Харків,

    І на відновленій ріллі життя воскресне,
    І всі чужинські кораблі зламають весла.

    Тоді відновиться Закон – і, попри втому
    Святий Небесний легіон піде додому,

    І стане плугом автомат, а небо – синім,
    І в грунт останній окупант впаде насінням,

    І прямо з раю навпростець повз степ і кручі
    Крізь море соняхів Творець прийде до Бучі.

    І вийде мати за село назустріч сину,
    І будуть правда, і любов, і Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1632

    20 бер. 2022
    Василь Глемба
    НАС НЕ ПОДОЛАТИ
    Убивають Україну,
    а світ і не чує,
    в нашім домі москаль клятий,
    як той звір лютує.

    Убивають, розпинають,
    на куски шматують,
    а не можуть, подавляться!
    ось тому й лютують.

    Убивають дітей малих,
    а в світі не бачать,
    як у горі батьки їхні
    над вбитими плачуть.

    Убивають міста й села,
    а весь світ чекає,
    але нарід український
    ворог не здолає.

    Миколаїв, Маріуполь,
    Харків і Херсон,
    то для орків аж до скону
    буде вічний сон.

    А наш Київ – град столичний
    повік* не здолати,
    бо він для нас батько рідний
    і найкраща мати.

    Ну, а рідні батько й мама
    в нас завжди в пошані,
    та ви цього не знаєте,
    москалі погані.

    І коли у небезпеці
    рідні батько й мати,
    щоби ви там не робили,
    нас вам не здолати.

    Не здолати Україну,
    ворог не діждеться.
    Із руїн моя країна
    скоро підніметься.

    Життя в нашій Україні
    буде мирне й світле,
    забуяє пшеницями,
    садами розквітне

    і до щастя путь почнеться
    для нас таки в «марті»…
    З нами Бог і перемога,
    бо ми цього варті!

    До повної перемоги -
    такий у нас шлях
    й над кремлем замайоріє
    синьо-жовтий стяг!!!

    повік* - до кінця віку людського,
    на протязі всього життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1633

    20 бер. 2022
    Дмитрий Коваленко
    Не сон.
    Не сон. Not a dream.

    Мне кажется, что ЭТО только сон.
    Сон страшный, но ведь я смогу проснуться…
    Но нет. Бушует здесь война
    и нету шанса мне назад вернуться...

    Кричит сирена, а затем - отбой,
    но страх уже не гложет душу.
    Хоть я наверно вовсе не герой,
    надеюсь в нужный миг не струшу...

    Давно когда-то горько плакал я.
    Теперь я слёз своих и не скрываю,
    как будто из-под ног ушла земля,
    но к этому я тоже привыкаю...

    ...Мне кажется, что ЭТО страшный сон.
    Весной меня встречала только Радость...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1634

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Птахи співають на гіллі,
    Сонце яскраво світить.
    Природа навіть не знає
    Що відбувається в світі!
    24 лютого, весна уже на порозі…
    Ми ж маємо протистояти
    Перевертня-брата загрозі.
    Черги у магазинах
    І на заправних станціях.
    Черги у небесах -
    Така миротворча акція.
    Кажемо: «все буде добре»,
    Робимо все що взмозі…
    24 лютого, весна уже на порозі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1635

    20 бер. 2022
    Наталія Манько
    Україна
    І знову зустрілися ми  на леваді...
    Не снилось мені, а було все насправді!
    Там юнка несла  автомат, а не маки,
    тій мужній красі дивувався усякий.
    У попелі, білена сонцем сорочка,
    І кров’ю залиті ниткові рядочки,
    сердак загубився, спідниця порвана,
    та зброю тримала, Вона воювала.
    Уста - стиглі вишні і серце - калина,
    волосся прикрило її мокру спину,
    Іде крізь віки, напав злодій зненацька
    Та стали на захист і сестри, і браття.
    Стогнала земля від ударів з повітря,
    ,,Тримайся, дитино,"- шептав волі вітер.
    Ще льон  зацвіте за селом синьо-синьо...
    Стріляють їй в груди, вона їм  у спину.
    Сьогодні єдина! Хоч зранена - сильна!
    І фана  квітує нова жовто-синя.
    І буде завжди!  Ти прекрасна і вільна!
    Країна моя, їй ім'я Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1636

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Темні часи показують сяйво сердець.
    Морок й пітьма переможені будуть вкінець.
    Дух наш незламний, нащадки козацьких звитяг.
    Нехай майорить наш жовто-блакитний стяг!
    Це в наших генах, наша мораль і наш код.
    В єдності сила, ми незборимий народ.
    Гордість за силу й жертовність наших людей!
    Чужинце, - про землю і дім наш навіть не
    мрій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1638

    20 бер. 2022
    Анастасия Шакирова (Wolfox)
    Без назви
    кончился долгий путь прикатилось яблочко к золотому блюдцу
    началась весна но ее не заметил никто ни ласточек ни листвы
    я не прошу ракеты и танки остановиться почувствовать оглянуться
    я попрошу "повернись живим"

    вокруг говорят молчи будь как тихий кролик невскрытый ящик
    не выходи не суйся бог выдаст свинья не съест потерпи утрись
    эта земля была ко мне доброй теплой и настоящей
    она горит

    я не прошу весь мир послушать понять подумать хоть на полстолько
    просто странно что еще целы атланты не рухнул небесный свод
    я попрошу чтобы зерна в карманах тех кто пришел на эту землю с огнем и болью
    тех кто послал войска в эту землю с огнем и болью
    поскорее взошли подсолнухами и травой
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1639

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Єдина
    Чи знаєте, як гарно в Україні?! –
    Які в морях й озерах води сині,
    Як яскравіють маки в житі,
    Як щедріють сади у квіті!
    Як легка димка ниви обіймає,
    Як зграя жайворів над урожаєм грає,
    Як височать тополі край дороги,
    Й які крутії на Дніпрі пороги!

    Чи знаєте, як тужать в Україні? –
    Як сум трембіти над горами лине,
    Тоді пісні перестають співати,
    Жінки волосся в коси заплітати.
    А в сутінках прозорії стрекози
    Нагадують про непролиті сльози,
    Як сильний вітер в кронах завиває,
    Про долю й біль народу вповідає…

    Чи чули про гостинність в моїм домі?! –
    Ми, українці, нею скрізь відомі!
    В містечку кожному, селі і хаті
    Зустрінуть гостя радо, чим багаті.
    І як яскраві зорі уночі,
    Такі пахучі з печі калачі;
    І як корали файні у дівиці,
    Така вода холодна із криниці;
    Й на стіл ґаздиня щедрою рукою
    Поставить все добро перед тобою.

    Чи знаєш ти, як гарно в Україні,
    У тій землі, де Воля й Бог – єдині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1640

    20 бер. 2022
    Валентина
    Весна
    А за окном поёт весна
    ...и рвутся за окном снаряды
    И наша мирная страна
    Возводит баррикады.
    А далеко, где мавзолей
    Нацистские уроды
    Орут "хайль Путлер"...
    ..................
    А здесь среди полей
    Поёт весна
    И рвутся за окном снаряды...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1641

    20 бер. 2022
    Денис Зіняк
    За що?..
    За що земля твоя така страждана?
    Гріхи які оплачує нарід?
    Чому такая Воля твоя ждана?
    Коли міцніший сталі маєш Рід.

    Не може бути іншим твій солдат,
    Коли народжений такими матерями.
    Що закривають від гармат
    Тебе собою, відчайдушно до нестями.

    Бандерівець, Козак і кожен Син твій,
    Пліч-о-пліч стали разом за країну.
    Тих, хто життя прожив і тих, хто молодий,
    Любов твоя єднає, Україно!

    Чому, коли, кому ти стала винна?
    За що святії з неба сльози ллють?..
    Красою ти дратуєш, Україно!
    Добром ворожу піднімаєш лють…

    03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1642

    20 бер. 2022
    Таня
    Україно, рідна моя ненько
    Україно! Рідна моя ненько!
    Знов тебе шматують вороги,
    Знов в твоїх дітей болить серденько,
    Знов тривога й розпач навкруги.

    Ти тримайся люба батьківщино!
    З нами Бог, воює Він за нас.
    З Ним ми сильні, рідна Україно.
    Не залишить Він нас у цей час.

    Прихили перед Творцем коліна,
    Попроси про прощення Його.
    Він тебе обгорне, як дитину,
    й не допустить Він розрушення твого.

    Не шукай ти порятунку у людей,
    Адже люди такі самі смертні.
    Бог боронить всіх своїх дітей
    І тобі Господь не дасть померти.

    Ти віддай Йому усю хвалу,
    Не жадай для себе похвали і слави.
    Вся хвала належить лиш Йому,
    Не розділить він її з лукавим.

    Україно! Ми усе пройдем!
    З Богом разом ми усе здолаєм!
    Зло від нас все відійде,
    І ми нову пісню заспіваєм.

    Ми прославим Бога за любов,
    За Його спасіння й порятунок.
    Зацвітеш ти наша ненько знов!
    Й принесеш хвалу Христу в дарунок.

    Ну а поки, я молюсь за мир,
    Щоб ти перед Господом схилилась.
    Бо лиш Він надійний поводир.
    Лише Він дарує тобі милість.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1643

    20 бер. 2022
    Оксана Кіндратюк
    Україно моя, Україно
    Україно моя, Україно,
    Стоїш гордо, хоч тіло в рубцях!
    Кожен син, що за тебе загинув,
    Вічно житиме в наших серцях!

    Пломенієш в вогні, але терпиш.
    Гнешся з болю від куль, та стоїш.
    Україно - як завше, безсмертна,
    Ми з Тобою - всі діти твої!

    Браття й сестри, ставаймо до бою!
    Най зобачить лихий супостат,
    Як боронить без страху і болю,
    Свою землю вкраїнський солдат!

    Щоби ворог сюди не вернувся
    І не мріяв у нас панувати,
    Щоби світ врешті-решт схаменувся
    Й Україну почав шанувати!

    Витри сльози, Країно кохана,
    Хоч й болить твоє тіло в рубцях!
    Кожен вмерлий від кулі тирана
    Вічно житиме в наших серцях!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1644

    20 бер. 2022
    Андрій Євдокимов
    otara
    Скрепы, лапти и телогрейка,
    Безопасней сидеть втихаря
    В эпицентре дешёвого фейка,
    В стенках мыльного пузыря.

    Быть ничтожеством среди равных,
    Не болтая лишнего вслух,
    Кроме ложных доктрин и полправды -
    Вечный выбор холопов и слуг.

    Речь вождя, плебс похлопал, поахал,
    Пошумел, но из точки любой
    Ваш дырявый ковчег - плывёт на*уй
    Пока стадо ведут на убой.

    Слепо-глухо-немая отара,
    "Что я мог здесь?" и дело с концом.
    Стань у зеркала. Видишь ли, старый,
    У войны в нём - твоё же лицо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1645

    20 бер. 2022
    Валентина Дуневич
    Без назви
    мені лише 3 місяці.
    і я нічого не розумію…
    я чув голосні звуки з вулиці,
    коли сидів у підвалі з мамою.

    мені лише рік.
    і я ще не знаю, що я сирота,
    що батьків вбили у Харкові…
    мені дали молока
    і живу я в поляків
    у Кракові

    мені лише п’ять.
    мій татко мене обіймає,
    коли обстріл за обстрілом
    пів ночі ракети летять.

    мені лише десять.
    я чув звук не одної гранати.
    мама каже: «нас скоро відпустять»
    і я повернуся у свою кімнату.

    мені вчора було п’ятнадцять.
    моя молодша сестра мене запитала:
    «чому люди на дворі валяються?»
    я мовчки її обійняла
    і не змогла пояснити, що то
    наша мама

    мені двадцять один.
    я втратила батька в бою за Каховку.
    маму вбили російські солдати,
    коли вона просто пішла по воду…

    мені тридцять два.
    я у підвалі обіймаю дітей.
    без світла, їжі, води і тепла,
    бачила кілька жахливих смертей.

    мені п’ятдесят.
    мої діти поїхали в Польщу.
    я грію їсти на вулиці
    і підгодовую чужих кошенят

    мені вже сімдесят сім.
    мої діти та внуки у сховищі.
    зруйнували гради москальські наш дім,
    із міста зробили кладовище.

    я солдат, що пішов добровольцем.
    мені від вісімнадцяти до шестидесяти.
    я взяв у руки рушницю і буду твоїм охоронцем…
    завжди.

    я повернуся живим, обіцяю
    але перед цим я помщуся
    за кожну дитину
    за кожну пролиту крові краплину
    за кожну вагітну, стареньку
    за кожну хатину
    за кожну сльозу пролиту за сина
    за Маріуполь, Донецьк і Луганськ
    за Гостомель, Каховку, Охтирку
    за Київ
    за Крим
    і за кожну людину
    що тепер..
    у братських могилах…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1646

    20 бер. 2022
    Андрій Лісовий
    Кінчиться війна!
    Кінчиться війна й пакетований чай,
    Затихнуть гармати, сирени раптові
    І що б не було, пообіцяй:
    Вип‘ємо кави на Контрактовій!

    Затихне звучання безсилля пустого,
    Хоч дні ці важкі, а час загадковий,
    Чекає нас сидр на площі Толстого,
    А також Хрещатик і Виставковий!

    Будуть книги й смартфони в метро
    І не буде більше тривоги,
    Згадаємо разом, як то було:
    Ішли через терни до перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1647

    20 бер. 2022
    Василь Глемба
    Без назви
    «Русскоязычное население
    пришли освобождать…»,
    та що ж ти Путін брешеш,
    їтіж-бо твою мать!

    Дома, лікарні, школи…
    в людей палиш, брехло!
    Не простим ми ніколи,
    не простить світ, ху*ло!

    У Харкові й Херсоні
    звучить російська мова,
    чому бомбиш, стріляєш
    по росіянах, Вова?

    Чи зійшов ти з розуму,
    чи геть уже здурів,
    щоб ти вже здох скоріше,
    щоб в пеклі ти горів.

    Прости мене мій Господи
    за цей великий гріх,
    що заповідь порушую,
    та стриматись не міг.

    За сльози материнські,
    за діток і солдат,
    тебе давно чекає
    пекло – «то есть АД!»

    Бо, як ще ноги носять
    це падло по землі,
    дарма ви то затіяли
    прокляті москалі…

    Ви нас не залякаєте,
    бо з нами правда й Бог,
    а ваш князьок прибацаний
    щоби скоріше здох!
    02-03.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1648

    20 бер. 2022
    Діана Шевченко
    Оставьте в покое нас
    Война-войной, а дети рождаются,
    Растут, развиваются...
    Достала война.
    Все расплачиваются сполна.
    Кто-то дом потерял, кто-то родных,
    Близких, любимых...
    Пожалейте детей!
    Они ж не виноваты ни в чем!
    Разрывает от горя матерей...
    Достало всё.
    Надоело бояться.
    Люди откровенно матерятся,
    В след за "военным кораблём" посылают всех и всё.
    При этом продолжают бороться...
    За себя, за будущее наше, своё,
    За семью, за маленькое дитё
    Такое невинное...
    В мечтах и снах ко многим приходит письмо
    Почтой голубиною.
    Там послание одно:
    "На земли наши пришел мир,
    В честь этого устроим пир!"
    Не надо нас "освобождать",
    Не нужна нам ваша "благодать".
    Просто не трогайте нас, оставьте в покое...
    Вы столько причинили горя...
    Словами передать не могу,
    То и дело люди слышат "БА-БАХ!", "БУ-БУХ!"
    Вы ж детей убиваете!
    Чтоб даже не рождались, уничтожаете!
    Если есть хоть капля совести у вас,
    Просто ОСТАВЬТЕ В ПОКОЕ НАС!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1649

    20 бер. 2022
    Таня
    Одна лиш ніч...
    Ніч одна все навкруги змінила
    На "до" і "після" розділилося життя
    На "свого" й "ворога" людей всіх поділила
    З ніг на голову перевернулося буття.

    Ніхто не знав, коли лягали спати,
    Що нас пробудить взриву шум.
    Ніхто не планував життя міняти,
    І радість не хотів ніхто мінять на сум.

    Було комфортно нам пливти за часом,
    Круговорот життя нас сильно затягнув
    Ми вже не думали про плани разом...
    А кожен ковдру сам собі тягнув.

    Були ми такі впевнені в собі й безстрашні.
    Складалось враження, що вічно хочем жить
    Але в ту ніч зробилося нам страшно...
    Нам раптом захотілося любить.

    І ніби очі раптом нам відкрились.
    Ми так по іншому побачили життя.
    Так різко в нас думки змінились,
    Закритим раптом стало майбуття.

    Нарешті ми схилились на коліна.
    Нарешті вгору підняли своє лице.
    Тепер в думках постійно Україна.
    І на душі печаль лежить свинцем.

    Тепер нам хочеться людей обняти.
    Зігріти всіх любов'ю, й обігріть.
    Тепер готові ми життя віддати,
    Аби лиш діти в мирі могли жить.

    Одна лиш ніч все навкруги змінила,
    Так круто розвернувши нам життя.
    Дала згадати нам, що ми "людина".
    Що ми не власні керувати майбуттям.

    Давайте зробимо з цього уроки.
    Давайте перестанемо грішить.
    Бо вже ми чуємо Ісуса кроки...
    І треба нам спасатися спішить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1650

    20 бер. 2022
    Оніщук Олександр
    Скажи мені, солдат чужої зброї...
    Дай відповідь мені, солдат-чужинець,
    Навіщо ти прийшов до мене в дім?
    Зі зброєю, підступно, як злочинець
    І знищуєш все чоботом своїм?

    Скажи мені, солдат чужої зброї,
    Навіщо ти до нас привів війну?
    Себе вважаєш ти героєм?
    То слухай, що тобі скажу:

    Твою Орду, проклятий бусурмане,
    Ніхто не кликав в гості тут, повір!
    Ти, усміхаючись, приніс для нас кайдани,
    А з ними свій, так званий, «русский мир».

    Ти нас прийшов від когось там звільнити,
    Хоч вся твоя країна під ярмом?
    Тобі зручніше на колінах жити,
    На все життя залишитись рабом!

    Просякнута кривавим слідом
    Уся земля, де були москалі
    В країні, там де вічно пахло хлібом
    Весною, де курличуть журавлі.

    В країні, де під мирним синім небом
    У чесній праці жили ми віки,
    А як приходив ворог й було треба,
    До рук сокири брали і шаблі.

    Славетні хлопці гетьмана Богдана,
    Герої Крут, Тарасові вірші,
    Небесна сотня, гордий дух Майдану
    Це все у нашій крові і душі.

    Не соромно нам бути в їхнім колі,
    І час прийшов для наших перемог.
    Ми знаєм з нами правда, з нами воля,
    Ми знаєм з нами віра, з нами Бог!

    І душу й тіло, все, що нам так свято,
    За нашу рідну землю віддамо.
    І в нашім краї панувати
    Ніяким оркам не дамо.

    Так знай же, покидьок, закутий ланцюгами,
    Не буде спокою тобі на цій землі
    Вона горітиме у тебе під ногами,
    У кожнім місті, в кожному селі.

    Тут все з тобою буде воювати -
    Поля і ріки, гори і ліси.
    Ти будеш сотні раз вмирати,
    І над тобою не стоятимуть хрести!

    Ти так хотів землі моїй урвати,
    Так мріяв тут «парадами» пройти?
    Навік залишишся лежати
    Кістками у святій землі.

    Почуй мене, потворо росіянська,
    Ти будеш проклятий і рід твій назавжди.
    По всіх законах Божих, християнських,
    Пощади не чекай і не проси.

    І не чекай прощення, супостате,
    За все, що ти зробив – його нема.
    Росія більше нам не буде братом,
    Хоч, зрештою, ніколи й не була.

    За злочини твої прийде розплата,
    За жах, що ти зчинив на цій землі,
    Душа твоя у пеклі розіп’ята
    Без імені, без пам’яті, в імлі.

    За біль і сльози, горе і страждання,
    Тебе тут будуть рвати на шматки.
    За мрії втрачені і сподівання
    Не буде спокою тобі.

    За діточок, що янголами стали,
    Прийми їх душі, Господи, й спаси.
    Щоби в гнилій душі твоїй звучали
    До смерті самої їх голоси.

    Ти можеш все, мерзото, зруйнувати,
    Але не знищити тобі святе -
    Садок вишневий коло хати,
    Що в серці нашому цвіте.

    Ти можеш сплюндрувати все навколо
    Міста, лікарні і церкви,
    Проте тобі не знищити ніколи
    Собори української душі.

    Запам’ятай навік, солдат-чужинець,
    Завчи напам’ять й передай своїм,
    На цій землі господар – українець!
    Він захищатиме зі зброєю свій дім.

    Тобі солдат землі чужої,
    Ніколи не збагнути, ні!
    Що ми – народ! І наша зброя –
    Любов до рідної землі.

    Вона дає нам силу і наснагу,
    Пробуджує найкращі почуття,
    У боротьбі дає сміливість і відвагу
    За неї віддаємо ми життя.

    Тримайсь, країно, пташко сизокрила
    І далі піднімайся на крило.
    Не раз тебе уже біда косила,
    Але ти розквітала все одно.

    Волошки в полі, колоситься жито,
    Історію напишемо нову.
    І Україна далі буде жити
    Країна та, яку люблю.

    І в новім світі більш не буде болю,
    Лиш синє небо й поле золоте.
    Ти в моїм серці, ти зі мною
    Моя любов, життя моє.
     18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1651

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    Тут наша земля, наших дідів й прадідів,
    Тут ми багато лишили дитячих слідів.
    Тут спочивають пращурів наших душі…
    Тут дідусь змушував нас збирати груші,
    Тут бабуся розказувала про дитинство,
    Тут у садку калини червоне намисто.
    Тут робили усі свої перші кроки.
    Тут були і болючі життєві уроки.
    Тут наші радощі й найщасливіші миті -
    На Україні народилися наші діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1652

    20 бер. 2022
    Оксана Кіндратюк
    Мені наснився сон
    Мені наснився сон: гули гармати.
    На мою землю ворог наступав.
    І рвався в бій солдат, і голосила мати.
    І свист снарядів небо розпинав.

    Все вибухало: і будинки, й люди,
    Безвинні діти падали від ран.
    І кожен плакав: Боже, що то буде?!
    З якого пекла виліз цей тиран?!

    Вві сні я чула, як Земля стогнала,
    Та все просила: лиш не відступай,
    Солдате мій! Хоч ворогів чимало -
    Ти вистоїш, свій оборониш Край!

    І йшов солдат: без страху і утоми,
    З любов'ю в серці й твердістю в очах.
    Ворожі батальйони і колони
    Довкола оберталися у прах!

    Скінчився сон, я відкриваю очі:
    У вікнах сонце і пташиний спів.
    Нема війни. Погожий день, урочий
    Так ніжно посміхається мені...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1653

    20 бер. 2022
    Андрій Лісовий
    Евакуація
    І хай зове в евакуацію потяг,
    Нехай кричу щодня я на себе,
    Хай зараз всі сни через одяг,
    Та кожен цей потяг до тебе!

    Хай нищать мій голос сирени,
    А новини руйнують думки,
    Єдине що хочу - до тебе,
    З‘єднати серця на віки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1654

    20 бер. 2022
    Ярослав
    Мені байдуже
    Мені байдуже хто ти і звідки,
    Що ти робиш на нашій землі.
    Ми не кликали вас, не чекали,
    Ви зненацька напали самі!

    Наші рідні ховаються в льосі
    Немовлята старі та малі.
    Сльози ллються довкола рікою,
    Мов чума, лізуть скрізь москалі!

    Вони гордо хотіли пройтися
    По оплаканій нами землі.
    Але здохнуть!
    Згорять, наче в пеклі,
    Десь засипані в свіжій ріллі!

    Мені байдуже хто ви і звідки,
    Ви для мене усі москалі.
    Я за неньку свою і за діток
    Голіруч закопаю в землі!

    Ви не браття, ви орки прокляті,
    Ваше місце у пеклі, в вогні!
    Ми ж гартуємось, наче залізо
    У проклятій кацапській війні!

    З нами Бог, він нас не покине!
    Ми Бандери старі і малі!
    Ми відстоюємо Україну,
    А кацапів зариєм в землі!!!
    04.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1655

    20 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Сила матері
    Молилась щоночі старенька,
    Додолу схилившись низенько,
    Просила мир-спокій усім:
    У кожну родину, у кожен дім!

    Навколішках поникнув дід,
    Якому вже до сотні літ,
    Тугу-журбу проганяв
    І за онуків він благав.

    Батька скупими слізьми
    Вмиті дороги війни,
    Покрилися снігом скроні,
    Відчай притих у долонях.

    Та ось підвелась вона –
    Рідна, одвічна, сумна.
    Благословення своє дарує
    І з дітьми на смерть крокує.

    Гордо в мовчанні йде,
    Синів на війну веде.
    В душу ховаючи муку,
    Зброю вкладає їм в руки.

    Любляче серце – як щит
    Для безлічі лютих битв,
    Гострий, як меч, цілунок,
    Надію і віру – в дарунок.

    Мужність з дитячих мрій –
    Як світоч в наступний бій,
    Завзяття й запал до знемоги
    Для успіхів й перемоги!

    Молилася Україна
    За кожну свою дитину,
    Благала за нас усіх:
    За померлих і за живих.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1656

    20 бер. 2022
    Дар'я
    Олія запашная
    Що волаєш ти, сирено, зупинися.
    Брат російський, брат мерзенний - утопися.
    І тікайте з України, бо будем вбивати,
    путін вас осточортілих не піде ховати.
    Що волаєш ти, солдате, зупинися.
    Не кажи "не знав", "привезли" - схаменися.
    Як хотів в дітей стріляти - був сміливий,
    Що ж тепер стоїш і плачеш, юродивий?
    Наших войнів, сили світла, не спинити.
    По ворожим силам темним будем бити.
    Конотопські відьми наші вас зурочать.
    По церквах ікони руські кровоточать.
    Кинь насіння у кишені, йдеш як воювати -
    Нам олію запашнуюю скоро жати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1657

    20 бер. 2022
    Петро Гринчишин
    Із циклу "Україні"
    Душа поета - святий спалах мови,
    В борні за волю - бойова сурма,
    Душа поета - рани згусток крови,
    Як матір в муках ворог розпина.
    Душа поета - пишна мов калина,
    У слові квітне і похвал не жде,
    Душа поета - голос України -
    Схиляє небо, як біда гряде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1658

    20 бер. 2022
    Андрій Лісовий
    Мирні записки воєнного часу
    Свідомість кипить, дивись, щоб не збігла,
    Бо демони корчать криваву гримасу:
    І в обігу більше ні злота, ні срібла,
    Лиш мирні записки воєнного часу!

    Ця історія пишеться кров‘ю дітей,
    Ці бордові шрифти - принада убивці,
    Поки світ чекав модерних ідей -
    Ним управляли ганебні і ниці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1659

    20 бер. 2022
    Таня
    Війна на 18
    Боже, подаруй мені на вісімнадцять мир.
    Щоби проснулась я й мені сказали,
    Що більш не треба воїнам мундир
    Що із війною раз й назавжди зав'язали.

    Що люди всі нарешті зрозуміли,
    Що смерть не вирішить усіх проблем.
    Що люди всі покаятись схотіли,.
    Бо не бажають жити так, як жив Сихем.

    Так болісно дивитись на новини
    І бачити як рушиться цей світ.
    Вмирають ті, хто не вчинив провини.
    Життя чийогось скінчився політ.

    Можливо завтра, може не сьогодні,
    Але прошу, хай скінчиться війна.
    Хай більш не будуть дні такі холодні.
    А в серці хай зародиться весна.

    Даруй Свій мир у кожне людське серце,
    Щоб більше не хотілось воювать
    Щоб люди душ своїх відкрили дверці
    І Твоє Слово їм схотілося приймать.

    Боже, подаруй мені на вісімнадцять мир.
    Щоби проснулась я й мені сказали,
    Що більш не треба воїнам мундир
    Що із війною раз й назавжди зав'язали.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1660

    20 бер. 2022
    Вікторія Шевель
    Україна — серце Європи!
    Україна — це коли військкомати
    на четверту добу війни кажуть тобі:
    "Чекай! Достатньо людей."

    Україна — це коли купується пиво,
    щоб з-під нього в пляшки заливати смузі Бандери.

    Україна — це козаки, які на*уй відправили рускій корабль,
    що прийшов убивати з ката земель.

    Україна — це ми, які міцно тримаємо землю, повітря, воду
    і небо відкрите новітньої ери.

    Україна — це коли в бомбосховищі жінка народжує
    мужньо прекрасних здорових дітей.

    Україно моя, ти знаєш із ким тобі бути в житті, бо бачиш усе,
    бо в силах сама обирати!

    Україна ніколи й нізащо не пробачить рашистам
    селищ і міст українських смертей!

    Україна — серце Європи! Триєдина, як Бог!
    Єдина у світі нескорена мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1661

    20 бер. 2022
    Михайло
    Маріупольська Мадонна
    І бачив світ розп'ятого Христа,
    Голгофу, перетворену в ікону...
    А зараз дивиться, ховаючи свій страх,
    На нашу, закривавлену Мадонну!

    Від вибухів тремтить, димить земля,
    І пне вогонь вітрила пурпурові!
    Трима Мадонна ніжно немовля,
    Посічена осколками до крОві...

    Хай впитує, народжене Дитя,
    Приклавши до грудей долоньки здерті,
    Смак волі і смак віри у життя,
    Врятоване  від темряви і смерті!

    О найсвятіша, серед всіх ікон!
    Тобі молитимусь у  відчаї за  щастя,
    За теплий погляд всіх земних Мадонн,
    За небом подароване причастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1662

    20 бер. 2022
    Софія Федишин
    Без назви
    Не знаю, що повинне бути на початку,
    Проте напишу те, за що болить.
    30-й рік у нас свобода України-мати
    А 22-й став початком наших сліз

    Раніше думала, чому нас називали «братьями»,
    Ну як ми вас — понЯти, ви нас - «нєт»?!
    30-й рік — ми вільні, вас — пресують матом
    Ми — допомога, ви — несете смерть

    Тепер я зрозуміла, ми не браття.
    Вам духу мало бути сміливіше.
    У вас потоки сліз за Spotify‘єм,
    А ми відмолюємо наших українців

    Ще вчора називали їх «цивільні».
    Сьогодні, обірвалася струна життя,
    Їх кидають у братнії могили,
    Які безжально готувала ця війна...

    Під пісню українця Ярмака,
    вони зніма тік-токи для росії.
    Ви зазомбовані, щоб зрозуміти, що не так,
    і як новини творять фейкову стихію.

    «2 дні і Київ буде наш!»
    Кричали у конвульсіях всі орки.
    Ви створюєте бійки за макдак,
    а ми б’ємось, щоб бути в (тер)обороні.

    Вас з мітингів везуть у автозаках,
    а ви співаєте, що путін - маладец,
    ми різні: ви небачене ще зло, ми — правда,
    Ви — комунізм. Ми боремось за мир.

    На ваших поколіннях наша кров,
    Ви не відмолитесь від неї у ГААЗі.
    Руками інших ви копаєте країні «гроб»,
    І до без тями вас клянуть там на Донбасі.

    Це такий у вас дух переможців?
    Ховатись у бункері на Алтаї?
    «Вкладати» своїх в крематорії,
    Щоб тисячі матерів і не знали.

    У вас остання роль у цьому дійстві,
    востаннє боретесь в болоті за життя.
    Гориш росіє? Мри потрохи, але вічно
    Ти заслужила бути стертою з лиця.

    Ми ще не виграли, проте вже чуємо поразку з боку.
    Ми вільні у державі, ви — раби,
    Тарас мовляв: «борітесь і поборете»,
    Смертельний бій розставить всі крапки.

    Одного ранку ми забудемо про бомби,
    І защебече знову мова солов‘їна,
    Зберемось в центрі Києва і гордо,
    Ми об‘єднаємось під словом Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1663

    20 бер. 2022
    Денис Зіняк
    Не помре України ні Слава, ні Воля!
    Не помре України ні Слава, ні Воля!
    Варті того українці, щоб всміхалась доля!
    Слава Нації, Героям, Україні Слава!
    Вороги нехай загинуть,
    Ця пора настала!
    Хай загине кожен зрадник,
    Хто Ненею торгує.
    Нехай кожен Патріот ці слова почує.
    Україні я бажаю пережити лихо.
    Щоб без пострілу,
    Без крові - жити мирно, тихо.
    Щоб лише в Свята Великі
    стріляли гармати -
    Україну прославляли,
    Бо це наша Мати!

    Ще я хочу побажати:
    Не втрачать надію,
    Щоб всміхались Ваші діти і дружини милі,
    Щоб батьки були здорові,
    Щедрими застілля,
    Та за ними, щоб збирали Свята та весілля!!!
    01.01.2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1664

    20 бер. 2022
    Віталія Томахів
    чекати
    засвітиться темна вуаль
    покаже нам те що було приховане
    підірвали ще одну магістраль
    навкруги лише попіл
    - попіл нескорених

    цієї війни багато що «вперше в історії»
    цієї війни багато що не прораховане ворогом
    цієї війни ми не спостерігаємо історію - ми її творимо
    цієї війни багато смертей для нас так і залишаться
    - невідомими

    але разом із тим як заходить вечірнє сонце
    разом із тим як ночами чергують солдати
    разом із тим як хоробрі несуть свою службу
    ми без сумніву завжди будемо вас
    чекати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1665

    20 бер. 2022
    Максим Бойко
    Без назви
    Среди той лжи, что в мире правит бал,
    Среди несправедливости и фальши
    Увидеть правду нелегко — я знал,
    Но изменять ей — невозможно дальше.

    Пусть все, кто может на ногах стоять —
    Пусть не сдаются даже от ударов.
    У них есть вера; их не запугать,
    Хоть ночь пылает заревом пожаров.

    За Украину поднимались мы,
    Как поднимались прадеды когда-то.
    И нас не обмануть, из вязкой тьмы
    Выплевывая злобу, агитатор.

    За правду, Украину и отвагу!
    Им слава, и героям вечно слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1666

    20 бер. 2022
    Михайло
    Поїду до мами
    Настане ж та мить, стихне небо над нами!
    І стане тоді, як колись вже було!
    А після війни я поїду до мами,
    До себе додому, у рідне село!

    Хай степ поведе мене тими стежками,
    Де все навкруги в котрий раз розцвіло!
    Як довго не їхав я в гості до мами,
    До себе додому, у рідне село!

    Між двох телефонів, як нитка між нами,
    Дороги вітрами й снігами мело!
    І вже півжиття не доїду до мами,
    До себе додому, у рідне село!

    Я йшов би, я б їхав, летів літаками
    І в серці б усе вирувало й текло!
    Як світить душа, коли їдеш до мами,
    До себе додому, у рідне село!

    Десь там заростає мій двір шпоришами,
    Де все починалось і ще не пройшло!
    А після... Одразу ж поїду до мами,
    До себе додому, у рідне село!

    Нехай зустрічає мене пиріжками,
    Пахучим борщем за стареньким столом!
    В сльозах обійму, по-синівськи руками,
    Так, ніби, цієї війни - не було!!!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1667

    20 бер. 2022
    Марина
    Лелека
    Кружляла лелека в небесних просторах,
    Смакуючи літнім блаженним теплом,
    Зверхньо дивилась на димчаті гори,
    Сонячний промінь хапала крилом.

    Дражнила лелека вітри невгамовні,
    Ловила їх свист, кидала униз,
    Співала для сонця вірші любовні,
    Складаючи їх із сонатних реприз.

    Вабив лелеку захід багряний,
    Обрій безмежний - незвідана даль,
    І день був, на диво, довгий, рахманний,
    Блищав небосхил, мов той кришталь.

    Летіла лелека, летіла у небо,
    Заполоч в'ючи із білих хмарин,
    Коли у свободі існує потреба,
    Крила сягнуть несусвітніх вершин!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1668

    20 бер. 2022
    Олексій Бурнусус
    Перемога
    Ми не зламані ми безстрашні
    вмієм добре воювать
    Вирвем зуби тій собаці
    буде він від нас тікать

    За родину за дівчину
    будем жить а ворог ні
    Ми Матусю Україну
    збережемо в цій війні

    Гей братушки всі до бою
    заряджай і бий скотів
    Ми стоїм за свою волю
    за дітей і за дідів

    З нами Бог і віра з нами
    наше військо і душа
    Пісня наша над ланами
    Україна Дорога!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1669

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    В холодні дні цінується тепло,
    У темряві чекаєш більше світла.
    Коли у дім, мов бруд, проникло зло,
    Забрало дні, які ще не прожиті.

    В ранковім небі - вісники біди,
    Війна у 21 столітті?
    Тримали мир, боролись як могли.
    І виявились найсміливіші в світі.

    Давати відсіч, боронити дім,
    Майбутнє наше у ворога забрати.
    Не знатиме земля чужих слідів,
    І не заплаче Україна-мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1670

    20 бер. 2022
    Світлана
    Плач України
    Плаче моя Україна,
    плаче моя ненька,
    від ворожої навали
    страждає рідненька.
    Бо летять над головами
    ракети ворожі.
    І моляться українці:
    «Захисти нас Боже,
    Збережи нашу країну
    від страшного горя.
    Прожени прокляту рашку
    і з берега й з моря»
    Не подумали б ніколи,
    що таке можливо.
    Жили собі у країні
    мирно і щасливо.
    Наживали, що могли
    працею тяжкою.
    А тепер розбито все
    клятою війною.
    Хтось лишився без дітей,
    а хтось без родини
    і вже тисячі людей
    навіть без хатини.
    В кожнім серці нашім лють,
    ненависть до рашки,
    та не тільки у людей,
    а навіть у пташки.
    Бо летять вони від страху,
    в небі метушаться,
    відчувають небезпеку
    і ракет бояться.
    Нема спокою нікому,
    лише біль, тривога.
    Кожен з нас благає миру
    і просить у Бога.
    Вже і сонечко надворі
    хоче нас зігріти,
    хоче, щоби ми усі
    почали радіти.
    Але щось його тепло
    Нас не зігріває
    і на серці тяжко так,
    бо ж війна триває.
    Схаменися лютий ворог,
    замерзни в каміння,
    бо від того, що ти робиш
    нема розуміння.
    Будеш ти в аду горіти
    і не потухати,
    за кожного українця
    і за кожну хату.
    А загиблі діточки,
    будуть тобі сниться.
    І суд Божий над тобою
    хай в аду вершиться.
    А на нашу Україну
    прийде перемога.
    Звільним землю нашу скоро
    від ворога того.
    Побудуєм наше щастя,
    повернем свободу,
    бо ми браття українці
    козацького роду.
    Запанує мир і спокій
    у кожній родині
    і співати будем разом:
    «Слава Україні!!!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1671

    20 бер. 2022
    Александр
    Одесса
    Одесса не сдается и не сдастся
    Врагу такую песенку споем
    А если вам так хочется купаться
    Идите вы за русским кораблем

    Сирены воют ночью спозаранку
    Бывает тоже иногда и днем
    Споет вам и Привоз, и Молдованка
    Идите вы за русским кораблем

    Послушайте сюда, мы скажем прямо
    Конец вас ждёт уже на дне морском
    Вы сунтесь только лишь в Одессу-Маму
    Пойдете вы за русским кораблем
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1672

    20 бер. 2022
    Мар'яна
    *
    Я скоро повернусь додому,
    Привезу дитинку до хати,
    І більше не дам вже нікому,
    Сім'ю мені розлучати.

    Я вернуся в ріднії стіни,
    Усядусь тихенько на ліжко,
    Мені це ніщо не замінить,
    сюди лиш ведуть мене ніжки.

    Я вернуся скоро у місто
    обійму коханого сильно,
    міситиму з мамою тісто
    на тата дивитимусь пильно.

    Я вернуся в рідну домівку,
    там все моє рідне чекає
    і житиму тут вже довіку,
    Так добре як вдома ніде не буває.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1673

    20 бер. 2022
    Діана Шевченко
    Без назви
    "Ребята, давайте жить дружно!" -
    Говорить любил наш Леопольд.
    Как всё-таки прав этот умный кот.
    Если бы все поступали мудро,
    Возможно, не было бы этих войн...
    Хватит, не нужно, не надо!
    Ведь материнская отрада -
    Когда дома сын и дочь!
    Зачем вы реки крови проливаете?!
    Неужели вы забыли, не понимаете?!
    Властью, данной вам людьми,
    Хранить должны вы этот мир!
    Войной много не добьётесь.
    Просто головой об стену бьётесь.
    На дворе 21 век,
    Да и вам уже сколько лет...
    Не наигрались ещё в игрушки,
    Свои долбанные войнушки?
    Прекратите уже, хватит!
    Итак "зараза" ходит эта,
    Люди прикованные к кроватям.
    Простому народу
    Не хватает кислороду.
    Всюду эту грязь войны
    Некоторые пытаются распространить.
    Уважаемые, власть имущие!
    Разберитесь уже между собой, не мучьте души!
    Чужая жизнь для вас игрушка
    В этой проклятой войнушке...
    Хватит, довольно!
    Не представляете, как больно
    Тем, у кого есть близкие люди там,
    По другую сторону баррикад.
    Не разлучайте сыновей и мам,
    Не превращайте людские жизни в ад.
    Это нужно вам,
    А не нам...
    Когда-то мы были друзьями...
    Может... снова ими станем?..
    На всей Земле народ един,
    Так сохраним же этот мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1674

    20 бер. 2022
    Г. Чук
    Без назви
    Баба сіяла горох й мовила при цьому:
    - Окупант, щоб руський здох,
    чи тікав додому.
    І пургену до котлет - щоби не спинявся,
    та й спалила туалет,
    де загарбник всрався.
    Постелила конопель по усьому шляху,
    хай той руський корабель
    йде зі свистом на*уй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1675

    20 бер. 2022
    Михайло
    Я ніколи не був
    Я ніколи не був і не хочу
    Круасанів хрустких у Парижі,
    Хочу глянути, як у Бердянську
    Абрикоси цвітуть або вишні!

    Я ніколи не був у Римі,
    У соборі Святого Петра,
    Мені б глянути, як у Харкові
    Щебече смішна дітвора!

    Я ніколи не був в Афінах,
    Не заходив у древній Акрополь!
    Я так хочу ходити стежками,
    Де мирний мій Мелітополь!

    Я не бачив берлінських стін,
    А над ними зірки, ніби в куполі!
    Я б дивився на лінію моря,
    У своєму, до сліз, Маріуполі!

    Я ніколи не був, де край світу,
    Де моря й океани сині!
    Я так хочу завжди прокидатись
    У рідній своїй Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1676

    20 бер. 2022
    Єлизавета Михайленко
    Ми не брати із вами
    Росія лиш робить вигляд, що не боїться,
    Та от, по-справжньому, хто не боїться, так це українці.
    Росія лиш робить вигляд, що не здається,
    А насправді військові тікають у ліс, коли доведеться.

    Ви бачите нашу силу, нашу міць,
    І як ми серед ночей
    Рятуємо наших коханих дітей.
    Ви прийшли захищати? Від кого й від чого?
    Геть від очей!

    Поки ми в Україні цілодобово
    спростовуємо фейки і не віримо в дурню,
    Вам ліньки залізти в інтернет
    і проаналізувати всю телевізійну брехню?

    Ви кажете то наші стріляють у нас?
    Та коли ми ловимо тих, хто це робить,
    вони й вимовити «паляниця» не можуть.
    Українці нікому й ніколи не віддадуть
    в чужі руки свою долю.

    Ви читали наш гімн?
    Душу й тіло ми положимо за свою волю.
    Україна ніколи не була й не буде Росією.
    Ми дві різні держави. Чому?
    Я поясню.

    Поки ви боїтеся вилізти з-під спідниці мами,
    Ми лягаємо під танки і міни відносимо голими руками.
    Ми не брати із вами.
    Тікайте краще подалі.

    Туди, куди втекла наша влада
    після бунту на Євромайдані.
    Росія знищила «Мрію»
    і дала можливість побудувати нову.
    На що ми скажемо:
    «Слава нації і смерть ворогу!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1677

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    Є ті діти, яким не страшно,
    Дух міцніше у них за дорослих.
    Та дитинство у них відібрати
    Не повинен той східний монстр!

    Є ті діти, які не плачуть,
    Бо немає кому їх пригорнути.
    Вони вимушені подорослішати,
    І сильнішими змушені бути.

    Є ті діти, які так і не виростуть,
    Про війну не розкажуть внукам.
    І немає у світі виправдань
    Тим у кого в крові всі руки.

    Ми не маємо права здаватись,
    Духом падати чи тікати.
    Час настав усім прокидатись,
    Правосуддя вершити над катом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1678

    20 бер. 2022
    Марина
    Слава Україні!
    Слава Україні, героям слава!
    Спробуй, окупанте, ці слова на смак,
    Гірко? - наче міцна кава,
    Гостро? - а в нас тільки так!

    Слава Україні, героям слава!
    Прозвучить для тебе з кожного кутка,
    Ми вільна та міцна держава,
    А твоя "непобедимая", все ж таки, хитка.

    Слава Україні, героям слава!
    Молимося ми за кожного бійця.
    А твоя "непобедимая" велика та кривава,
    Навіть не згадає вже твого лиця!

    Слава нашим хлопцям, слава Україні!
    Ні жалю, ні болю, ні капельки страхУ,
    І девіз один тепер у нас віднині -
    Падло ти російське, йди на велике ХУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1679

    20 бер. 2022
    Петро
    Пробач, матусю...
    Так хочеться писать пісні,
    Про тишу, спокій, про кохання,
    Про іграшку свою останню,
    Дитинство бачить у вісні!

    Так хочеться нести слова,
    Що люди добрі в цілім світі,
    Мов пуповиною обвиті
    Життям, що мати нам дала!

    Так хочеться нести добро,
    Любов і радість в кожну хату
    І ще зробити так багато,
    Щоби на віки нам було!

    Так хочеться зібрати світ,
    В одну сім'ю, в одну родину,
    Яку ніколи не покину
    Десятки, а то й сотню літ...

    Але не можу...Світ в мені
    Зненацька трішечки змінився
    Неначе мороком покрився
    У цій безглуздішій війні!

    Змінилось все: змінились люди
    Змінився погляд на добро,
    Змінилось те, що вже було
    І те, що потім з нами буде!

    І навіть той, хто був "чмирем",
    Чи нив, - тепер тримає зброю,
    Та відчайдушно йде до бою,
    Стає твоїм богатирем!

    А той, хто жив в теплі, багатстві,
    Та рвав сорочку на собі,
    Сидить тихенько на пи..і
    В своєму засраному "братсвє"!

    Хтось істерить, "зриває дах"
    І робить вигляд, що керує,
    Але нічого вже не чує,
    Бо в серці поселився страх...

    Пробач, матусю, вчила ти
    Своїх, чужих - не зобижати,
    І, не дай Боже, їх вбивати...
    Але є ЛЮДИ - є й СКОТИ!

    Хіба ЛЮДИНА може з неба
    Скидати бомби? "О. папал,
    Я єтіх націков дастал"...
    І по кварталах...з кулемета?

    Хіба ЛЮДИНА - по сім'ї,
    Перед очима в мене, Боже,
    Кидати міни смерті може
    На переправі в Ірпіні?...

    Його, як ти, родила мати,
    В потугах тяжких, для життя?...
    А він забрав всіх в небуття...
    Пробач, я буду їх вбивати!

    Я буду рвати на шмаття
    Їх ті мордоровскіє рожи,
    що "на вєсь мір ми нє похожі"
    За кращий світ, і за життя!!!

    Так хочеться писать пісні,
    Про тишу, спокій, про кохання,
    І головне, щоб не в останнє,
    Так дуже хочеться мені....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1680

    20 бер. 2022
    Ганна Тимчина
    Без назви
    Ні перед ким не встану на коліна,
    лише в молитві - перед Богом.
    Моє ім'я - це вільна Україна.
    Хай на коліна впаде ворог!!!

    За сльози й кров мого народу
    йому давно у пеклі місце.
    Я не віддам свою свободу.
    Я не покорюся фашистам!!!

    О, мій нескорений народе!
    Собою нині затуляєш світ.
    Ніхто не відбере свободи,
    у того люду, що на смерть стоїть.

    Я горда й вільна. Я є Україна!!!
    Моє ім'я у світу на вустах.
    Це не біда, що нині у руїнах,
    бо головне, що ми здолали страх.

    Ми на весь світ прославили себе.
    Собою світ прикрили від навали.
    Над нами сонце й небо голубе.
    І з нами Бог. І віра, й правда, й слава.

    Я та незламна, вільна Україна
    чиї сини вмирають за свободу.
    Лиш перед Богом встану на коліна,
    щоби молити волі для народу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1681

    20 бер. 2022
    Михайло
    Валізи-думки
    А думки, як важкі валізи,
    Що ось-ось упадуть під ноги!
    Запасаємось оптимізмом,
    Твердо віримо в перемогу!

    Від реальності вже б завити,
    У розмовах з самим собою...
    Та приходиться якось жити
    В світлім маренні лиш тобою!

    І в печальній отій круговерті,
    Вже не страшно ні краплі, за себе!
    Важче тим, хто на лінії смерті
    Зупинився, щоб глянути в небо!

    Кожний день, як на серці надрізи...
    Кожна ніч у молитвах Богу!
    Плавить кров надтверде залізо
    В нашу з вами святу Перемогу!
    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1683

    20 бер. 2022
    Олексій Бурнусус
    Без назви
    Прийшло ху*лятко в Україну
    з ракетами і всякою мордвой
    Такий весь злий і морда в слині
    Ну в общем Ленін, тільки ще живой

    Стоїть на танкє і вещає....
    "Бендерівці я буду вас бах-бах
    я очЄнь страшний як сОбака злая
    Я царь кацапії ...мАнарх!"

    І цяя курво кинула ракети
    по школам по жилим домам
    І в небо полетіли душі, жертви
    І сльози ріками по мертвим діточкам

    Нам боляче, бо в нас душа людская
    та іноді не віриться, що то насправді є
    Батьки вже перестали діток лаять
    Бо може завтра прилетіть і хтось помре

    Так знай гІмно хУ*лятко злеє
    Ми твій народ порвем
    Йди нА* до свого мавзолею
    Ми всіх вас точно РОЗІБ'ЄМ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1684

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    В ці чорні дні ми молимось за вас,
    Мабуть ми так ніколи не молились…
    Відстоювати гідність прийшов час,
    В тяжкі часи гартується сміливість.

    За кожен ранок дякуємо вам,
    Герої, що серцями незборимі!
    Будуєте новий країни храм,
    В його ікони вписані, незримі…

    Ми одне ціле, ми одне єдине,
    У венах кров тече у нас одна.
    Героям слава! Слава Україні
    Відвага ваша світом пролуна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1685

    20 бер. 2022
    Тимошенко Людмила
    МИ - ЛЮДИ
    Підвал - бо зверху склалась зірвана домівка,
    А мати діток намагається спасти,
    І посміхається у очі повні сліз в підтримку,
    І молиться:
    "О, БОЖЕ, ЗАХИСТИ"
    Підвал - бо від ракет лікарня стала пилом
    І в стіну гупають від вибухів шмати,
    Хірург закрив пораненого тілом,
    А в голові лиш:
    "БОЖЕ, ЗАХИСТИ"
    Війна. Поплюжать гади рідную країну
    І мати відпускає сина в бій іти:
    "Бий ворога дощенту, без зупину!"
    І хрестить в спину:
    "БОЖЕ, ЗАХИСТИ"
    Війна. Та стали строєм ми єдиним
    І ворогу вказали де піти,
    І вигорнем рашистів з УКРАЇНИ!!!
    І будем гнати -
    БОЖЕ ЗАХИСТИ!!!!!!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1686

    20 бер. 2022
    Марина
    Без назви
    В часи лихі, в часи печальні
    Ми стаємо чуттєвими
    І помічаємо ті речі
    Що були несуттєвими.

    Такі короткі запитання
    Ти як? Ти де? Чи в нормі все?
    Вони звучать наче зізнання
    Хвилююся. Люблю тебе!

    І звичні побутові речі
    Як теплий душ і одяг чистий
    І як обійме хтось за плечі
    Ти наче вже найщасливіший.

    В темні часи, в часи незручні
    Ми стаємо чуттєвими
    І все маленьке й неважливе
    Стає великим і суттєвим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1687

    20 бер. 2022
    Ганна Тимчина
    Без назви
    Сьогодні Вкраїна несе хрест на Голгофу,
    і падає вкотре, та далі встає...
    Й коли вже, здається, підвестись не може
    їй наша молитва сил додає.

    Терновим вінком зрадник вп'явся у неї.
    Свої продали за скупі срібняки.
    І в нас є Іуди, і є фарисеї...
    І плачучі з дітьми побожні жінки.

    Моя Україно! Тебе розпинають!
    Ісус теж невинно ту кару прийняв.
    Хто братом назвався - сьогодні твій Каїн,
    сьогодні Пилат він,що тебе розіп'яв.

    Із тебе сміялись, як з Ісуса колись.
    Його жовчю поїли - Тебе топлять в крові.
    З нього одяг здіймали - твої ж нищать лани,
    щоб хліба насущного не мали сьогодні.

    І помічну руку тобі подають,
    обличчя, щоб втерти із бруду і крові.
    І як Симеон - хреста також несуть
    в знак дружби, підтримки й до тебе любові.

    Ми всі із тобою несемо той хрест.
    І ми не дамо на ньому померти.
    Ти ж знаєш, Вкраїно, Ісус ж бо воскрес,
    Нам для спасіння пішов на ту жертву.

    Ти уже воскресаєш. Ти народжена знову.
    Скидаєш кайдани і очищуєш кров.
    Ніхто на народ не одягне окови,
    в якого у серці воля й любов.

    Це наша з тобою хресна дорога.
    Вже скоро у нас будЕ воскресіння
    Лиш руки й серця піднесімо до Бога -
    І прийде в наш дім мир і спасіння.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1688

    20 бер. 2022
    Світлана
    Сховай мене…
    Сховай мене від пустоти,
    Від безнадії  у світи,
    Де життя рікою тече
    А правда  брехню серпом жне.

    Забери мене в буття,
    Де є цінне кожне життя
    Фіранкою сили моє серце обгорни
    І сліпу мене у житті веди.

    Каміння в пісок перетвори,
    І цим піском ворогів осліпи!
    Хоча… сліпі вони, куди уже?
    Коли свідомо нищать усе живе!

    Благословенні душі покидають життя,
    Відлітають туди, де  немає зла.
    Але вчому винна душа ця,
    Що так рано покинула життя?

    В чому винна матір сумна,
    Яка на руках тримає обезводнене дитя?
    У чому винна країна моя,
    Що кров‘ю дітей кропить поля?

    Нехай буде проклятий то люд,
    Що влив в мою землю цей бруд!
    Нехай у пеклі скригочуть їхні сини,
    Що вже давно є плодом сатани.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1689

    20 бер. 2022
    Михайло
    З рідним Херсоном
    Нема куди бігти, зібравши всі речі!
    Ніхто не чекає мене за кордоном!
    Хоч прИйме Європа таку мою втечу
    Та я залишаюся з рідним Херсоном!

    Куди ж мені бігти, стежки і поля?
    Як вас залишИти у розпалі битви?
    Я тут народився! Праотча земля,
    Чекає моєї святої молитви!

    Хай янголи дУші тримають надійно!
    В маленькому місті своїх не зрікаюсь!
    Мій рідний, гарячий, нескорений південь,
    Хай як там не буде, а я залишаюсь!

    Нема куди бігти, зібравши всі речі!
    Ніхто не чекає мене за кордоном!
    Надіюсь на крила весняно-лелечі
    Над рідним, до болю у серці, Херсоном!..
    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1690

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    Доброго дня, ми з України!
    Наша хоробрість віками гартована,
    Вогонь у наших серцях незгасимий,
    Душа, українська, вірою сповнена.

    Ми знаєм, як важко дається свобода,
    Тому її у нас не відібрати.
    На все українське - у світі мода.
    Та ворогові України не мати!

    Ми ще міцніше в горі єднаємось,
    Підступними діями нас не залякати!
    Пліч-о-пліч стоїмо, за руки тримаємось
    І цей ланцюг віри не розірвати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1691

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Свеча
    Каждый день я свечу зажигаю,
    С молитвой ложусь,просыпаюсь,
    О мире ,добре и свободе,
    И благополучном исходе.

    Наполнена жизнью природа,
    Поля,леса,горы и воды.
    Пусть души весна нам согреет,
    И мысли плохие развеет!

    Пусть помыслы чистыми будут,
    И люди друг-друга не губят.
    Верю,долго нам ,счастливо жить,
    Ведь умеем всем сердцем любить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1692

    20 бер. 2022
    Александр
    Когда закончится война
    Когда закончится война
     Сейчас повсюду рвутся мины
    Заплатит враг за все сполна
    Народ и армия едины

    Повсюду братские могилы
    Лежат в разрухе города
    Господь прошу я дай им  силы
    Изгнать врага нам навсегда

    Героям слава  пусть все знают
    Мы будем драться до конца
    В сердцах надежда пусть не тает
    А   слезы мы смахнем с лица

    И днём и ночью  и без края
    Даём решительный отпор
    Враг не пройдет я это знаю
    Раз не прошел он до сих пор

    Когда закончится война
    Из Неньки точно не уеду
    Свободной будет вся  страна
    Мы будем праздновать победу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1693

    20 бер. 2022
    Дарина Кривохатько
    Без назви
    Пережити ще тиждень. А там — весна,
    Скресла крига тріщатиме від води,
    І хоробра і хитра руда лиса
    Лапи мокрі ховатиме та сліди.
    Най не буде ні пострілів, ні гармат,
    Ні кривавих потьоків на рукавах.
    Там, де вчора ще жорстко вгризався Град
    І на запах і смак відчувався страх,
    Буде тихо. Так наче усе це — сон,
    Не було ні смертей, ні підступних війн.
    Проростатиме просо, пшениця й льон,
    Серед кимось залишених куль та мін.
    Най зникають усі, хто не знав й не вмів
    Бути чесним й свідомим, а перед тим —
    Нашу мову приборкати захотів,
    Підпаливши і Київ, і світ, й свій дім.
    Той, хто вже намагався — давно згорів.
    Ми стояли, стоятимемо й стоїм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1694

    20 бер. 2022
    Микоа
    Без назви
    Україна- мати ти моя
    Залізна ластівка свята
    Тебе хотіли знищити завжди
    Але ти не зламна на віки

    Військо наше запорізьке
    Волонтери, тероборона
    Захищають тебе день у день
    Щоб ти була гарна світла молода

    Дівчата наші й хлопці юнаки
    Котрі не спять вночі для тебе
    Люблять тебе і гідно пруть
    Проти окупанта

    Дай Боже нам усім здоров'я і наснаги
    Виконувати всій обов'язок перед тобою
    Слава нашій неньці Україні
    І Слава нашим ЗСУ і волонтерам...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1695

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Ті, хто бояться зкинути пута -
    Навіки будуть у них закуті.
    В тих, хто ховається у байдужості -
    Не вистачить очі відкрити мужності.

    Ті, хто думали, що великі -
    Ви ж ніякі, просто безликі.
    Сприймаєте мідь за золото,
    Ви між наковальнею і молотом.

    Ніколи не взнати вам духу свободи,
    Її поглинули Неви темні води.
    Солодка брехня та правда гірка -
    Кров безневинних на ваших руках.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1696

    20 бер. 2022
    Дарина Кривохатько
    МИЛОМУ
    Вивчу напам'ять графіки і маршрути,
    Звірюся з картами, виберу вдалий час.
    Нас гартували бути хоробрими в лютому,
    В березні мужніми просили всіх бути нас.
    Усе другорядне десь запхане між полицями,
    Усе несуттєве у дальніх кутках шухляд.
    Як добре, що ми не стали дурними вівцями,
    Що ми нетерплячі до змов, напівправди і зрад.
    Як добре, що ми щось знаємо, у щось віримо.
    Що бачимо світло у довгу полярну ніч.
    Що ми стоїмо і якось лишаємось цілими —
    Бо ми стоїмо надійно і пліч-о-пліч.
    Я знаю: ще будуть сльози й нервові зриви.
    Ще будуть провалля і темні сирі кутки.
    Але — хочаб так — любов посилаю з тилу
    Й рахую щоразу у слухавці злі гудки.

    Я дуже чекаю, коли повернешся, Милий.
    Собі зберігаю дзвінки, фотокартки й рядки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1697

    20 бер. 2022
    Михайло
    За днями й ночами
    За днями й ночами, на жаль, божевільними,
    Буває, що в горлі - бракує нам слів!
    Так багато чужих, стали душами  рідними,
    Так багато своїх, гірше за ворогів!

    І так ранять до болю свідомість осколками,
    Ніби шкіру знімають безжально із нас...
    Зашиває життя по-живому всіх голками,
    Так повільно лікують гіркі сльози і час!

    Так посіяне знов перодиться в жито,
    І виживші точно, хоча й не відразу,
    Усе непотрібне пропустять крізь сито,
    Залишивши тільки, алмази!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1698

    20 бер. 2022
    Юлія Вротна
    гра в хрестики-нулики
    сусід прийшов пограти в хрестики-нулики
    1Z
    вбито
    2Z
    вбито
    3Z
    вбито
    .
    .
    .
    200Z
    роз*уярено

    і так буде на кожному полі білому аркуші в клітинку міській площі
    бо так буде з кожним загарбником вбивцею українськості

    запам'ятайте формулу
    вони нулики
    які не заслужили і на хрестики
    лише на вогонь
    лише на заряджений нашою відплатою свинець

    вони зеро
    для яких і стояка шкода
    тому рускій воєний корабль вже не йде на *уй
    він йде прямо до пекла
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1699

    20 бер. 2022
    Всеволод Мірчук
    На пероні
    Ти міг на кухні в своїй хаті
    Чекати й пити чай на самоті,
    Та наступають орки біснуваті
    І вирішив ти, брате, в бій піти.

    Піти за нас , за долю і за волю,
    За вбитих і за тих, хто ще не народився,
    За рідних і за їх світле майбутнє
    Ти битимешся, як ти завжди бився !

    Обнявши своїх маму й тата міцно,
    Ти без страху пішов, сміючись, по перону,
    І ледь впустив сльозу, щоб непомітно,
    Ти озирнувся і заскочив до вагону.

    Мій друже, ти обовязково повернешся,
    Я бачив твої очі і чомусь не сумніваюсь -
    Ти з перемогою вернеш нам мирне небо,
    Я молюся у Бога, він почує, сподіваюсь ...

    У тобі буде міць козацька ,
    Що викличе  в бою дикого звіра,
    У тобі буде дух повстанський,
    І буде в тобі непоборна віра!

    Ти прийдеш і повернешся героєм,
    Ти вже герой для мене, навіть дуже!
    І пам’ятай, що вас чекають найрідніші,
    Тому будь сильний і обачний друже!

    А потім буде славна перемога,
    Ходитиме юрба неначе ріки,
    І сльози, сльози всякі, сльози різні,
    Які ми пам’ятатимем  навіки...

    Нехай Господь тебе в бою оберігає,
    Хай прийде в тобі сила дика й люта,
    На нашій стороні є перевага - наша правда,
    І ворогу цього  не осягнути.

    Герой! і всі твої брати по зброї
    Твої брати по духу - помоліться!
    Ви боретесь за нашу незалежність,
    Я прошу лиш одного - поверніться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1700

    20 бер. 2022
    Оксана Маркус
    Без назви
    Я впізнаю тебе у натовпі
    Серед сотень мені чужих
    Серед вулиць війною спалених
    Серед тисяч іще живих

    Я побачу у тобі воїна
    Море болю в твоїх очах
    Серед тисяч ніким не скорених
    Я почую твої слова
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1701

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Як багато життів забрала ворожнеча,
    Часом здається в душі порожнеча.
    Хай поможе нам віра й розправлені плечі,
    До купи зібрані сили і речі.

    Цей день не забудемо певно ніколи,
    Вибухи, жах, сльози,
    знову по колу...
    Ніби дивні створіння без волі, без долі...
    Прожили кожну мить у серцях з диким болем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1702

    20 бер. 2022
    Діана
    «Тумани»
    Тумани… густі тумани
    Стоять дерева , оголені тілами .
    У полум’ї  , у одязі  із попилу
    Згорівшого буття .

    Тумани… густі тумани
    У подиху , шаленому омани .
    Лежать під ковдрою , червоною
    Твоє, моє життя.

    Тумани… густі тумани
    Ви корите , ви плачете сльозами .
    Не бачите , бо очі в чорній гарі
    Шукають каяття .

    Тумани… густі тумани
    Судомні часові , відкриті рани .
    Без імені , без голосу , в росі
    Змивають  вороття .

    Тумани…густі тумани
    Чи зійде день, новий  над вами ?
    Не скорені , та зморені ; у вірі
    Що в  світанку є життя .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1703

    20 бер. 2022
    Дарина Кривохатько
    Без назви
    Ворожу на кавовому осаді
    І підбитих в небі літаках.
    Ми тепер обпечені і з досвідом
    У метро, підвалах й поїздах.

    Не тікати: встояти й лишитися
    Я б хотіла — й врешті не змогла.
    І слова — без розпачу — з-під стилоса
    Проростають точно як трава.

    Про усе відкладене й полишене,
    Про усе, до чого повернусь.
    Якби я могла, ридала б віршами —
    Я тепер ридати не боюсь.

    Нас чекають зустрічі й возз'єднання,
    Нас чекають палені стежки.
    Порожнечу, вирослу всередині,
    Знов заповнять побуту чашки.

    Треба бути вірними і щедрими
    У часи буремні та важкі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1704

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Коли сходить сонце і на травах роси,
    Зранку вербам вітер розплітає коси.
    Тихо і грайливо тут хлюпоче річка,
    Майорить лугами, мов блакитна стрічка.

    Золотом налиті колоски у полі.
    Ластівки у небі пурхають на волі.
    Тихо шелестить листя у гаю,
    Пісню він співає лагідну свою.

    У садку калина - грона мов намисто.
    Солов’їна пісня в небо ллється чиста.
    Сильна і прекрасна наша Україна.
    В кожного у серці є її частина.

    Куди б ти не їхав - Україна всюди,
    Цвіт землі моєї - неймовірні люди.
    Межі і кордони - то лише на мапі,
    Нашої країни ворогам не мати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1705

    20 бер. 2022
    Дарина Кривохаько
    Без назви
    Дивлюся на дім. Замість нього тепер руїна.
    Дивлюся на вулицю — вирви, завали і плач.
    Я ще вчора, здається, спокійно по ній ходила,
    А тепер вона стала сюжетом для передач.

    Хочу вірити в диво. Що я повернуся додому,
    Що у ньому на місці і стіни, і навіть шибки.
    Що зла сила снарядів лишиться йому невідома,
    Що у ньому вціліють полотна і фарби пляшки.

    Визирати з вікна — і бачити гілку в цвіті,
    Пити каву в кав'ярні, не бігти до укриття.
    Як, здається, все просто: спокійно вдихати і жити,
    Але розкішшю стало будь-яке зараз життя.

    Розбирати завали, відновлювати будинки,
    Починати спочатку — ще краще аніж було.
    Малювати свої дурні, але добрі картинки
    І збирати старанно цеглу, уламки і скло.

    "Повертайся додому. Можна тепер, Даринко" —
    Скоро я це почую. Добро переможе зло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1706

    20 бер. 2022
    Кіра Вермі
    Солов'ї
    поприлітали солов'ї
    і вільно розправляли крила.
    співали пісню вдалині,
    про рідну Україну.
    розказали голосно мені,
    що ненька в нас єдина.

    поприлітали солов'ї
    на вольну Україну.
    та рідна у журбі,
    бо нищать Батьківщину.
    орки тут дурні
    прийшли на Вкраїну.

    поприлітали солов'ї,
    і плакали за Вотчину.
    вона бідна у вогні,
    кожен день без зупину.

    поприлітали солов'ї,
    й побачили нашої сили.
    бо захисники тут чарівні —
    козацький дух пробудили.

    поприлітали солов'ї
    й заспівали правду.
    а російські королі,
    повтрачали владу.

    поприлітали солов'ї
    перемогу відмічати.
    заспівали на землі
    яку не подолати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1707

    20 бер. 2022
    Ярослав
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    І землю вкутають тумани,
    Розквітне ненька Україна,
    Та згинуть нелюди, тирани.

    І защебечуть соловї,
    Як не співали ще віками.
    Польється спів, немов ріка
    Понад степами та ланами.

    Усе довкола зацвіте,
    Буяє білими садками.
    Минеться горе та біда,
    І заживуть болючі рани.

    Прийдуть додому молоді
    Хоробрі наші ветерани.
    Візьмуть на руки діточок
    І всі пригорнуться до мами.

    Коли закінчиться війна,
    І землю вкутають тумани.
    І буде ненька Україна
    Пишатись доньками й синами!
    19.03.2021
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1708

    20 бер. 2022
    Денис Зіняк
    Україна
    Любов до тебе, рідна моя земле,
    Не подолає непорозуміння.
    Тобою дихаю, тобою я живу.
    Ти Господа найкращеє творіння.

    О, Україна рідна, я тебе люблю.
    Люблю Карпати, річки, полонини,
    І Сходу, навіть, сірий сніг...
    Люблю Дніпро, Південний берег Криму.

    Прости, що все це не зберіг...
    Лише у серці ти одна єдина.
    Красою ти дратуєш ворогів,
    Моя ти рідна мати - Україно!

    Сини великії твої,
    Що душі наші лікували,
    Що розумом нас просвітили,
    Навіки у твоїй землі.

    В землі твоїй, хто боронили
    Тебе від «братнього» народу.
    Твої сини, що нам давали жити,
    Тримаючи кордони сходу.

    Земля, знімаюча кайдани,
    На мапі Світу, ти, наче перлина.
    Що посміхається, крізь сльози,
    Моя ти рідна, мати Україна...

    20.10.19
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1709

    20 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    Україно, тримайся рідненька!
    Наші люди тебе збережуть!
    Хоч далеко від тебе я, ненько,
    Сльози злоби за тебе течуть!

    Цей урод та безвольна отара
    Знов замислили нас подолать!
    Але кожен із нас - Україна,
    А ідею ніяк не здолать!

    Наша армія - наша опора,
    Ми їх любим і віримо в них.
    Так нехай же рашистська потвора
    Останній вже робить свій вдих!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1710

    20 бер. 2022
    Михайло
    Маски
    Сьогодні, з Божої ласки,
    Ми й досі під небом живі:
    Війна позривала всі маски,
    Навіть з тих, у кого їх дві...

    Смакуєм прочерствим хлібом,
    Продовжуєм вперто йти!
    А друг - це як янгол з німбом,
    Міцні між серцями мости!

    І чай тихо витіснив каву...
    І стало ясніше в стократ:
    Хто просто, живе не для слави,
    Хто поряд по крові, брат!

    А хто ж ми? Ми просто, люди...
    Але непомітно із нас,
    Виходять назовні Іуди,
    Що тихо чекали свій час!

    Тож суне вперед пітьма...
    А час, все пришвидшує кроки,
    Отака от виходить війна
    Безкомпомісна й жорстока...

    Зітреться кривавий бруд
    І сонце всміхнеться ласкаво.
    Розплата знайде Іуд,
    А з друзями - вип'ємо кави!
    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1711

    20 бер. 2022
    Автор не відомий
    Без назви
    Ми жили, не знаючи горя,
    Ми жили в радості, не знаючи болю,
    Але все змінилося враз,
    Коли у двері постукала доля.
    Вона в нас забрала наших сестер,
    Братів, синів, дідів і батьків…

    Тепер нам лишилось тільки одне:
    Бити і гнати своїх ворогів.
    За віру, за силу, за правду і кривду
    Мужньо стоять наші воїни сильні,
    Ніколи не впадемо ми на коліна,
    Бо це наша мати, це Україна!

    Засяє сонце над рідною ненькою,
    Роса вмиє сльози усіх матерів,
    А вітер у полі розвіє все жито
    На нашій Вкраїні без ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1712

    20 бер. 2022
    Юлія Вротна
    в тилу /триптих/
    І. маскувальні сітки

    вплітаємо все
    смужки смутку суржику сліз сумління
    від стресу рясно випадає волосся
    його вплітаємо теж
    брудно-пластилінові метафори в’ються змійками
    хочуть скластися в ідеальний круг
    не так! — кричить головна волонтерка —
    плями неправильної форми, будь ласка

    діти галасують і плутаються в тенетах
    а чому путін напав на нас? — питає 6-річна дівчинка
    не знаю
    гм дурний якийсь — каже

    ІІ. танкові рукавиці

    рукавиці наше табу
    строчити додому їх не беремо
    бо кулеметні черги швейної машини
    тривожать кицьку-переселенку
    хай строчать дівчата, які поки чули війну
    тільки з нашого мовчання
    ми для них викроїмо всі деталі
    приклавши до брезенту аритмічне серцебиття

    ІІІ. матраци

    розпушую синтепон
    порю старий одяг
    перерізаю на клаптики ганчір'я
    зганяю ненависть на тканині
    аж ось уже і штанина власних джинсів
    покремсана
    і рукав светра
    і пальці лівої руки
    і передпліччя
    я відрізаю свій ніс ліве вухо верхню губу
    повіки очей кінчик язика

    із трансу вириває повітряна тривога
    на смартфоні незнайомої
    жінки з моїми ножицями в руках
    даємо застосунку хабара і нікуди не йдемо

    а коли мені захотілося плакати
    з гори ганчір'я визирнула стара футболка і
    спокійним тоном наказала:
    stay strong and believe in yourself
    і я була сильною
    і я вірила
    дякую стара футболко
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1713

    20 бер. 2022
    Юлія Герман
    ***
    Я писатиму нові вірші
    Про щасливе і добре майбутнє.
    Я писатиму нові вірші
    Про той час де не буде війни.
    Я писатиму про все добро,
    Я писатиму про незабуте,
    Я писатиму щоб не було
    Щоб змогли всі навколо відчути.
    Як боліло нам ,як нам пекло,
    Як хотілось кричати від жаху,
    Коли кожен кому допекло
    Йшов ,боровся і слав русню (мат).
    Я писатиму про героїзм,
    Про людей що крізь кулі і страхи
    Голіруч зупиняли рашизм,
    Хтось із них живе в небі вже птахом.
    А когось не торкнулась війна,
    А когось не піддали тортурам,
    І живуть в цілій купі багна,
    Ті що вірять кремлівським натурам.
    Але світ не пробачить усіх,
    Хто байдужо стояв при дорозі,
    Зрадив друзів і рідних своїх,
    Хоч і допомогти був у змозі.
    Але так навіть краще для нас,
    Бо тепер усі скинули маски
    І ми знаємо хто (мат),
    А хто вірив в брехливії казки.
    Вільні люди у всьому такі,
    Вільні серцем,і духом,і словом...
    Вільні люди назавжди живі
    І щасливі й наповнені світлом.
    Після ночі вертається день,
    І добро завжди зло переможе
    Ми співатимем гучно пісень
    І ніхто зупинить нас не зможе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1714

    20 бер. 2022
    Посейдон
    Стань мені
    Стань мені
    Стань мені кимось більшим за історію про матір
    Що не змогла взяти зліпок ніжки власної дитини
    Тому що справедливість обмежена
    Вміст тривожної валізи теж

    Стань мені кимось більшим
    Кимось більшим за привида
    Що залишив його за брудним плацкартним вікном
    З тривожним наплічником і душею

    Стань мені кимось більшим за вірші
    Що були перед евакуацією прочитані
    В надії прочитати ще раз і знову
    Наживо

    Стань мені кимось більшим за сирени
    Що огорнули твоє місто ковдрою страху і люті
    Людей що так і не зрозуміли
    Чому і навіщо
    За які вчинки і за яку ціль

    Стань мені кимось більшим за сотні повітряних тривог
    Що заполонили собою простір
    І розірвали сполучення
    Між нашими містами

    Стань мені більшим за тисячі мостів
    Що їх було підірвано
    Аби жоден демон не дістався
    Твоєї ангельскої душі
    І твого невинного тіла

    Стань мені кимось більшим за кілобайти повідомлень
    Що їх було відправлено в неіснуючий світ
    З надією лише почути
    Що твоє невпинне серце все ще б'ється
    Між землею і підвалами

    Стань мені кимось більшим за голос
    Що донесеним був радіо хвилями

    Стань мені кимось більшим
    Стань мені наяву
    Стань мені тілом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1715

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    По уши во вранье  между двух огней,
    Ты —простая пешка.
    Оправдания нет череде смертей,
    Словам вашим злым и насмешкам!

    Суть не в том,кто прав,а кто виноват,
    Вы играете в гнусные игры,
    Ведь погибших людей,не вернуть назад.
    Мы хотим жить под небом мирным!

    Уходите, прошу,нас оставьте в покое!
    Вы приносите только боль!
    Если в вас осталось хоть что-то людское,
    Уйдите!
    Хватит сыпать на раны соль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1717

    20 бер. 2022
    Дарина Кривохатько
    Без назви
    Тиждень тому — наче місяць назад.
    Місяць назад — наче роки тому.
    В мене під вікнами знов чути Град:
    Мабуть, сьогодні я точно помру.
    В мене в кишенях банкноти й картки.
    В мене в наплічнику кішка і крам.
    Я так й не встигла купити квитки,
    От й ризикую в дорозі життям.
    Щоб не здуріти, рахую до трьох.
    Щоб не боятись, тримаюсь в руках.
    Ми переможемо і з перемог
    Відновим будинки в розбитих містах.
    Тільки триматись! Ні кроку назад.
    Все віддаю — і не шкода. Тому
    Вірю в країну із безліччю вад:
    З нами і правда, і Бог, й ЗСУ.

    Звуки лякають звичайних петард
    Тих, хто зумів — не загинув в бою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1718

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Нам зла ніколи не збагнути,
    Війни ніколи не забути,
    Ми сильними всі маєм бути,
    Щоб бути.
    Немає виправдань терору,
    Усім, хто посягав на волю.
    Та не змінити нашу долю
    Без бою.
    Ми переплавим танки в брами,
    Із попелу повстануть храми
    Гримітиме іще віками -
    «Незламна!».
    І не важливо хто за нами,
    Бо віра б’ється в нас серцями.
    В блакитнім небі над полями
    Бог з нами!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1719

    20 бер. 2022
    Віктор Кльоц
    Без назви
    Всі ми прагнемо миру
    Мріємо про нічну тишу…
    Не сирену почути…
    А про те: «я напишу!»
    Я не лишу ні дому!
    Я не лишу країну!!!
    В мене поки ще тихо
    Я це все не покину!
    Я братам все це пишу!!!
    Що без роздумів ТАМ!
    Люблю вас! Я не брешу!
    І молюсь… я не сам!!!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1720

    20 бер. 2022
    Посейдон
    Якщо болить - плач
    Якщо болить - плач
    Плач моє серце, плач
    Не робить тебе це слабшою
    Та робить тебе це живою

    Плач моє серце, плач
    І нехай сльози твої
    Стають морем вогню
    Що спалить землю вщент
    Під ногами тих хто змусив тебе
    Відчувати себе так

    Плач моє серце, плач
    І нехай кожна сльоза твоя
    Малюватиме герб на щиті твоєму
    Не фарбами, ні, кров'ю

    Плач моє серце, плач
    І нехай сльози твої
    Заговорюють вітер
    На вістрі кинджала твого
    І вітер цей нехай здіймається
    Перерізаючи горло, забираючи мову
    Кожному
    Хто намагався забрати її в тебе

    Плач моє серце, плач
    І нехай сльози твої стануть останнім
    Що побачать ті
    Хто сприйняв їх
    За слабкість твою
    Нехай вони будуть останнім
    Що побачать ті хто подумав
    Що душа твоя з картону
    І жили твої - пластиліну шмат

    Не плач мій Зореграй, не плач
    Душа твоя - сталь
    Жили твої - граніт
    І серце твоє
    Недосяжне
    Вільне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1722

    20 бер. 2022
    Діана
    “Лента новостей»
    Ком в горле … лента новостей
    Это должно  когда то закончится
    У всего должен быть конец .

    У сердца же  есть пределы ?
    Оно же может вырваться
    Ему тесно …оно болит
    Оно чувствует .

    А крик повис в коже , в мыслях , в венах
    Вырваться … ему нужно вырваться .
    И слезы бездонный колодец ,
    А на дне засуха .

    Счёт дней не календарный
    У него есть математика .
    Часы то тянуться , то пролетают как мгновенье .
    Наверное , наверное , так будет , не всегда .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1723

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Все стає таким другорядним,
    Коли за вікном війна.
    Я не знаю чия тут вина,
    Але б'ють країну нещадно!

    Хто за це відповість?
    І цікаво,коли це настане?
    Підкажіть,як не ширити злість,
    Що у серці моїм проростає?..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1724

    20 бер. 2022
    Михайло
    Кожного дня
    Кожного дня,  прокидаючись зранку,
    Я думаю що - це усе, просто сон,
    Із фільмів які - подивився я змалку,
    Про чорних кривавих ворон...

    Та дивиться з болем Всевишній з ікон!
    Та вовком сирени звучать, як виття!
    І вмить розумієш, що це все не сон,
    Це наше з тобою життя...

    Лишилось позаду прекрасне кіно...
    І кава, і мандри по паркам!
    Дістали свічки і засіли на дно,
    У темних підвалах, до завтра...

    Холодна весна нас присипала снігом,
    Вже стільки життя промайнуло...
    Щодня  стоїмо у черзі за хлібом,
    Так ніби, за нашим минулим...

    Та дивиться з болем Всевишній з ікон!
    Та вовком сирени звучать, як виття!
    І жевріє вогник, що зникне цей сон,
    І знову воскресне - життя!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1725

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Кажуть сьогодні весна,
    Але ми її не помічаємо...
    Йде запекла війна,
    Найдорожче у світі втрачаємо.

    Вибухи знов пролунав,
    І нажаль–це не жарт.
    Скільки ж ллється лайна
    З ваших вуст і гармат!

    Ніби люди сміття!..
    Хто дав право вбивати!?
    Найцінніше –життя!
    Годі , в ігри ці грати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1726

    20 бер. 2022
    Дарія Мануйлова
    27.02.22
    У мене думка тане щохвилини,
    І в безсором'ї страх піти у небуття
    Зі світом разом у непевність лину,
    І проклада душа дорогу в небуття.

    А наболіле серце зупинилось
    Кайдани розриває небуття,
    Душа полинула у небо й зупинилась,
    І зупинилося щасливе майбуття...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1727

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Грійте, люди, один одному душі,
    Доброю справою чи добрим словом.
    Не залишайтесь до горя байдужі,
    Бо всі на небі зустрінемось знову.

    Цілуйте дітей і старих обіймайте.
    Дні швидкоплинні і час не спинити.
    Працюйте на совість, радійте, кохайте,
    Цінуйте по-справжньому радісні миті.

    Плачте, як треба, ще більш - посміхайтесь.
    Даруйте один одному світлі усмішки.
    Світлом завжди для людей залишайтесь…
    Перед світанком час найтемніший…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1728

    20 бер. 2022
    Посейдон
    Без назви
    Почуй мій голос, що криком пробивається
    В радіоефір пустоти
    Почуй мене в веснянім вітрі
    І в шепоті дерев
    Почуй мій голос в відлунні
    Натільних рун

    Допоки голос є
    А серце б'ється
    Я заклинаю і вітер, і трави, і води
    Донести тебе до мирних берегів
    Я заклинаю Сонце зігріти тебе
    А Зорі нехай вічно осяюють твій шлях

    Я закликаю усіх Ентів
    Огорнути тебе в крони турботи
    Як огорнув би тебе сам
    Я закликаю усіх Русалок
    Нехай співом проведуть тебе
    Крізь щем і німоту
    Які розділив би з тобою сам
    Я закликаю Валькірій
    Провести тебе крізь
    Поруйновані дияволом міста
    Й ізорані битвою поля
    Як провів би тебе сам

    І врешті-решт я заклинаю тебе
    Як заклинав би себе
    Я заклинаю мати в серці страх
    Та не боятися
    Нині маєш найважливіше для того, щоб йти
    Нині маєш все що зможеш сама нести
    І друзі повернуться, і ти прийдеш назад
    І будуть нічні крамниці, і задимлені кухні
    І набір звичних посад

    Зрештою
    Я заклинаю тебе
    Мати в серці страх
    Та не боятися
    Бо на все буде Щастя твоє
    Бо на все буде Воля твоя
    Бо на все буде Нірвана твоя
    І слово моє буде
    Непорушним
    Вічним
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1729

    20 бер. 2022
    Вікторія Гнатюк
    Що принесе нам весна...
    Що принесе нам весна -
    Радості миті чи сльози?
    А чи дозволить сповна
    Забути нам про загрози?

    Скільки безсонних ночей
    Треба усім пережити,
    Щоби лиш добрих вістей
    В свому порозі зустріти?

    Як же не втратити віру
    І залишитись при глузді?
    І де ненависті міра,
    Й чи вороги - стануть друзі?

    Хочеться ці запитання
    Змінити лиш на позитив,
    Ну а прокинувшись зрання,
    Забрати з мереж негатив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1730

    20 бер. 2022
    ДАР'Я ІЛЛЯШОВА
    Загроза
    І знов все починається спочатку.
    Знов нам кричать на згадку,
    Що ви ніхто, ніякі не князі,
    Й повимирали ваші козаки!

    Ви - не народ і навіть не народність!
    Ви - малороси - не здатні на самотність!
    І мова ваша - то лише наріччя,
    Хоч і існує не одне сторіччя.

    Ви є залежні! Ви не вільні!
    Вам лиш здалося, що ви сильні!
    Наївно, марно сподівались,
    Занадто рано запишались
    Широким полем і лісами,
    Родючим ґрунтом і морями,
    Красою гір і синім небом,
    Що простяглось над мирним степом.

    Не буде так, як вам хотілось.
    Окремим буть вам не судилось!

    Ну як від слів цих не кричати?
    Ну як тут можна промовчати?
    Хіба ми здатні з цим миритись?
    Хіба можливо їм скоритись!?

    І відповідь знайдеться швидко
    Від тих, для кого все це гидко!
    Хто любить серцем Україну,
    Свою єдину Батьківщину!

    Хто вміє чути її мову
    І пісню гарну, колискову.
    Хто знає цвинтарі героїв
    Й місця, що стали полем боїв.

    Хто прочитав вірші поетів,
    Що славить вміли простих смертних.
    Хто вірить твердо у митців,
    Що творять диво наших днів!

    Хто прокидаючись щоранку
    Молитись звикли іще змалку
    За Україну, де живуть
    Вони, і діти їх ростуть.

    За вічну мрію предків наших
    І патріотів непогасших!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1731

    20 бер. 2022
    Михайло
    Настане день
    Настане день, закінчиться війна!
    І ти вдихнеш, і видихнеш спокійно,
    І світ довкруг, що став вже божевільним,
    Затьмарить знов пульсуюча весна!

    Лиш сивий дим промоклих цигарок,
    Звиваючись, торкнеться до обличчя...
    І стануть до небесного величні,
    Ті, хто на нас поглянуть із зірок...

    Розбита сталь вже не візьме на мушку,
    І зуби стиснувши, не гляне у приціл!
    І випущені в тебе сотні стріл,
    Не спопелять твою безсмертну душу!

    І відчай свій ти видихнеш сповна!
    Безсилість рук зіжметься у кулак,
    І ніжність у обіймах і словах,
    Прийде, коли закІнчиться війна!
    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1732

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    А не послать бы к черту сентименты !?
    Что думаешь на этот счёт?
    Все эти ваши : " Я в моменте",
    Кто знает,что в моменте ждёт!

    Любовь там ждёт, или измены,
    Здоровье, или вечный сон,
    Уют,тепло,родные стены,
    Или руины,крики,стон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1733

    20 бер. 2022
    Діана
    «Хочется проснуться»
    Хочется проснуться
    А все живы и небо мирное.

    Хочется проснуться
    А наверху стучат неугомонные соседи.

    Хочется проснуться
    И снова пробки на дорогах, и снова очередь в метро.

    Хочется проснуться
    И снова будни, и  снова выходные.

    Хочется проснуться
    Сегодня понедельник, и снова на работу.

    Хочется проснуться
    И сделать крепкий кофе, и молча посидеть.

    Хочется проснуться
    Мечтая, когда же будет отпуск.

    Хочется проснуться
    И снова прочитать, про что там спорят люди.

    Хочется проснуться
    В своей кровати, под вечно надоедливый будильник.

    Хочется проснуться
    И снова начать жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1734

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    Мільйони сердець забилися в ритмі однім.
    Душі відважних на варті кордонів стоять.
    Комусь довелося покинути затишний дім,
    А деякі діти в холодних підвалах сплять.
    Тисячі рук волонтерських утримують тил.
    Як жаль усіх тих, хто проходить сьогодні цей жах.
    Вдихнути б на повну - навколо ж війни чорний пил.
    Між днями й ночами давно уже стерлась межа.
    Розправити б крила і небо закрити від бід.
    Загоїти б душі і долі зашити любові стібками.
    Та рани відкриті щемлять у зруйнованих міст,
    На пам’ять, мов підпис свободи, лишаючи шрами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1735

    20 бер. 2022
    Хромей Вова
    Україна, 2022
    Ти думав, що зламаєш
    Поставиш на коліна
    А в нас в душі цвіте
    Червона калина

    Поки сидиш в палаті
    І чується вдалі
    Тікають в результаті
    Собаки-москалі

    Баб Надя пише лист вам
    Цигани вкрали танк
    Вкраїну не дадуть вам
    Усі пішли ва-банк

    Поки він наступає
    Всі знають в окрузі
    Як гарно палає
    Бандерівське смузі

    Як по дахам ви бігли
    Десь в кущах засіли
    Ми на ваші мітки
    Висратись хотіли

    Поки сидиш на троні
    Твої лежать в крові
    Десь недалеко руські
    Йдуть на*уй кораблі

    Бомжі несуть бутилки
    ЗСУ працюють
    І цинкові посилки
    На «родіну» мандрують

    Поки ми носим міни
    З цигаркою в зубах
    Ми знаєм собі ціну
    Читаю по губах:

    «Тримайся наша ненька,
    І в темній, сірій млі
    Служити буде ворог
    Добривом в землі!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1736

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    А вы верите людям,
    Что твердят : "У меня все в порядке!"
    Давай те не будем!
    Стильные личности—люди-загадки.

    Быть может так легче,
    Быть может не больно,
    Взвалив груз на плечи,
    Они предельно спокойны.

    Но стоит коснуться души их ранимой,
    Падут все оковы...
    Будьте Богом хранимы!
    Верю,встретимся снова!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1737

    20 бер. 2022
    Михайло
    Зриває дах
    Зриває дах і час, покритий мороком,
    В тремтінні рук, спливає у безодню...
    У Всесвіті, між світлом і між ворогом,
    Де можна вмерти або вижити сьогодні.

    Твоя душа прострелена, розбомблена,
    Ковтає кисень, ніби в риби зябра.
    І спершись до стіни, дрімає втомлено,
    Так легше час переливається у завтра.

    Переливається! І плавиться! Стискається!
    І за прологом, видно епілог...
    Так жаль, що нОві Каїни не каються,
    Але за нами Правда! З нами Бог!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1738

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Весна затамувала подих,
    Спинила у деревах сік.
    І квіти сплять, в лісах не сходять,
    Ледь чуть під кригою потік.

    Вербові котики сховались.
    Війна не подруга весні.
    І навіть птахи перелітні
    У небесах немов німі.

    Та не спинить життя потоку,
    Вже зовсім скоро прийде час
    І сонце подолає морок,
    Від нього всіх врятує нас.

    Ми видихнемо цю війну,
    Земля вбереться білим цвітом…
    Та не забудемо ціну,
    Яку сплатили ми за світло.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1739

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    На улицах снег,
    А под ним, все вокруг зеленеет.
    Не забуду вовек,
    Как от страха все тело немеет.

    Наступила весна,
    А в душе моей холод февральский...
    Я предельно честна.
    Нету сил надевать больше маски.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1740

    20 бер. 2022
    Карина
    Пиши…
    Пиши, коли тобі болить душа,
    Коли від жалю і від смути щимлять груди.
    Пиши, коли надії вже нема,
    Хоч пам‘ятай, що без надії перемог не буде.

    Пиши, коли здається: все,кінець,
    Що світ безжалісно покинув всюди,
    Пиши, коли побачиш промінець,
    Згадаєш, з нами світ весь, люди.

    Пиши, коли немає більше сліз,
    Коли нестямно хочеться додому,
    Побачити ріднесенький узвіз,
    І обійняти всіх, з ким бачився до того…

    Пиши, коли не лишиться і сил,
    Коли лиш серце буде битися за тебе,
    Пиши, коли побачиш світлий небосхил,
    Так прийде перемога й мирне небо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1741

    20 бер. 2022
    Михайло
    Нам випало жити
    Нам випало жити у час нелегкий!
    Ховати своїх і своїх боронити!
    За шаблю триматись і йти у штики,
    Нам - випало жити!

    Не ми обирали на світі батьків!
    І землю, в якій народитись..
    Нам випало жити в спіралі віків!
    Нам - випало битись!

    І вже не важливо, що скажуть про нас,
    Коли ми розтанемо в млі...
    Нам випало жити і битись за час
    Любити - на рідній землі!

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1742

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Тихої ночі, моя Україно!
    Доброго неба моя Батьківщино!
    Хай тобі снять сни перемоги,
    Рідних, затишних домівок пороги.

    Воїнів наших хоробрі серця,
    Що не бояться вогня і меча!
    Щирі і вдячні дитячі усмішки,
    Жіночі долоні стомлені й ніжні.

    Очі стареньких в мереживі зморшок,
    Поле ромашок, маків й волошок,
    Сонце в безкрайому мирному небі,
    Так не багато для щастя нам треба!

    Зоряний німб над тобою засяє,
    Світом хоробрість твоя пролунає!
    З новими силами зранку до бою,
    Не відібрати з сердець нашу волю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1743

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Чуєш? Я поряд!
    Ти тільки тримайся!
    Мені снився твій погляд,
    Він казав: "Я не здамся!"

    Крізь міста та країни,
    Я тебе обіймаю,
    Переможних новин,
    З нетерпінням чекаю!

    Ми зустрінемось скоро,
    Я тебе поцілую!
    Підуть геть страх і горе,
    Всіх любов нас врятує!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1744

    20 бер. 2022
    Настя Стекло
    Воюющий за унитаз
    Воюющие с населением,
    безмозглая некормленая рать,
    за порцию похлёбки омерзевшая,
    готовая убить дитя и мать.

    Хунхузы, саранча коричневая,
    боящаяся приоткрыть глаза.
    Густая масса, обезличенная,
    готовая убить за унитаз.

    И верующие и неверующие:
    чернопазанною дланью Сатаны.
    Законы Господа Небесного низвергнуты,
    тупою силой невозбранною пьяны.

    Нет, гопота, грядёт возмездие
    за каждого убитого: дитя,
    за мать, сестру...
    юродивую ненависть,
    за порождение бездушного вождя.

    *Можно сказать, что украинско-российская война выпустила на свободу всю суть типичного россиянина, которая прячется за фальшивой набожностью и благолепием: подлое, воровитое существо, которому украсть у ближнего, более того – родственника, есть наивысшая степень самореализации. А уж если ты в погонах, то тебя просто наделили правами вершить судьбы людей без оглядки на совесть. Ах да, и правом украсть унитаз.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1745

    20 бер. 2022
    Михайло
    Герої
    Скажуть, Царство Небесне Героям!...
    А їм би ще нинішні царства!
    А їм би ще трошки земної любові,
    І фарб для земного малярства!

    А їм би дивитись у зоряне небо!
    Бути словом і ділом для непутящих!
    Та Бог забирає у гості до себе,
    Кажуть, найкращих...

    За все, що зробив, колись буде розплата!
    А в чому ж повинні ці хлопці, Герої?
    Залишаться діти без рідного тата,
    Дружина Героя - вдовою...

    За те, що не став на війні на коліна?!
    За що ж ти їх Боже, покликав так рано?
    Щоб мама до смерті ридала за сином,
    Щоб очі у батька сльозились туманом?...

    За мною свічки, що поставлені в храмах!
    За мною ранкова роса на траві!
    Молитимусь знов, хоч душа уся в шрамах:
    Хай будуть Герої - живі!..

    #Чебрець_та_полин
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1746

    20 бер. 2022
    Тетяна Подоляка
    Звернення до російських блогерів
    Поки ти ходиш по ресторанах,
    Евакуйовані варять гречку.
    Голодні люди ночують в підвалах.
    Чому байдуже твоє сердечко?

    Живеш далеко в своїй столиці,
    Куди не ходимо ми війною.
    Поглянь у наші нещасні лиця.
    Чому не скажеш складати зброю.

    Чому не скажеш: "Війна в Україні",
    Листа не пишеш до президента.
    Бомблять будинки. Країна-руїна.
    В Тікток знімаєш свої сентименти.

    Вони бомблять і заводи, й будинки.
    І інтернати, і навіть лікарні.
    Страшенні звуки. І без упинку.
    Не побажаєш і ворогу кари.

    Ти прокидаєшся десь в дванадцять.
    Я в п'ятій ранку. Бомбардування.
    Не пощастило солдату в сімнадцять.
    Пошлють за смертю, не на навчання.

    Я не тік-токер, звичайний житель.
    Який трясеться за Суми й Київ.
    І синє небо, і жовте жито
    Сльозами й кров'ю щоденно виють.

    Тобі вкололи нову постправду,
    Як косметолог черговий ботокс.
    Мені не віриш. Бо я не влада.
    І я - не Вова. І не твій космос.

    Так, ми - не Путін. І маєм серце.
    І "як так можна?" щодня питаєм.
    Він убиває. І нас не перших.
    Мрем за країну, яку кохаєм.

    Ти скажеш вкотре: "Можно на русском?"
    Не розумієш, мабуть, ні слова.
    "Дорогой недруг, включи переводчик".
    У мене є українська мова.
    За Україною - перемога
    28 лютого 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1747

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Я знаю, світ, ти дивишся на нас.
    Мільйонами наляканих очей,
    Німим мовчанням непотрібних фраз,
    Що не дають спокійних нам ночей.

    У нерішучості твоїй - життя людей,
    Ти погляд свій ховаєш від ударів,
    А ми собою закриваємо дітей,
    Засліплені від тих ракетних зарев.

    Ти волонтерські руки простягаєш
    І ніяково дивишся, в цей час.
    Ти все боїшся та не уявляєш,
    Що так жагуче надихає нас?

    Ми ж стоїмо, під градами вогню,
    Бряжчанням танків, кулями сліпими,
    Щоб перемогою спинити цю війну,
    Бо маєм в душах те, що незгасиме!

    Під вій сирен, в палаючих містах,
    Нову історію ми творимо сьогодні!
    Так знай же, світе, що прийде весна
    Жовто-блакитної безцінної свободи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1748

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    В надежде на благие вести,
    Пишу тебе я чуть дыша.
    Когда-то снова будем вместе.
    От боли замерла душа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1749

    20 бер. 2022
    Aндрій Правда
    Бий ворогів!
    Бий ворогів, бий!
    Дасть хай наснаги лють,
    Кров іх собачу лий-
    Хай у землі гніют.

    Хай автомат співа
    Пісню пекельну ім,
    Щедро віддай, сповна
    Плач матерів і вдів!

    Хай не дрижить рука,
    Куля мина в бою.
    Не плюндруватиме кат
    Землю святу твою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1750

    20 бер. 2022
    Тарас Загоскін
    Паспорт
    Я достаю из широких штанин
    книжку с гербом моей Батьківщини.
    Знайте, завидуйте — я гражданин
    любимой моей Украины!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1752

    20 бер. 2022
    Настя Стекло
    ИХ НЕ БЫЛО
    Аще бо состареется в земли корение его, на камени же скончается стебло его, Иов.

    расчеловеченные...
    Великое Отечественное
    Расчеловечивание.
    несть будущего. вечное немение.
    в архив на схоронение.
    не доставать,
    не вспоминать.
    вас не было.
    ИХ НЕ БЫЛО.
    вам, вашей царствующей мумии - бессрочное забвение.
    в склеп.
    в Соловки на поселение:
    хлев,
    домотканые портки,
    и поутру не петухи
    разбудят, вертухи тюремные.
    отгородиться.
    бесноватая чума.
    туземное языческое племя.
    э п и з о о т и я.
    враз.
    за поребрик.
    навсегда.
    ни корешка. ни семени. ни стебла.

    OSAlx 2о22-о3-12
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1753

    20 бер. 2022
    Марина Бурлаченко
    Буває запізно
    Вітер із крапель намисто сплітав,
    Хотів подарунок коханій зробити,
    Кожну краплину дбайливо чіпляв,
    Змушував дощ вкотре ожити.

    Осінь (кохана) губилась в думках -
    "З чого б це небо дощами все плаче",
    Шукала підказок в кленових листках,
    Зриваючи їх з дерев нетерпляче.

    Пройшов листопад, настала зима,
    Осінь зі смутком покинула місто.
    Вітер з'явився, прикрасу трима,
    Та нікому вже дарити намисто

    Сховалися хмари, затихли дощі,
    Вже не голосить небо так слізно,
    В коханні іноді треба спішить,
    Бо трапляється так, що буває запізно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1754

    20 бер. 2022
    Ірина Малишева
    ***приречена***
    Хтось каже, що ти приречена,
    Знівечена, обпечена.
    А я усе заперечую,
    Ти силою забезпечена.

    Хтось каже, що ти суміжна,
    Прилегла, чужа, допоміжна,
    Слугуєш лише підніжжям.
    Неправда.
    Могутня й ніжна.

    Хтось каже, що ти таврована,
    Покарана, ліквідована,
    Схвильована, окупована.
    Ти ж визнана і шанована.

    Хтось каже, що ти пропаща,
    Безплідна, пуста, непутяща,
    Між іншими скрізь гуляща.
    Дурниці.
    Бо ти найкраща.

    Хтось каже про самозречення
    Й принижує кожним реченням.
    Говорить, що ти убога.
    Бездонна ж ти. І приречена.

    Приречена на перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1755

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    ***
    Кожен із нас України дитина,
    Ми одне ціле, велика родина.
    Для Батьківщини маємо значення,
    Ми усі - гени Дерева Нації.

    Знайте, що зараз ви там де потрібно:
    Ті хто лишились - то роду коріння,
    Що глибоко в землю свою проросли,
    Предків підтримка, живлення сил.

    Ті, хто полишили дім чи родину -
    Від дерева вітром віднесло насіння.
    Дітей захищають та подумки вдома,
    Де залишилось життя їм знайоме.

    Хто захищає гідність землі -
    Ви сильне й відважне серце її.
    В ритмі свободи б’ється воно,
    Так проростає любові зерно.

    Ті, хто не може стримати сліз,
    В кого у грудях праведний гнів -
    Земля має душу, що також болить
    І тільки любов її може зцілить.

    А кровоносна система - то сила
    Рук волонтерських підтримка і віра.
    Знаю, країна пишається кожним!
    Тільки разом ми біду переможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1756

    20 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Где эта грань между правдой и ложью?
    Кто дал право решать ,что с  нами так можно?
    Почему ? Для чего ? Осознать очень сложно...

    В отражение глаз своих долго гляжу,
    Но ответов там нет ,я их не нахожу...
    Руки ,ноги немеют и  уже вся дрожу...

    Оголённые нервы,
    Не терплю лицемеров,
    Мало сил ,много веры!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1757

    20 бер. 2022
    Тетяна Подоляка
    Війна розставить крапки над "І"
    Війна розставить крапки над "І",
    Усе покаже: хто друзі, хто ні.
    Хто судить по совісті, хто мечем,
    Старенька бабуся заллється плачем.

    Війна розставить крапки над "І"...
    Свічка молитви в твоєму вікні
    За гордий Київ, за Харків, Донбас...
    Непереможні. І скільки нас...

    Війна розставить крапки над "І".
    Грає в плейлісті трек "Let it be":
    Хтось полетів в невідоме життя,
    Знову молитва - за вороття.

    Війна розставить крапки над "І"...
    Скрізь ми чужинці, а тут - свої.
    Краків, і Прага, і Будапешт,
    І невідомість за сотні верств.

    Війна розставить крапки над "І"...
    Ми в себе вдома. На рідній землі.
    Кожна матусі, сестри сивина -
    Це твоя, враже, навіки вина.

    Війна розставить крапки над "І"...
    Хтось лежить мертвий. Десь трупи живі.
    Ми переможем. Яка ж ціна?
    Я стала доросла. Причина - війна.

    (с) Тетяна Подоляка, 3 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1759

    20 бер. 2022
    Михайло
    Без назви
    Тисячу років боїв і відваги.
    Варягів славетна, священна земля.
    Сіверський край. Партизанської слави.
    Тут тобі смерть, безіменна русня.

    Танки і гради, лихо, руїни
    потворна, огидна, мордвинська орда.
    Нас не здолати. Ми з України.
    Це місто героїв на річці Десна.

    Тут пращури стали поруч з живими.
    Небо чорніє від диму війни.
    Сімаргли велично розправили крила.
    Чернігів не Край. Це колиска Русі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1760

    20 бер. 2022
    Марина Лях
    президенту российской федерации
    Президент российской федерации,
    Ну как, вы довольны собой?
    Не работает ваш план по истреблению нации…
    Да и вообще - оказался гнилой!

    Мы держимся! Мы рвёмся в бой бесстрашно!
    Все просто — мы боремся ЗА СВОБОДУ СВОЮ.
    Ваши солдаты здесь гибнут напрасно,
    Вам не выиграть эту войну.

    Какой результат, чего вы добились?
    Наших городов вам не взять!
    Мы, украинцы, ещё больше сплотились
    И наше единство вам не понять!

    Придет время — вы заплатите сполна
    За горькие слёзы наших людей.
    Поверьте, уже проклята ваша душа
    За смерть ни в чем неповинных детей.

    И от себя вам хочу написать —
    Ваши действия ничем нельзя оправдать!
    Мне вас жаль, хоть и сердца у вас нет…
    Вы продали душу за горстку монет…

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1761

    20 бер. 2022
    Кублицький Віктор Олександрович
    Лист в Росію
    Пишу я Вам, чужая мати:
    Нема моєї тут вини,
    Що марно будете чекати
    Синочка рідного з війни.

    Коли я кулю з автомата
    У нього вправно посилав,
    Про те, що в нього - мама й тато,
    Я в гніві навіть не згадав.

    Загинув він. В країну нашу
    Приїхав він чинити зло.
    Хто винен в цьому? Ви, мамашо,
    І чоловік ваш, все село!

    Ви всі до влади допустили
    Того, кому на вас начхать,
    Того, хто рве натужно жили,
    Щоб в цілім світі панувать.

    Мені вас жаль. Але згадайте
    Про сльози наших матерів!
    Тому держу я (вибачайте!)
    Свій автомат напоготів!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1762

    20 бер. 2022
    свобода
    Без назви
    світло торкається шкіри
    я відчуваю і
    як твоєї також
    воно малює простір
    я питаю що це криком утворює реальність?
    то ми

    я питаю тілом
    я питаю розумом
    що це?
    що таке повітряна тривога?
    раніше в мене була тільки внутрішня і я лікував її терапією

    сирени гудять
    я небо хочу обійняти
    сказати йому
    все буде добре
    не бійся
    небо
    тримайся
    не пускай їх до нас
    будь ласка

    вони руйнують наш дім зовні
    але не зсередини

    я питаю тілом
    я питаю розумом
    що це?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1763

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана
    Без назви
    Не знали ми, що в нас є сила така,
    Вона лежала під руїнами совка,
    Словами про братерство приспана,
    Пальмовим гіллям земля вислана,
    Білим пір’ям голубів миру вкрита,
    Під байдужими поглядами світу.
    Відспівана московськими храмами,
    Мічена війни давніми шрамами.
    Сила наша віками виплекана,
    Омита кров‘ю, сльозами виплакана…
    Прокинулась України душа незламна,
    Кінець терпимості, зникла омана.
    О п’ятій ранку вогнями розбуджена…
    Кожного винного буде засуджено!…
    За кожну понівечену долю людини,
    За кожну вбиту невинну дитину,
    За кожен спалений дім та місто,
    За кожну бомбу, кулю, терор і звірство…
    Того чистого зла, божевільної люті
    Ніколи не пробачити і не забути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1764

    20 бер. 2022
    Анна
    Весняне повітря
    Повітря пахне весною.
    Та ми не маємо часу
    Охопити красу природи,
    Закохатись у тихий спів вітру,
    Посміхнутися квітам,
    Бо щоразу, підіймаючи очі
    Ми тривожно виглядаємо смерть,
    Щоразу, вслухаючись в шепіт
    Боїмося почути крики людей.

    Повітря пахне весною.
    Думки вирують нещадно
    З полум‘я в кригу.
    Думки про майбутнє, про плани,
    Думки про зневіру й кінець,
    Думки про любов і про рідну країну,
    І звісно про волю, про честь.

    Повітря все ще пахне весною,
    Сподіваюсь для нас,
    Вірю — для всіх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1765

    20 бер. 2022
    Оленка Казкова
    Без назви
    Серце - не камінь, та стало жорсткіше,
    Важко зітхає й віршів не пише,
    В очах ніби сльози, та по щокам не котяться,
    Заслало пеленою, імла над Хортицею,
    Над Дніпром мряка, безпросвітний відчай,
    Був навесні гай зелений, та ніщо не вічне,
    Де степи шептались - ненаситна паща,
    Хова земля окровлена синів кращих.
    Пригорни до себе, пригрій, ненько,
    Обійми за плечі рукою тоненькою,
    На душі війна, небом сморід стелить
    Але як біль на всіх ділити, ми - скеля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1766

    20 бер. 2022
    Гальченко Оксана Миколаївна
    Без назви
    Скажіть, хоча б, у чому вині діти??
    Їм би сміятись і життю радіти!
    Босоніж бігати зеленою травою…
    Та довелось зустрітися з бідою.
    В них забирають іграшки і дім,
    Лишаючи спустошення і дим.
    Батьків у них безжально відбирають.
    І в них самих, ті нелюди, стріляють.
    В них відбирають руки, ноги, душі,
    Світ же ховається, вдає що все байдуже.
    Не тільки кулі убивати можуть,
    Німе мовчання, ваше, їх примножить.
    Ті тихі зорі, що на небі сяють -
    То їхні очі, що у  вас питають:
    То скільки ще потрібно лити кров?
    Ми в світ прийшли, даруючи любов…
    Дитячій плач  не чути не можливо!
    Він крає серце, вирива наживо.
    Душею довелось їм посивіти…
    Скажіть, лише, у чому винні діти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1767

    20 бер. 2022
    Настя Стекло
    Гарпия
    Не бросайте бомбы на театр.
    Меж колонн его укрылись дети.

    не бросайте! господи!!! зачат
    кем ты был, мучитель-ньюсоветик?

    Вместо сердца, чтО в груди твоей?
    Украинцы, говоришь, не дети?
    Матушка-Расея, ты зверей
    породила в адовой постели.

    Накось, вкруговую, зеркала,
    искривлённо действо отражают.
    Сын твой молвит: мама, тут беда.
    Мать в ответ: у нас не то вещают,

    ты не душегубник, ты герой,
    убивай, тебя тут выхваляют.
    - Мама, я какой-то неживой,
    я, непобедимый, умираю...

    не бросайте бомбы на театр,
    меж колонн его укрылись дети

    Не рожай, Расея, бесенят.
    Ты уже не мать: Гарпия, ведьма.

    OSAlx 2о22-о3-17

    *Режим Путина уже давно пересек предел человечности.
    В МИД призвали усилить санкции против России за авиаудар по драмтеатру в Мариуполе.
    Оккупанты намеренно уничтожали мирных жителей и детей - они знали, что мариупольцы используют здание, как бомбоубежище. Спутниковый снимок Maxar Technologies, полученный 14 марта:
    Мариупольский драматический театр и слово "дети", написанное крупными буквами рядом со зданием.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1768

    20 бер. 2022
    свобода
    Без назви
    джаз Ярославни
    //*володимиру

    Ярославна,
    що грала на фортепіано
    і сльози якої
    ставали дощем і кавою
    а крик
    - орлеанським джазом

    в чорному пальто,
    йшла нічним, дощовим Путивлем
    вмикаючи ліхтарі і сирени

    Ярославна,
    що грала на фортепіано
    і сльози якої
    ставали дощем і кавою
    а крик
    - орлеанським джазом

    зняла пальто в зовсім пустому барі
    і торкаючись мікрофона губами
    кричала
    /самотнім джазом вкривавши Путивль
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1769

    20 бер. 2022
    Валерій
    МІСТА
    Чудова в Києві весна,
    Каштанів цвіт і запашна,
    Магнолія цвіте в саду,
    Пташки щебечуть там і тут.

    Сивий Дніпро тече велично,
    І з пам'яті, Тараса кличе,
    Софійський відблиск куполів,
    Краса Дніпрових круч без слів.

    Там вчився і любив гуляти,
    Дух Києва в себе вбирати,
    Палац любимий Україна,
    В театр Франка б ходив щоднини.

    Бачив Амосова і Явір,
    Без подиху я слухав завжди,
    Як Солов'яненко співав...
    Від Гнатюка я завмирав.

    А парки Харкова весною,
    Усе життя ідуть зі мною,
    Студентських літ гарячі весни,
    З моєї пам'яті не скресли.

    Сумська і Пушкінська,
    Центр міста,
    І Салтівку люблю я звісно,
    На Олексіїївці я жив,
    З всіма театрами дружив.

    Нова Каховка гарне місто,
    І ГЕС над ним немов зависла,
    Дніпро розлогий протікає,
    Парк хвилями міський,ласкає.

    Хороший люд, простий, привітний,
    Впевнений, щирий, працьовитий,
    Радісний і завжди відкритий...

    Гарні міста на Україні,
    І мальовничі і гостинні,
    Історія Країни в них,
    В старих містах і молодих.

    Херсон, Чернігів, Маріуполь, Суми,
    Тепер дивлюсь я на Вас з сумом,
    На рани міст, рани людей,
    Заради все, хворих ідей!

    Що зараз там у цих місцинах?
    Російський ворог б'є невпинно...
    Руйнує гордість нашу й славу,
    Хитає пам'ять і Державу.

    Топче й руйнує нам життя,
    В яке нема вже вороття!
    Несе свій хворий "руський мир",
    Веде себе в війні, як звір.

    Фашистські методи війни,
    Вже перевершив й вдосконалив,
    З злодійським нелюдським оскалом,
    В нім одержимість сатани!!!

    Ми виборем своє й відстоїм,
    В боях з російською ордою,
    І Перемога буде наша,
    Росія стала нині - раша!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1770

    20 бер. 2022
    Валентин Хонин
    Без назви
    Бомбят
    Который день бомбят.
    Восстал рассвет
    Багряно-алый
    И солнце,
    Растревоженное Войною,
    Скупою ласкою
    Лелеет облака,
    Лишь отражая
    Пролитую кровь
    Твоих детей.
    О, Украина!

    Пишу на русском,
    Но какая боль
    Знать -
    На том же языке
    Сейчас
    Звучат отрывисто
    И жестко,
    Как смерть сама
    Слова:
    Огонь!
    Бомби!
    Сожги
    Этих хохлов!
    Дави его, дави!
    О, Украина!

    Я русский,
    Я донской
    По роду бати,
    Я козак.
    Но я хохол,
    Как те рашисты говорят.
    Дави меня,
    Дави.
    Но встану я
    И встанет Родина моя!
    И Украина
    Все еще жива.
    И будет жить
    Всегда!

    Хотя
    Пока еще бомбят
    Бомбят ...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1771

    20 бер. 2022
    Леся
    Вірш
    На згарищах, в руїнах, попелах
    Горить неопалима купина.
    Моя земля, ти цілим світом стала,
    Ти рай і пекло в собі умістила.

    І кров твоїми ріками тече,
    І море смерті дихає в лице,
    А гори чують стогін, плач дітей,
    Що вже летять над ними в рай ключем.

    Нас Бог підняв на цей двобій,
    Козацька міць тримає стрій.
    Охорони нас, Боже, сохрани,
    До перемоги шлях нам простели.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1772

    20 бер. 2022
    Тарас Сафонюк
    Без назви
    У пеклі сьогодні день відкритих дверей
    Кобзон вас чекає на своєму концерті.
    Ви ступили на землю вільних людей
    І на ній вас чекає нічого крім смерті.

    Чорнозем України для вас стане домом
    На ваші могили ми будем плювати
    І тільки ганьба, забуття і сором.
    З цим вам жити і в пеклі палати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1773

    20 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Ти кричиш мені: «Мы - братья!»
    Ти кажеш: «родила же нас одна земля»
    Тоді чому ж лежу в гірких сльозах я?
    І вся в крові полеглого дитя?
    Чому ж, коли мене без жалю гвалтували,
    Ти була першою серед усіх?
    Чому ж тоді, коли пішла я з хати,
    Твоя реакція була - це сміх?
    Я знаю, це був сміх над моїм болем,
    Над правдою, яку боїшся ти.
    Та мої діти захистять неньку від бою,
    А твої цураються своєї же землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1774

    20 бер. 2022
    Нікіта Куніцин
    Одін?
    "Одін народ" - сказав якось он русскій чєловєк.
    Я народився в лютому, він - в фєвралє.
    Дружина ходить з часом на підборах,
    А дівчина його - на каблукє.

    Родивсь і жив я в Києві, а він - в Москвє.
    Ходив у Могилянку, він же - МГУшник.
    Мені є ближчими Шевченко і Франко,
    А він вважає Пушкіна гєроєм.

    Шаную я Бандеру і Сірка.
    Любимою персоною він Лєніна вважа.
    ОУН-УПА, козацтво - у мене в голові.
    ГУЛАГ, НКВД - відповіда же він.

    "Одін народ"? А цінності?
    Криваві сторінки російського же
    Миру нам огидні.
    Ми - інший світ, вимір і історія.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1775

    20 бер. 2022
    Світлана Каратнюк
    20.02.2014 - 24.02.2022
    Як тяжко жити нині на Вкраїні,
    Не те вже сонце й небо вже не те.
    Поганці-зрадники зміїні
    плюндрують ім’я золоте

    Як тяжко бачити ті землі,
    що вбивчий «Град» по них стріляє,
    коли твій батько на передовій,
    а мати дома серце крає

    І ти стоїш у чистім полі,
    не в силах втримати тих сліз..
    Всього лиш 20 років волі,
    а «брат» встромив у спину ніж!

    Підкрався тихо та підступно,
    давно тут має інтерес,
    поставив автомат до скроні..
    І нам лишилось до небес
    піднести зведені долоні

    І очі юні, барвінкові,
    ті очі, що не мають дна
    ще бережуть тендітні мрії,
    що зруйнувала ця весна.

    Хіба вони не заслужили волі?
    Не варті рідної родини?
    Як жаль, що кляті терористи
    не бачать неба у очах дитини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1776

    20 бер. 2022
    Марина Бурлаченко
    Війна
    Вкрай утомлена від життя
    І уквітчана сивим волоссям,
    Вона знайде собі укриття
    І згадає як добре жилося.

    Її рани глибокі й тяжкі,
    Її голос змучений криком,
    Очі темні, пусті, боязкі,
    Мов затерті прожитим віком.

    Затаїлась в печері звірком,
    В кут забилась тремтЯчи від страху,
    На мить ставши кленовим листком,
    Що кидає вітер з розмаху.

    Їжі вузлик, пляшка води,
    Безнадійні роки існування.
    Видасть погляд той в нікуди
    Лише біль та розчарування.

    Мов той струм, холод б’є по спинІ,
    В руці фото з зображенням сина,
    Що залишив життя на війні,
    Що покинув матір єдину…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1777

    20 бер. 2022
    свобода
    сльози метрополітену
    квіти
    в руках людей що не мають дому
    і на кожну станцію тече колір
    з кінцівок що стискають свободу
    що кажуть
    ось тримай
    візьми
    її
    стань
    але люди вибирають колір
    сльози метрополітену
    розбавлені блювотинням
    вони голос
    заритий під землю
    вони сором
    забарвлений сірими стінами
    холодними блять як руки сталінських репресій
    сльози
    метрополітену
    течуть
    з
    моїх
    очей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1778

    20 бер. 2022
    Світлана
    Ти знаєш, що ти боєць
    Ти знаєш що ти боєць, що ти не слабак
    Ти знаєш усіх птахів та усіх собак
    І всі дерева свого житлового масиву
    Ти йдеш по ньому і думаєш - як красиво

    І дощ іде, і зовсім немає вітру
    І ти такий розніжений та відкритий
    Ідеш вогкими вулицями до зупинки
    Крізь запахи кав'ярні, пекарні, ринку

    Затишно ховаєш руки в кишені парки
    Проходиш уздовж осіннього дендропарку
    І люди не усміхаються, але що вже
    Ти знаєш, що потримаєшся найдовше

    Тобі на маршрутку, потім на потяг, потім
    Усе, що побачиш, буде в крові і поті
    Усе, що почуєш - САУ і сто двадцяті
    Ти їдеш на схід до смерті позалицятись

    Ти знаєш що ти боєць, ти не слабак
    Ти любиш усіх птахів та усіх собак
    І все, що захищеєш там на нулі
    Ти знаєш, що ти стоїш на своїй землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1779

    20 бер. 2022
    Анна
    Без назви
    Я так хочу пірнути у сни:
    Туди, де немає  суки-війни,
    Де вільна моя рідна земля,
    Де розтали сніги і гріє весна,

    Де не треба шукати дріжджі на хліб
    Де не треба вбивать братський рід,
    Де зустрічі з рідними завжди у ціні,
    Де не стоять вороги на країни межі,

    Де не літають ракети і міста не бомблять,
    Де діти з батьками у домах мирно сплять.
    Я ніколи в житті не казала стільки прокльонів,
    Я ніколи не вірила в так в прикмети народні і забобони.

    Я ніколи й ні в що так не вірила, як в нашу країну!
    Серце щемить, але ми переможем, клянусь, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1780

    20 бер. 2022
    Олена Аврамчук (Долганова)
    Русской матери, которую я не знаю
    Я пишу тебе письмо.
    Мы с тобою не знакомы.
    Ты живешь на slow mode,
    Я — на драйве забубённом.

    Ты спокойно ешь и пьёшь.
    Я спускаюсь в бомболюки.
    «Хватит плакать, все ты врешь,
    Надоели твои глюки».

    Глюки? Ты сейчас о чем?
    Гибнут дети на дорогах.
    Поливают их огнём!
    Говоришь — тебя не трогать???

    Нет, послушай, сядь, подумай.
    Поразмысли головой:
    Нам зачем погост угрюмый
    В поле где-то под Москвой?

    Ты для этого рожала
    В муках, в схватках сыновей?
    Чтобы их сюда прислала
    Банда злобных упырей?

    Им здесь плохо. Верь, родная.
    Им не рады, вот те крест!
    Забирай, не ожидая
    Свой двухсотый. Жди приезд

    Сына. Счастье, что я тоже
    Сына миру родила.
    Забери, прошу! Негоже
    Чтобы их взяла война…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1781

    20 бер. 2022
    Катерина Геннадіївна Охріменко
    Нам не забути той четвер зухвалий
    Моя квітуча Україно!
    Ми так чекали на весну.
    Надію маю, не даремно,
    Щоб дати відсіч в цю війну.
    Нам не забути той четвер зухвалий,
    Коли о п‘ятій ворог наступав.
    Він ще тоді не знав напевно,
    Що цього ранку вже програв.
    Можливо, він вважав інакше.
    Оскільки – план був дня на три.
    Проте зіткнувся він з «бідою»:
    Його зустріли вільні й непокірні козаки.
    Зухвалість та кровава ненаситність
    Принесли до нас сльози та печаль.
    Та попри це надали нам можливість
    Відкрити очі, подолати жаль.
    Мені здається, я назавжди пам‘ятаю
    Свої думки та дії того дня:
    Коли ти чітко розумієш,
    Як прикро, що не поруч ті,
    За ким болить душа.
    Війна мене застала у Донецьку.
    Це перший раз,
    А інший – Краматорськ.
    Якийсь страшний сценарій,
    Сон, насмішка чи взагалі – анабіоз.
    Земля святої України –
    Вона в вогні, вона палає.
    І попри це ми розумієм –
    Вона боєць і вже перемагає.
    Як щодо нас, дітей країни,
    Нема життя, що було «до».
    Майбутнє – звісно буде.  І я знаю,
    Хто зайвий в ньому й без кого –
    Вже просто зараз «Все не то».
    Ми маємо триматись дуже стійко.
    А як інакше – тільки мужність та любов
    Нам допоможуть в спротиві росії,
    А отже – знищимо ганебний триколор!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1782

    20 бер. 2022
    Тамара Шкіндер
    ***
    Безсонні ночі, стиснені вуста...
    Що вимовить не можуть навіть слова.
    О, материнська доле непроста -
    Чекати звістку з фронту знову й знову.
    Яке ж терпіння Бог їй наділив,
    Яку ж то мужність й силу треба мати...
    Вінцем бажань зоріє мить, коли
    Почує хоч два слова від солдата.
    Найкращі в світі - Мамо, я живий!!!
    І чорний світ стає знов кольоровим.
    Надією всміхнеться день новий,
    Що будуть знищені війни окови.
    Струсне син із плечей кривавий гніт.
    Осяйним світлом стріне рідна хата.
    Відома істина на цілий світ -
    Святою жінкою є українська мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1783

    20 бер. 2022
    Валерій
    Кожен 4-й
    Кожен 4-й з України,
    Житло покинув і Родину.
    З "насиджених" поїхав місць,
    З собою взявши сум і злість.

    Залишив дім свій чи квартиру,
    Життя минуле - Спокій з Миром,
    Руїни сіл, руїни міст,
    Сусідів, що убив рашист.

    Залишив, що нажив й зберіг,
    Та прийде він ще на поріг,
    У Дім свій, що його чекає,
    Війна пройде, над рідним Краєм.

    Спаси Господь і сохрани,
    Наш Люд від клятої війни,
    Надію дай, Любов і Віру,
    Дай Перемогу, Сили й Миру.

    Любов до ближнього й Вкраїни,
    Ми Переможем- ми Єдині!
    Все відбудуємо і зорем,
    Поїдем ще на Чорне море!

    Заплатить ворог нам за все,
    Нам Україна понад все!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1784

    20 бер. 2022
    Кидун Анна
    Без назви
    Навіть повітря не спокійне
    Повіяв вітер з запахом ворожої крові
    В небі спалахує оранжево вогнистим
    Чути вже сотий вибух вдалині
    Деінде ще співає птаха
    Підтримує солдат у цій війні
    Вірить переможемо ми завтра
    А ворог згине тут на чужині
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1785

    20 бер. 2022
    Ігор Ілляшов
    Знов за вікном весна цвіте
    Знов за вікном весна цвіте,
    А небо повниться блакиттю.
    І хоч не віриться, проте,
    Скінчитись може все щомиті.

    Підступний ворог вдерся в дім,
    Ще й називав себе він братом.
    Ми з ним ділили хліб і сіль,
    А він був злодієм і катом.

    Він нищить села і міста,
    Продавши душу сатані.
    А нас у бій веде свята
    Любов до рідної землі.

    Всеспопеляючим вогнем
    Він хоче нам зламати волю.
    Та з попелу ми повстаєм,
    Щоб вибороти свою долю.

    Нам не ненависть, тільки лють
    Відвагою наповнить груди.
    Його ж нащадки проклянуть,
    І прощення йому не буде.

    Ми щиро віримо в любов
    І дружбу. Це у нас одвіку.
    Вражині ж не пробачим кров
    І не забудемо довіку.

    І буде знов цвісти весна,
    І повнитись блакиттю небо,
    Бо Україна в нас одна,
    А іншої нам і не треба!

    17-20.03.2022
    м. Вінниця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1786

    20 бер. 2022
    Анатолій
    Без назви
    Великий народе! Велика країно!
    Ми нація славна - велика родина!
    Борці за свободу, за волю, за славу!
    Хіба ж хтось поборить такую державу?!
    Державу, де мир- найбільше багатство!
    Де люди живуть у злагоді, у братстві
    Де природа - найкраща, родюча земля
    Де зранку  пробуджує спів солов‘я
    Де всі як один, і один - наче всі
    Чинять опір запеклий фашистській русні
    Де життя віддають за свою Батьківщину
    Щоб виховувати в мирі доньку та сина.
    Ми переможем, відбудуєм країну
    Бо не раз підіймали неньку з руїни
    Зберемось дружньо, згадаєм героїв
    Згадаєм гіркі ті криваві двобої
    Згадаєм Маріуполь, Гостомель  та та Бучу
    Помолимось за тії невинії душі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1787

    20 бер. 2022
    Ластівка
    Без назви
    СЛАВА тим, хто нас захищає
    В щоденнім нестерпнім, пекельнім бою.
    Дивлячись в небо, ми Бога благаєм,
    Щоб уберіг Вкраїну мою.

    УКРАЇНІ ніколи не встать на коліна
    Перед огидним фашистським хайлом.
    Її народ - то сила нестримна
    Яка виринає з глибин та оков.

    ГЕРОЯМ нашим ми вклонимось низько
    Вони наша гордість, наш захист і світ.
    А ворог все лізе в село і у місто,
    Провадить там пекло, огиду і гніт.

    СЛАВА наша ніколи не згасне
    І світ буде знати, що ми - то моща!
    Орк попливе у простори нещастя
    І в пеклі згорить від Бандери ляща.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1788

    20 бер. 2022
    Ольга Могильда
    Хатина
    Прикриває очі ставнями хатина.
    Від ворожих куль уся тремтить.
    В її лоні тихо молиться родина.
    Вічністю здалась остання мить.
    Заридала хата друзками скляними
    Ухопилась за кривавий бік.
    Захрипіла і вустами вогняними
    Зойкнула й замовкнула навік...
    А невдовзі мав би квітнути садочок
    І гостинно закликав би двір...
    Ще один нещадно знищений куточок
    Й імена на камені офір.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1789

    20 бер. 2022
    Крістіна
    Написаний 2014го. Пасує дослівно.
    Скажіть мені хоч хтось, будь ласка
    Чому війна і жить так важко?
    Чому хто має, той не ціне?
    Несправжняя любов не гине..
    Чому ж людей простих вбивають?
    А божевільних не карають?
    Чому війна в нас йде-триває,
    Чому невиннії страждають,
    Чому ніхто не знає як?
    Як можна нам допомогти?
    Людей ось скільки помирає
    А всі лиш в голос вболівають..
    І що робить, ніхто не знає..
    "Еліта" санкції складає.
    Чому, скажіть, невинні гинуть?
    Та скарги линуть, линуть, линуть..
    Але ніхто, ніщо не знає.
    Та тільки пісенька лунає..
    "Ми допоможемо!", "Ми з вами!",
    Але ви з нами лиш словами
    Авжеж ми сильні! І самі..
    Спасти зуміємо її,
    І батьківщина наша мила
    Поможе нам нести цю брилу
    Що та лягла на наші плечі,
    Несем її задля малечі!
    Задля радості й кохання
    І щоб не тільки вболіванням
    А ділом нам допомагали.
    Нашу Вкраїну рятували!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1790

    20 бер. 2022
    Кидун Анна
    Без назви
    Кохай мене сьогодні як востаннє,
    Завтра може початися війна.
    Так ніжно поцілуй мене вустами,
    Щоб потім не убила нас вина.

    Обійми мене так завтра, наче вперше.
    Ніби пройшли ми через кровопролиття.
    Тримай так лагідно й міцно моє серце,
    Бо попереду чекає нас життя.

    Розкажи мені усе оте таємне.
    Зволікання-короткий шлях у небуття.
    І все що скажеш хай буде взаємне.
    Твої слова-найбільше що чекаю я.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1791

    20 бер. 2022
    Анатолій
    Без назви
    Війна...Як страшно на душі
    Війна... Це материнський крик душі
    Війна... Це вічні сльози на устах
    Війна... Це чорнокрилий птах

    Війна... Безодня та страшна
    Війна... Проклята ж будь вона
    Війна...як гірко це звучить
    Війна...історія диктаторів не вчить

    Війна... Це час для подвигів нових
    Війна... Це час не для характерів слабких
    Війна...це час випробувань
    Війна...це час людських страждань

    Війна...де доля на кону
    Війна...згубила душу не одну
    Війна... - це місце, де за майбуття
    Війна... Герої відають життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1792

    20 бер. 2022
    Олександра
    З Україною в серці
    На землі нашій квітучій, гарній, мирній
    Зриваються тепер щодня гармати,
    Тепер без віри в краще і надії
    Десь плаче кожний вечір чиясь мати.

    Калина похилила свої пишні віти,
    Птахи не хочуть прилітати навесні,
    Але, всерівно, Бога будемо просити,
    Щоб мир настав і зникли наші сльози у росі.

    Заради нас, заради сонячного ранку,
    Солдати сильні захищають нас, невтомні,
    Заради мирного світанку,
    Тільки, нажаль, їх імена нам не відомі.

    Вони для нас будуть герої вічно,
    Хто землю захищає від вогню,
    Від "Градів", куль, снарядів безкінечних,
    Хай одягнуть на себе вони ангельську броню.

    І вистигне земля, розжарена від болю,
    Й настане мир і прийде спокій у серця,
    І буде щастя нам тепер з тобою
    У мирі Україна з нами в серці до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1793

    20 бер. 2022
    Анатолій
    Без назви
    Ненько моя, Україно рідненька
    Війною сплюндроване твоє серденько
    Окутане хмарамами, попелем, димом
    Будь прокляті воїни з путінським миром

    Ми переможем, це в нашій крові
    Ніколи ми знову не будемі в ярмі
    Ми боремось гідно за честь нашу, славу
    За могутню, єдину, квітучу державу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1794

    20 бер. 2022
    Марина Бурлаченко
    Хто тому виною
    Хто тому виною,
    Що ти не зі мною,
    Що зірки у небі світять в різний час.
    Та чи винна доля,
    Що так мимоволі,
    Вогонь вічний в серці безнадійно згас.

    Та чи винні ночі,
    Що так сильно хочеш
    Бачити ті очі і триматись рук.
    Та в долонях воду
    Не втримати зроду
    Не сховати душу від гірких розлук.

    Та чи міг ти знати,
    Що стежки з’єднати,
    Важче, ніж достати місяця з небес.
    І  якщо так сталось -
    Не з тобой зосталась,
    Не знайти її за жодною з адрес.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1795

    20 бер. 2022
    Ластівка
    Без назви
    Якби ж ти знала, як важко, мамо,
    Ці дні не чути голос твій.
    І татків голос, що все нормально,
    Мовчить на тім кінці.

    Повірте, любі: ми переможем!
    І мирне небо засяє знов.
    Бо ми в єднанні, ми сильні духом,
    Не нацепити на нас оков.

    Весна ця дивна, вона кривава,
    Думки про вас і про війну.
    Невже це правда? Невже реальність?
    Не хочу вірити в цю маячню.

    Настане мир і вернусь до хати,
    Де ваші усмішки, мов бальзам.
    Люблю вас рідні, чекаю ранку,
    І перемоги по всім фронтам.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1796

    20 бер. 2022
    Валерій Білішук
    Возвращайся живым из войны.
    Возвращайся живым из войны,
    ждет семья, дочери и сыны
    Приходи целый и не вредим,
    приходи поскорей не один.
    Не устанет любимая ждать
     и слезу вытирать тайком мать
    Заждались на тебя уж друзья,
    у тебя ведь большая семья.
    Стойко ты воевал как солдат,
    и сражался: «Ни шагу назад!»
    Но наступит последний твой бой,
    и с Победой придешь ты домой.
    Ты не бойся ни пуль, ни сирен,
    и ни бомб, попадания в плен
    Мир наступит, ты подожди
    и прижмешь ты друзей ко груди.
    Возвращайся ты как герой,
    ты уже выиграл этот бой
    Против тьмы и Сатаны,
    возвращайся скорее с войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1797

    20 бер. 2022
    Анастасія Полякова
    Третя доба війни
    Третій день у війні кожне місто у серці Європи
    Кожна наша дитина в війні всі ці декілька діб,
    Не на часі розмови, єднаймося й чинимо спротив
    Не похитно. Як наші герої: «Fuck You Russian ship”!

    В укриттях і на фронті, незламно й невпинно боротись
    За зруйновані рідні міста й сотні мирних життів
    «Ви закрийте нам небо, а інше - то наша турбота!»
    У відлуннях сирен біль і праведний гнів відчуттів.

    -«Виганяй свою тачку із паркінга, тут будуть люди!»
    -«Клейте вікна навхрест, щоб не вбило уламками скла»
    -«Ми на своїй землі, ми не підемо звідси нікуди!»
    -«Дайте хлопцям рушниці, ми встоїмо проти ху#ла!»

    Третій день, захищаючи нас, гинуть наші герої,
    Третій день оборони й безжальних, підступних атак
    Розпочата не нами війна, заклик стати до зброї
    Тож, усі ми тримаємо стрій. Відтепер буде так!

    Захлинаючись болем і жалем від втрат і поразок-
    Не пробачимо ворогу жодної ночі без сна
    «Наші діти в підвалах», «Безпечно, тому, що ми разом»
    Забирайтеся звідси, бо в нас Батьківщина одна!!!!!

    Ми не вперше в війні, ми не вперше виборюєм волю
    «Є загроза удару з повітря! Усім в укриття»
    Я пишу ці рядки у підвалі, й вони - моя зброя,
    Із молитвою в сердці! Свобода заради життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1798

    20 бер. 2022
    Катерина Геннадіївна Охріменко
    Воля й жага до життя
    Країно наша! Ненько! Україно!
    Долаєш зараз ти простори болю та незгод!
    Бо вирішили люди: має воєдино
    Зливатися у вірі та любові твій міцний народ!

    Події, що вирують на Донбасі,
    Війна, що розриває душі та серця,
    Зсередини духовно нас зміцнили.
    Це час для змін, коли бушує воля й жага до життя.

    Повір, роки ці історичні —
    Це справжній шанс змінити аркуші.
    Мета єдина і непереможна:
    Летіти мирним небом та ходити вільно по землі.

    До тебе, Матінко, лише одне прохання:
    Ти вір у наші сили та надії не втрачай!
    Щоб кожен українець і твоя дитина
    Змогли в твоїх обіймах подолати відчай та печаль.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1799

    20 бер. 2022
    Ластівка
    Без назви
    Мій народ - то дивотворіння,
    То сила, то слава, то дух,
    Незламная воля, твердеє коріння
    Любов, що породжує рух.

    Віками незламні стоїм ніби кремінь,
    На зламі нелегких часів.
    Та ми переможем, затягнем їм ремінь,
    І виб'ємо пару зубів.

    Мої побратими лягають за Землю,
    Яка дарувала життя,
    Щоб ми жили вільно, зі спокоєм в серці
    За наше майбутнє й буття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1800

    20 бер. 2022
    Настя Стекло
    Военные цели России
    Не понимают что творят?
    Но понимают: убивают
    не разбирая, всех подряд.
    И с этим молча засыпают.

    Не понимают что творят?
    Но понимают: нас бомбят,
    что бомба жертв не выбирает.
    Но верят: силу оправдают.

    Не понимают что творят?
    Убивец лаврами вечают.
    От заповедей отступая,
    соборы звонами бренчат.

    Не понимают? Неужель?
    Войны без цели не бывает.
    Но понимают слово "цель"
    лишь как "мишень". И убивают.

    Не понимают что творят?
    Что жалкий старец замертвляет
    их словно жертвенных ягнят
    пасхальных?
    Понимают.
    Уже понимают!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1801

    20 бер. 2022
    Інна
    Голосом Бога
    Я укра Инна
    Веду репортаж:
    Киев - наш
    и Харьков - наш.
    Новости ночью.
    Утром - звонки :
    Буча, ты как?
    Мариуполь, терпи!
    Верю,  закроют небо они!
    Только вот,  мама!
    Куда прилетят журавли?

    У входа две пары сапог
    На случай,
    Если летит русский мир
    Еб...чий.
    Одна для меня,
    Другая - для дочки.
    Чернигов и Сумы -
    Ещё 2 горячие точки....
    Устало смыкаю
    Опухшие веки.
    Мама, война!
    Куда прилетят лелеки?

    Снова ЕС озабочен
    И НАТО.
    Люди, одумайтесь!
    Мир на Голгофе
    Распятый.
    Рвутся ракеты,
    Атом - на грани.
    Это безумие.
    Это - не с нами.
    Свечу зажигаю
    Снова в ночи...
    Моя ты рiдненька,
    Дыши! Дыши!

    Русский,  проснись,
    Оторви от экрана рожу
    И похмелись!
    У тебя война тоже.
    Твой фюрер завел тебя
    Не туда.
    Горит под ногами
    Чужая земля.
    На долгие годы
    Ты - нищий изгой.
    Твой крематорий
    Везут за тобой...
    Весна, не спеши,
    Подожди немножко.
    Выгоним Ваньку -
    Посадим картошку!

    Новые сводки.
    Херсон, Мелитополь.
    И Волноваха, как призрак
    Или акрополь.
    Жаркая ночь
    И расстрелян рассвет.
    Господи,  видишь?
    Иль тебя нет?
    И на планете
    Голосом Сына-
    /Слушайте все!/

    Говорит Украина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1802

    20 бер. 2022
    Анастасія
    Любов крізь війну
    Під сирени і звуки гармат,
    Під жахливе свистіння ракети,
    Під хвилюючий крик немовлят
    Я люблю тебе, як до планети,

    Що на відстань мільйонів років
    Світових простягається в простір.
    Я люблю, як ніхто не любив,
    Хоч цього не промовила досі.

    Ще тоді я б сказала «Кохаю»,
    Ще тоді б прокричала «Люблю»,
    І спитавши «Чи вип’ємо чаю?»
    Повторила цю думку свою.

    Ще коли ми з тобою щасливі
    Танцювали в парку під дощем,
    І дозволивши схибленій зливі
    Все життя описати віршем.

    І скажу я це в день перемоги,
    Вже не чуючи пострілів жах,
    Бо мовчати не матиму змоги,
    Це побачиш у вчинках й очах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1803

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Україна в огні
    Україна в огні
    І знову Україна у вогні.
    Знов гинуть наші любі соколята!
    Здригається живе все на Землі,
    Від танків й вибухів ракет крилатих.

    Палають мирні села і міста,
    В важких боях, горить вся  Україна!
    Вкраїна миру, щедрості й  добра,
    Така квітуча ти, земля моя єдина!

    Чому, скажи, ще здавна повелось,
    Що мусиш  ти, весь час з кимось боротись?
    Зростивши  гідних дочок і синів
    У бій іти, і знову,  гірко плачуть роси..!

    А навесні засіять знов лани,
    Щоб із руїн піднятись, щоб жилося.
    І дітям, навіть в снах, не знать вІйни,
    Лиш любуватись золотим колоссям!

    Що ти забув, на цій святій землі?
    Що топчеш нашу душу, злий солдате?
    Вбиваєш наших діточок малих,
    Не гребуєш нічим ти, окупанте!

    Ми не забудемо тобі повік!
    І не у нас, а в Бога ти, не випросиш прощення,
    Бо кров людську, не змить із рук твоїх.
    Це ж не вода, у ній - благословення!

    Ми вистоїм! Ми - сильні! Ми - народ!
    Єдиний, вільний, сильний, дужий!
    Козацький дух. Тут кожен - патріот!
    Ми - переможем! Бог нам допоможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1804

    20 бер. 2022
    Мар’яна
    Чому
    Чому солдат,що вірно так кохав
    Довести цього не зміг її?
    Чому роки юнацькі й молоді віддав
    Тій невблаганні та страшній війні?

    Чому тепер не піде вечором в садок,
     І ій не подарує квіти чарівні
    Чому вона не носить вже  на голові вінок,
    Лиш чорну хустку вяже на чолі

    Чому ж і матір сива та старенька
    Не досипає ночі ті важкі
    Чому вже не пригорне сина ненька.
    І не погладить більш по голові.

    Чом весілля вже йому   не справить
    На добру долю не благословить
    Чому тепер лиш в церкві свічку ставить
    Й ніхто не знає як душа болить.

    Чому і батько сина не побачить
    Його шукає він межи людьми
    Чому над хатою лиш чорний ворон кряче,
     Й біду навіює крильми.

    Ну а чому ж солдат лежить десь там в могилі,
    Та тій могилі і хреста нема.
    Чому  вже не повернеться до рідної оселі,
    А додом стала вже йому сира земля.

    На всі питання ці страшні ,
    Знайдеться відповідь лише одна.
    Немає більше місця тут брехні,
    Винною всьому є, була й буде війна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1805

    20 бер. 2022
    Ірина
    "ДНК"
    Моя Кохана.
    Моя незалежна.
    Ти не субтильна, ти мужня й кремезна.
    Моя Україна.
    Я люблю безмежно
    Все те, що сьогодні тебе так бентежить.
    Моя рідна земле
    Я не тікаю.
    Я тут народилась і тут помираю.
    І сором бере за синів що продали
    Свою чисту совість і свою державу!
    Ти плачеш і стогнеш від люті і болю
    Ти знову борониш своє рідне слово
    Ми все віддамо за козацькую волю
    Моя Україна, ми завжди з тобою!
    Ми залатаємо рани глибокі
    Збудуємо знову будівлі високі
    Твої вороги перетворяться в попіл
    Ти самостійна, та не одинока.
    Ми не здаємось.
    Це в ДНК, схоже
    Моя Україно,ми переможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1806

    20 бер. 2022
    Ярослав Ткачівський
    ВІЙНА і ВЕСНА
    То не бузьки й не лелеки –
    літаки летять здалека
    й вибухають бомби у містах.
    Б’ють ракети по будинках:
    вдень й вночі нема спочинку,
    знов по небу мчить ворожий «птах».

    Двоголовий і залізний…
    Схаменися, хоч вже пізно –
    тисячі життів забрав хижак.
    Плачуть матері та діти,
    бо не знають де подітись –
    у підвалах сховок не з добра.

    Сплять маленькі пташенятка,
    наші хлопчики й дівчатка,
    в бомбосховищах вдають, що сплять.
    Спільно моляться всі, Боже,
    хто нам нині допоможе –
    чи майбутнє тут живцем спалять?

    Відбиваємось наразі…
    Вже почався суд в Гаазі,
    та на вбивць чекає Божий Суд.
    Будем край свій боронити
    й Україна буде жити!
    З нами – правда і Христос Ісус.

    Вже весна, хоч всім нелегко,
    глянь, до гнізд летять лелеки –
    повернулись з чужини чоловіки.
    Сильні духом українці
    виб’ють всіх заброд-ординців
    й запанує Україна навіки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1807

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Попіднімали голови шакали
    Попіднімали голови шакали
    І ждуть, що прийдуть, визволять свої.
    Даремно сало наше наминали-
    Колаборанти-орків холуї.
    Роками потайки ножі гострили, .
    Перетворившись на суцільний слух.
    Ви Україну зроду не любили,
    Її вільнолюбивий, сильний дух.
    Та не діждетесь! Це вам не минеться!
    В прокляттях вам до скону віку жить!
    Допоки серце України б'ється-
    Вона нікому зради не простить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1808

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Ти знаєш, мамо?
    Ти знаєш мамо, як болить душа,
    За нашу рідну неньку Україну?
    А в ворога ж жалю нема,
    Він нищить все і всюди без зупинку!

    Не бачиш, мамо, ти страшних цих ран,
    Що кровоточать по стражденній Україні.
    Нема вже сліз і слів у нас нема,
    Щоб передати біль людей невинних.

    Ми будували в селах і містах,
    Собі гніздечка, для великої родини.
    Щоб за столом збиралася вся сім’я
    І святкувала гучно іменини…

    Та не до свята нам, тепер усім,
    Бо дім перетворився на руїни,
    Ракетний гул, змінив життєвий ритм,
    І звук сирен, лунає щохвилинни.

    Він заганяє всіх нас в укриття,
    Щоб врятувати ту свою родину,
    Що мріяла, трудилась і жила
    Й творила нашу мальовничу Україну.

    В тісних підвалах розпач, біль та страх…
    Голодні тижні, мов десятиліття.
    «Хоч крапельку води, хоч  крихту, нам….!»-
    Благають діти, з 21 століття!!!

    Ти знаєш, ненько, як щемить душа..?
    Коли дитячий плач й батьки голосять,
    Бо лиш одним бажанням малюка,
    Не іграшка, а їсти дитя просить.

    А ти ж, матусю, передай привіт,
    Всім янголяткам,  що нічого вже не просять,
    Бо в цій війні, вони залишили свій слід
    Й своїми крильцями, нам перемогу оголосять!

    А знаєш, мамо, краще ти поспи.
    Щоб твої очі не побачили жахіття!
    Яке змінило мирні наші дні,
    В центрі Європи, в 21 столітті!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1809

    20 бер. 2022
    Каюк Ярослав
    Ранок
    Прокинувся уранці,
    Та острах не минув.
    Лиш глянув у вікно -
    І раптом щось почув.

    Над містом залунало -
    Віщують перемогу?
    Прислухався уважно -
    Повітряна тривога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1810

    20 бер. 2022
    Hana
    Ми Є Україна
    Нещодавно в полі квіти
    барвилися, як ті діти
    Нещодавно, крила честі й волі окропились злою кров’ю.
    Застогнали та кричали
    Сонно очі розкривали.
    За цей час ми всі дізнались:
    Увесь світ тримає нас.

    А тут в полі квіти бою
    Захищають теплі ранки,
    Та ми вовчими зубами віддіраєм
    Кожен клаптик України
    В нас вся сила, в нас вся віра
    Ми співаємо, реве вітер
    Ми потужні сильні діти
    Ми стоїмо непокорно
    Наша віра - наша зброя.
    Наша сила - наша єдність.
    Ми співучими шляхами
    Захищаєм вірність Богу.
    Ми крилаті та журливі,
    ми встоїмо. Ми є Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1811

    20 бер. 2022
    Інна
    Ще крок до Перемоги
    Вставай, моя Земле, кров'ю окроплена!
    Вставай! Ще один залишИвся ривок!
    Та скинь з себе силу ту вражую, прокляту
    Натисни останній контрольний курок!
    Вставай, моя Земле, змучена, зболена!
    Бо діти Твої вже втомились ридать.
    Ти жодного разу катами не зломлена!
    Не час зараз руки нам всім опускать!
    Вставай, моя Земле, вже час йти до бою!
    І разом поборемо вражу орду!
    Всі доньки й сини ідуть в бій за тобою
    Вже місце забите катам у "аду"!
    Вставай, моя Земле, вільна й нескорена!
    Ти сильних дітей породила Собі!
    Я знаю, рідненька, Ти трішечки зморена
    Та кожен із нас дає силу Тобі!
    "Борітеся - поборите" гаслами щедрими
    Ти нас підіймаєш постійно у бій!
    Молитвами кожного, снами щоденними
    Тримає Земля моя вражеський стрій!
    Останній ривок залишився ще Матінко!
    Нам вистоять ніч, а на ранок - зоря.
    І сонячним променем райдужне зарево
    Нам скаже: "Ти вільна, Земле моя"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1812

    20 бер. 2022
    Біла Оля
    Я вірю
    Я вірю - ти згинеш! У морок повернешся,
    Той темний, з котрого постала,
    І демони скажуть: "Рідна, з поверненням!
    Тебе вже давно ми чекали!"

    Й гарячою лавою, мов з жерла вулкану,
    Обпалить тебе кров невинно убитих,
    Мільйони їх тих, хто благав на останку,
    За сльози і смерть відомстити.

    І встали вже воїни світла до зброї,
    Безкрилі й крилаті під куполом неба,
    Із силою древньою землі-праматері
    Відправлять орду до їхнього пекла...

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1813

    20 бер. 2022
    Тимофій Мороховець
    Закрийте небо!
    Відкрийте очі - закрийте небо!
    Я досі хочу лише до Тебе
    Закрийте небо - лишіть надію
    Ми вірим в себе.. а в Бога треба

    Ти моя ніжність і наше літо
    Тобою небо моє зігріте
    Воно чарівне, бо Ти - це небо
    І в нім насправді моя потреба

    Бо лиш тепер зрозумів я саме
    Що це не просто - це наш екзамен
    Його лиш треба нам пережити
    І прийде сонце і буде літо

    Усім нам зараз весна потрібна
    І в пазлик склалось те наше літо
    Робити кроки назустріч треба
    Відкрийте душі - закрийте небо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1814

    20 бер. 2022
    Євгенія
    Пуйло
    Пускай цей вірш і дивний
    У мене є план
    Ти його зрозумієш
    І побачиш ти сам
    На початках рядочків

    Хитро секрет свій тая
    Уловка від мене тут скрита
    Йой, не така й вже моя..
    Люди ви знаєте самі, хто тут на справді пуйло!
    Отже, тримайтеся, браття, скоріше б воно померло
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1815

    20 бер. 2022
    Мар’яна
    Я хочу бути тут
    Коли твою дитину б’ють - слізьми не зарадиш. Сліпа жорстокість не варта сліз! Лише рішучість в намаганні захистить. Провчити!
    Надалі вберегти.

    Коли коханий чоловік хворіє -
    із ним не розлучаються.
    Про нього дбають. За руку тримають, подають води, втішають.
    У нього - вірять!

    Коли кохана жінка народжує,
    годиться чоловіку поруч бути.
    Щоб розділити перші крики і збагнути:
    з’являється нове життя:
    твоє продовження.

    Війна - це не тільки смерть.
    Війна - ще й народження нації.
    Нової, свідомої, сильної. Нашої.
    І я нестерпно хочу бути тут.
    На цих пологах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1816

    20 бер. 2022
    Балацька Віра
    Криштопи
    Мов параної приступи, регресу пустоцвіт
    летять над містом криштопи і шкіряться на світ.
    Їх бісить хрест над церквою і парковий ліхтар,
    і гавкають, і бемкають сирени на почвар.
    Страхіть пекельних виплодки, залізні упирі
    несуть смертельні вироки - й тікають, мов щурі,
    в подоли п'яних матінок, за пазуху дружин,
    під ізб червивий затінок, в облудливість новин.
    На руки закривавлені здіймуть своїх щенят
    і, заздрістю приправлений, жуватимуть нітрат
    сліпої віри в путіна. І спатимуть в теплі.
    Проклятою отрутою на карточках - рублі:
    брудна получка грішника під місяцем кровить.
    Кошмари чорним ліжником сповзають з голови...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1817

    20 бер. 2022
    Ірина
    Без назви
    Я не можу вже більше ридати.
    Я не хочу боятися жити.
    Я вже хочу скоріше сказати,-
    «Ми додому вертаємось діти».

    Я сміятися більше не вмію.
    Я радіти більше не взмозі.
    Я щодня розумію все більше,
    моє серце в постійній тривозі.

    Я за руку сина тримаю,
    а за другу - доньку маленьку.
    Я вам любі мої обіцяю
    Все пройде, ми повернемо неньку.

    В яблуневім саду погуляєм.
    І ридатимем тільки від сміху.
    І всіх рідних удома зберемо
    Під відкритим і мирним небом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1818

    20 бер. 2022
    Сергій Сіваченко
    Як класно бути українцем
    *	*	*
    «Як класно бути українцем:
    Тямущим, справжнім, без лапок!»
    З-під успадкованих руїн це
    Співзвуччя лине до зірок.
    Народна ж вищість – у корінні:
    Гнучкому, мрійному, в диму.
    Ми – українці! Ми – відмінні:
    Несхожі, якісні тому!
    Хоча й набились зайві справи
    До торби млявих поколінь.
    Летять роки – стоїть держава.
    Байдужі зсунули у тінь.
    Тож годі мірятися клято
    Своїм завзяттям уві млі!
    Творімо світло, наче свято,
    Для Богом даної землі!
    Вона в’юнка. Усіх полащить,
    Хто пуповиною приріс
    До витоків. Земля найкращих
    Не любить слабкість навідріз.
    Тому двигтить, стинає, креше
    Стійкого духу моноліт,
    Аби забулося, хто перший
    І хто останній. Кожен слід
    На стежці в напрямку держави
    Неоціненний. Знаймо всі!
    Хоча не кожного прославить
    Продюсер зоряних часів.
    Проте й за другорядні ролі
    Майбутнє дасть безцінний приз:
    Засліпить Кремль і Капітолій
    Ота, яку тягнули вниз!
    Її наймення – Україна
    Нових людей, нових чеснот.
    Ніхто не всадить на коліна!
    Вона – стійка! Стійкий – народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1819

    20 бер. 2022
    Балацька Віра
    Без назви
    Їдуть в пекло чорні танки,
    кров'ю кроплячи ріллю.
    Загребуща лихоманка
    без спокути, без жалю
    тягне крадене в кабіну.
    Душ нема - одні гріхи...
    Встане стомлена країна,
    гнівом випалить шляхи.
    Тільки вирви вздовж асфальту -
    чорні вирви, чорний шлях.
    Йдіть до пекла! Ви не варті
    стати ґрунтом в цих полях.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1820

    20 бер. 2022
    Інна
    У горі лютому немає каяття
    У горі лютому немає каяття
    Де скрежет мін і подих кулеметів.
    Яким коротким є людське життя, -
    Коли твою Країну ворог обезчестив.
    Коли в твій сон вриваються сирени
    І серце так безжально калатАє.
    Коли душа лиш молиться смиренно
    А спокою ніде так і не має...
    Невпинно крутиться вперед планета
    І, ніби, й ранок настає, і день, і вечір -
    Та скрежет мін і подих кулемета
    Так гучно чути, ніби ехо з гір.
    Нема в війни ні роду, ні причастя,
    Ні жалості, ні сліз, ні каяття.
    Вона руйнує вмить мільйони "щастя"
    Та забирає вмить сотні "життя"...
    Та зійде небо в грізнім порятунку
    І громовицею ударить ворогів
    Й залишить націю найвищого гатунку!
    Тих - хто просив і так цього хотів!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1821

    20 бер. 2022
    Софія
    Мені шість років
    Мені шість років - не рочків - років!
    Бо я доросла і знаю рахунок.
    Хоча… я вірю в єдинорогів!
    І в те, що для мене був порятунок…

    Я точно люблю свою матусю -
    Вона смачно готує та пере мені одяг.
    Бувало, до руки її притулюся
    Й дивлюся, як проїжджає потяг.

    Сьогодні ти бачив мене на екрані -
    По телевізору чи смартфону.
    Мене якраз везли у лікарню
    І надавали швидку допомогу.

    До мене, я знаю, ти бачив інших,
    Твоє сердце занило від слів «дитина…»
    Як я померла, ти бачив пізніше -
    Останні кадри у тих новинах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1822

    20 бер. 2022
    Костянтин
    Без назви
    Убий у собі москаля !

    Убий у собі москаля!
    Будь Українцем, ти і я.
    Як це зробити? Как на як:)!
    Ти чуєш? В них вже переляк.

    Забудь брехливую гидоту,
    що визива лишень блювоту.
    Бандеро-смузі підпали
    і їхню пам’ять оживи.

    Ми вже спасали Україну,
    її плекали, мов дитину.
    І Київ, Харків буде наш !
    Без орд  ворожих, всяких раш.

    Пуйлу скажу лишень одне...
    Тебе Гаага не мине!
    І ти єдине , що створив-
    народу пекло... нащо жив?

    Плюгавий карлик, недомірок,
    хотів попасти прямо в рай.
    Весь твій народ – нащадок звіра!
    У неньці пекло зустрічай.

    Весняний ранок... Коло хати
    уже не буде м....ля.
    А будуть діти, буде мати.
    І будем вільні, ти і я!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1823

    20 бер. 2022
    Олена Бугорська
    24
    Ты до сих пор от ложной гордости незряча?
    В боях под Сумами погиб не твой ли сын?
    Красивый, от любви рождённый мальчик...
    24-е. Февраль. Конец зимы.
    ...
    О, здравый ум, уже вселись в имперских мачех.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1824

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Позичена  мелодія
    Їхали солдати, тай стали співати,
    ми за  Україну їдем воювати.

    Скільки стане сили будем стояти
    І в клятого звіра будем виганяти.

    Будемо стріляти і відсіч давати,
    Бо земля одна в нас, як і рідна мати .

    А рідная мати, буде проводжати
    І щодень в молитві, буде нас чекати.

    Буде нас чекати, та ще й научати,
    А бідне серденько, буде промовляти.

    Сину ж мій, ти сину! Ти моя дитино,
    Бий клятого орка, борони країну!

    Й повертайсь дитино, до рідної хати,
    Нашу Україну будем підіймати!

    Обіцяю, мамо! Й буду пам’ятати,
    Ваші настанови й подих рути-м’яти.

    Ми за свою землю будемо стояти!
    І русню ворожу будем проганяти.

    Україно ненько! Україно мати!
    Які ж то страждання випало пізнати!

    Розцвіте калина, запануєм, браття!
    Вистачить нам сили, вистачить завзяття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1825

    20 бер. 2022
    Біла Оля
    Без назви
    ПрощЕння не буде москальський солдате,
    Що жінок і дітей прийшов убивати,
    ти думаєш гради й ракети крилаті,
    Наші віру і волю здатні зламати?

    Ніколи! ти чуєш мерзото, ніколи!
    Темрява світла не згасить, я знаю!
    Вже місяця сяйво огорта видноколи,
    І ніч найтемніша закінчиться в краю.

    І сльози вже висохли й душі мов криці,
    Вдивляються в янголів зорі-зіниці,
    Ох, скільки їх в небо пішло з багряниці,
    І звідти волають: - "Бийтесь! Моліться!

    Стирайте з землі усі орди ворожі,
    А ми уже тут - у небесній сторожі,
    Розтопимо морок найчорнішої ночі -
    З нами Бог! А із Ним ми непереможні!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1826

    20 бер. 2022
    Сухорибко Микола
    До росіян
    Ви владу в Росії свою  прокляніть,
    Й до Бога впадіть на коліна,
    Бо скоро здавати всім «звіт»,
    А Він запитає: «Хто винен?»

    Ви владу свою прокляніть,
    Вручивши путівку по ріднім Сибірі,
    А можна одразу «в той світ»,
    Ну будьте, хоч раз такі щедрі і милі.

    Ви владу свою прокляніть,
    Бо є й серед вас, може, люди,
    За правду, звичайно, «простіть»,
    Ще трішки, й вас також не буде!

    Ви владу свою прокляніть
    Во ім’я любові й свободи,
    Володю та Діму в Кремлі підпаліть
    Дай Бог, не безсмертні ж, уроди!

    Та й логіку, думку, нарешті, включіть,
    Чи стадо німе, ви й незряче,
    Ту владу свою ….прокляніть,
    Бо гірко з вас кожен заплаче!

    А ні, то самі ми підем,
    По наші «Клини» та Кубані,
    Ви владу в Росії свою прокляніть,
    Шановні Марини і Вані!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1827

    20 бер. 2022
    Богдан Арсенюк
    Хто як не Українці?
    І вже не так тривожно,
    а часом навіть спокійно.
    Відбувається те,
    що давно відбутися було б повинно.
    І я не про війну, зброю і кулі.
    І не про сльози, кров і горе.
    Я про нас,
    про людей у цій країні,
    від Донбасу та аж до Львова,
    про яких зараз весь світ говорить.
    Я про країну, в яких сусід зло,
    для багатьох чудовисько,
    а для когось просто хворе.
    Я про країну, яка весь світ,
    від цього зла боронить.
    Я про нас, про націю,
    про українців!
    Українцем хтось є і був,
    а хтось тільки народився.
    І вже не так тривожно,
    а часом навіть спокійно.
    Бо ми поборемо це зло.
    Хто як не ми?
    Хто як не Українці?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1828

    20 бер. 2022
    Боднар Олександра Сергіївна
    Тримайся ...
    Тримайся, моя люба, попри всі страхи
    Моя безсмертна, рідна Україно
    Ми гордимося бути всі тобі дітьми
    Хай гімн наш славний тільки в мирі лине

    Тримайся, серце, не помри від болю,
    Бо на землі вже квіти смерті проросли
    Тримайсь, душа, хоча б заради волі,
    Що збройним силам завинили ми

    Тримайтесь, українці, всі брати і сестри
    Я знаю, ви - та правда на брехні землі
    Ми будемо ще світло всьому світу нести
    Тільки ворогу не здайтесь в найстрашнішім сні

    Тримайтесь всі, а завтра буде добре
    Замість кулемету голуб буде у руці
    Гул танків стихне, стане пам'ять морем,
    А ми купатимемо в ньому дітей та правнуків своїх

    І янголята ручки нам з небес свої протягнуть
    Подякують за мир, який застати не змогли
    Ми усмішки почуємо їх крізь перемоги хмари
    Побачать світло навіть їх знедолені батьки

    І заспіваєм пісню ми про ту єдину
    Яку так "солодко" окутала  війна
    Зараз кричать: "Все буде Україна!"
    Спитають завтра: "Невже перемогла?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1829

    20 бер. 2022
    Інна
    Молитва до Бога
    Молюсь до Тебе, Боже, щохвилини,
    Й складаю руки в піднебесся плачем
    Чи згине ця орда на Україні, -
    Коли я, Господи, усе для них пробачу?
    Чи можна ж пробачати смерть дитячу?
    І Маріуполь, що в підвалах стогне?
    І матерів, що без упину плачуть?
    І світ, що мовчки в землю нас хоронить...
    І знов тривога, і летить ракета
    І в небо линуть сотні молитОв.
    Чого чекать від "руського прівєта"?
    Куди впаде фашистська мітка знов?
    Закрий Вкраїну, Господи, благаю
    Бо цьому світу віри вже немає...
    Коли орда нас підло розтинає, -
    В німім мовчанні світ спостерігає...

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1830

    20 бер. 2022
    Інна
    Брату
    Не звони мне больше, брат,
    Если ты "не виноват" в том,
    Что гибнут наши дети.
    - Нет войне?  - ты не ответил
    День придёт - я позвоню,
    Даже будучи в раю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1831

    20 бер. 2022
    Балацька Віра
    Без назви
    Ваша країна - це люди.
    Люди в сміттєвих мішках.
    Дерли Гостомелю груди -
    Вже "спочивають" в грунтах.
    Ваша країна - дружини,
    Скоро щотретя - вдова.
    Гляне з обличчя сина
    Той, хто йшов нас вбивать.
    Ваша країна - це сором.
    Як там душа, не пече?
    Гей, озирніться ж навколо:
    Це ваше "братнє плече"?
    Вся ваша "правда" - тривоги.
    Бійтеся ж, чорт забирай!
    Арта проклала дорогу,
    В пеклі пеклі печуть коровай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1832

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    "Маленьке небо"
    У тобі так добре парити.
    Ти пахнеш жасминовим вітром прямісінько з серця Гаваїв.
    Моє маленьке небо.
    Як добре в тобі розчинитись
    Не хочу спускатись на землю
    До темних,холодних підвалів.
    Піднятись у хвилі небесні
    Подалі від гулу сирен та люті
    Знайти там шляхи перехресні
    Що людством назавжди  були забуті.
    Моє маленьке небо...
    Я можу у тобі сховатись?
    Коли здичавілі титани мене будуть світом шукати
    Ти ніжно пригорнеш до себе
    І я тоді мушу зізнатись
    Що я лиш шукала привід
    Ніколи тебе не лишати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1833

    20 бер. 2022
    Сергій Сіваченко
    На Чернечій горі бовваніє кремезний вусань
    На Чернечій горі бовваніє кремезний вусань.
    На камінних плечах невгамовно всідаються круки.
    На чолі мовчазному марудиться безмір питань
    Й потойбічне тремтіння поволі обважнює руки.

    Заглядає Тарас спересердя кудись за Дніпро,
    За широкі лани, котрі зріти волів в «Заповіті»,
    І в понуреній величі болісно думає про
    Зазіхання на отчі уділи гидких московитів.

    Як же він заклинав свій поморений часом нарід
    Від москальських обіймів, просочених мочаром зради,
    Від привітного погляду далі на північ та схід,
    Де кучкуються в заростях Мокші загарбники-гади.

    Як же він чолобитно і ревно Богдана корив
    І натужно звертався до славних часів: «Чигирине!»
    Сподівався, що врешті відбудеться вічний розрив
    З тим, хто хоче зігнути приземно народові спину.

    Та безмежжя заучених похапцем в школі рядків
    У бездумних макітрах фіглює ілюзію миру
    Із одвічним тираном і катом своїх прабатьків,
    Котрий точить на стан України криваву сокиру.

    Скільки крові потрібно пролити на рідній землі,
    Щоби кожен непевний свідомо розплющив повіки
    І збагнув, як баранками манять в полон москалі,
    Щоби викурив з мозку рожеві надії навіки.

    Замість того рівнявся на наш бойовий однострій,
    На загострений Тризуб – плечей нескоримих окрасу!
    Отоді Україна і стане країною мрій,
    Що примарно ввижалась поміж заповітів Тараса!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1834

    20 бер. 2022
    Інна
    Заздрісний сусід
    Якось захотів сусід в сусіда стріляти.
    Назбирав з півсотні танків, війська і гармати.
    Випустив по дві ракети по аеродромах,
    Запустив з усіх сторін війська у колонах.

    Строку всім дав аж три дні - за два Київ взяти,
    Третім днем по всій країні владу поміняти.
    Все собі розпланувало у військовім танці
    Та не думав, що сусід дасть відпір засранцю!

    Стали діти всі до бою, в руки зброю взяли
    Більше того, їм й природа у всьому сприяла!
    То десант вітром відкине знову до кордонів,
    То штормами закрутило дідька легіони,

    Там в болоті потопились ворожії танки,
    А десь бабця збила дрона огірками з банки!
    Є в цім вірші для сусіда мораль невелика, -
    Як не знаєш, дурню, броду, то й не лізь у ріку!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1835

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Без назви
    Коли закінчиться війна –
    Нап’юся праведної тиші.
    Війна кричатиме у снах,
    Писатиме безсонні вірші.
    Знаходитиме між живих
    Подібні очі і усмішки,
    Щоб віддзеркалитися в них,
    Надовго, чи хоча б на трішки…
    Коли закінчиться війна…

    Коли закінчиться війна –
    Земля загоїть рани квітом.
    Загине хтивий сатана,
    Та не загинуть його діти…
    Хто їх научить доброти,
    Хто світло впустить в душі темні?
    Тріпочуть крилами хрести,
    Навіюючи думи щемні…
    Коли закінчиться війна…

    Коли закінчиться війна –
    Повернуть до родин солдати.
    Очистить помисли весна –
    Ми кращими повинні стати.
    Себе в собі перемогти,
    В рази зробитись щасливіші,
    І сокровенне зберегти
    В обіймах радості і тиші.
    Коли закінчиться війна…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1836

    20 бер. 2022
    Балацька Віра
    Цигани вкрали танка
    Біжить до лісу ворог: "Ховай мене, пітьма!
    Цигани вкрали танка. Моргнув - його нема!
    З села нагнала бабця, на спині - синяки:
    а в штабі не казали, що тут в усіх дрючки!
    Порвав обидва берця, скінчився сухпайок.
    Не дай померти, боже, між цих чужих зірок!
    Та де вже ті бандери? Скажу їм: поможіть!
    Насипте хоч помиїв. Не бийте, пов'яжіть!
    Із соромом вернуся під мамине крило.
    Чого я вліз в ці берці? Хай здохне це х... мурло!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1837

    20 бер. 2022
    Анна Мороз
    Роздуми про роботу
    Тривожну валізу не буду збирати!
    Я тут народилась, не хочу втікати!
    За нами весь світ, і ми разом родина!
    А Пут*ну смерть, нехай здохне скот*на!!!

    Я маю бажання прийти на роботу
    Побачити кожного, чий дух не зламавсь.
    Я знаю, я вірю ми вистоїм. Зможем!
    Бо разом родина-а Пут*н, щоб вср*всь!

    Я хочу пошвидше зайти в двісті п’ятий,
    Такий мені рідний і вам кабінет,
    І з кожним із вас про війну розмовляти,
    яка вже позаду, бо ж Путіна «НЄТ»!

    Щоб знов за запізнення нам штрафні бали,
    для тих хто порушить робочий режим,
    Щоб в місті усе розцвіло й працювало,
    А ми на Мальдівах по черзі лежим

    Щоб в Жанни Василівни не сіпалось око,
    від наших претензій і мега ідей,
    Щоб Юрійович Саша давав нам роботу,
    І щоб правосуддя було для людей!

    Я вірю, що скоро все буде спокійно,
    і миром засяє домівка моя!
    А Пут*ну смерть, нехай здохне скотина,
    Його не врятує ні Бог, ні броня!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1838

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Віра
    Ми вірим в наші збройні сили України,
    Що день у день, на варті з ворогом стоять.
    Вони безстрашні й віддають всі свої сили
    І в бій ідуть, щоб ранок знову нам стрічать.

    Ми просим в Бога, щоб закрив над нами небо.
    Щоб зупинився цей кривавий бій.
    А орки бачать, що втрачають свої сили
    І ще лютішим і безбожним став їх гнів.

    Вже в котрий день в облозі  Маріуполь…!
    Та мало їм, здалося тих смертей.
    І вдарили вони, у саме найболюче,
    На породіль і ненароджених іще дітей.

    Будь проклятий навік, росєйській мир ваш, рашки!
    Ми не пробачим - жодної з смертей!
    За тих діток, що у підвалах плачуть
    Й тих Янголят, що в небесах уже тепер!

    «Борітеся й поборете! Бог вам поможе!»
    Ще з тих часів Кобзар нас научав.
    За нами правда і за нами слава!
    І воля з нами, бо вона у нас свята»
    09.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1839

    20 бер. 2022
    Сергій Сіваченко
    Осколкове. Отямився – шпиталь
    Осколкове. Отямився – шпиталь.
    Продовжилось життя по волі божій.
    Медсестри, головлікар на сторожі
    Без повідомлень з перших шпальт.
    Хоча на камуфляжі всілася медаль,

    Як відкуп за недбальство поколінь,
    Як докір за стосунки надто ніжні.
    Побачив і безруччя, і безніжжя,
    Казав прощальницьке «амінь»
    Над побратимами, немов «цвірінь-цвірінь».

    Бо душі піднялись, як качечки,
    Сполохані пижем на полюванні.
    А хто у зграї перша, хто остання?
    Тут розрахунок не гнучкий:
    За відлетілих виставляються свічки

    На пам’ять. А поранення – фігня!
    Очухається крижень у шпиталі.
    І далі – до прокурених реалій
    Без облікового звання.
    Лише поставте у шеренгу навмання!

    Потрібно ще помщатись за своїх,
    Від кого недослухав анекдотів,
    Коли сиділи в миршавому дзоті
    Й тлумили недоречний сміх,
    Вчиняючи війною виправданий гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1840

    20 бер. 2022
    Ганна Матіїшина
    Мовчіть, раби!
    Мовчіть, раби, мовчіть собі і далі!
    А ми - крилаті! Вільні, як птахи.
    І хоч сьогодні дехто у підвалі...
    І хоч сьогодні плачуть дітлахи...
    Усе мине! Бо ми усі - крилаті.
    Ми не такі, як ви. Ми не раби!
    Ми вільні, сильні, вперті та завзяті.
    І бачить Бог, не хочемо війни.
    А ви прийшли топтати нашу волю!
    Що знаєте про неї ви, раби?
    Дав Бог життя нам, дасть і добру долю,
    А вам повік не спекатись ганьби!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1841

    20 бер. 2022
    Вадим
    Рашист
    Пішов рашист на Славну Україну,
    асвабадітєлєй я з квітами зустріну?!
    Він думав рускій мір його чекає,
    Та вслід за ним все байрактар літає.
    Він йшов і нищив мирних українців
    3 дні - сказав пуйло і вже на місці
    Встрічатимуть кацапів із квітками
    Та лиш могили вражі під вінками!
    Пішов рашист, бо думав буде просто
    Тепер тіла РФ між танками, як тости
    Палять кацапів гради й джевеліни
    За Честь, за Волю і Славу України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1842

    20 бер. 2022
    Гліб Бабіч
    Біжи
    Дні один одного змінюють, наче з набоями короби,
    І цитаделі-міста запалюють пекло мостів і трас.
    А навкруги скрізь щілини лізуть тавровані в лоб раби,
    Щоби звільнити від волі доволі упертих нас.

    Мріяли - квіти, привіти, діти несуть хліб-сіль,
    А батальйони кинувши зброю чекають на милість ниць.
    А вийшло, що кожна молекула простору має конкретну ціль,
    І кожен черпає сили з тисяч бездонних криниць.

    Що там у наступі? Кома? Втома, пауза, або смерть?
    Як тобі, у розкислому полі чекати, коли полягти?
    А ми повертаємо жорна, що з хрускотом змелють тебе на дерть,
    Крутимо м’ясорубку, в яку тебе сунуть чорти.

    Жалості просиш? Сумуєш? Кажеш, мамо, хочу назад?
    Що ж ти цю жалість гуслями танків різав, немов ножем?
    Жалість загинула, разом із дітьми, у домі, що знищив Град.

    Ти тепер, курво, пекла не бійся. Бо у пеклі ти вже.
    Виходу в тебе немає, бо тебе вже кинули на самоті,
    Хоч віддають ще команди, і кажуть – служи, тваринко, служи!
    Все закінчиться ганьбою повернення на брудному щиті.
    Або у тихому рві при дорозі. Біжи, якщо встигнеш. Біжи…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1843

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Лють
    Мені не шкода!
    Розстрілюйте кацапськую орду
    Звільняйте світ від нечисті тупої
    Що нищить землю твою і мою
    А потім плаче мамі у полоні.

    Мені не шкода!
    Як було не шкода вам
    Безжально дітей наших убивати
    Якщо ти можеш йти по головам
    Це все, що треба знати про кацапів.

    І я не вірю!
    Брехня у вас в крові
    Лихі й підступні, духом ви убогі
    Ви корінь зла на цій святій Землі
    Ви раби Диявола, а ми - діти Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1844

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Зажурена Україна
    Стоїть згорьована, в журбі, вся Україна.
    Той край, де ще учора все цвіло.
    Де скрізь лунала мова солов'їна,
    Де весело й щасливо всім було.

    Сміялись діти радісно у домі,
    Ніхто із нас й подумати не міг,
    Що прийде горе у нашу країну
    І рашовський тиран, то лютий звір…

    Зруйнує дім, село, нашу країну,
    Що споконвічно мирною була!
    Ніхто й збагнуть не міг, що Батьківщину,
    Ракетні вибухи накриють й гул гармат.

    Не треба нам ні свята, ні дарунків,
    У цей весняний, березневий день.
    Ми хочем тільки миру на Вкраїні.
    Ми заспіваєм переможних ще пісень.

    Ми хочем чути дзвін пісень весняних.
    На нашій вільній і святій землі.
    Не хочем чути вибухів і танків,
    Що так жорстоко нівечать її.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1845

    20 бер. 2022
    Юлія Строгуш
    З Україною в серці
    Кожна ніч – постріл, вибух ракети,
    кожний день – це надія на завтра.
    Наш народ в боротьбі за свободу
    і його чужакам не здолати.

    Хто мовчить – той підтримує злочин.
    А інакше як це назвати?
    Тож, не варто "русские братья"
    нас "нещасних" так рятувати.

    І не треба просити пробачень,
    все це ріже, дратує все більше.
    Бо таке навіть Бог не пробачить.
    "Не простит никогда вас Всевышний".

    Але ми не берем до уваги,
    ваші ж гради летять бумерангом.
    Україну ніколи й нікому
    в українців не відібрати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1846

    20 бер. 2022
    Ольга Шатайло
    Моєму герою
    Ти ж знаєш, любий…
    Що я завжди тобі буду
    Надійним тилом, твоєю броньою.
    Ти лиш повертайся додому!

    Живим.

    Ти ж знаєш, коханий…
    Що до нестями
    Чекатиму лиш твоєї появи,
    Навіть під градами і під вогнями.

    З надією.

    Ти ж знаєш, мій воїн…
    Що поруч з тобою
    Пройду всі печалі
    Й за це не попрошу медалі.

    Ніколи.

    І я знаю, мій милий…
    Що ти на крилах
    Повернешся із перемогою
    До рідного дому дорогою.

    Моєму герою слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1847

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    І я хочу спитати, кому дістануться лаври...
    І я хочу спитати, кому дістануться врешті лаври:
    Шестикласниця Оля має досвід тікати від мін,
    П'ятирічний Саша добре знає правило двох стін,
    Замість того, щоб вивчать щось нове про динозаврів?

    Я хочу спитати, що ви зробили з нашими дітьми,
    Які навряд чи повірять, що подарунки від Миколая,
    В яких, крім вибухів бомб інших спогадів вже немає,
    Які стали дорослими здригаючимися від звуків, як і ми.

    Я хочу спитати, чому я знаю всі грані ненависті і більше,
    Чому трупи окупантів не викликають в мене жалю й болю,
    Чому радію, коли російська падлюка горить у танку живою,
    Коли осатанілий "брат" без упину твою країну нищить.

    Я хочу спитати, хто врешті виграв від цієї війни,
    Що ви дістали цінного, крім проклять до скону вашого роду,
    Що отримали, крім зневаги до москальскої породи
    І погляду українців загиблих, зазираючих в ваші сни.

    Але кого питати, коли з того краю сидить скалічена лялька,
    Сидить бездушна пуста оболонка без краплі любові,
    Сидить вампір закритий від світла, бажаючий крові:
    Очі зі скла, нутрощі з гною, а руки - то палки.

    Чи буде колись легше тому, хто лишився без дому,
    Тому, в кого вся сім'я лежить в братскій могилі,
    Тому, кому сонце, що рано встає вже зовсім немиле,
    Тому, хто поспіхом їхав у прийми в светрі одному.

    Я вірю, що зрештою здобудем ми перемогу,
    Ми обіймемо всіх своїх рідних, друзів, знайомих,
    Ми збудуєм нові мости, будинки, почистим водойми,
    Ми будем любити один одного палко, аж до знемоги.

    Я вірю, що прийде день і ми вилікуємо усі рани,
    Ми будемо цінувати кожнісінький сантиметр свободи,
    Ми знатимемо, що жити в Україні то нагорода,
    А весь світ йти до волі по нашому шляху стане!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1848

    20 бер. 2022
    мокряков
    слухати тишу
    Зрозумій, що тобі наново доведеться
    вчитися слухати тишу:
    не шукати в ній злочинців, злодіїв,
    смерть та загрозу;
    не вступати із нею в битву, не душити її всім,
    чим тільки можеш.

    Довіра, пошук довіри до тиші, не та ж сама,
    яка в тебе була чотири вічності тому,
    але нова, що ані краплі не гірше,
    не краще, але пам’ятай: не гірше.
    Для світлого суму є місце в житті,
    а для чого немає ти вже зрозумів,
    зрозуміла.

    Не думай, не думай, що ти особливіше,
    проте думай і знай, що ти особливий.
    Раніше і ти, і я, і всі-всі – такі особливі й чарівні –
    слухали тишу в кімнатах, в квартирах,
    у цілих будинках, та що там,
    на цілих вулицях, у цілих містах.

    Шукали там що? Знайоме та рідне серцебиття,
    пульсуючі вени,
    рухи пальців і дотики до гарячої шкіри.
    Слухали дихання і як п’ятки труться об простирадло,
    як дере в горлі
    та як хочеться цілуватися.

    Ніч лагідно закривала нам очі й вуха,
    а зараз ми беремо її руки і кажемо,
    люба, не треба, люба, не зараз.

    Зрозумій, що тобі наново доведеться
    вчитися слухати тишу,
    вчитися розуміти, що вона просто тиша,
    не більше, не менше.
    Зрозумій, що одного разу ти знову почнеш
    віднаходити в тиші те саме, знайоме та рідне,
    те, що так близько до тебе.
    Багато чого зрозумій: тобі доведеться,
    та насамперед, насамперед, люба
    чи любий,
    зрозумій, що такий час обов’язково настане.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1849

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Тримайтеся, люди!
    Тримайтеся, люди, бо недолюдина
    Сьогодні вбиває від батька до сина,
    Від жінки, від матері - до немовляти.
    Снарядами сипле, розсіює атом.

    А хтось перед ним прогинається-гнеться,
    Гадаючи, може попустить, минеться:
    "Не наша війна, то не дуже і треба
    Прикрити від лютого ворога небо..."

    Та ви зрозумійте, що небо єдине!
    На захисті світу стоїть Україна!
    Несхитна, незламна, скривавлена, горда -
    Із нею здолаємо горе і гори!

    Бо ми українського духу, із перцем,
    З оголеним нервом, палаючим серцем!
    Були ми і будемо! Хай йому трясця!
    А кривдникам нашим по повній воздасться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1850

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Мені страшно
    Мені страшно жити у світі
    Де слово нічого не важить
    Де від влади плавиться совість
    І лиш підіймається градус.

    Мені боляче жити у світі
    Де сліпий краще зрячого бачить
    Де стріляють безжально по дітях
    Поясніть мені,що все це значить?!

    Я не маю сил більше терпіти
    Може мая колись це тлумачили
    Ми далеко не діти Індиго
    Ми помилка цивілізації!

    Я не знаю як мені жити
    І кому маю дати я здачі
    Якщо Бог нас створив, щоб убити
    То це все від любові нестачі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1851

    20 бер. 2022
    Оксана Воркун-Цепенда
    Без назви
    ДОБА ПЕРША...
    МОЛИСЯ ЗА УКРАЇНУ!
    Прости нам, Боже!
    Укріпи наш дух!
    Спини ворожу сатанинську руку!
    Війна вже тут...
    Не тратьмо всіх потуг,
    хоча так близько чуєм смерті звуки!
    Згуртуй!
    Всели надії царину,
    бо віра нас ніколи не покине!
    Спини ворожу руку і війну!
    Із нами Бог!
    Все буде УКРАЇНА!!!
    24.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1852

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    У полоні долі
    Вже від сьогодні починається Великий піст.
    Той час, коли в молитві й покаянні можем,
    Звернутися до Бога і збудуєм міст,
    Що приведе колись нас в Царство Боже.

    Ми молим Господа і каємось в гріхах.
    Знов просимо заступництва в Святого.
    І Матір Божу не перестаєм благать,
    Спасти нас грішних, коли станем перед Богом!

    Веди нас, Боже, праведним шляхом,
    Щоб ми скоріш прийшли до перемоги!
    І пролунало гордо звідусіль,
    Таке жадане гасло перемоги!

    Не бачили щоб ми - дитячих сліз,
    Що опинились у полоні долі!
    Крик матерів, що чутно скрізь,
    Змінивсь на сміх та радість в домі.

    Ми потонули в горі і в крові,
    Що лається кожен день невинно.
    Бо лютий ворог згонить свою злість
    І бачить в снах життя наше злиденне.

    Та не здамося ми йому в полон.
    І запанує наша Україна!
    Бо ми вкраїнці - праведний народ.
    За нами воля і за нами міцність!

    Схилімося ж доземно, знов і знов!
    В той час, коли відкриті в небеса ворота.
    Бо лиш молитвою й постом,
    Ми вимолим прощення у Всевишніх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1853

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Ця весна не збиралась бути такою...
    Ця весна не збиралася бути такою,
    Але встала країна уся до мужнього бою,
    Щоб не дати вдихнуть ворогам і грама повітря,
    Хай у пеклі горять, де нема ні дощу, ані вітру!
    .
    Нам бо є що втрачати, крім хати квадратних метрів,
    Крім браслетів із золота і новомодних светрів,
    Крім усіх накопичень можливих в курсі твердому –
    Це прогулянки в лісі і запах рідного дому.
    .
    Це бабусині грінки з цибулею, так же смачніше,
    Це завжди підбадьорливі Ліни Костенко вірші,
    Це вставати удосвіта з батьком на риболовлю
    І поїхати влітку в село «на бараболю».
    .
    Це поглянути в далеч, піднявшись на мудру Говерлу,
    Це тримати руку на серці, бо воля не вмерла
    Це стрибнути у море зі скель нашого Криму
    І єднатися в горі разом і бути своїми!
    .
    Це концерт Латексфауни, Калуша і Соловійки,
    Це салат з москалів у меню під покровом Криївки,
    Це розбити на щастя келиха з П’яної Вишні
    І пекти на Великдень пасочки гарні і пишні.
    .
    Це срачі у фейсбуці за вибори, зраду й вакцини,
    Врешті решт – на вечерю це з’їсти мівіну,
    Це піти вибирати книжки на стару барахолку
    Й навіть відео те, де на яника падає йолка!
    .
    Є безмежність причин, щоби це не віддати нікому,
    Нам-бо є що втрачати у цьому світі земному,
    Тож ховайтеся, орки, подалі ще поки є змога,
    Україна вже скоро здобуте свою перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1855

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Свобода
    Ми хотіли панувати у своїй сторонці
    Нам було завжди начхати, що на тому боці
    Прагнули лиш захищати, будувати своє
    А кацапу тільки б вкрасти та чуже присвоїть.

    Берегли вкраїну мати і кров'ю, і потом
    Ми не звикли зазіхати й заглядати в рота
    Краще вже життя віддати за свою свободу
    Чим жалюгідно існувати "вільному" народу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1856

    20 бер. 2022
    Оксана Воркун-Цепенда
    Без назви
    ДОБА ЧЕТВЕРТА...
    Чи ти сліпа, Європо, чи глуха?
    Смертей людських тобі ще недостатньо?
    Що не боїться рашка геть гріха,
    дійшло?
    Вона — не братня нам!!!
    Не братня!!!
    Не вийде брат на брата із вогнем,
    не вб'є бездушно діток безневинних!..
    Стоїть народ мій мужньо день за днем,
    тоді як ворог градами невпинно
    лякає, нищить і руйнує світ.
    Мій мирний світ!
    Мою затишну хату.
    Тобі, Європо, зовсім не болить?!
    Та скільки ти готова ще чекати?
    Вже схаменись!!!!!
    Прозрій!!!!!
    Бо завтра ти
    відчуєш всю бездушність цього звіра.
    Роби усе, та тільки не сиди!
    Немає кату співчуття і віри!
    Мій вільний, сильний, мужній і крутий
    НАРОДЕ, я пишаюся тобою,
    ГЕРОЇ наші, що у час лихий
    так заповзято ринули до бою,
    Вас не забуде вже повіки світ!
    В історії брехні не стане місця.
    Кривавим слідом незчисленність бід
    запишуть люди замість літописців...
    Ми стоїмо четверту вже добу,
    а ти, Європо, досі ще чекаєш...
    Лиш Бог тримає захисну габу
    над наймужнішим, над Вкраїнським краєм,
    вливає віри людям у серця,
    бійцям благословенно гоїть рани.
    Не вдасться стерти із землі лиця
    Вкраїну!
    Ніч мине!
    НАСТАНЕ РАНОК!!!
    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1857

    20 бер. 2022
    Анастасія Вторенко
    Відкрийте очі
    Коли не знаючи , що буде далі шли ви  воювати..
    Коли малих дітей іроди почали вбивати...
    Коли сини не поверталися додому,
    а матері сльозами омивались.
    І землю рідну поливала кров .
    Хотілось плакати мені , а не сміятись,
    а не радіти дитинству по весні.
    Я мріяла живою лиш зостатись.
    Почути радісні промови й голосні ,
    про те , що змогли ми ворогів всіх побороти ,
    що незалежність вже у нас в руках!
    та скільки дітей слів цих не дочекались ?
    А скільки болі в їх батьків в серцях?
    Кому ж ви вірите ? куди ви дивитесь, народ незрячий?
    Чи не набридло жить вам в цій брехні?
    Так не мовчіть! Скажіть же , нумо! Наче ж ,нещодавно були ви проти війни...
    А зараз мовчите...ну хто так робить?
    Влада вселила в вас , бідненьких , страх?
    Брехня брехнею , правду не народить
    Лиш прочитайте нашу біль в очах ,
    і вже почніть хоч щось робити.
    Не бійтесь і боріться , так як ми!
    за правду й все святе , щоб далі добре жити.
    Залиштеся ж в кінці-кінців людьми!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1858

    20 бер. 2022
    Михайло Івасько
    Мирна зима
    Коли лютий закривав
    двері мирної зими,
    Ворог різко вибив їх
    й напустив пітьми.
    Все змінилось назавжди -
    все змінилось в мить!
    Всі дізнались про війну;
    як вона гримить…

    Всі дізнались і про силу,
    про хоробрість нашу.
    Закохались в Україну
    і послали рашу!

    Світ змінився -
    ми його змінили…

    Кров’ю, ранами і боєм!
    Ми росію зупинили
    Втратами і болем!

    Коли лютий закривав
    двері мирної зими,
    Мужньо та сміливо
    Йому допомагали ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1859

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Мрії українців
    Коли подохне від отрути або задушить шнур
    Найбільша на Землі гидота, російський підлий щур
    Ми всі запустимо салюти і підемо в запій
    Будь ласка, здохніть, пане Путін, здійсніть мільйони мрій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1860

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Доню, не плач...
    Доню, не плач. Онучата, не бійтесь сирени.
    Люба бабусю, моліться, бо горе-біда.
    В нашім дворі хазяйнує хижак тороплений
    І навіжена рашистсько-поганська орда.
    Хлібом та сіллю новітніх катів не зустріли.
    А замість радості - відсіч, супротив і гнів.
    Щоб ви, непрохані гості, у пеклі горіли
    За наших воїв, за сльози гіркі матерів!
    За спопелілі міста, покалічену душу дитини.
    За перекреслені мрії в ім'я майбуття.
    Геть, забирайтеся, з нашого двору, країни,
    Бо наша доля і воля - дорожчі життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1861

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Без назви
    Вираховувати тривалість війни можна по тому,
    Як відростає щетина на обличчях військовослужбовців;
    По тому,
    Як часто лунає сирена у гучномовці;
    По тому,
    Як закінчуються цигарки в кармані у хлопців:
    Вони вже давно не бували вдома.
    .
    Вираховувати дні до перемоги можна по тому,
    Як більшає з вражих танків металобрухту;
    По тому,
    Як часто кораблі йдуть на*уй з нашої бухти;
    По тому,
    Як в рідне місто відновлюєш рух ти,
    Бо не віддали його чужому!
    …
    Наближатись до перемоги ми і самі спроможні,
    Заповнюючи діяльністю дні порожні,
    Любов’ю, підтримкою, чим заможні,
    Прогнавши подалі думки тривожні,
    Вартують зусилля усіх і кожні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1862

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Молись, Україно!
    Молись, Україно! Не матом ворожим!
    Бо мат від диявола й мед для бісят.
    Він забере благодать у нас Божу.
    То як тоді миру від Бога чекать!??
    Молись, Україно! Молись безупинно!
    Бо в милості Божій і в Божих руках,
    Життя наших рідних, життя наших мужніх,
    Відважних Героїв, що щИтом стоять.
    Цей челендж гріховний змініть на молитву,
    Щоб всюди лунало «Помилуй нас, Бог!»,
    «Свята Мати Божа, спаси ти нас грішних!»
    Всі сили Святії, почуйте народ!
    Ми Віруєм, Боже! Ти нам допоможеш.
    І зміниш на милість Всевишній свій гнів.
    Не гнівайте  Бога, а в тихій молитві
    Схиліться доземно і щиро просіть.
    Щоб мир повернув нам і діток додому,
    Щоб кров не лилась наших дочок й синів!
    Щоб в рідної неньки не сивіли скроні,
    І наш голуб миру злетів в височінь!
    Щоб матінка мила спочила душею
    Й зболіле серденько в спокоЇ було.
    Щоб збувся той сон, про мир в Україні.
    Щоб людство планети у мирі жило.
    Щоб сяяло сонечко й небо блакитне.
    Щоб в тихому плині шумів наш Дніпро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1863

    20 бер. 2022
    Таісія
    Я жила справді у мирному Києві
    Я жила справді у мирному Києві, зі своїми проблемами і приколами.
    Я знаю там кожну вулицю, всіх оболонських котів та собак на Деміївці.
    Я ходила о першій ночі з Чернігівської на Лісний масив, і не боялася.
    Я жила вдома. В безпеці. В крихітній хрущовці, з теплом у серці.
    Де не страшна була мені Троєщина, ходити в Сільпо о другій годині ночі.
    Курити в стінах рідного Драгоманова. Хмм "ні бога, ні пана".
    Хтозна, що в неї в карманах. Балончик чи марихуана?
    Хтозна, де вона живе і які в неї психічні розлади.
    Вона підкурювала від свічок та зривала розклади.
    Вона завжди вільна та невловима. Вона на своїй Землі.

    І гордо, на кордонах, мітингах чи христинах:
    "Я громадянка України!" Ця воля й незламність назавжди в мені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1864

    20 бер. 2022
    Таісія
    Думок нема, зате є звуки
    Думок нема. Зате є звуки.
    Звуки сирени, пострілів, новин.
    Мурчання кота, стомлені кроки.
    Це, мабуть, мені за ті прогуляні пари та уроки.

    Треба писати, писати більше.
    Але де брати слів? З новин?
    Тік-токів чи чужих віршів?
    Вони чужі, я відчуваю, що чужі.
    Хоча деякі і відкликають серце
    як колискові мамині пісні.

    Кіт роздражнився й подряпав.
    Але я на то не злюсь.
    Він має право на свободу,
    я маю мудрість та молюсь.

    Гараж нуль п'ятий, пачка кемел.
    Все, що залишилось із рідного в мені.
    Всі друзі, як нічні ракети,
    розкидані по тій святій землі.
    Хто є у Львові, а хто у Кракові,
    хто вже й в Берліні.
    Роз'їхалися, щоб ні вибухів, ні джевелінів.
    А я все тут, на своїй святій землі,
    гараж, кіт, кемел, пливуть думки.
    І дивні спогади про мирні ті часи...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1865

    20 бер. 2022
    Goodmen
    Без назви
    Суспільство наше толерантне
    і поліглотом модно бути,
    Але... "русскій язик" я забув би за те,
    що ним пашталакає путін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1866

    20 бер. 2022
    Михайло Івасько
    Неможливо пробачити
    Сьогодні в обід
    Наслухався бід.
    Наслухався правди,
    Яку запам’ятаю назавжди:

    «Всі члени моєї родини:
    Дружина і дві дитини
    І навіть два пса
    Всі пішли на небеса».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1867

    20 бер. 2022
    Оксана Воркун-Цепенда
    Без назви
    ДОБА П'ЯТА...
    Хіба ж не хотіло дитятку жити?
    Хіба ж не боролося за життя?
    У пеклі, скотино, тобі горіти!!!
    Пройшов ти вже точку невороття.
    Сиди і трясися в своєму страсі,
    звіриний оскал — це твоє лице!
    Ти вже опинився в глибокій сраці!
    "Іди, путлер, на **й!!!" — навік оце
    прилипло до тебе...
    Вже не відмитись від крові.
    Прокльони тобі ножем!
    Жива Україна і буде жити,
    бо дух перемоги із нами ВЖЕ!!!
    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1868

    20 бер. 2022
    Таісія
    Різними мовами
    Ми з тобою говоримо різними мовами
    І справа навіть не в тому, шо я українською, а ти російською
    Ти вважаєш мене егоїсткою.
    Я говорю тобі про смерті, про міни, ти прикинь, мінують загиблих.
    Я говорю про мир в Україні. Ти - про "мір ва всьом мірє".
    Неважливо хто виграє у цій війні, для тебе, я відчуваю.
    А для мене важливо. Тому я подихаю. Від болю за свою державу.
    Та попри все виграє Україна. Я вірю. Я знаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1869

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Сьомий день війна
    На Україні сьомий день війна.
    На нашій мирній, мальовничій Україні!
    По всій країні спокою нема,
    Лиш вибухи ракет, ворожої Росії!
    Звертаємось до руських матерів -
    «Невже синів своїх ви для війни ростили?
    Невже і в вас, також  сердець нема?                     Чому вам ворогом раптово стала Україна?
    Від кого ви прийшли нас боронить?
    Від вашої ж російської навали?
    Йдіть краще, захищайте свОїх ви синів,
    Щоб кров їх не лилась в чужій державі!
    Щоб наші діти не родились в укриттях,
    А ваші попелем не стали в Україні!
    Щоб звісточка у дім ваш не прийшла,
    Що син ваш на війні загинув!
    Його уже ніхто вам не верне!
    Як не вернути й нам синочків наших милих,
    Що кров свою й життя своє одне, віддали захищаючи Вкраїну!
    Ми просим, молим вас, російські матері,
    Почуйте нас і на повстання встаньте!
    Не проти нас, а проти путінських тварин!
    Вони не гребують нічим, ні вашими, ні нашими синами!
    Тож зупинити треба цей ваш «руссский мир»!
    Ми на своїй землі, в нас  іншої немає!
    Прокиньтеся, зніміть з очей завіс,
    Що л’ють на вас із голубих екранів. Погляньте правді в вічі і вступайте в бій.
    Зніміть тирана й вбивчі його плани!
    Ми просим вас, ми молим вас, російські матері, спиніть свого проклятого тирана.
    Він нищить наші мирні села і міста
    Лишаючи від них одні руїни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1870

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Забуваю мріяти
    Я забуваю мріяти.
    Писати на стінах фломастером віршики
    Злітати в думках і в них падати пошепки
    Прямісінько в попіл своїх "втрачених" літ.
    Я починаю сипатись
    І падати хвойними гілками
    До долу, під силою фізики
    Коли ти знов пишеш "Привіт".
    Та Тебе я ніколи не згадую
    Ображена і недолюблена,
    Така драматична трилогія
    "Я, ти і наші кути".
    Моя геометрія створена
    Була під твоїми законами
    А твої штани Піфагорові
    І справді стирчали у різні боки.
    Я починаю вірити.
    В любов без зрад і без мстивості
    В прекрасні миті попереду,
    де в серці ім'я лиш одне
    І скільки б ще сліз не пролила я
    Ніколи не втрачу можливості,
    Бути такою щасливою
    Я тільки заради себе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1871

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Вбитим діткам присвячується
    Летіли над площею клаптики
    Летіли у далечінь…
    Збирала бабуся фантики,
    Що склав ти їх на камін
    З ліщини і барбарисок
    В коробку малюнком вниз,
    Збирала бабуся список,
    А дід розпалював хмиз...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1872

    20 бер. 2022
    Анастася Вторенко
    Нам вас шкода
    Кров, крик, біль, сльози і все знову,
    на повторі....
    коли ж закінчиться оця кривава мить?
    чому ж ми такі то "братские народы"
    не змогли один одного зрозуміть?
    Війна для вас єдиний вихід?
    в такому разі нам вас всіх шкода!
    та не забудьте про усі наслідки,
    коли закінчиться вся ця страшна війна!
    На вашій совісті смерті всіх невинних,
    людей, що лиш хотіли жить.
    Та вам розкажуть по новинах
    що нічого через війну тужить .
    У вас то там, усе "чудово",
    на санкції вам все одно,
    а те що ви від світу ізольовані
    вам принесе лише добро!
    І далі вірте тій тварині,
    що промила мізки вам сповна.
    Та коли руська мати не побачить свого сина,
    то буде лиш його вина.
    Того, що вами всіма править
    як стадом, тих довірливих овець
    та не забудьте, що в цьому світі
    всьому приходить врешті-решт кінець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1873

    20 бер. 2022
    Надія Лутчин
    Мамо, не плач
    Мамо, не плач, я не загину.
    Я дуже люблю Україну.
    Лиш прошепчи: «Я помолюсь»,
    А я за тебе поборюсь.
    Я поборюсь за твоїх внуків,
    За ріки, гори, ниви, луки,
    За спокій у твоїй душі,
    За Україну у красі.
    За те, щоб жили завжди мирно,
    Я форму одягаю смирно.
    І вже не треба зайвих слів,
    Не буде більше ворогів.
    Не дам пролити рідну кров
    За Україну, за любов.
    Ми відвоюєм слово наше
    І все буде тоді, як завше -
    Квітуча, сильна Україна,
    Яка не стане на коліна.

    (Цей вірш написаний в лютому 2015 року,
    у зв‘язку з війною на Донбасі,
    але актуальний й досі).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1874

    20 бер. 2022
    Наталка Харчук
    До неньки
    Україно! Нехай руйнується твій біль
    тими ворожими руками.
    Ми відбудуємо усе - це точно не за горами.
    Тут створиться своя Європа, тут вируватиме життя,
    Тут буде мир, і буде спокій
    на вік найближчий і геть до забуття.
    Україно! Ненечко! Прошу тебе, не плач.
    Не плач, рідненька, не журися.
    Повстань з колін і за волю від жебрацької крові відсічися.
    Вилікуємо усі глибокі рани,
    Влаштуємо весняний променад.
    Зійдуть із землі твоєї всі тирани
    І назавжди ти забудеш звук гармат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1875

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    "Як ти?"
    У час коли небо горить
    І втратили сенс мирні пакти
    Найбільша жага є любить
    І прояв її в словах "Як ти?"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1876

    20 бер. 2022
    Степанія Боднар
    Без назви
    Захисти нас Боже від усіх бід,
    Благослови кожен наш слід.
    Щоб, в цій безкінечно-довгій круговерті,
    Не було ні війни, ні вірусів, ні смерті.
    Помолимось за тих, хто на передовій,
    В цей день, пакуночок получив свій.
    За тих, що нашу волю бережуть,
    До матерів живими хай прийдуть.
    За тих, хто на війні під кулею заснув,
    Господь милосердний, нікого не забув.
    Щоб чим скоріше ворога прогнали,
    Кисню, на повні груди, щоб вдихали.
    Щоб всі війни і біди вже минали,
    Щоб перемогу скоро відсвяткували.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1877

    20 бер. 2022
    Смертенюк Олена
    Все буде, Україно!
    Все буде, Україно!!!
    А вже сьогодні перший день весни!
    Та відлік не від неї ми ведемо.
    Бо в Україні шостий день війни.
    Лунають всюди постріли невпинно!
    Не чути співу пташки навесні,
    лиш чуть сигнальний звук «Повітряна тривога!!!»
    Квітучий край, в веснянім убрані,
    стрічає гул гармат і молить Бога:
    «Вернись живим!», «Нехай Господь тебе хранить!»,
    «Благословенна хай буде твоя дорога!»
    Скрізь чути тільки материнський біль і ріки сліз,
    що лиє Україна.
    За кожного бійця, який віддав життя,
    за діток, що загинули невинно!
    За тих дітей, що народились в укриттях,
    Під «градами» російської скотини.
    Ви - нелюди! Ви - вбивці! Ви - марА,
    Що нищить все, від Заходу й до Сходу.
    У вас душі нема, бо там - діра:
    Глибока, ненависна, чорна.
    Горіти в пеклі вам, до сотого ребра!
    Йдіть геть (…..) від нашого порога!
    Ми - хочем мирного життя!
    Ми - хочем вільну Україну!
    Цей день настане! Ми до нього йдем!
    За нами наша правда й наша воля!
    Бо українці нація така, що переможе і здолає горе!
    Героям Слава! Слава всім бійцям,
    що захищають землю від російської навали!
    Низький уклін, всім матерям,
    які зростили діток і війні віддали!
    1.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1878

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Чотиривірш про війну
    Накриває снігом криваві шрами
    Наших з вами доріг і вулиць…
    Залишайся поряд своєї мами,
    Бо подохнеш тут, окупант-прибулець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1879

    20 бер. 2022
    Таісія
    Я ніколи не зможу
    Я ніколи не зможу викорінити з пам'яті той ранок,
    не по будильнику, а від сліз мами. 7:31,
    дзвінок, прокидайся, всхлипи, війна почалася.

    я ніколи не зможу забути той день,
    коли я втікала, без шляху, без мапи

    на своїй же землі

    в свої же Карпати

    але не по волі

    А з бридкого плеча окупантів
    мій батько сьогодні піде воювати

    стріляють по дітях, яка там божість, які "учєнія"
    який "руский мір", яке "спасєніє"...

    Аеропорти, воєнні частини, потім заводи, ЧАЕС
    Дитячий садочок на Луганщині
    Роддом в Маріуполі
    знищили.

    Але, ми відбудуєм, вистоїмо

    Моя 8-річна сестра зростає в погребі,
    тому що бомблять, тому що самольоти там ніколи не літали..
    Тому що не знаєш ні єдиної секунди чи
    щас не *обне в твій двір, домівку, вулицю

    Вона ще не доросла до уроків Історії, але вже її вчить
    І з гордістю кричить там я українка, і молодчинка, не "умніца"

    Я не можу писати про фільтр каву, про день перемоги, про рідний Київ
    Але, без тебе, я правда, всьо то *бала..

    Як *бала тікати з своєї країни,

    до дзвінка мами: " прокидайся, ми виграли"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1880

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    Прірва
    У тебе не працює ApplePay
    А знаєш, в нас розстрілюють дітей.
    У тебе заборона "H&M"?
    А нам ще протриматись хоча б день.
    Ти кажеш, що закрили OnlyFans
    Нам дуже прикро, дуже шкода вас!
    Жалієтесь на "Формулу 1"
    А ми хотіли просто? щоб був мир.
    Ми різні. Як калюжа й океан.
    Ми вільні люди на своїй Землі
    Я шлю "привіт" всім путінським рабам
    Валіть туди, де ваші кораблі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1881

    20 бер. 2022
    Оксана Воркун-Цепенда
    Без назви
    ДОБА ШОСТА...
    Страх знову підкрався нечутно з-за спини...
    І плакала, наче невтішна дитина...
    Ще день перед тим я за інших молила,
    а нині благала знайти в собі сили...
    Бог не відвернувся, Бог досі зі мною...
    Господь так невтомно боронить Героїв
    від градів і буків, від снайпера кулі.
    Бог дбає, щоб люди сирени почули,
    аби, згуртувавшись, спустити бабусю
    хутчіш до підвалу (бо ж ноги трясуться),
    зібрати усе необхідне для діток,
    які вже втомились в підземках сидіти,
    але, усміхаючись, ворога нищать,
    допоки десь зверху ракетниці свищуть.
    Якщо ж малюки мужньо все оце зносять,
    почасти мужніше, ніж навіть дорослі,
    нема чого нити, не треба боятись!
    Бо нас не здолати!
    Бо нас так багато!
    Я горда частинкою бути народу,
    що так непохитно від півдня до сходу,
    від заходу і до північних кордонів
    Вкраїну свою від мерзоти боронить,
    незламно стоїть, наче щит, до загину!
    Будь, Господи, з нами!
    Люблю Україну!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1882

    20 бер. 2022
    Анастасія Бречко
    25
    Топчи мою землю
    Руйнуй ці будинки
    Не маєш нічого святого
    Тебе розуміти я вже не повинна
    Ти кат, ти нікчема,
    Накоїв ти тут лиш лихого

    Ненавистю сповнив душу мою
    Хоча не маєш ні краплі провини
    Давай вже, руйнуй моє місто в бою
    Я ж приготую для вас домовини

    З ненависті я дистилюю любов
    До мови своєї й країни
    Ти ж будеш тут помирати укотре знов
    За кожну вбиту тобою дитину

    Повторюй цю мантру:
    «Дарма я прийшов, в країну чужу,
    Нас тут не чекали постійно.
    Своїм батькам подзвоню і скажу:
    Мені не дадуть тут померти спокійно.
    Я жертиму землю цю,
    Я в ній гнитиму вІки.
    Ніхто не прийде забрати мене,
    Воював я тут за ніщо,
    За амбіції дурного політика»

    Топчи мою землю
    Руйнуй ці будинки
    Це значення зовсім не має

    Понад усе ми цінуєм людей
    За них ми тебе й поховаєм
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1883

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Я би радо прокинулась
    .
    Я би радо прокинулась, сном коли би це стало,
    Але надто червоним повсюдно тут майорить,
    Але надто багато навкруг голодних шакалів,
    Мозок мій би не зміг аж такого зліпить.
    .
    Жоден мозок не може збагнути це горе:
    Плачуть діти, жінки, плачуть чоловіки,
    Плаче бабця: вона ночувала в коморі,
    Точно так, як колись в сорокові роки.
    .
    Ми не знаєм ні дня, ні години й хвилини,
    Ми лиш знаєм, що нині уже шостий день,
    Шостий день, як укотре прийшли в Україну
    Наші браття *бучі, спаскуджений ген.
    .
    В нас споріднення з ними давно вже немає,
    Ми - бо вільні серцями і душами теж,
    Ми – народ, що свободу собі обирає,
    Ту свободу, яка не спотворює меж.
    …
    Але, бач, я не сплю, все по-правді відбулось,
    То ж пробудження не допоможе ніяк,
    А врятує рішучість, з якою проснулись
    Працювати над тим, щоби здох той маніяк!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1884

    20 бер. 2022
    Вторенко Анастасія
    Вічна слава героям!
    Ви герої наші - українські солдати!
    Коли нам всім так страшно,
    ви йдете воювати,
    за дітей українських віддаєте життя!

    І не вистачить тут ніякої подяки...
    Ні вам, ні матерям, у яких сини - солдати.
    Кожен день, молиться бідна ненька
    щоб дочекатися сина живим,
    та не витримає слабке жіноче серденько,
    як дізнається, що тіло сина оповив дим...

    Все! Кінець, небуття!
    В сільській хаті біда.
    Син десь там вже лежить в полі...
    Залишилась сама його жінка - вдова
    Та помер він навіки героєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1885

    20 бер. 2022
    Анна Стахняк
    Українська весна
    Українська весна стоголоса
    Прокидається вкотре у сльОзах,
    Б‘ють десь ще вцілілі дзвони,
    І кровоточать ікони,
    Від болю здригаються стіни,
    Які зберегли джавеліни.
    Хтось доньку рятує, хтось сина,
    А хтось - у собі людину.
    У ранах, у вирвах, у трунах,
    На порваних, згарених струнах
    Жевріє правди розплата
    За кожного сина-солдата.
    І кара надходить сувора -
    Горять, як Содом і Гоморра
    Ті, що з мечем завітали,
    І нашу весну розтоптали.
    І небо схиляється тихо,
    І землю благає - дихай!
    Живи, не складай свої крила!
    О мамо, як ти посивіла…
    І наша весна стоголоса
    Втирає мамині сльози,
    І проліском біля хати
    Сина буде зустрічати!
    І битимуть голосно дзвони,
    Замироточать ікони,
    Зазеленіє стежина,
    І все буде Украіна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1887

    20 бер. 2022
    Ірина Смаглюк
    "Цінності"
    Скільки всього мали
    Та не цінували
    Злилися на маму, забувши написати.
    Скільки всього мали
    А зараз все б віддали
    Тільки щоби завтра
    Побачить свого тата.
    Побачити сестричок і пригорнути брата
    Коли над нашим домом знов пролетить гармата
    Я буду як ніколи всіх вас обіймати
    Я буду як ніколи ненавидіти ката!
    Допоки ти ще тут, ти знаєш як вчиняти
    Допоки серця чути стук і в жилах біжить кров
    Що буде через п'ять хвилин ти вже не можеш знати
    Але я знаю, що цей світ врятує лиш любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1888

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Чотиривірш про війну
    Засипати з надією на прокинутись,
    Стати слухом і зором щохвилини
    Щоби завтра в підпіллі під драбинами
    Воювати за звільнення України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1889

    20 бер. 2022
    Олена
    Як ти...
    Холодно
    З неба знову кров
    Закривай його
    Вже не маю мов
    Вимови
    Ти моє ім‘я
    За твої тони
    Все би віддала
    Сни такі
    Без прикрас ідуть
    Та вони для нас
    Просто з нами йдуть
    Чорні птахи там
    Нагорі летять
    Небо синєє
    Ноги знов тремтять
    Під дощем одним
    Під плащем одним
    Нас вкривали дні
    Ночі наче дим
    Всі міста горять
    Сльози не болять
    Душі в новий світ
    За теплом летять
    Віра дух несе
    Коси розплести
    Передай мені

    ... де ти... як ти...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1890

    20 бер. 2022
    Оксана Ложнікова
    Прикольний меседж з-за кордону
    Прикольний меседж з-за кордону:
    Живі? - Так, ніби... - Ой, молодці. Ви світу шото показали.
    Ми тут читаємо, цікаве, файне.
    Ви нас тримайте на гачку, бо втратим інтерес.
    Звичайно, кажу, yes ...

    Мої знайомі плачуть: одна, бо їде, інша, бо не їде.
    В новинах можна правди не знайти.
    Так хочеться щось зробити класне, негайно треба десь піти...

    А у Ремарка пили всі кальвадос,
    Любити вміли на короткий час.
    Це не про мене. І не про нас.
    В нас плани йдуть далеко назавжди. Хай ангели боронять нас.
    08.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1891

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    ВІРЮ
    Коли непроглядна пустеля
    Затулить овид, наче скеля,
    Тоді до людей я звернуся
    І Господу Богу молюся:
    О Боже, пошли мені сили,
    Здолати стрімкі крутосхили,
    Не збочити ні на краплину,
    Не скривдити, навіть, дитину.
    Біду не назвати чужою,
    Не бути до неї німою,
    Не згаяти марно й хвилину,
    В собі не згубити людину!

    Я вірю, що люди почують-
    Людину і людство врятують.
    Пустелю і скелю здолають,
    Бо вічні скарби в серці мають.
    Єднайтеся, люди, єднайтесь,
    Добром до добра притуляйтесь –
    І сонце до нас посміхнеться,
    І миром життя розів’ється!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1892

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Чотиривірш про війну
    Звучать, мов мантра у кожному місті
    Слова, позбавлені й дещиці страху,
    Їх в собі код генетичний наш містить:
    «Рускій корабль, іді ти на*уй!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1893

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Чотиривірш про війну
    Під вражими загравами ракет
    У бомбосховищі звичайна жінка,
    Зіжавши чоловіковий портрет
    Привела в світ маленьку українку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1894

    20 бер. 2022
    Анастасія Вторенко
    Ми все запам'ятали...
    Діти сироти , батьки ж у них померли
    А в тих людей і дому вже нема...
    Яких же втрат ми всі зазнали
    Гори блакитним полум'ям , злощасна ти війна !
    Все буде добре... Україна переможе,
    ні в кого сумнівів ніяких нема!
    Та що робити людям,що  без дому?
    Від усіх думок вже болить голова...
    Нас покидають товариші ,
    поруч зі мною мого друга нема..
    Він не тут , він в іншій країні..
    Як же в мене болить голова!
    Ну навіщо? Ну що ви за люди ?
    Ну не ваша , чужа це земля !
    Лежать на нашій землі ваші трупи.
    Ну до чого була ця війна ?
    Небо синє , похмуре , аж страшно.
    Не сховатися  від кари всім вам !
    Постраждали діти й старі бідолашні,
    ой як же ви допомогли своїм братам!.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1895

    20 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    Доцю, я взяв твого зайчика у бомбосховище з собою
    В нас поки що тихо, просто звучали  сирени
    Не хвилюйся, це просто все називається війною,
    Вона незабаром скінчиться, а ти не хвилюйся за мене.

    Ми в безпеці, для всіх нас тут достатньо буде місця
    Ми всі сидимо і говоримо про перемогу
    Столиця тримається, наші готуються у місті,
    Волонтери як завжди вчасно прийшли на допомогу.

    В нас є вода, є їжа, є віра і єднання.
    Все добре, просто трохи хочеться поспати.
    І поки Збройні сили України виконують своє завдання,
    Ми маємо триматися разом і їм допомагати.

    Зайчику зовсім не страшно, але тепер він зі мною завжди,
    Просто мені так простіше і йому так чекати простіше.
    Ми переможемо, потім ви з мамою повернетесь сюди.
    А тепер я цілую тебе... І тобі передзвоню пізніше.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1896

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Молитва
    Боже Великий Єдиний
    Молить до тебе кожна людина
    Вбережи для нас Україну
    Захисти від біди маленьку дитину
    Лише тобі наймогутніший царю у світі
    Все це під силу спинити
    Скільки ще треба, щоб тіл полягло,
    Щоб знову над нами мирне небо було?
    Коли закінчиться кривава війна?
    Хай швидше до нас приходить весна
    Ми будем молитись до тебе невпинно
    Збережи для нас Боже кожну людину.
    Щоб більше ніколи у цілому світі
    Не вили сирени, не плакали діти
    Прости нас Господь за всі наші дії
    Думки, слова, за все що зробили
    Почуй Боже молитви мої
    Не дай помирати нам у війні
    Для захисту янголів на землю пошли
    Від горя врятуй ми ж діти твої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1897

    20 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    А далі що? Європа?
    А далі що? Європа, потім Штати?
    Ви розумієте, що ця потвора жре,
    Все те, що може тільки  лиш дістати,
    А потім гордо скаже – Це моє!
    «Спокон вєков,  с врємєн Большого взрива…
    Ви что нє помнітє?
    Нам Лєнін завєщал!»
    І зараз просто мега, надважливо
    Щоб «рускій мір» по швах весь затріщав,
    За це стоїть тепер моя Країна,
    Моя найкраща,
    Сонячна моя,
    На смерть стоїть,
    Стоїть не на колінах,
    Народ свій дім як матір захищав…
    А ви сусіди? Де ви поховались?
    Ви боїтесь?
    «Авось нас пронєсєт».
    Ви що сліпі, вам доказів замало,
    Ваш страх заклеїв вам навіки рот?
    Ви досі сумніваєтесь чи треба,
    А чи не треба погань зупинять?
    Наважтесь ви закрити наше небо,
    Ми нашу землю зможем відстоять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1898

    20 бер. 2022
    Юрій Туцький
    Без назви
    Біжи вперед коли ідеш
    Без сумніву, тривоги і оглядки
    Біжи вперед коли живеш
    Без подиху назад і без зарядки

    Коли стоїш тримайся наче камінь
    Зі стійкістю й напором на віки
    Коли війна тримайся наче скеля
    Зі волею в душі і долею в руках

    І день пройде, і ніч пройде
    І все було, і було все
    І час мине, і сон мине
    І буде все, що тільки є
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1899

    20 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    Діти бавляться і бігають по сховищу,
    Наповнюють важке підвальне повітря сміхом.
    Вони наврядчи пам'ятатимуть це все видовище,
    Вони відштовхують від себе усе це лихо.

    Вони знаходять щось хороше у цих стінах,
    У пилюці на одязі та маленьких черевиках.
    Вони тримають улюблені іграшки в обіймах,
    Говорять їм щось про віру і взаємоопіку.

    Діти не дають нам впасти у глибокий відчай,
    Вони дають нам мимоволі світло і надію.
    Ви просто гляньте на їх усміхнені обличчя -
    Їх не затьмарять будь-які воєнні дії.

    І саме навколо них нам потрібно зараз єднатись,
    Саме із ними говорити про близьке майбутнє,
    Адже вони вміють мріяти і не вміють боятись.
    Головне, це все помічати і повністю відчути.

    А повітряна тривога скінчиться і ми розійдемось додому.
    Війна скінчиться і обернеться на нашу перемогу.
    Діти нам вселяють впевненість у цьому -
    Вірте дітям, Збройним Силам України і Господу-Богу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1900

    20 бер. 2022
    Іліана
    Без назви
    Сонце знову згадало про небо. Тепер ми краще бачимо ворожих птахів.

    Земля знову згадала про зиму. Тепер на ній гірше спиться чужим.

    Вітер знову згадав про біль та лють. Тепер наші кулі швидше влучають в ціль.

    Березень знову згадав, що він перед літом. Тепер соняхи скорше дозріють з кишень ворогів.

    Ліси знову згадали чиєї землі вони діти. Тепер ховають під листям завезений перегній.

    Весь світ знову згадав про Україну. Скоро й вона згадає про мир.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1901

    20 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    За місяць до повномасштабної війни
    .
    Сковує руки, ноги і мозок,
    Плодить навколо розпач і страх:
    Танк, що зухвало стоїть на порозі,
    Видом своїм обіцяючи крах.
    .
    Скільки нажертися цьому убивці
    Треба ще сотень гектарів землі,
    Було би чим йому дать подавиться
    Тільки от всюди діти малі.
    .
    Було би чим йому дать
    відкупиться,
    Тільки от вколо будинки стоять,
    В них своє щастя жнуть українці
    Хрін би там можна таке віддавать!
    .
    Певно, ось це тебе саме й дратує -
    Те, що посміли всміхатися ми,
    В час, коли вітер вороже шматує,
    Ми спромоглися стати людьми.
    .
    "Що за нахаби тут уродились,
    Чути далеко їх голоси..."
    Най тобі, вбивце, денно б явились
    Ті, що назавжди сплять між роси.
    ...
    Може б ти спробував, поки є сили
    Щось та зробити в себе в краю,
    Щось, щоби люди ситі ходили
    Замість поклони бить царю!
    .
    Може б ти спробував, поки є змоги
    Взяти й спинитись, й, певно, тоді
    Попри чортівські загострені роги
    Зможеш без муки вмерти собі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1902

    20 бер. 2022
    Наталя Гапук
    Без назви
    Холодні дні весни минають,
    Чи буде завтра новий день?
    Закрити небо всі благають,
    Щоб захистити хоч дітей.

    Війна прийшла і сіє всюди,
    Страждання, біль і темноту.
    Війна прийшла і гинуть люди
    І залишають пустоту.

    Нас нищать, б'ють, руйнують душі
    Ламають стіни наших тіл.
    А ми вночі чекаєм тиші,
    Й опіки зверху, добрих сил.

    Спиніться нелюди ви кляті!
    Вам ж буде кара на віки!
    Тварюки, іроди прокляті,
    Засиплять вас нехай піски!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1903

    20 бер. 2022
    Катерина
    медику
    Не питай про мертвих,
    яких на руках відпускав,
    Я їх всіх любив, всіх знав,
    їх очі сміялись, руки несли
    Воду, їжу, тепло і зброю,
    їх душі і тіла говорять
    І все ще дихають зі мною.
    Я тепер як діра, в яку ллють,
    Та я не наповнююсь водою,
    Я цинік, що гартує пох*їзм,
    Перетворює сум на лють.
    Ну який в час війни пацифізм?
    Коли ти в ранах і в крові,
    Що ніколи не заживуть?
    Ти питаєш, чи хтось вмирав,
    Залишаючи мені погляди?
    Я їх всіх ховав, без молитв,
    Без віршів твоїх надривних,
    Без слів і сповідей.
    бо нічого не свято,
    в землі по півроку
    Ані твоя заунивна пісня,
    Ані твоє вічне свято.
    Бо ти до миру міцно прикута,
    Але  тепер ти знаєш, мила,
    Я назавжди з діркою в серці,
    Твоя і догана, і медаль,
    І болюча спокута.
    І я прошу, говори зі мною
    Про науку, якогось Гогєна,
    А  ще про море і Барселону,
    Аби всіх моїх мерців рідних,
    Навіки і назавжди забути
    Інакше…ти станеш такою ж дірою,
    В яку я буду флешбечити,
    виливати чорноземну отруту.
    Говори зі мною про свою
    Роботу, картини, психологію,
    Пиши, що хочеш  або не хочеш
    поруч бути,
    а не про руки від крові вологі вже
    Ревнуй у поетичній нірвані,
    Самотій, коли я запиваю
    Бушмілсом свій стрес...
    І знай – що твій біль на екрані,
    Це і є мій дозвіл на секс,
    Випишу тобі штраф за питання,
    чому любити не вмію
    щодня
    Сідаючи у неспинний
    Військовий
     експрес...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1904

    20 бер. 2022
    Спірідонова Ірина
    Були міста...
    Були міста, їх будували люди,
    Любили кожну вулицю і двір,
    Бо рідне місто, хто ж його не любить  -
    Це молодість, дитинство, отчий дім..
    Міста.
    Були.
    По них стріляли гради,
    Ракети падали,
    Палало тут і там..
    І чулось з «бункерів» здивоване –
    «Нє ради?... Как так?
    Ми жє хотєлі лучше вам…»
    Вам «бункерним» … не знаю як без мату…
    В вас мозок деформований, чи як???
    Ми не здамось, ми втратили багато,
    Але в нас край Людей,
    Не посіпак,
    Не мовчазних рабів, тупого бидла..
    І ви за ВСЕ заплатити, за ВСЕ!
    Бо з неба, знаєте, Йому все краще видно,
    Він весь свій гнів на ваші голови знесе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1905

    20 бер. 2022
    Іванна Гусяк
    ***
    Голосять сирени по всій Україні,
    На рідну землю у чорних шатах,
    Прийшла в лютневому голосінні,
    Жорстока вбивця - війна проклята.

    Прийшла вже відкрито. Але і до того
    Все лютувала над краєм рідним.
    Не маючи в серці нічого святого
    Нам душу і тіло терзала підло.

    Чи думаєш ти, що зламаєш незламне?
    Ти хочеш зробить з українців рабів?
    Скажу лиш одне, що ніколи не стане
    В неволі жить той, хто свободи хотів!

    Нескорених духом ніщо не зупинить!
    За волю боротись – у нашій крові,
    Із вірою в серці свою Батьківщину,
    Любити ми будем, допоки живі!

    Ти хворий душевно, малий чоловічку,
    Кричи, що могутній, хоч до хрипоти.
    Хай небо блакитне мені буде свідком
    Від Божого суду тобі не втекти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1906

    20 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    (Тарасові Шевченку)
    Тарасе, я впевнений, що ти б пишався всіма нами,
    Якби бачив, як мужньо б'ються наші війська із ворогами,
    Як накривають колони ворожої техніки і збивають ракети,
    Як пишуть зараз про них поезію сучасні поети.

    Ти би пишався від того, на що здатний наш народ,
    Як наші міста прагнуть залишитися територією свобод,
    Як вони стійко обороняються вдень і вночі,
    Як допомагає все те, чого ти нас  навчив.

    Як люди голіруч виходять проти ворожих танків й броньовиків,
    Як новітня історія пишеться зараз кров'ю наших захисників,
    Їх іменами будуть названі вулиці відбудованих міст
    А свобода і єдність переможуть чорну і безглузду злість.

    Ти би побачив, як ми разом спромоглися перевернути світ
    За ці чотирнадцять днів спротиву, які Україна стоїть,
    За всі вісім років російсько-української війни,
    За всі попередні століття боротьби, аж до цієї весни.

    Тому, Тарасе, помолися із нами за Збройні Сили України,
    За те, щоб нарешті на нашій землі припинилися війни,
    Помолися за тих, хто зараз зі зброєю і тих, хто загинув,
    За новонароджених дітей, за тих хто виїхав в іншу країну.

    Помолися, будь ласка, із нами за наше майбутнє -
    Тепер після цього всього Бог не має права нас не чути.
    Помолися за всіх нас українців на своїй землі,
    А  нову Біблію і Кобзар ми вже напишемо самі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1907

    20 бер. 2022
    Катерина Леонова
    рахунок війни
    у кожного свій рахунок, рідний.
    А знаєш, рідний, який?
    в банку і на картках
    в знеболювальних і лікарях
    в вічних мітингах і роздорах
    в нових планшетах і моніторах
    в необхідних машинах й квартирах
    в обтяжливих напівумовах
    і вибагливих напівмірах
    в кількості прибитих зірок
    і присвоєних до пенсії звань
    в отриманні езотеричних чистих і
     вагомих знань
    у зносинах без щирості й вагань
    у когось завжди є свій розрахунок
    життя по бартеру - як подарунок...
    А віриш, рідний, я чула...
    на кожному вибитий сорт
    і гатунок
    і у війни теж свій рахунок
    напруги
    вона втратила рідного очі і
     руки,
    він втратив там
    кращого друга
    вона втратила сина
    єдиного
    він втратив дружину
     й дитину
    вона втратила дихання
     і тіло
    яке інакше жити
     не вміло
    він втратив силу пробачити
    вона віру
    в усе,
     що мало значити
    А чуєш, рідний...
    він втратив там в котлі
    навіть останні слова
    наче камінь,
    який не знав ніколи
    жодної мови
    вона втратила теж це
    свідомо сама
    у контракті прописані
    зі смертю свої умови
    нам війна назавжди
    окреслила невиплатну ціну
    і оператор мені вчора телефонував:
    "внесіть за користування життям
    свій обов`язковий відсоток"
    А знаєш, рідний
    Ми маємо право на...
    дихати, дихати, дихати
    і поки ще можливо
    на один теплий дотик...
    29 01 20.....22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1908

    20 бер. 2022
    Olga Spur
    Муза под огнём
    Неизведанными дорогами
    я стремлюсь к новой яви твоей.
    Только мысли вконец задёрганы
    лютым драйвом бессонных ночей.

    Нереально прожить в полной мере,
    за тебя всю боль ощутить...
    Я готова тебе просто верить
    и с тобой этот ад проходить.

    Пусть ты сорван и гневом захвачен,
    пусть нарушен твой сон и покой.
    Ты всё тот же. Только иначе.
    Ты такой же. Только другой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1909

    20 бер. 2022
    Пінкевич Галина
    Без назви
    Немає сліз... немає страху...
    Є тільки біль,і пустота...

    Але це все минеться з часом....
    І ми помстимось до кінця!

    За кожну впадену сльозину -
    Відповіси за все скотина!!!

    А для історії Землі -
    Ти станеш , як звичайний ГНІЙ!

    А ми залишимось Єдині!
    І будем славить Україну!

    Бо є на світі бумеранг,
    Який летить немов мустанг....

    І ти отримаєш сповна -
    Бо вже тобі і так хана!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1910

    20 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    Березневе місто поринає у в'язку холодну темряву,
    Що липне до одягу, зазирає нахабно у вікна і шпарини,
    Повзе повільно по землі, зависає попід стелею,
    Виповнючи своєю матерією довгі нічні години.

    Вона така густа і водночас безмірно порожня,
    Особливо у місті за сто кілометрів від фронту.
    У місті, де нещодавно від вибухів прокидався кожен,
    А тепер продовжує якось жити і виходити на роботу.

    Його люди ховаються за шторами для світломаскування.
    Вони мовчать, щоб не порушити якихось забобонів.
    Моляться про себе, ніби це є запорукою виживання,
    Моляться за себе і за тих, хто стоїть на обороні.

    Місто затамовує подих, прислухається до звуків іззовні,
    Ловить стукіт коліс поїздів, що їдуть зі сходу на захід
    І під цю колискову намагається перебороти безсоння,
    Намагається оговтатися від усього цього жаху.

    І навіть коли березнева ніч пульсує тривожними сиренами,
    Коли ракетні удари залишають на його вулицях рани,
    Його люди вірять у перемогу і ця віра стає священною,
    Адже після найтемнішої ночі обов'язково настане світанок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1911

    20 бер. 2022
    Наталя Гапук
    Без назви
    Колись отам стояв будинок
    І  жила не одна сім'я.
    Там хтось сміявся без зупинок,
    І тихо плакало маля.

    Тепер отам -  самі руїни,
    І стелиться лиш чорний дим.
    І ангелів летять пір'їни
    А не звучить дитячий спів

    Колись отам гуділо місто.
    Спішив автобус, грав скрипаль.
    А матері місили тісто,
    Й мрійливо заглядали в даль.

    Тепер отам - суцільний цвинтар
    Покладений із мирних душ.
    Гуляє там тепер лиш вітер
    Поміж заплаканих калюж.

    Ми не забудем, не пробачим
    За все, що ворог в нас забрав.
    Ми все чуєм, і все бачим
    І щоби Бог вас покарав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1912

    20 бер. 2022
    Ірина
    Остання Розмова
    Стояла мати коло тіла, холодного й всього в крові, і тмхо тихо промовляла чому так скоро сину мій?
    Чому пішов ти і не бачив цієї радості життя, який дарує нам Всевишній кожну хвилину, і щодня?
     Не будеш бачити більш сонця, не будеш чути спів пташок, не будеш бачити синочка, який вилазить з пелюшок.
    Горджусь тобоб я мій сину, даремно ти не воював, життя віддав ти за Україну, героєм голову поклав.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1913

    20 бер. 2022
    Катерина Іванова
    Воля — то є наша рідна мова
    Ми будемо збирати себе по частинках.
    Один одного будем збирати.
    Ми будемо відбудовувати нашу країну.
    І в безкраїх полях маки саджати.

    Ми вийдемо на площі і почнемо співати.
    Наш гімн, наші вірші і всі пісні українські.
    Голосно, сильно, з любов"ю, душею.
    Бо це заклали в нас гени батьківські .

    Ми знаємо, хто ми.
    Ми сильні, незламні і непереможні.
    Ми українці — і від цього заможні.
    А ви — москалі та окупанти.

    Хоча, скажімо чесно, ви свині й собаки,
    Яких скоро посадять власні коменданти.
    Бо воля — це наше слово.
    Бо воля — то є наша рідна мова.

    Вона тече в нашій крові,
    У кожному місті, у кожній річці, і у кожному домі.
    Ми українці, і встанем усі,
    Щоб почули про нас звідусіль!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1914

    20 бер. 2022
    Яна Моніч
    Я вірю в тебе, мій народ! Ми переможемо, без вагання!
    Єднаймося брати мої, за волю для Вкраїни,
    За мир і злагоду людей, за щастя в Україні!
    Змуруймо з правди твердий міст через ті страшні руїни,
    Й з вогнем по нім підемо ми, що в серці невгасимий.
    З жагою волі здобуття - з'єднаймо всі народи!
    Це наша битва за життя і чесність свого роду.
    Обійдем разом цілий світ, зберем людські ми сльози.
    В ненависних розтопим лід, вогнем , що в грудях носим.
    Пройдем по тим вузьким стежкам, що йшли батьки ще наші
    Й довірили цю справу нам - здобути справжнє щастя!
    Й не буде більше тих невзгод, ні воєн, ні страждання.
    Я вірю в тебе, мій народ! Ми впораємось, без вагання!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1915

    20 бер. 2022
    Руслана Руденко
    Без назви
    Ти палаєш, Ненько.
    Рвуть від краю до краю.
    Тримайся, моя рідненька.
    Тобі боляче, знаю.

    Славний воїне, сила
    Нехай прибуде з тобою.
    Спину прикрили вогнянії крила -
    Ти ангел, змушений стати до зброї.

    Кожен з нас є частиною пазлу.
    Роду козацького гени
    Не дадуть пити кров тій заразі,
    Не скорімся, й не мрійте, гієни!

    Ненько, рідна, благаю, кріпися.
    Ти булА і будЕш величава.
    Московит, іди геть, схаменися!
    В цій землі лиш Україні слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1916

    20 бер. 2022
    Ніна Третяк
    МИ БУДЕМО, МИ Є...
    Нас канчуками били і товкли,
    Поцілюючи в душу спересердя,
    Та ми кістьми у землю не лягли,
    Гартуючи у боротьбі осердя!
    Нас скошували, як хліба з полів,
    Та забували, що в колючих стернях
    Наш плід золотоносний уцілів-
    І проросте іще ряснішим зерням!
    Коли біду нам орки принесли,
    Свинцем і кров'ю налилися хмари-
    Ми свій народ за гріш не продали-
    У відповідь злетіли байрактари!
    За кожну смерть, загублене життя-
    Не відкупитися, не відмолити!
    Хай України скривджене дитя
    Вам не дає ні дихати, ні жити!
    Ми не раби, не блазні, не хохли -
    Не вміємо ходити навпригИнці.
    Ми будемо, ми є, ми вже були-
    Прекрасні в честі й славі Українці!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1917

    20 бер. 2022
    Тетяна
    Не будем мовчати
    Давай з тобою
    Не будем мовчати
    Потрібно всім разом
    Наш світ рятувати
    Ми знаємо всі
    Що ворог наш лютий
    Але з нами Бог
    І вистоять люди
    Давайте в молитві
    Впадем на коліна
    Вберижи Матір Божа
    Українського сина
    Вставай Україно
    Обтрушуй коліна
    Ти сильна і мужня
    Моя батьківщина
    Нехай перед кожним
    Вірним солдатом
    Що чийсь син чи тато
    Стоять янголи, оберігають
    Бо вдома на них
    Родини чекають
    Ракети ворожі
    Нехай не літають
    І по заслугам
    Вороги наші мають
    Давай з тобою
    Не будем мовчати
    За нашу країну
    Будем воювати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1918

    20 бер. 2022
    Ирина Вапняр
    Без назви
    Сложить всю жизнь
    В тревожный чемодан?
    Мечты, воспоминания, любовь…
    Я призрачной надежды не отдам,
    Я знаю, мы домой вернёмся вновь…

    Устала ленту с ужасом листать,
    Здесь горе, смерть,
    И слёзы в горле душат.
    Я умоляю! Хватит нас спасать,
    Идите прочь! Свои спасите души!!!

    Умывшись кровью, станем лишь сильней,
    В бою за отчий дом не можем пасть мы!
    Мы защищаем землю и детей,
    Вы - интересы вашей мерзкой власти.

    Я обращаюсь к каждому из вас:
    Глаза откройте! Что же вы за звери?
    Вам - снимки окрававленных детей
    Вы с пеной на губах: «нет, мы не верим»

    Пройдут года, но не утихнет боль.
    О жизнях оборвавшихся скорбя,
    Мы сильные, мы сможем вас простить….
    Другой вопрос: Простите ль вы себя?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1919

    20 бер. 2022
    Ельдар Чумак
    Без назви
    Він спить тихенько, ніч повисла.
    І світить ніжно місяць у вікно.
    Незламний Володимире Зеленський,
    Чекала Україна Вас давно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1920

    20 бер. 2022
    Надія
    Моїй Батьківщині!
    Я дивитися більше не можу,
    Як страждаєш моя ти ненько
    З кожним днем все в собі сили знаходжу,
    Та все ж болить за тебе серденько

    Я знаю, не схилиш голову ти перед катом
    Бо Ми з тобою, моя Батьківщино
    ніколи москаль нам не був братом!
    Народ тепер з‘єднався воєдино

    Нас не поборять брудні окупанти
    Дурні москалі, противні морди кремля
    Нам не страшні їхні диверсанти
    Забирайтеся звідси, це наша земля!

    Вони заплатять за кожну краплю крові
    За кожну душу вбитих невинних людей
    Вони чорти з пекла, вони з дияволом у змові
    І як же їм не соромно дивитись в очі своїх дітей?

    Ще трішечки, я знаю нас чекає перемога!
    Лиш потерпи, Вкраїно, я молю!
    Благаємо щодня ми Бога,
    За тебе, Батьківщино, рідну і свою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1921

    20 бер. 2022
    Щербак Євгеній Ігорович
    Без назви
    Де миру немає, там люди страждають,
    І в пошуках сховищ покинули дім,
    Чим більш ескалацій, тим більше руйнацій,
    І втрати навкруг між спотворених тіл.

    Тривоги повітряні, гум. коридори,
    Долі понівечив підлий тиран,
    Супостату замало своїх територій,
    Якого поліз за сусідній паркан?

    ЗСУ вже чекає тебе "неПУТьовий",
    Тебе вже ніхто не врятує від нас,
    І землі віддати уже будь готовий,
    І Крим, і Луганськ, і Донбас.

    Чи мало вам напису із "привітанням"?
    Координат корабель зрозумів?
    На#уй пливіть, не#уй тут шастать!
    Уже відтепер і у віки віків!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1922

    20 бер. 2022
    Діана Васильєва
    Вона
    Вона починалася мовчки,
    Вона починалася тихо…
    Хто знав що це справжнє чудовисько,
    Хто ж знав що це масове лихо.

    Навпомацки йшла коридором,
    Боялась вийти на світло.
    Вона почалася із холодом.
    Вона отруїла повітря.

    А далі взялася до слова,
    Бо прагнула бути усюди.
    Вона поселилась у головах
    І ядом проникла у груди!

    Не знала інакшого смислу -
    Голодна, вже прагнула крові!
    Війна почалася із помислу,
    А люди взялися до зброї…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1923

    20 бер. 2022
    Руслана Руденко
    Без назви
    Обійми. Дай вдихнути ковточок тебе.
    Пригорни. Мої очі не можуть насититись.
    Помолись. І хай завтра не буде поруч мене.
    Пам'ятай. Перемога нам дасть привід стрітитись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1924

    20 бер. 2022
    Марія Маркіна
    Досить!
    Нам пощастило
    Тільки день
    Довжезних 6 годин
    І світло падає на сей
    Будинок, що стоїть. Один

    Сонце раптом заслонило
    Привид проти їх металу
    Не мовчіть, за вас внесуть
    Грошову заставу

    Нам холодно, нам твердо, страшно
    Ми викарбовуєм свободу тут
    І все-одно, як вас там гнуть
    Поки у нас дітей не чуть

    Ми - сильні, мужні і хоробрі
    Один за одним можемо вас гнать
    Давайте вже додому. Досить!
    Вас певно вже чекає "мать"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1926

    20 бер. 2022
    Емма Конвалiя
    Все буде Україна
    Затишна, тепла, земле моя,
    Як паляниця у долонях.
    Пiд сонцем довгими вiками
    Росла дiтьми, була батьками.

    Ти квiтла пишними садами,
    Тягнулась до неба горами,
    Ти розливалася морями
    I золотилася полями.

    Та страшна трапилась година,
    Коли здригнулася країна,
    Коли iз посмiшкой кривавой,
    Немов щурiв скажена зграя,

    Нещадний ворог увiрвався,
    Зубами в горло вiн вгризався,
    Палив вогнем убивчим землю
    Та руйнував мою оселю,

    Вбивав синiв, батькiв i братiв,
    Вiд злостi розпалив багаття,
    Щоб зникло все, що ми любили,
    Що берегли i боронили.

    Та вiн не знав, що наша сила –
    То невмируща Україна,
    Яка, немов небiсна мати,
    Зумiла всiх нас об’еднати.

    Що наша сила у свободi,
    У правдi, мрiях i народi.
    Немає в свiтi той армади,
    Щоб нашу долю зруйнувати.

    Я знаю, згине вража зграя,
    Бо злiсть сама себе вбиває.
    А нашим лицарям безсмертним
    Весь свiт складатиме легенди.

    Благая звiстка пролунає,
    Що знов життя перемагає,
    Життя в свободi i любовi.
    I мир, i лагiд в кожнiм домi.

    I знову жито зеленiє,
    I знов струмки дзвенять в долинi,
    I над полями пiсня лине.
    Все є i буде Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1927

    20 бер. 2022
    Вероніка Хомуха
    Слава Захисникам України
    Ніч панує в Україні,
    Люди тихо собі сплять,
    І ніхто не знає нині,
    Чого вранці всім чекать.

    Народ наш тихо і спокійно
    Блукає собі світом снів,
    Але вже ворог супокійно
    Будує плани для вогнів.

    І о 4 ранку карлик
    Дає наказ бомбить столицю,
    Але старається він марно.
    Асфальт вам, а не "паляніцу"!

    Народ ви наш і не чіпайте!
    Зустрінемо ми вас криваво!
    Хтось вас поб'є, отрує, спалить -
    Новим героям скажем "Слава!"

    Поки бійці наші воюють,
    І хакери ідуть до бою,
    У них снаряди хоч не рвуться,
    Вскривають "правду" всю юрбою.

    Поклали дружньо сайти раші.
    Все менше місць для їх брехні.
    Змагаються ще краще наші!
    Весь світ кричить війні цій "НІ!"

    В країні карлика все "класно".
    Народ зомбили вже давно.
    Але чекайте трохи, люди!
    Не в нас - у вас сидить Пуйло!

    Хотіли музику ввімкнути?
    Може, новин не вистачало?
    Тоді вам нате пісні наші,
    Щоб там душа під них співала!

    На острів теж прийшли ці кляті,
    І  попередження надали.
    Горіть у пеклі, ви прокляті!
    Ми вас ген-ген далеко слали.

    Наш дух міцний вам не зламати!
    І "правду" вашу приберіть.
    І знаємо ваше завзяття.
    Вітаєм в пеклі кожну мить!

    У кожної Вкраїни мати
    Душа стривожено болить.
    Кожен боєць наш вартий шани,
    А вашим воїнам лиш гнить.

    Я вдячна вам, бійці, безмежно,
    Ви б'єтесь мужньо та сміливо.
    Моя країна незалежна!
    А ви, незламні - просто диво!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1929

    20 бер. 2022
    Вероніка Хомуха
    Русскій карабль, іді нах*й!
    Я вдома в себе... тут не плачу...
    Сліз не побачиш на лиці,
    Та я ніколи не пробачу
    Такої підлої війни...

    Моя сім'я уся страждає,
    Не тільки це моя родина.
    Мільйони це людей звитяжних -
    Моя незламна Україна.

    У відчаї живе хтось в пеклі,
    Хтось молиться за Україну,
    А я скажу усім відверто:
    Лиш лють бере за Батьківщину!

    Я тварям цим ніколи не пробачу!
    Ніколи не забуду тої миті,
    Коли автівку давлять танком,
    А люди страхом оповиті.

    Лиш уявіть хвилинку, любі!
    Усю гидотність цих "людей",
    Коли на поталу паскуді,
    Через отих клятих свиней

    Швидка, яка несла надію,
    За мить цілує вже кювет.
    Я тоді тільки зрадію,
    Коли зламаймо їм хребет!

    Була я мирна та спокійна,
    Ніколи не тримала зла.
    Зараз не буду офіційна,
    Скажу, що путіну пи*да!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1930

    20 бер. 2022
    Пришляк Ольга
    Росіянам
    Що є зло - уже всі бачать
    Путін демонструє це щодня.
    Антихрист!
    Впивається кров`ю і жахом
    Руйнує міста і людські життя.

    Лють його проти Божих основ:
    Вільної волі, свободи вибору
    Проти правди, любові і справедливості.
    Богоборець! під стягом Христа.

    Як "рускій мір" нараз розкрився
    Братній народ у вбивць перетворився
    Бацилою зверхності вражені ви.
    Оце ваша місія?  Каїни ви!

    Зло живиться підтримкою людською.
    Ваш вибір - тиран, який управляє
                                             вашим життям.
    І від вашого імені, і вашими руками
    Несе загрозу світу. Не страшно вам?

    Ми - християни. В нас вистарчить сили
    Не зневажати, а розуміти вас.
    Вірю! Колись прийде той час,
    Коли і ви відчуєте блаженний смак
               С В О Б О Д И.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1931

    20 бер. 2022
    Roman Zborovskyi
    "До Бога..."
    Вбережи Всевишній всіх дітей...
    ... від тривог і бід. Від злих людей!
    Від недуг й хворіб, Їх, Захисти!
    Дай в Любові й Радості зрости!

    Даруй Спокій, не спокійним всім...
     Злагоду й Добробут в кожен дім!
    Тим, хто заблукав... Допоможи!
    Тих, хто захворів... Убережи!

    В мирі, Сохрани, мій рідний край!
     Всім Терпіння і Здоров'я Дай!
    Хто в дорозі, тим нехай щастить!
    Хто заснув... Нехай спокійно спить!

    Вбережи стареньких Маму й Тата!
     Лікаря... Рятівника й Солдата.
    В не легкий життєвий скрутний час.
    Я прошу... Спаси й Помилуй, Нас!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1932

    20 бер. 2022
    Ольга Литвин
    Без назви
    Не до всіх цьогоріч завітала весна,
    У синьому небі гримить і гримить,
    Наш шлях освітлила нам зірка ясна,
    Не забути ніколи ту ранішню мить.

    Не всім усміхнеться зірковий гігант,
    У темінь підвалу сочиться промінчик.
    Обіпри наше небо об плечі, Атлант,
    І буде врятований кожен мізинчик.

    Не усім цьогоріч зустріти світанок,
    Проклята ракета летить і летить,
    Україно, всміхатимусь кожен я ранок,
    Хоч неба блакить багряним горить.

    Та прийде той день, коли ворог зів‘яне,
    Той день, коли кров собача скипить,
    Цей день не сьогодні-завтра настане,
    Український солдат наближає цю мить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1933

    20 бер. 2022
    Roman Zborovskyi
    Без назви
    Не зветься братом той,що хоче "Твоє"
    Загарбати у Тебе,в час біди...
    Хто цілий світ страшить кривавим боєм...
    І не вступається... коли, пора піти!

    Не брат,от той що вчить Тебе ,як жити...
    Куди іти...й з ким бути! ...то не брат
    Синів твоїх, Брат, кров  не стане пити
    Таких "братів", зовуть в народі ...Кат!

    Ніколи брат не скаже: "Мол, братишка...
    Тебя, когда-то создал, сам Ильич!"
    -Прости Товарищ,ето уже слишком!
    Даже не слишком... ето просто дичь!

    И знаешь, очень-очень, жаль Мне, граждан...
    Которым, 20 лет, Ты - "прєзідєнт"
    - Тебя погубит, править Миром жажда
    Не офицер Ты...а галимый мєнт!

    В історію попасти хоче кожен...
    Уляпався туди, й кремлівський гном
    Ми вдома. А це значить... ПЕРЕМОЖЕМ!
    А Ты, Володь...запомнишься, х**лом!

    22.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1934

    20 бер. 2022
    Андрій Мелен
    «І якщо раптом завтра не прийде…»
    І якщо раптом завтра не прийде
    Скажи про все, що зараз щиро відчуваєш.
    Скажи це тму, хто ніяк із голови не йде,
    Бо слово - це остання зброя що ти маєш.

    Не час боятись, сіяти страхи,
    Що так бездумно розвівають вороги на наші землі,
    Бо навіть найпотворніші і злі птахи
    Готові тліти за близьких у вогнянму пеклі.

    Війна як злодій, потайки краде
    Невпинно і кінця ти не вгадаєш
    І якщо раптом завтра не прийде
    Скажи про все, що зараз щиро відчуваєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1935

    20 бер. 2022
    Анна Стахняк
    ***
    Напівмертва мати смикає траву
    на могилці сина. Як це все збагнути?!
    «Це ж все сон? А завтра, наяву
    Зможу голос твій, синочку, я почути?!»
    Мутні очі захололи вже від сліз,
    Замість серця камінь, як та брила,
    До землі сирої так приріс,
    Що не допоможуть жодні крила.
    Серед чорної навколо чорноти
    Зеленіє злегка лиш горбочок,
    І хрести, хрести, хрести, хрести...
    «Мій рідненький пташок... Мій синочок...»
    Кличе мати, жили рве. Дарма...
    Руки в кров обдерла до бур‘яну,
    Як збагнути, що вже зіроньки нема?!
    Що у очі більше не погляну...
    Та озвався голос з чорноти:
    - Бабцю, рідна, йдемо вже до хати!
    Защемило так - до німоти...
    Синьоокий привід, щоб літати!
    І піднялася вона. І так бува,
    Побрела стежинкою за руку,
    Напівмертва і напівжива,
    У потилицю цілуючи онуку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1936

    20 бер. 2022
    Інна
    Колискова
    Засинай, моя доне,
    Я міцно тебе обіймаю,
    Бо я навіть не знаю - чи ранок для нас настане?
    Чуєш грім? То кацапська наволоч в нас стріляє,
    Хай їм нелюдям, кожная куля під серцем стряне.

    Сину мій златокудрий, мій лагідний, любий сину,
    Ти вже все розумієш…повір, мені дуже шкода,
    Що я вас привела в цей світ, де хоробрі гинуть,
    Де немає правди і кров‘ю харчить свобода.

    Мій народ величний, хоробрий,
    мій любий краю!
    Тебе нищать, оббрехують, зраджують, криють "градом".
    Я з тобою, і я так сильно тебе кохаю!
    Хай земля наша стане пеклом  кацапським гадам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1937

    20 бер. 2022
    Юлія Настюха
    Навіщо ти приніс війну?
    Навіщо ти приніс війну?
    Що винен тобі українець?
    Ти чуєш вигуків луну?
    «До дому», «окупант», «злочинець»
    Тобі дали координати?
    Вийшов на ціль щоби гатити
    І ти не міг тоді не знати,
    Що в укритті жінки і діти
    З ким ти збирався воювати?
    Там же пологовий будинок
    Мати не встигла обійняти
    Чиста душа знайшла спочинок
    І обпікає розпач втрати
    Лиш тих, хто знає як любити,
    Лише серця здатні кохати
    Тобі ж у пеклі вік горіти
    Що змусило тебе вбивати?
    Межу людського перетнути
    Тих звірств уже не приховати
    І все назад не повернути
    Не осягнути, не збагнути
    У чому та твоя проблема?!
    Того, що сталось, не забути
    Та, зрештою, хто ти? Нікчема…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1938

    20 бер. 2022
    Микола
    О, Боже, зглянься Милосердний!
    О, Боже, зглянься Милосердний,
    На нашу націю з небес!
    Подай нам сили, віри, миру,
    Зітри сльозу з лиця дітей!

    Для нас святими стали Крути й Маріуполь,
    Чернігів, Суми, Київ і Херсон,
    Міста-герої, люди світла й волі,
    Борімося, єднаймося гуртом!

    О, Боже, ворог знов лютує,
    Бажає знищити усе,
    Знов геноцид, терор він практикує!
    Страждання й смерть уже кругом!

    Ми переможем, бо весь світ є з нами!
    І з нами правда, з нами Бог!
    Майбутнє буде й буде Україна,
    Героям слава, слава ЗСУ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1940

    20 бер. 2022
    Андріана
    Так тяжко плакала земля
    - Благаю, Боже поможи !
    Кричали діти з-під завалів.
    Тягнулись тяжко до води
    Знемоглі руки із підвалів.

    Так тяжко плакала земля:
    - За що, моїх синів так люто . ?
    Ричала Україна  ціла:
    - Чому?  Старі гріхи забуто ?

    Так довго ми тягли цей міх.
    І час цей згусток розгорнути!
    Свободу й волю українців всіх,
    Неможливо в землю затиснути.

    Хай будуть вороги Вкраїнські,
    Стогнати й болісно ридать !
    Хай знають ту всю біль нелюдську,
    Яку наважились на нашій землі  жать !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1941

    20 бер. 2022
    Ємець Олена
    Glory to Ukraine!
    Night bandit, knife in the back, emotional outburst,
    just temporary weakness, while scars give strength,
    life not eternal, if there a choice before conscience,
    let's blow in the trembita, so that let everyone know:
    our history been stolen since the Kievan Rus days

    We battle starting from the Polonyna to seashore,
    we rallied, so that do not to break our close circle,
    and everyone who will overcome it be swept down
    Numo, play bandura, roar Dnipro, bless for a justice,
    mouth a bit salty by blood, but victory will be sweet

    Who will gift a life to motherland and peaceful sky?
    a legendary pilot "Yangol", a heaven battle winner,
    "The Ghost of Kyiv", a modern superman and idol,
    his weightless "MIG-29" bird brings luck on wings,
    with motto: "Glory to Ukraine! Glory to the heroes!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1942

    20 бер. 2022
    Анастасия
    24.02.2022
    Не отправляйте сыновей вы на войну
    Там нету жизни, только запах смерти.
    Солдат , не оставляй ты мать одну
    Опомнись , ты же не бессмертен

    И своим телом  родная мать
    Рискнёт сберечь единственного сына
    И будет до последнего она стоять, и защищать,
    Чтоб не сгубила лихая власть - ее мужчину.

    Сынок , прошу тебя  не уходи и не бросай
    С войны не возвращаются живыми ,
    Молю тебя , ты мне пообещай,
    Что после будешь ты опять с родными.

    Мой срок пришёл, явиться должен..
    Коль не предатель я и не изменник ..
    Сопротивляться власти я бессилен...
    Душа  за мир - я только этого  сторонник

    Собрав вещей в дорогу нужных ,
    Стремительно приехал я на сборный пункт,
    Как много я увидел глаз тревожных ,
    Когда нам старшина читал приказ.

    Нас изначально известили, что едем на учения мы ,
    Из части нашей и до Курска все по приказу  прибыли
    И , снова двинувшись в дорогу , все резко были удивлены,
    Тому как из Белгорода  на границу всех сослуживцев привезли.

    Раздался звучный голос старшины:
    "Вас всех сюда на военную операцию  привезли "
    Я замер и вдруг услышал шепот со стороны :
    "Враньё , это война с нашими братьями - украинцами "

    И рано утром , одним февральским днём,
    Ракеты, бомбы посыпались над Украиной .
    Ох, мама, не ясно ведь , куда же мы идём ,
    Ведь чувствую , все не закончится рваниной.

    А дни тянулись бесконечно, а ночь бессонницу несла.
    Я бил по городам из градов и смерчей,
    Бомбил , уничтожал я все дотла
    И тут подумал про себя: "Кому же эта война нужна? "

    В больницы , в школы и в мирных жителей дома
    Я запускал злосчастные ракеты,
    Когда вместо света  приходит тьма ,
    Какое детство будут помнить дети ?

    Мгновения, когда взрывы в нескольких шагах,
    Отца с семьей прощания на рассвете,
    Солдатов с автоматами в руках ,
    И жизнь в подвале в полусвете.

    В военном мире отсутствует понятие  "честь",
    И, нарушая все гуманные законы,
    Русский солдат познает , что такое месть,
    Когда ведёт он беспринципно войны .

    И нет тут , мама , никаких нацистов
    Тут только плачь , печаль и страх
    Нас ненавидят , мы страшней фашистов
    Как много крови было на моих руках

    Я видел ненависть в глазах того ребёнка,
    Родители , которого попали под обстрел.
    Она держала в ручках маленького котёнка,
    А я стоял как вкопанный и на неё смотрел.

    В ее глазах я видел ужас и отчаяние,
    И этот грех не искупить мне и вовек,
    Девчонка тихо-тихо прошептала:
    "Убийца ты , а не Человек."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1943

    20 бер. 2022
    Гірська Овечка
    ***
    я в безпеці
    це норма в етиці?
    я жива
    а треба аби була мертва?
    я втекла
    ти вже звикла?
    я хочу допомагати
    що порадити?
    я хочу повернутися назад
    а якщо там зараз ад?
    я залишила там коханого
    невже це прокляття закоханого?
    я хочу піти воювати
    це не гріх такі думки мати?
    я не знаю де мій дім
    чи допоможе Він?
    я почуваюся погано
    засинаєш рано?
    я хочу заспокоїтися
    дозволяєш ранам гноїтися?
    я була така щаслива...
    а зараз ти сива?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1944

    20 бер. 2022
    Віталій
    Смуток
    Весна прийшла...вже гріє сонце
    А на душі є смуток  в нас один
    За що вбивають нарід рідний,
    За що ховають під руїни
    Дитя малесеньке таке
    Що завинило  в цьому світі
    Кому дорогу перейшло
    І плаче мати, плаче батько
    І плаче вся земля свята
    Як можна так тепер чинити
    Прийти вбиваючи людей
    Не має звір нічого вже святого
    Хоча в людському образі ще він
    Прийде той час, коли не стане ката
    Пройдуть роки і знову оживе
    Душа, любов і пісня на землі
    Прийде той час , коли не стане ката
    Але це все ж ніяк та не забудем ми!!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1945

    20 бер. 2022
    Діана Васильєва
    Країна снів (пісня загиблому воїну)
    Ти розкажи …
    Як стогне вітер серед доріг,
    Де тільки холод, де тільки сніг,
    Де тільки смерть, і війна, і гріх…
    Ти покажи …
    Як твоя зброя тремтить в руках,
    Як у героя в сумних очах,
    За силою заховався страх…

    Ти не мовчи …
    Скажи, яка це для вас ціна,
    Іти і знати що це війна,
    Хоча не ваша у тім вина?
    Віддаючи …
    Життя своє за свободу слів,
    За те, що прагнув, чого хотів:
    Щоб ми жили у країні снів...

    Ти не тримай …
    В собі ні сліз, ні відвертих слів,
    Як ти боявся, коли зумів…
    Як просто вірив в країну снів.
    У кращий край …
    Де кожен знає за що живе,
    У що він вірить, куди пливе,
    Будує в світі своє "нове"!

    Іди будуй! …
    Хай твої руки обіймуть маму!
    Хай твої очі горять вогнями,
    Хай серце любить аж до незтями!
    Іди будуй! …
    Та захопили вже сили злі!
    Вже не підняти тебе з землі.
    Вже не підняти тебе з землі…

    Живи в мені …
    Я буду вірити кожну мить
    У наше сонце, що ще горить,
    У нашу землю й небес блакить…
    В країну снів …
    Ми не здамося у руки злі!
    Я хочу жити на цій землі,
    Я буду жити на цій землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1946

    20 бер. 2022
    Михайло Громовий
    Без назви
    твого єрусалиму треті півні,
    німого львову - рештки синагоги.
    тривожний обрис кавової плями -
    і зойк, і жаль десь там у темноті;
    страшного суду тінь. неділя м'ясопусна.

    моя ти рибо - срібна ти таране,
    моя юдеє - розо золота!
    й мені не стане, певне, каяття
    за все оте, чого не наробив
    чого не скажеш - клята нечутливість!
    кричи, мовчи - уже твого наріччя
    прокляту тінь ніхто давно не зна.

    недописок, підірваний підмурок,
    потятий танцю втрачених ознак!
    чи прийдеш, сину ти людський, у славі?
    возплачте, люде, близ бо день господень!
    спаси всіх, боже, бо дійшли вже води
    до наших душ, й кінця тому нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1947

    20 бер. 2022
    Михайло Громовий
    Без назви
    Я живу, и страна местами ускользает из рук,
    Истекая плачем вифлеемских младенцев и новобранцев.
    Но когда на нее наступают,
    Она истошно кричит, и я кричу вместе с ней,
    Я кричу вместе с ней, и крик затерялся в глубинах проспекта.

    Пуля дура, штык - молодец, а вот ракета - совсем психопатка,
    Так сказали по новостям, но я проверять не стану.

    Если бы даже я мог жениться - все жёны Иерусалима уехали в Вавилон,
    Если бы даже я смог уехать -
    земля призывает к ответной любви,
    Если я даже живу - это вовсе необязательно.

    Тень лица твоего, Боже, легла на нас, и не отмыть ее.
    Особенно тем, кто неделю сидел в подвале,
    И тем более тем, кто боится, что не сидел.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1948

    20 бер. 2022
    Віта Дем‘янюк
    Кохане місто спить…
    Кохане місто спить…
    Його оберігають
    Зусібіч на землі,
    А в небі —, навіть, Бог!

    Кохане місто спить.
    Воно уже не знає,
    Що означає — ніч
    Без затяжних тривог…

    Кохане місто спить.
    За нього оборонці
    Змагаються на смерть…
    Точніше — на ЖИТТЯ!

    Бо вранці прийде день.
    Бо вранці вийде сонце!
    І недругам назад —
    Не буде вороття…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1949

    20 бер. 2022
    Михайло Громовий
    Без назви
    Уходя - уходи:
    Закрывай витражи стекловатой;
    "Покаяния двери отверзи" - оставь на потом.
    Убежав один раз - убегать до последнего моря придётся,
    Но и море не примет пугливых,
    Перекрыты все пункты пропуска,
    Перекрыты и воздух, и газ, перебито крыло.
    Судный день переносят на завтра,
    Но сережки твои
    На солнце блестят -
    И я возвращаюсь в страну
    С которой все начиналось
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1950

    20 бер. 2022
    Ольга Дмитренко
    У мене стабільно падає зір
    У мене стабільно падає зір
    А в повітрі стоїть стійкий запах пороху та ацетону - лаку з під нігтів,
    і навіть коли в мене ротація
    і я вже в відносно мирному пункті
    Цей запах досі у иоїх ніздрях,
    У мене стабільно заліплені пальці лейкопластирем
    Бо повітря гуде від вибухів та обстрілів
    Гудять коліна та коли ти в бою, то тобі все до шмиги,
    А потім коли надниркові залози припиняють виробляти норадреналін
    Ти думаєш курвиська шия, коліна і суглоби
    І молишся може я вийду з цієї війни не сліпою, хоча
    На мить слабкості, бо ми всі люди
    Тобі хочеться заплющити очі
    На трупи дітей, розбомблене рідне місто
    Наче ті тварюки вирвали з твоїх грудей серце
    Так важко
    А потім ти згадуєш, що серце завжди з тобою
    В посмішці твоєї посестри
    В цукерках, що тобі залишила мати в кишені
    Та в плечі побратима, коли ти вже не можеш стріляти
    Або стояти,
    але всі вони із тобою
    Волонтери з їх ліками та оснащенням
    А ще тупий гумор
    Побратимів та посестер з специфічними жартами
    Та маминими повідомленнями тобі у вайбер
    Я за тебе молюся, коти скучили ми в безпеці тримаймося!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1951

    20 бер. 2022
    Віталій
    Мрія
    Мрія!!!!
    Щоб місяць я бачив як світить в вікно, і сонце привітне як сходить воно. Щоб звуки сирени замовкли навік, така моя мрія....хоча би на мить.щоб діти питання давали батькам, не про війну розкажіть, а про Амстердам.Згадалось дитинства моря шматок, коли не цінуєш то маєш урок. Щоб більш не вслухатись що там так гуде....щоб це не ракета, кораблик пливе. Навкруг щоб сади зацвіли, а діти раділи й не знали біди. Щоб люди проживши коротке життя, в думках не тримали що знову війна. Не думали ми що можливе таке, побачили,знаєм, це слово страшне. Ми молимо Бога щоб всіх захистив, не дав руйнувати життя молодим, щоб посмішка ніжна  завжди в них була, ні краплі сльози і горя ні граму, дитячі уста щоби кликали маму. Щоб посмішка  мами все гріла серця. Як важко дивитись що коїться нині, навкруг лиш руїни і свіжі могили. Дитячі ті лиця вмились слізьми, і маму шукають і кличуть вони. А мама високо на небі літає, і щиро душею їх закриває. Так хочеться зранку коли лиш б прокинувсь ,дивитись на сонце, радіти життю.
    А зараз руїни і свіжі могили,
    Сльози дитячі і звуки сирени...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1953

    20 бер. 2022
    Німилович Софія
    Українцям
    Війна - це  пролита мирна кров,
    Розбиті плани і надія.
    Війна -  це нечистая  любов ,
    А у ній лиш мрія..
    Мрія ,що настане новий день.
    Без нових втрат та потерпілих ,
    Без молитв за життя усіх вцілілих.
    Тих , які боронять батьківщину
    Нашу славну , любу Україну.
    Мрія, що усе до нас вернеться:
    Спокій , рідні, а не кров ,що ллється
    Вона лине та не знає меж,
    І лиш це чуть із наших соцмереж.
    Сльози котяться  повільно
    За мертвих і живих.
    Очима синіми невільно
    На смерть дивлюся   молодих .
    На тих , які не винні
    На тих , які не були сильні
    Протистоять ворожому насиллю !
    І лиш вітер свище по гіллю..
    Нагадує , що ніч підходить.
    І страху усім наводить,
    забираючи надію на хороший сон,
    забираючи серце в холодний  полон.
    Нагадує про вибухи , про тривогу
    Лиш думка про воїна  йде на допомогу:
    Дозволяє згадать
    Хто наш народ і де моя батьківщина,
    І що зазнає поразки зла московщина !
    Настане новий день , і прилинуть сили.
    Крикну так , щоб і не загасили-
    Слава нашій , Слава  Україні .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1954

    20 бер. 2022
    Панченко Олександр
    Без назви
    От чего же ты так устал?
    Ну, скажи мне, пожалуйста.
    Может, ты спишь в окопах?
    Сырые носки неделями носишь?
    А может ты под обстрелами
    На Daewoo раздолбаной возишь
    Воду, еду и лекарства -
    Туда, где их все ждут?
    От чего ж ты так устал
    За каких-то 24 дня?
    Новости постоянно листал?
    Это, конечно, труд…
    А может пожары гасил?
    В домах, что горели свечами,
    Беженцев вывозил?
    Со стариками, собаками
    И вещами?
    Извлекал тела из завалов?
    Штопал людей
    Без наркоза,
    Не отходя от стола
    Во время
    Ракетной угрозы.
    От чего же ты так устал?
    Скажи…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1955

    20 бер. 2022
    Віта Дем‘янюк
    Прокидайся ж бо, світе!
    День, як рік.
    Слів цензурних не надто багато.

    Настрій: впасти на груди тобі і ридати.

    Кожне «як ти»,
    немов найпалкіше зізнання в любові…

    До Одеси, до Сум чи до Вінниці, Києва, Львова…

    Обійняти близьких.
    Це укріплює наші опори.

    Бо за нами — стоїть Україна й зі світом говорить…

    Розкололось життя рубежем «до і після» для всіх.

    Я люблю свій народ. Переможемо. Вірте в своїх!

    В цьому наша незрушність і міць.
    Я на тому стою.

    Хай минеться цей сон.
    І навчить цінувати свою.

    Буде знову весна.
    Прийде ранок завжди після ночі.

    Будуть меседжі знов: обіймаю, кохаю, хочу.

    Вдячність тим, хто тримає над рідними землями небо.

    Прокидайся ж бо, світе! Бо завтра прийдуть і по тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1956

    20 бер. 2022
    Olga Spur
    Муза під вогнем
    Незвіданими дорогами
    я прагну до нової яви твоєї.
    Тільки думки вкрай стомлені
    лютим драйвом безсонних ночей.

    Не можу прожити повною мірою,
    за тебе весь біль відчути...
    Я готова тобі просто вірити
    і з тобою в цьому пеклі бути.

    Нехай розбитий, в гневе ув'язнений,
    порушений твій сон та спокій.
    Ти все той самий. Тільки інакше.
    Ти такий самий. Лише інший.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1957

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Ціль Визначає Калібр
    Вівці тремтливі, звертаюсь до вас:
    Ховайтесь у діри, виказуйте страх,
    Бо сила прибула у Вовчих Тілах!

    Вовки Відважні, звертаюсь до вас:
    Ера Могутніх воскресла в цей час!

    Ціль визначає калібр,
    Визначся хто ти –
    Здобич чи Звір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1958

    20 бер. 2022
    Валентина
    Я певно
    Я певно не доварила суп
    Не встигла вдягти колготи під штані
    Нас так сильно замучила ця війна
    Мушу знову ховатись у ванній
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1959

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Земля Вепра
    О, Боріє, величності колиска,
    Богами дана нам земля!
    О, мати наша мальовнича,
    Ти дала нам усім життя!
    Природа твоя – особлива,
    Пейзаж – божественна краса!
    Поля колосся розпустили –
    Дівоча золота коса!

    О, земле Вепра славнозвісна!
    Ти породила видатних синів!
    В яких сердитий погляд – іскра,
    І подих в ніздрях їхніх – дим!
    Величність твоя – безсумнівна!
    І Слава твоя – на віки!
    Твоє потомство – Україна –
    Хоробрі й віддані сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1960

    20 бер. 2022
    Щербаков Кирило
    Без назви
    Одного ранку ми відкриєм свої очі,
    Здивовані. Бо сон був неперерваний, міцний.
    І вже нема тривог і сльоз дівочих...
    І на порозі, весь в крові, той дикий звір.

    І молить, хоч не має Бога...
    Води прохає.
    - Сжалься, я твой брат!
    Відріж йому язик.
    Хай вивчить мову.
    Ти йшов На Україну,
    А попал ты в АД!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1961

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    До Бою за Честь!
    Десь були люди, десь були тварі…
    Люди розумні… Люди бездарні!

    На рунистих схилах понад Дніпром,
    Безчесно ховались поляни гуртом…
    Биті і гноблені, загнані в кут,
    Придушенні данню хазарських паскуд…

    Стогне в скорботі отча земля…
    Плаче в стражданні мати твоя…
    Муже полянський, де твоя мста,
    Честь і відвага?! Де гордість твоя?!

    Дружину ґвалтують… Дітей розп’яли…
    А ти все плазуєш… Ти зброю здійми!
    Хазарський собаці свій гнів покажи!
    До бою за честь свій народ підійми!

    У битві за честь, де немає жалю,
    Де ворог безжальний чатує;
    У битві за честь, за родину твою,
    Хай зброя полянська лютує!

    І сповідь кривава нехай залуна –
    За страм і безчестя, ганебні літа!
    Мечем і вогнем прояви каяття,
    Життям за Вітчизну – з мечем на врага!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1962

    20 бер. 2022
    Марина
    Без назви
    Ми не маємо більше дому.
    З вікон спальні нам видно було Драматичний театр і море.
    Кажуть, щось там деінде вціліло, ці новини стають застарілими надто швидко.
    Грієм лють. Відкидаєм втому.
    В Маріуполі ще забагато своїх, із якими нам прийде ділити горе.
    Віднаходити зниклих і мертвих. Ми - одне, із людьми, яких бачили навіть зрідка.
    Ми не чуємо більше музики.
    Препоганих тонів караоке вечірньої площі,
    Голубів, що нам стукали по підвіконнях.
    Всі - однаково тонкі вузлики,
    Втім пов'язані зараз люттю - частини товщі.
    І вона наростатиме, витискаючи всіх сторонніх.
    Ми не бачимо більше квітів.
    На балконах, на клумбах під першим і другим під'їздом,
    Що навчали сусідів скидати недопалки в урну та не паркувати автівки.
    Не шкодуючи пальців, нігтів,
    Розберемо завали, будинки, поцілуємо наново змістом
    Кожну вулицю, площу, лікарню і школу, кожну відбиту дахівку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1963

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Слов’янська Рать
    Люті оскорди до Бою! –
    Сурми сердито гудять.
    Силою суне страшною
    Велика Слов’янська Рать!
    З потугою Дикого Вепра,
    З мудрістю Ворона йде!
    Архистратіг Славнозвісний
    Рать Непоборну веде!

    Вперед! І немає відходу,
    Краще бо смерть ніж ганьба!
    Воїн Слов’янський без бою,
    Зброю свою не віддасть!
    Голову зложить за Князя,
    Гордо здійме Руський Стяг,
    Кров’ю своєю затвердить
    Правий Слов’янський Шлях!

    Небо свинцеве застигло –
    Блискавки-стріли свистять,
    Немов люті ангели смерті
    В серця супостатів летять.
    Кинуті в битву оскорди –
    Голови всі наповал!
    Битва немислимо люта –
    Сердитий Слов’янський Шквал!

    Пильно слідкує за Боєм
    Авва-Перун – бог війни,
    Він чашу безмежного гніву
    На голови люті розлив!
    Рать кров’ю ворога споєна,
    Ярістю звіра наповнена
    Молотом йде напролом –
    Це Лютий Слов’янський Шторм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1964

    20 бер. 2022
    Валентина
    Небо над головою пахне пострілами
    Небо над головою пахне пострілами
    Пахне дощами з порохових куль
    Гради ракет що летять на західні лінії
    Усіх їх на шляху розіб‘ють
    Усім їм згоріти у небі
    Поки ми віримо в укриттях
    Доброго вечора ми з України
    Ми не дамо окупантам життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1965

    20 бер. 2022
    Роман Онишкевич
    Лист
    Я буду стріляти. Я буду стріляти, кохана.
    Я мушу вбивати чужих, незнайомих людей.
    Це тільки в казках, де принцеси живуть Несміяни,
    Рятують не кулі, а чари фіалок і фей.

    Я буду стріляти усупереч долі і кармі,
    Під шепіт полину я трохи голодний і злий.
    Коли впаде зоря на останнім, як сповідь, плацдармі,
    Помолися за мене, і я точно залишусь живий.

    Я буду стріляти. Хай плавляться крига і криця.
    Хай Господь береже невинних, сполоханих птиць.
    … А іще не забудь: наш малий дуже любить суниці,
    Назбирай йому влітку багато-багато суниць...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1966

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Мертві сорому не ймуть
    "Да не посрамим земли Русския,
    Но ляжем костьми тут:
    Мертвыи бо срама не имут"

    Ненависть вирвалася назовні
    І заливає все навколо кров'ю!
    Слов’янське Військо непоборне
    Рубає люто своїх ворогів!
    І Святослав, Великий Воїн,
    Мов гостре жало, на вістрі
    Рубає люто клятих супостатів,
    А ті втікають хто-куди…
    Та не далеко, поруч ляжуть,
    Бо на слов’янській стороні
    Перун-Сварожич – бог війни!

    Свинцеве небо запалилось,
    Нелюдський страх в повітрі тхне
    І кров багряна закипіла,
    Колона супостатів затремтіла,
    Втікають кляті від сокир,
    Ганебно лізуть хто-куди…
    Повзуть у діри пацюки
    І там здихають від задухи.
    У метушні жахливої розрухи,
    Вогонь байдуже майорить…

    Здійнявся в небо чорний дим,
    І злився в танці з диким вітром,
    Пронеслись разом цілим світом,
    І світ здригнувся від новин…
    А враже військо відступило,
    (Було ж їх більше за Слов’ян)
    Та хто рахує смертне м'ясо,
    Коли Безсмертний Результат?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1967

    20 бер. 2022
    Роман Онишкевич
    Художникам з війни
    Я малюю не нас. Я малюю про нас і про небо,
    Що в безсиллі своїм розпанахане залпом арти
    Ниспошле нам грозу як нагадку, що вірити треба
    І в свої горизонти спокійно безслізно ввійти.

    Я малюю не бій. Я малюю змордовану осінь.
    Це червоне – не кров. Це – метелики тануть в огнях
    Обгорілих дерев. Рвуться душі в айдарівську просинь
    І облизують пензлик у моїх захололих руках.

    Я пишу не Тобі. Я пишу цьому світу про тебе.
    Де б тут фарбу знайти – на ожиновий присмак в уста…
    Ти рятуєш мене від гріховного шалу потреби
    На снарядах «смерчів» малювати усмішку Христа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1968

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Si Vis Bellum? Para Morten!
    Небо вкрите примарами – брудними хмарами,
    В імлі витанцьовують валькірії парами…
    Це несуться враги крізь Священні степи,
    Руйнуючи все, що так любимо ми!

    ...тож нехай засвистять наші стріли у тьмі!
    І оскорди нехай шаленіють в імлі!
    За Державу у Бій і во Славу богів –
    Не дамо супостату Святої землі!

    Брате, прокинься! Брате, вставай!
    Брате, міцніше зброю тримай!
    Ідемо в атаку, бо ж сурми гудять!
    У Бій, Україно! Тримай вище Стяг!

    Загони Буй-Турів – Слов’янські сини
    Страх позабули, лють віднайшли!
    І смерть супостату! Клеймо крізь віки –
    Походом на Русь – смерть віднайшли!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1969

    20 бер. 2022
    Обозна Серафима
    КОЛИ МИ ПЕРЕМОЖЕМО
    Коли ми переможемо,
    Я кожного нашого буду обіймати,
    Я кожному чим зможу допоможу,
    За те, що я можу ще існувати,
    Я кожному нашому слова подяки скажу.

    Коли ми переможемо,
    В легенях буде тільки українське повітря,
    А в серці – справжній українській вогонь,
    Адже ми - нація свого тисячоліття,
    Яка ніколи не буде осторонь!

    Коли ми переможемо,
    Ми станемо ще ближчі, ще сильніші,
    Ми відіб’ємо загарбників усіх від нас
    Нехай зруйновані міста та попелище,
    Але незламна українська душа у кожного з нас.

    Коли ми переможемо,
    Ми будемо жити тільки в нашій країні,
    Ми відбудуємо все від цеглини до мрій,
    Бо кожен із нас – це герой України,
    І кожен для нас найрідніший і свій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1970

    20 бер. 2022
    Роман Онишкевич
    Без назви
    Збаламутились дні серед крику «вогонь» і агоній.
    Відірвавши ребро, не жону вимагай, а стилет,
    Щоб не жебрала пам'ять на гнів при чужинській іконі,
    Коли горло надірве останній безумний поет.

    Перекинеться світ сто разів у своїй круговерті.
    На беззуб’ї старих згасне присмак цілунків і дів.
    Упаси, милий Боже, відлетіти з гріхами по смерті,
    Але все ж не дозволь нам простити своїх ворогів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1971

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    За Русь Українську!
    Зібрались ми тут, щоб осквернити смерть!
    В бою за Державу підняти свій меч!
    Щоб плюнути сміло в обличчя врага
    І вирвати хижо ворожі серця!

    Погляньте навколо! Скрізь біль і журба!
    Держава у злиднях і смерть у хатах…
    Це рать супостата, мов клята чума,
    По мертвих тілах прокладає свій шлях!

    Витоптує стежку на славу собі,
    На страм і безчестя Славетній Русі!
    Торує крізь наші священні степи!
    Танцює на костях наших дідів…

    За Русь Українську! За гонор і честь!
    На ворога, штурмом! Сокири вперед!
    Вовками кидайтесь на військо врага!
    Мечами рубайте! Ось гнів Перуна!

    В літописах славних напишуть про вас!
    Про шквал нездоланний слов’янських атак!
    Напишуть вірші, заспівають пісні,
    Про силу й відвагу Слов’янських Воїв!

    Натягуйте луки! Хай стріли летять,
    На собі несуть роздратований шал!
    Хай тріскають кості! Пульсує хай кров!
    За Русь Українську! З нами Сварог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1972

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Тим, Хто Кістьми Лягав за Вітчизну!
    …тим, хто кістьми лягав за Вітчизну
    Слава во Віки! Ви гордість і честь!

    Ви – воїни славні! Мечі незламні!
    Ви подих останній Вітчизні дали!
    Сини непорочні, ви – стріли точні!
    Ви кров’ю вписали себе у Віки!
    Ви – вістря Вітчизни! Слов’янська гроза!
    Ви – смерть супостата, ви – гнів Перуна!
    Ви – наше натхнення! Наш крок в майбуття!
    Подвиги ваші – не йдуть в забуття!

    Ви – мудрість і лють, ви – чиста роса!
    Ви – небо прозоре, родюча земля!
    Ви – правда і помста, ви – рання зоря!
    Ви – біль супостата, пекуча сльоза!
    Ви – Тризуб сталевий, ви – Стягу держак!
    Ви – сяяння Нації! Величі знак!
    Ви – гордість Вітчизни! Пам'ять свята!
    Ви – наше пишання! Взірець у Віках!

    Ми – ваші нащадки! Ненависть і сказ!
    Ніхто не відійме Вітчизни у нас!
    Вдячне потомство, ми – світло у ніч!
    Круки голодні, істинний гнів!
    Ми – честь і відвага! Держави кулак!
    Ми – жало незламне, ми – гострий тесак!
    Ми – квіти яскраві, ми – злоба і страх!
    Ми гордо продовжимо Доблесний Шлях!

    Ми – холод зимовий, ми – літнє тепло!
    Ми – спрага і голод! Життя джерело!
    Ми – промінь надії, ми – наша земля!
    Ми – світло яскраве, ми – п’яний туман!
    Ми – вечір осінній, ми – цвіт навесні!
    Ми – жах первородний! Безумні і злі!
    Ми – кров і запал, ми – слов’янські сини!
    Ми – Слава Вітчизни, ми – шлях у Віки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1973

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    На дніпровських схилах
    …на дніпровських схилах храми возведу!
    Ідолів лукавих у пісок зітру!
    Словом променистим Трійцю вознесу,
    Військом православним нечисть розіб’ю!

    …у дніпровських водах нечисть окроплю!
    В море неосяжне бісів прожену!
    Ангелом надії із небес зійду!
    В землі почорнілі світло принесу!...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1974

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Усе Повне Крові
    Знатні були наші Землі,
    Слава Велика неслась
    Про Київську Русь нездоланну,
    Про Військо хоробре Слов’ян.
    І пісня слов’янська лунала –
    Дитячий незайманий сміх.
    Нині ж усе повне крові,
    Нині ж усе повне сліз…

    Військо нікчемного «хана»
    Шквалом пройшло по Русі,
    Вмить полягла Руська Слава,
    Гордість і Честь у вогні…
    Вирвались з пекла тварюки,
    І скверне вчиняють на Руській землі,
    Подібно звірюці голодній,
    Безжально терзають усіх…

    О, Вітре… Славетний, Слов’янський!
    На Руські Хоругви дмухни!
    До Бою за рідну Державу
    Природу усю розбуди!
    Вставайте до битви діброви!
    Дніпровські пороги! Степи!
    Будемо боротись пліч-о-пліч
    Супроти лихої орди!

    Нехай ми програєм сьогодні,
    Та Зброю свою не складем!
    У Битві ми зложимо кості,
    Во Славу Вітчизни помрем!
    Ми Гордо здіймемо Хоругви,
    У Бій за Державу підем!
    В Славетних Київських мурах
    Ми Битву останню приймем!

    О, Земле, затоплена кров’ю…
    Слов’янських синів пригорни,
    В останню славетну дорогу
    З пошаною їх проведи!
    О, Земле, поорана болем…
    Не дай окопатись орді!
    Хай з голоду гинуть паскуди!
    У муках… В чужій стороні…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1976

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Війни Прокляті Матерями
    …іще одна війна позаду,
    Тріумф зажерливих смертей!
    Нова гора скривавлених голів дітей…

    Куди не дивишся – хрести!
    Горюють важко матері…
    Куди не ступиш – яму риють!

    Віддали воїни всю кров…
    Війна ж напитись хоче знов!
    То ж матері віддали сльози…

    Розшарпані серця,
    Недоспані в тривозі....
    Гниє дитини труп при дорозі…

    Гниє дитини труп!
    А на вустах заклякло –
    За матір і сестру! В атаку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1977

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    На Стражі Південних Кордонів
    Ну ж бо, солдати, вставайте! Тривога!
    З посту доклали – ворожа облога!
    Наші соратники на рубежі
    Стримують важко наступ орди.

    Шикуйте шеренги, ми йдемо у бій!
    За нашу Державу, за наших братів.
    На захист Кордону дружина іде,
    Слава дозору! Агресору – смерть…

    Яка ж клята погань насмілилась йти
    На нашу Державу, повз наші пости?
    Забудьте шакали… Битву прийміть!
    Козацькі загони – наш оберіг.

    Безстрашні Герої, Сміливі Бійці.
    Міцною горою стоять молодці
    На стражі Кордону. Ніхто не пройде!
    Слава Героям! Агресору – смерть…

    Вмирають як мухи ворожі бійці –
    Безграмотні «хани» їх прирекли!
    Зробили помилку – напали на нас!
    Зазнали поразки, побачили жах…

    Розбиті дощенту, з скавчанням втекли
    Ганебні нікчеми з Святої Землі,
    Бо наша Держава – Недоторкана.
    На стражі Кордону стоять козаки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1978

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Козацькі Закони – за Зраду на Гак
    Козацькі закони – за зраду на гак!
    Ганебно висітиме кожен черв’як!
    І вороном помста із неба впаде…
    І зрадника кров’ю землю заллє!

    …і зрадника кров’ю – грішною, злою!

    Козацькі закони – на палю іуд!
    Круки хай вирвуть очі паскуд!
    Нехай поздихають у тьмі гробовій
    За каверзну зраду Вітчизні своїй!

    …за каверзну зраду – підступну, лукаву!

    Козацькі закони – так і живуть…
    Клятому зраднику голову тнуть!
    Згубна й невдячна справа іуд,
    За кожну бо зраду смерть віднайдуть!

    …за кожну бо зраду – безчесну, безславну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1979

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Залиште мертвим хоронити своїх мертвих!
    Залиште мертвим хоронити своїх мертвих!
    Самі ж прокиньтесь від глухого сну!
    Бо гірше – плазувати в світлих мріях,
    Ніж з гордістю померти наяву!

    Візьміть свій Хрест! Стиснувши зуби й кулаки
    Ідіть вперед! Бо смерть прийде сюди!

    Залиште мертвим хоронити своїх мертвих!
    Самі ж зведіться та продовжте бій!
    Бо Землі наші – Альфа і Омега!
    І пан на наших Землях лиш один!

    Зведіть свій Меч! І з ім’ям брата на вустах
    Зневажте смерть! Бо смерть прийде до вас!

    Залиште мертвим хоронити своїх мертвих!
    І страх шкідливий мертвим залишіть!
    Бо страх нікчемний наш – сміливість
    Й зухвалість наших ворогів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1980

    20 бер. 2022
    Олена
    Без назви
    Сирена. Ранок. І новини.
    А плакати- вже сліз немає.
    І знов у ці тяжкі години
    Пекуча біль в  грудях палає.
    Нам так потрібна допомога-
    Щоб небо ворогу закрити.
    Та чуєм знову ми- ТРИВОГА!
    Летять  ракети нас убити.
    Не запитають хто і звідки,
    Про вік і стать не запитають.
    Вони- як мовчазливі свідки,
    Лиш кількість жертв повідомляють.
    Закрийте небо України!
    І захистіть нас від ненастя.
    І там де не нині лиш руїни,
    Ми побудуєм нове щастя.
    Я твердо вірю- переможем,
    І зацвітуть волошки сині.
    Як фенікс відродитись зможем.
    Я вірю... Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1981

    20 бер. 2022
    Олександр Поляков
    Зів’яле Небо Українське
    Пам’ятник з бронзи чужому герою,
    Гімн Український терпляче мовчить,
    А Незалежність гартована Кров’ю
    В сепаратистських обіймах ячить…
    Небо зів’яло над головою,
    Ґрунт під ногами пекельно горить…
    Чути навколо: Слава Героям!
    Втім величають героїв чужих…

    Горює в шухлядах пожмакана Мова,
    Лише на папері рідна вона.
    Ми Українці! – чути навколо,
    Втім Українська Мова чужа…
    Лиш інколи чути пожмакане Слово,
    Яке неслухняно вирвалось з вуст…
    Небо зів’яло над головою,
    Пекельно палає зневажений ґрунт…

    Ззовні держава – недоторканна,
    Однак в середині сидить паразит…
    Власна Капличка Богом нам дана!
    А ми обираєм чужий Монастир…
    Де свої закони, своя власна правда,
    Культура, їх звичай і мова чужа.
    А Наша Капличка – безмежно прекрасна,
    Поруч горює, бо знову пуста…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1982

    20 бер. 2022
    Яна
    Без назви
    Позвонила мне мама с утра...
    Спали Дрезден, Милан, Анкара.
    Только маме уже не спалось,
    Ведь вокруг уже что-то неслось.
    Грохотало, пылало в огне...

    И теперь не спалось уже мне.

    Я ушам не поверила, как?
    Неужели в наш дом пришел враг?
    Неужели случилась война?
    Ну кому она стала нужна?

    Мне хотелось орать, что есть сил.
    Ведь спасать нас никто не просил.

    Почему же тогда вы пришли?

    Стало дурно и тошно внутри.
    Стало страшно и больно на миг.
    Стало слышно в ушах гул и крик.

    И обидно за то, что в наш век,
    Когда в центре всего человек
    Когда можно любить и творить,
    Когда хочется вслух говорить,

    Все вокруг превращается в мрак,
    И какой-то безумный бардак...

    И единственный правильный шаг -
    Успокоиться и подышать.
    Помолиться за мир и людей,
    За отцов, матерей и детей.
    За любовь, за добро, за страну...
    И за то, чтоб закончить войну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1983

    20 бер. 2022
    Роман Нагорний
    Псалом
    Боже, ти бачиш,
    що світ захлинається і горить?
    Що твої доньки, сини,
    здіймаючи погляди догори,
    Чекають спасіння і просять
    спокою для душі?
    Вони створені з твоєї подоби -
    врятуй і не залиши!
    Молитви їхні лавиною болю
    спадають на сірість днів,
    На свіжі могили й холодні руїни –
    на чорні шляхи війни.
    Щоб вирости над землею
    непробивним щитом.
    Почуй тих, хто віддав свої сили
    на боротьбу зі злом!
    Нехай осліплені гнівом прокинуться,
    загублені – віднайдуть.
    Весна сховає кривавий лід
    у обійми землі
    і лють,
    Вінчана сурмами переможними,
    зміниться на добро.
    Дай тим, хто вірить, надії й терпіння,
    щоб це усе було!
    Остерігай від лихого щоденно,
    підтримуй і бережи,
    Тих, хто пильнує яскраве майбутнє
    і тих, хто вже на межі,
    Посеред гулу скорбот незліченних,
    злочинів та гонінь.
    Збери усіх цих людей докупи
    і захисти.
    Амінь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1984

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Ти входиш в мої сни: пекуча і зваблива.
    Хоч, знаю, ще не час для веселкових див –
    не янголи, ракети носять крила,
    а ти – військову форму серед них.

    Земля пашіє порохом і хлібом...
    Закашлялась, не навчена курить.
    І, як в дитинстві з рани із коліна,
    з застиглих душ Бог смикає нитки.

    Тебе я, ніби наново побачив –
    без сумнівів, без страху, без жалю...
    І перемога ближчає, неначе,
    коли дивлюсь на тебе і люблю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1985

    20 бер. 2022
    Юлія Сторчак
    Без назви
    Ти не бездомна, навіть якщо стін,
    які несли твоє життя, немає більше.
    Навіть якщо дірки замість картин,
    навіть якщо не може бути гірше.

    Дім там, де ти, де спить твоє дитя,
    людське чи хутряне, - аби спокійно,
    а за твоїм плечем із небуття
    встають за поколінням покоління

    такі ж, як ти - вразливі і міцні,
    що у серцях носили рідні хати.
    Мов равлики. І в жодної війни
    не стане зброї, щоб нас зруйнувати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1986

    20 бер. 2022
    Віра Щомак
    Досить
    Ти чого сюди прийшов?
    Чи про квіти мріяв ти,
    як стріляв на «брата» град?
    Тут тобі ніхто не рад!
    Забирай свої манелі і біжи,
    бо я пристрелю!
    І своїм всім розкажи:
    Ми вкраїну не дамо!
    І вас всіх покладемо!
    Зрозумій одне -
    Досить, зазіхати на чуже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1987

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Пролітаємо над курганами
    на старенькому автолеті.
    Ти йому віддаєш команди –
    «На мені відточила майстерність», -
    я жартую, смієшся з сином
    (він розпитує про минуле
    і дивується як країна
    стала дикими кучугурами).
    Тут, де пагорби щонайвищі
    і тризуб золотою короною,
    хмарочоси Москви колишні
    (прямо в пекло пірнули хороми).
    І приховує жовто-блакитне
    їх бетонну сірість і тугу.
    «Треба жити на світі гідно,
    щоб під землю з ганьби не пірнути», -
    так повчаю свого нащадка.
    Ось і станція «Київська Русь».
    -«Ворогів треба вміти прощати!»
    -«Тих, які під землею, татусь!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1988

    20 бер. 2022
    Наталія
    24.02.2022
    Той ранок назавжди запам‘ятався.
    Дзвінок о’пів на шосту, не здалося.
    І рідний голос « Доню, прокидайся,
    У нас вже чутно. Справді. Почалося.»

    Тремтливий голос важко не почути.
    Злякавшись, з ліжка - миттю до вікна.
    Не встигнувши думками осягнути -
    Очами бачу. Почалась Війна.

    Ранкове сонце затягнула хмара,
    Пташиний спів змінив ворожий постріл.
    За що нашій вкраїні така кара ?
    На світі зла і так вже вдосталь…

    На ліжку вже не спиться як раніше,
    Спуститись у підвал уже за норму.
    І на підлозі спати вже зручніше,
    Укрившись із сусідом  в теплу ковдру.

    Наразі тихо. Відчиню вікно.
    Там кажуть, що весна уже настала…
    Улюблена пора. А зараз все одно.
    Аби навколо тиша нас чекала.

    Зжимає серце та болить у грудях.
    Та розум мені каже безупину.
    Надія є. Вона у добрих людях
    Й молитвах, що  оберігають Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1989

    20 бер. 2022
    Марина Цаль
    я не військовий об‘єкт
    «як ти?», «тихо?» тотожно «люблю».
    «прочитано», статус «в мережі» - спокійно.
    обов‘язково зустріну ще, до грудей пригорну,
    обороняю кордони наші надійно.

    голосові та кружечки ті у смартфоні
    ми чекаєм терпляче щодня.
    такої напруги теплоти та любові
    раніше не знали телефонні моря.

    все життя помістилось в рюкзак,
    близькі, знайомі, колись невідомі
    поселились надійно у серці.
    не бійся,
    ти не один, ти по крові козак!

    в нас із неба підтримка небесної сотні
    разом за дім, за людей, за життя.
    ВІДВОЮЄМ! почався відлік зворотній
      як ти?
      тихо, відчуваю єдине серцебиття.

    я захоплююсь тобою, дужий та мужній
    раніше незнайомий мені українець !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1990

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Мы станцуем с тобой на обломках Российской империи –
    на руинах Кремля – на развалах фашистской страны…
    Где сейчас небоскребы – пустынные будут прерии,
    где совка мавзолей – будет склеп фамильярной Москвы…

    Пусть сегодня кружит в этом танце смертельном-прощальном
    (мою землю ты траками танков пахал сколько мог!)
    твой последний триумф – ты вернешься на остров печали
    и пшеница тебя защекочет под культями ног…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1991

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    будинкам більше не сняться сни
    спробуй це усім поясни

    залишені речі - натягнуті струни
    стіни без тіней без світла без граней

    темні вікна - провідники
    фантоми речень - молитовники

    серед ночі звуки сирен
    ловлять сигнал тривожних антен

    не гортай словники там немає імен
    пам'ятай довіку колір наших знамен
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1992

    20 бер. 2022
    Любовь
    У Бучі
    За вікном ще ледь-ледь світає.
    Я ж біжу до підвалу хутко.
    Бо над нами літак кружляє.
    Нам війну оголошує Путлер.

    Мамо люба, мені так страшно.
    Мене в ріг бараній скрутило.
    Я не можу ні їсти, ні спати.
    Бо навколо жахлива сила.
    Відбирає дома і рідних.
    Вилучає з історії навіть.
    І спокійна морда брехлива,
    Раком всіх непокірних ставить.
    Я боюся, за свого сина.
    Переймаюся за родину.
    Та чи може здорова людина,
    Зажадати знищить країну?

    Вже нема ні зв'язку, ні світла.
    Ми в холодній кімнаті ночуємо.
    І тримає мене лиш надія,
    Що нас скоро евакуюють.
    Мила, рідна, красива Буча...
    Біжимо до міської ради.
    А на вулицях мертві люди,
    Та літають над ними снаряди.

    Гинуть діти, отримують рани.
    Вже міста деякі у полоні.
    А він дивиться вперто з екрану:
    "Операція йде на кордоні".

    Більшість чує, та кліпа очами:
    Шо ви ниєте? Ми вас рятуєм!
    То є правда, з такими братами,
    Сиротою вже краще бути!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1993

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Із вежі Вавілонських рештків -
    народів різнорідних й націй
    створив диявол Франкенштейна
    й назвав: "Російська Федерація".

    Шматкам боліли шви кордонів -
    їх відторгала чужирідність -
    були зараженням для крові
    у світовому організмі.

    Від мук чудовисько волало
    аби довести повноцінність
    і розбивало, мов бокали,
    країни вільні й самостійні.

    Та не боїться монстра людство
    (хоч стільки згинуло задарма),
    бо хеппі енд відомий - буде
    горіти в пеклі незабаром.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1994

    20 бер. 2022
    Оксана
    Ми хочемо лиш Миру
    У мирнім небі голуби літають
    Весна дарує нам своє тепло
    А діти безтурботно грають
    Не відаючи,  що буває в світі зло.
    Нащо війна? Ми хочемо лиш миру
    Бо синє небо краще чорних хмар.
    Миліше бачити  усміхнену дитину
    Ніж розпачу нести в душі тягар.

    Рашисти  нагло вдерлись в рідний  край.
    Які вони "освабодітєлі "??? - Губителі.
    Перетворили в пекло вони РАЙ
    Ох, скільки горя принесли оці "спасітєлі "
    Прийшов нас лютий ворог " рятувать "
    від мирного,  щасливого життя.
    Почав жорстоко убивати,  руйнувать:
    безжалісно,  без краплі каяття.
    За гроші? За ідею? Чи за ідола?
    За що вони віддали душі Zлу?
    Кривава і холоднокровна  віхола
    так хоче розіп'ять нашу весну.
    Безжалісні ракети прилітають
    І вщент руйнують місто і село
    Так боляче, що діти уже знають
    І бачили, яким буває Zло.

    Та вірю , що вже скоро МИР настане
    Бо правда й Бог на боці України.
    І щастя знов повернеться бажане.
    І посмішка до кожної людини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1995

    20 бер. 2022
    Діана Заворотна
    Вільна Україна!
    Мам ти як?
    Стривожено я запитаю,
    Та у нас поки все спокійно,
    Мати відповідає,

    А як дідусь, а тато, а сестра?
    І потім серце згадує, бабусі вже нема,
    Вона покинула цей світ ще перед цим всім пеклом,
    Який москальський чорт створив, нам Українцям, разом зі своїм гаремом.

    Це пекло, яке він створив для нас,
    Об’єднало цілу Націю у так важкий час,
    Він думав і гадав, що нас розділить, налякає,
    Вбиватиме наших людей, дітей і кожен замовкає,

    І цілий свій над цим буде спостерігати,
    І позволить дітей маленьких за «руський мір» вбивати,
    Але не так то сталось як гадалось,
    Йому нашу Націю, нашу Країну, вбити не вдалось,

    Цілий світ став за нами,
    А ми за ним як за широкими плечами,
    Об’єднався проти вас,
    Руських визволітєлєй, ґвалтівників наших дівчат,

    Ви думали на нас бомби скидати,
    Та й літаками атакувати,
    Але за нами вічна правда,
    За нами природа і Бог, а за вами вічна вигнана,

    Після крові протилої на нашій землі,
    Будьте ви прокляті на віки вічні,
    Будете ви ваші діти і внуки,
    Нести на собі цей Хрест покути,

    А ми Українці покажемо цілому світу і собі,
    Що ми люди вільні і сильні як споконвіків,
    Дякую, що розбудили в нас забутий козацький дух,
    Тепер ми покажемо що вас тут не ждуть,

    Кожен москальський воїн вернеться додому Як 200 Груз,
    Якщо вернеться,
    А може після війни на нашій землі і з них соняшники проростуть,

    Ми помстимося за кожну дитину, яка втратила батька та мати,
    Яка боїться на небо споглядати,
    За кожну жінку, яка свою дитину похоронила,
    За кожну родину, яку, ваша фашиська пуля вбила,

    За кожного чоловіка, який через вас змушений вбивати,
    Та людську кров проливати,
    Хоч цього не хотів,
    Але кожний сантиметр своєї домівки  боронити мусів,

    За кожну бабусю і дідуся,
    Які знову війну бачити змушені,
    Які хотіли дожити в спокої своє важке життя,
    Але рашисти вирішили іти покусою,

    За кожну тварину яка залишилась сама,
    І серденько Її не витримало або вбила ваша куля,
    За кожного, хто тепер боїться за своє життя,
    І кожного хто втратив частинку себе, яка відлетіла к небуття,

    Ми помстимось і не забудемо ніколи,
    Вашого рашизму і завданого нам болю,
    Ми загинемо в бою,
    Але ніколи не віддамо вам нашу неньку Україну рідну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1996

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Расскажи мне о том, как вздыхает полковник,
    что военный мундир и сражения – миф…
    Дуновеньем судьбы, словно карточный домик,
    рассыпается миром проигранный мир.

    Нарисуй мне людей, что подобны созвездьям,
    в ослепительных искрах идей и надежд.
    Торсионным снарядом в остывшем подъезде
    рвется сердце твое из бетонных одежд.

    Спой мне песню, фальшивя, слова забывая…
    И метни микрофон, как гранату, под стол –
    чтобы крышу не взрывом – весельем срывало.
    Спой мне песню об этом! Расскажи мне о том…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1997

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    в повітрі висне запах вугілля та обстріляних трас
    мазут в мозолях схожий на іконостас

    весна холодна снігом засипає міста
    час помсти за усіх нас настав

    новобранець чистить свій автомат
    піт на його чолі стікає вниз
    і капає на патрони
    5,45

    восьмий день весни
    тринадцятий - війни

    Ісус не заходить в казарму
           а говорить з порогу:
           час ночі і час у дорогу
           ми станемо перед містом горою
    змий - каже - з обличчя тривогу
    всі ми повернемось додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1998

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    за ці двісті годин
    ми постаріли на вічність

    так
    війна змінює нас:
    майже без сну
    зовсім мало часу на їжу
    місиш болото ногами
    язиком ловиш сніг
    на початку березня

    син каже: "дивись тат
    це підвал
    коли будуть солдати
    ми будемо там"
    зв'язок поганий
    ривками зникає
    і обривається

    паузи між словами

    казарми поповнюються
    і схожі тепер на вулик
    зранку до ночі
    зовсім різні люди вулиць
    чистять зброю
    набивають 5,45 в магазини
    одягають бронежилети
    ідуть на вихід

    "це війна мамо
    це війна -
    говорить в трубку -
    все буде добре
    ма
    все буде добре"
    йому вісімнадцять
    він усміхається
    каже:
    "пора
    ...
    повернусь маякну"
    і сідає в автобус
    біля вікна

    пальці тепер наждак
    очі сухі
    усміхався останній раз тиждень назад
    пам'ять малює кішку
    що зустрічала біля дверей
    тепер порожньої квартири
    і сміх фантомом лунає в голові
    її сміх і її голос
    годинник рухає стрілки
    тік-так
    за вікном
    кажаном пролітає куля -
    це постріл у ніч

    за ці двісті годин
    ми постаріли на вічність
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/1999

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Правнук будує замки й палаци з піску...
    А прадід згадав - на пісок обернувся будинок,
    в який вбігла мати (бо він свій совочок забув)...
    І море, відтоді, застигло пластмасово-синім...

    Про сина згадалось - ув очі сипнуло піском -
    мов пасочка, міна (між нитками з променів сонця)
    в країні, де духи полюють двоногих істот -
    солдати із олова з цинку кують миротворців.

    Онук у відерко доверху набрав камінців:
    - Як сунеться ворог - я вас захищу неодмінно!
    Усе передрік, та не відав тоді командир,
    що він захистить і свій рід і усю Україну.

    Правнук будує майбутнє, хоч поки - з піску.
    А прадід для нього минуле оберігає.
    Теперішнє - маму і тата  - до берега хвилі несуть.
    Його обіймають родина, Вкраїна і радість.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2000

    20 бер. 2022
    Любовь
    Без назви
    Хай земля всіх померлих прийме.
    Нехай Бог винуватих розсудить.
    Ти тримайся, моя Україно!
    За тебе вболівають люди.
    За тобою сумують мами,
    З діточками ховаючись в льосі.
    Під твоїми в бій йдуть прапорами
    Наші мужні кохані хлопці.
    Вільні духом, з палаючим серцем,
    Захистимо красуню нашу!
    Через нашу гідність і честь
    Втратить зуби підступна Раша!
    Вже не вдасться продовжити грати,
    Перед світом вдаючи невинність.
    Хто приніс із собою гармати,
    Має сам через них і загинуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2001

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    нова контрольна робота починається з роботи над помилками
    незалежність – з позиції
    свобода – з війни
    і скільки б ти не говорив – до краю потрібно дійти
    червоні нитки берегів – розривають на «до» і «після»
    чорнила сохнуть
    історія – кажуть – пишеться людьми
    рушник вишивається кров’ю
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2002

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Ми б із ними ще грати могли,
    у людини призначення – жити…
    По гранітних плитах могил
    наші діти катають машинки...

    -Що ж ти, татко, не хочеш удвох
    по зелених цих клумбах гасати…
    Мама каже, з тобою Бог,
    що у тебе вже інша хата…

    Я не вірю, що ти пішов
    добровільно від мене й матусі…
    Я відмінником стану, щоб
    неодмінно ти повернувся.

    Кажуть люди, ти справжній герой,
    та від мене ховають очі,
    ніби винні у чомусь… А той,
    хто стріляв бути братом хоче:

    і мені, і усім навкруг…
    Так вже прагне нас всіх захистити…
    А з учора Сашко – мій друг
    вже твоєї країни житель.

    Я такий тепер майже, як він –
    ти про мене частіше згадуй.
    Його батько вернувся живим,
    та життя залишилось позаду.

    ...По гранітних плитах могил
    наші діти катають машинки.
    Ми б із ними ще грати могли,
    у людини призначення – жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2003

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    РІЗНІ РЕЧІ або 25 КІЛОГРАМ
    аптечка
    в повному укомплектуванні:
    медикаменти і препарати
    рятувальний набір на випадок поранень

    спальник зимовий
    намет двомісний
    паспорти внутрішні
    та біометричні
    військовий квиток
    ще документи
    і мапи:
    України
    міста
    і бомбосховищ

    компас-планшет
    годинник наручний
    ножі військові
    телефони
    зарядки
    рації
    батарейки

    а ще:
    список контактів
    адреси
    номери телефонів
    окремий блокнот
    і водонепроникний пакет
    для документів

    консерви
    галети
    пастила
    армійські сухпаї
    і чорний шоколад -
    на перший час вистачить

    ще раз:
    для зупинки кровотеч -
    джгут Есмарха
    і турнікет
    армований скотч
    і чорний маркер
    (для поміток про час
    і ступінь поранень)

    окремо:
    радіоприймач
    на дві батарейки

    одяг
    вода
    ліхтарик
    засоби особистої гігієни

    і рюкзак
    не камуфляжного кольору

    речі різні
    всього - 25 кілограм
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2004

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Ревуть воли бо опустіли ясла
    Не розуміли тих хто знав заздалегідь
    За гноблена покинута нещасна
    Розгублено блукає між століть
    Допоки ще іти по чорній смузі
    Коли вже час невзгоди перетворить в пил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил
    Давно не чути вже сурми ревіння
    Померли стяги у степній траві
    І докори давно мовчать сумління
    За всі роки прожитті у крові
    Від розпачу стискаю у напрузі
    Кулак утомлений з останніх сил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил
    Так гордо озирались на всі боки
    Раділи з гучним плескотом долонь
    Робочий клас слухняним був а поки
    У слідчих норах танув наш вогонь
    Орда нікчем не при своєму глузді
    Червоний прапор возвели під небосхил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил
    За справедливістю невпинно наглядали
    Хоробрих комітет страшні суди
    За дисидентство ж у винагороду мали
    Поїздку в закрайсвітні табори
    Приречено на землю подивлюсь я
    Затерлись імена з кам’яних брил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2006

    20 бер. 2022
    Наталя Діденко
    Дышится недышится
    Дышится - не дышится
    Ложное проявится
    Нежное останется
    Важное пропишется

    Нужное доставится
    Крепкое прицелится
    Ясное увидится
    Лишнее рассеется

    Верхнее закроется
    Нижнее засеется
    Мертвое горюется
    Живыми, как умеется

    Дышится - не дышится..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2007

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    Від цього світла в очах темніє і ти тут сам.
    Незворотність шляху часу і слів.
    Що сказати тобі коли більше немає сил?
    Що сказати собі коли у легенях лише свинцевий пил?

    Дороги збивають думки у Чумацький шлях.
    Вітри зривають дах.
    Дорожня мапа – слідами уздовж мостів
    Втраченим почерком чужих листів.

    Крики твої
    Чує лише ріка:
    Води її
    каміння
    і береги.

    Боже для чого ці слова?
    Тесля будує собі човна:
    Переправа крізь сни
    Переправа крізь дні –
    Усе це порожні пісні.

    Вірші так чи інакше пишуться вночі.
    Слова лякають сов та вужів.
    Ліс оживає як тільки зникає пил.
    Що сказати тобі коли більше немає сил?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2008

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Не засинай без таткиних обіймів!
    І ти, кохана, спати не спіши!
    Я так любив, що прихисток віднині –
    ведмедик – моїй плюшевій душі!

    Ви чуєте, як він «Люблю» шепоче
    і «На добраніч» – голосом моїм?
    Тепер я з вами, зіроньки, щоночі!
    Не бійтеся – я з вами – обійміть!

    Не можу вас до себе пригорнути,
    але, коли торкаєтесь мене,
    у іграшковім тілі, ледь відчутно,
    моє фантомне серденько живе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2009

    20 бер. 2022
    Надія Суха
    Без назви
    Дякую, воїне
    Я сьогодні спатиму важко
    Буду бачити тебе у сні
    Дякую, воїне
    я сьогодні, можливо, спатиму
    а ти - ні

    Тихе небо моєї країни
    Розриває гуркіт і свист
    Дякую, воїне,
    Що тримаєш його на спині,
    Твердо ставши у повний зріст

    На кордони зганяють кпинами
    Тисячі безмовної тлі
    Дякую, воїне:
    Повні рейси із домовинами
    Повертають з моєї землі.

    Дякую, воїне,
    Що моїми святими молитвами
    Ти женеш пекельних чортів.
    Що я можу тут вільно дихати,
    Коли сил не стає і слів.

    Різко пахне весною
    і порохом
    Доки знають твоє ім’я
    Дякую, воїне
    Знай же, воїне
    Сива матір нашого ворога
    Буде плакати, а не твоя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2010

    20 бер. 2022
    Валерій Пузік
    Без назви
    ***
    говорити про міста в яких ми росли завжди важко
    особливо про вулиці якими йшли ворожі солдати
    особливо про втрати й залишених на призволяще
    осиротілих псів та котів на узбіччях

    сни з часом набираються сірого
    колір втрачає сенс
    а знання про синє небо
    обтяжує
    в повітрі висне запах вугілля та обстріляних трас
    мазут в мозолях схожий на іконостас

    і крізь тумани пливуть гусеничні кораблі
    розрізають поля
    викорчовують озиму пшеницю
    серед білого снігу залишаються сліди
    чергового танкового прориву

    і в землю знову засівається метал
    зерно розміром в сотий калібр
    зерно яке залишиться в ріллі
    і вже ніколи не проросте

    і він говорить:
    тримай удар
    зберігай інтервал
    та лінію вогню
    зберігай слова
    і гіркоту свою
    зберігай усе
    та вдихай полин
    дракон за спиною дихає
    терикон димить
    терикон живий
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2011

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    В торшерах гнізд горить птахів життя –
    як в череві твоєму рід мій світить.
    Так сонячно, що ластівки летять,
    немов жарини із багаття світу.

    Ти спалахнеш – розпечене ж усе:
    й міських будинків нетривке каміння,
    і домени вечірнього шосе,
    що, наче дрова, спалюють країну.

    Я біля тебе буду грітись вік,
    який мені судилося з тобою.
    Та у червоній степовій траві
    ти – лиш земля, а я – колишній воїн.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2012

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Горбатий дім, обтяжений вітрами,
    чоло не зводить більше догори.
    Його літа безжалісно хитали.
    І зморшки на покрівлю налягли.

    Та в’є життя у ньому вільна пташка...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2013

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Ніколи знов, як гучно це лунало
    Війна це зло, ти мені повір
    В двадцятому столітті ми відвоювали
    У двадцять першому вже точно буде мир

    Не буде, так, нажаль не буде
    Полізли таргани з усіх щілин
    Запроданці перевертні іуди
    Вам не побачити від нас низький уклін

    Тримались ми і будемо триматись
    Для тих, історію хто поганенько вчив
    Нас на Січі загартували не боятись
    Усе скінчиться ще до перших жнив

    Вже майже двісті років заповіту
    Та слушна істина його для нас
    «Вражою злою кров’ю Волю окропіте»
    І ми не підведем Батьку Тарас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2014

    20 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Ми, можливо, звідси всі поїдем згодом…
    (І батьки, і діти будуть змінам раді).
    Та фантомний біль пуповини роду
    нам не дасть забути, хто ми є насправді!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2015

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Українське лібретто
    лебідь білий
    лебідь чорний
    божевільний
    та потворний
    озеро
    балет
    генсеки
    відлітали як лелеки
    гнізд тримаючись запекло
    та дорога була в пекло

    в нас надія не згасає
    знов Чайковський пролунає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2016

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Повернись живим
    На всій нескореній й незламній Україні
    Яка при серці обійма Донбас і Крим
    Лунають в унісон слова єдині
    Ти чуєш рідний повернись живим!

    Донька та син вже не бояться ночі
    Козацька сила перетворить зло у дим
    Герої дивляться Матусі в очі
    Твоє дитя повернеться живим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2017

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Ранком ступають босими
    У плащах до землі самої
    Мертві блукають з косами
    Данину збирають свою

    Хижо вдивляються зверху
    Не пробачать жодної з помилок
    Просто вставай у чергу
    Ні труни не буде ні поминок

    Спалах освітить небо
    Хрипло в пітьмі озвавшись
    Руки холодні тягнуть до себе
    За лівим плечем сховавшись

    Пахне повітря пострілом
    Горизонт з відтінком багряним
    Мертві блукають з косами
    Данину збирають слухняно…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2018

    20 бер. 2022
    Ірина Дек
    Про війну віршами не пишеться...
    Про війну віршами не пишеться,
    Але проза аж надто гірка,
    Може, вибухи й постріли стишаться
    Від цілющої рими рядка?

    Може, здригнеться раптом десниця,
    І зненацька зійде каяття?
    Горілиць упадуть ті мисливці,
    Що в людей забирають життя!

    Може, хоч одна мати у світі
    Крає серце собі недарма,
    Щоб увік не почути трембіти
    І не знати, що сина нема!

    І можливо, солдат, утомившись,
    Прочитає моє послання,
    І любов’ю, як росами, вмившись,
    Знов прокинеться юним зрання.

    Коли вщухнуть гармати і черги,
    Коли вилаються всі собаки,
    Пройдемося з тобою, солдате,
    По місцях, де гриміли атаки,

    По дорогах, що винесли тонни
    “Братовбивчої” сталі й заліза,
    По шляхах, де смутними колонами
    Виїжджали люди з валізами...

    Ти згадаєш, заплачеш – ну й плач!
    Не соромся тих сліз – вони щирі!
    Через біль своїх втрат и невдач
    Ти здобув для нас щастя жить в мирі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2019

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Інопланетне зло
    Був Ленін.
    Сталін був.
    Тепер є Путін.

    Ін - як інопланетне зло, інцест мегаломанії та люті.

    І знай
    Тобі, останній,
    Туди, де й першим, світиться дорога,
    а навздогін — анафема від Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2020

    20 бер. 2022
    Євген Паалюкович
    Без назви
    Степні простори розрізають джавеліни
    Літає байрактар мов хижий птах
    Руйнуються всі найміцніші стіни
    Ожили привиди що так лякали в снах

    Окопи стали вже гостинним домом
    Здається, ніби так було зажди
    Тут гради завивають колискову
    І горизонт закрили блок пости

    Пробачте наші любі Київ, Харків
    Ми намагались та не вберегли
    Сльозами умиваються байраки
    Й Дніпра розлогі береги

    Та буде день а разом з ним світанок
    Й лавина помсти зайде в їхній тил
    Усе що ворогу залишим на останок
    Суцільний попіл і граніт могил

    Пробач, якщо колись був не уважний
    Пробач, як зайвого наговорив
    Весь простір всесвіту глибинний й не осяжний
    Не зможе підібрать потрібних слів

    Зустрінемось коли усе скінчиться
    Як «соняшник» зросте у нашім полі
    Нехай тобі сьогодні міцно спиться
    Бо миє ДУХ, бо ми є СИЛА й ВОЛЯ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2021

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Сон мольфара
    Мені приснився сон
    що бачу мов з вікна
    як спалахнув вогонь
    і як горить вона
    А навкруги народ
    який і підпалив
    Збунтований синод
    Оговтаних синів
    Палає мов сосна
    Палає як палац
    Нехай згорить дотла
    А з нею і паяц
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2022

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Вистоїш ти
    Києве мій,
    Києве наш,
    Вистоїш ти,
    Проведеш абордаж!
    В серці твоїм
    зародилася Русь.
    Вірю у тебе
    і ревно молюсь!
    Кров ворогів
    буде пеклом текти
    Знаю, країно,
    Вистоїш ти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2023

    20 бер. 2022
    Віталій Гребінник
    Хроніки вартового брами
    Сиджу я в окопі й палю.
    Злітають трасуючі кулі.
    Продирявлюють небо вгорі.
    Так народжуються новії зорі.
    28.ІІ.2022

    Чекали, що з неба посипиться мана
    В тєльняжках з вертушок під звуки сирен.
    Патрон у патроник і тиша омана -
    Так я зустрів сьогоднішній день.
    5.ІІІ.2022

    Від щоденної втоми злипаються очі.
    Вікна від страху тримтять.
    Лякаються вибухів - ті лунають щоночі,
    А я їх замість ягняток буду рахувать.
    7.ІІІ.2022

    ППО подарує вам небо над нами
    ССО вам тишу дарують і йдуть
    ВМС зберігають море для мами
    ЗСУ за землю для вас русню б'ють.
    8.ІІІ.2022

    Перед сном я читаю молитву,
    Під звуки моторів під боком.
    Мій побратим навіває мотиви
    Мажорні. Своїм сухим носом.
    13.ІІІ.2022

    Тринадцять днів іде війна,
    Що триває уже вісім років.
    Ракетами закриває очі вона
    Тим хто зробив перші кроки.
    Далі буде
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2024

    20 бер. 2022
    Лідія Розовик
    Без назви
    Лелеко, моя лелеко,
    Хоч очі вкриті попелом - летиш далеко
    Втікаєш, що є сил від жаху небуття
    За що загублені життя?

    Лелеко, моя лелеко,
    Від кровопролиття здригається серденько
    На вік наш випала війна й чужих голів сміття
    До біса орків криводушних каяття!

    Лелеко, моя лелеко,
    Несла ти сім’ям малюків в грозу та спеку
    Не скажуть «мама» та не одягнуть взуття
    Ракети триколору нищать укриття

    Лелеко, моя лелеко,
    На згарищі ще виростуть смереки
    З розвалин - церкви, а у судженого - почуття
    І переможе смерть страшну життя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2025

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Ревуть воли бо опустіли ясла
    Не розуміли тих хто знав заздалегідь
    Загноблена покинута нещасна
    Розгублено блукає між століть

    Допоки ще іти по чорній смузі
    Коли вже час невзгоди перетворить в пил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил

    Давно не чути вже сурми ревіння
    Померли стяги у степній траві
    І докори давно мовчать сумління
    За всі роки прожитті у крові

    Від розпачу стискаю у напрузі
    Кулак утомлений з останніх сил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил

    Так гордо озирались на всі боки
    Раділи з гучним плескотом долонь
    Робочий клас слухняним був а поки
    У слідчих норах танув наш вогонь

    Орда нікчем не при своєму глузді
    Червоний прапор возвели під небосхил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил

    За справедливістю невпинно наглядали
    Хоробрих комітет страшні суди
    За дисидентство ж у винагороду мали
    Поїздку в закрайсвітні табори

    Приречено на землю подивлюсь я
    Затерлись імена з кам’яних брил
    На цвинтарі розстріляних ілюзій
    Уже немає місця для могил
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2026

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Вернеться до дому тато
    Я знаю вже зовсім скоро
    як матиме листя БУК
    вернеться до дому тато
    Щасливим буде малюк
    Я знаю ще тільки трошки
    й з дощем обійметься ГРАД
    Й навіки родину покине
    Відспіваний старший “брат”
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2027

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Холодні самовари
    Ти чуєш?
    Так
    в цю мить ворушиться земля
    і наші мертві кличуть їхніх ще живих до себе!

    бо старовіри вже зложили жертву Диву та Злебогу
    і водить Блуд злочинців не по тих лісах
    а демонічні Мавки під повітряну тривогу
    накриють кров’ю вторгнені війська

    бо вже злетілись конотопські відьми
    все сталося не відвернути чари
    пусті матрьошки поскладає вітер
    в знекровлені й холодні самовари
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2028

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Незламні
    В диму не розрізниш
    де біле де чорне
    крізь бомби і танки
    до волі веде
    дорога
    Горять смолоскипи
    палають будинки
    а душі незламних
    летять без зупинки
    до Бога

    Відкриються двері
    Й ввійдете у хату
    Моя воїн-жінко
    Моя воїн-мати
    Мій воїне-мужу
    Мій воїне-тату

    Тебе не залишу
    Тебе не покину
    Мій воїне-брате
    Мій воїне-сину

    І фото дитячі
    Гойдаю в долонях
    Моя воїн-сестро
    Моя воїн-доню

    Лунають молитви
    від битви до битви
    Пліч-о-пліч!
    Бог в поміч!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2029

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Флешмоб
    Флешмоб - проклинаєм не Путіна,
    а тільки його ДНК.
    Росія - як мертвий Распутін.
    Рас-Путін, родина? Хто-зна...

    А діти з Беслана чекають.
    Вже пекло залите полонієм вщерть.
    Не хочеш прокляти тирана? -
    Гаразд, благослови його на смерть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2030

    20 бер. 2022
    Ірина
    20.03.2022
    Сьогодні мало бути свято,
    а за вікном - війна,
    І як сьогодні святкувати,
    коли сиджу я тут  одна…

    І сердце моє так болючо ,
    виє і кричить,
    Бо телефон у мами ,
    в Чернігові мовчить …

    За що ти так із нами, ,,старшая сестра,,?
    Ти стала ворогом проклятим,
    ім’я твоє ,, Війна,,.

    Прийшла ти підло, так підкралась,
    Забрала все, що в нас було ,
    На Україні розгулялась,
    І все навкруги загуло …

    В момент життя призупинилось ,
    І гради з неба покотились,
    І син  в сльозах щоночі плаче ,
    І материнське сердце стукає терпляче .

    А сердце те, наповнене журбою ,надією і вірою людською ,
    Що все закінчиться , пройде , мине , забудеться ,
    Нехай моє бажання збудеться …

    Ти будеш вільна, багата, єдина ,
    і  мова твоя солов’їна,
    і кожна наша родина ,
    Ім’я твоє - Україна .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2031

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Ще вчора ми були малі і кволі
    Сьогодні ж міцно на ногах стоїм
    Посієм правду і любов у полі
    І проросте нове життя з поміж руїн

    Загояться всі нестерпимі рани
    Зростуться переламані кістки
    Ми серп і молот в землю втопчемо ногами
    Цей шрам сцілилиться вже нарешті навіки

    Обернуться на прах старі закони
    Помруть в минулому сибірські табори
    І за сіяють мов святі ікони
    На небі зорі пізньої пори

    Повстануть із могил усі невинні
    Кайданів пропаде нудотний плеск
    Гірські потоки горді та невпинні
    Безжально змиють цей брудний гротеск

    Не тим богам напевно ми молились
    Холодний смерк розвіяти вже час
    І верби що зажурено схилились
    В обіймах сонячних потонуть водночас

    Травневий вітер буде розважатись
    Гуляючи під величчю Карпат
    Над Чорним морем хвилі будуть підійматись
    Несучи переможний свій парад

    Нас не лякає впасти на своїй землі
    Героям - рай, і вічна слава всім
    Повернеться весна, а з нею й журавлі
    Та спокій принесе у отчий дім
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2032

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Не до Риму ведуть всі дороги
    На сторожі
    Ангели Божі
    Стоять над завалами

    Крила спалені
    Очі запалені

    Дрижать
    Не від холоду — з люті
    Святий бастіон непочутих

    Все змінилось
    Повітря
    Ландшафти
    Думки
    І зі скриньки Пандори
    Йдуть на ви козаки

    І зараз наче ненароком
    Підставляючи другу щоку
    Виколюють ворогу третє око
    Що ж, хай знає нашу толоку

    Не до Риму ведуть всі дороги -
    а до Києва й до перемоги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2033

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Шевченко
    Єдиний раз була в Московщині.
    І добре пам’ятаю,
    як, ідучи старим Арбатом,
    купила у торговця книг старого “Кобзаря”,
    немовби підсвідомо рятувала
    його від москаля.
    Наш Генію, ніколи не забутий,
    що вкотре, може й всоте,
    перечитаний-почутий,
    в ці дні дивуюсь знову — Ти давно про все це знав!
    Не вщухнуть звуки кобзи і трембіти!
    Живі і мертві й ненароджені ще України діти
    зроблять усе,
    аби москаль спокою не зазнав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2034

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Маріуполь
    Легенда каже - греки з Криму назву тобі дали
    Місто моря,
    Проте у ці страшні хвилини тонеш ти
    У морі горя.

    Мій Маріуполь — ти для мене радше, як Марія в полі,
    Що Сина щойно сповила в стодолі.
    Й новітній Ірод вкотре наказав бомбити
    Діток, яких мами не встигли народити.

    Я вірю в Тебе, наш Всесильний Боже,
    Теж вірю в наш народ — він мудрий, сильний, так його люблю!
    Я знаю, Україна переможе,
    Та зменш ціну тієї перемоги, над усе молю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2035

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    16 днів
    Це вже як хроніки,
    проте не Нарнії.
    Де мужність воїна
    й снаряд загарбника.
    Де грузу 200
    чужого грузиться,
    Ще трохи — в соняхах
    бджола потрудиться.
    Де наша матір
    сльозами молиться.
    Мать ваша-їхня
    у пропаганді топиться.
    Де дальній ближній
    Стає ще ближчим.
    А за порєбріком
    Цинізм аж свище.
    В нас кожний атом
    Формує націю,
    В Росії —ненависть
    і депривацію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2036

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Алфавіт війни
    Військові. Цивільні.
    Батьки і діти.
    Великі діти.
    Маленькі діти.
    У бомбосховищі
    Прихистиш тіло,
    А мозок -
    Куди подіти?
    Перераховуєм
    за алфавітом:
    Байден,
    Беннет,
    Джонсон,
    Макрон,
    НАТО,
    ООН...
    Україна!
    Від сина до доньки,
    Від доньки до сина.
    Можливо хтось прозрів,
    А решта — ще прозріють.
    У мавзолеї гітлерівський клон
    Ще почорніє й поржавіє.
    І посміхнеться кожен Тато, Мама і Дитина.
    В цю мить з мечем й молитвою переступає рубікон
    Об’єднана навік-віки моя Країна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2037

    20 бер. 2022
    Євген Павлюкович
    Без назви
    Постріли по зрадницьки у спину
    Не розв’язати сплутаний клубок
    Діти кровавого режиму
    Заручники диктаторських пліток

    Слухняно мов ті пси і за наказом
    Готові кинутись хоч на своїх
    Єдине почуття лише відраза
    До носіїв усіх земних гріхів

    Ліберали хутчіш зникають
    У вас в принципі так прийнято
    Коли десять одного ламають
    Інші дивляться зі спокійним виглядом

    Зціпеніли сховавшись від страху
    Боягузи з великої літери
    Ви всім світом послані нахуй
    Та ви мабуть цього й не помітили
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2038

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Ти повертайсь живим, я так тебе люблю
    На глобусі кипить. Дрижить Земля
    І пильно придивляються планети...
    Невже ми зараз у хвості комети
    Галлея?
    Наче в Ґалілеї,
    Ми несподівано стрічаємо Христа
    У бомбосховищі,
    Під шурхотом ракети,
    На блокпостах.
    Готові Кий і Щек, Хорив та Либідь
    На відсіч йти, щоб боронити рідний град.
    Ворушаться
    кістки князів прадавніх,
    Данила Галицького та його коня,
    і запорізьких козаків й гетьманів,
    які відкинули нещасну булаву,
    Взяли на себе за розбрат провину
    І, усвідомивши свою вину,
    Уперше об’єднались за свою країну,
    В якій обороняють рідну землю всі -
    хто може
    Й так, як тільки вміє -
    І ті, хто молиться у церкві й вдома,
    І ті, що волонтерять день та ніч,
    Піклуються про діток, старших, кволих,
    Працюють попри страх війни, дають відсіч
    Зневірі, провокаціям й метастатичним фейкам,
    Рятують хворих та поранених в бою,
    Й тих, хто в потребі — прихистять, напоять, нагодують,
    Та по-людськи підтримають, напишуть, обіймуть,
    задзвонять, голосно чи тихо скажуть —
    ти повертайсь живим, я так тебе люблю!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2039

    20 бер. 2022
    Вікторія Тарановська
    10.03.2022
    Мінус десять років на обличчі,
    Ми втратили міста і тисячі життів.
    Багато хто не має віри у майбутнє,
    Адже майбутнє зустрічати ні з ким.

    Чомусь одна людина, як скотина,
    Повів себе як хворий бог -
    Йому внушили, що він може
    Забрати в нас наш сильний дух.

    Йому не страшний суд господній -
    Шалений миру гордий рух.
    Йому потрібно, шоб палали
    Людські життя від блядських рук.

    Колись дідусь казав мені,
    війна - то є поняття застаріле.
    То щось далеке і старе,
    Як піраміди у Каїрі.

    Але в кінці зими, коли всі спали,
    Напали люди, бомблячи всі хати.
    Вони багацько на зомбаків похожі,
    Адже їх голови однаково порожні.

    То ось до чого я все це, малята,
    Таких виродків повинні ми вбивати.
    Не може та одна шизоїдна людина
    Вирішувати чи має жити малесенька дитина.

    Я дуже вірю в нашу перемогу,
    Я вірю в карму, пекло і весну,
    Я знаю, що скоро ми поїдемо додому,
    Ще трошки, дихай, уже скоро!

    15 день війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2040

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Неоднозначна однозначність
    Колись давно розпитувала бабцю про її дитинство й юність,
    а це ж були роки війни.
    Цікавість насувала все нові питання.
    І часто відповідь була коротка — “то були такі часи”.
    Я між рядками розуміла, що питаюся востаннє,
    а між словами чула — “не питай і не проси”...

    В ці дні не раз вертаюся думками
    До недоказаних,
    сфотографованих лиш пам’яттю хвилин.
    Й питання, мов рапіра, ятрить душу -
    А що нащадкам будемо відповідати ми?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2041

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Молитва
    Поверни, Боже, будні
    і веселі і нудні.
    Щоби бігали діти,
    Метушились дорослі,
    Всі сварились-мирились
    і приходили в гості.
    Щоб в підвалах лежали
    Лиш картопля й закрутки,
    По дорогах кружляли
    Легкові і маршрутки.
    Щоб життя планувалось
    Не на ніч чи секунди,
    Щоб в валізах лежали
    Лиш дітей подарунки.
    Щоби плач був від щастя,
    Вибухав тільки сміх,
    Щоби мир довгожданий
    Врешті став на поріг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2042

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Гуси-антируси
    Можливо ластівка одна весни не робить,
    Та й ключ гусей не віщував для ворога біду...
    Від півночі до півдня, з заходу до сходу
    Природи легіон оберігає ЗСУ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2043

    20 бер. 2022
    Родіон
    за даними розвідки
    Бліцкригом весна
    Наступить на місто
    Важкою артилерією
    Квітів і листя
    Прорве оборону

    За даними розвідки
    Сил на кордоні
    Весні вистачить
    Взяти в блокаду

    Кожну пригріту
    На сонці собаку
    Кожне вікно
    Кожен двір

    І всюди її диверсанти
    Абрикоси і вишні,
    Яблуні і черешні
    Вибухнуть від любові.

    Візьмуть у полон серця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2044

    20 бер. 2022
    Юлія
    І буде день
    І буде день, і будуть люди,
    І всяк згадає і здригнеться,
    Бо в кожнім серці одізветься,
    Те що наразі і повсюди!
    Коли часу не знаєм більше,
    Коли не бачимо доби,
    Коли війна кордонів ширша,
    Та тільки б бути нам людьми!
    А як же бути, коли поруч
    Не вчому неповинних страх?
    Коли твій брат, тепер твій ворог
    І всюди сльози на очах?
    Як  же не йти і як не злитись
    Коли довкола плач і біль?
    Ні, нам тепер не зупинитись,
    Коли  страждають звідусіль.
    Поки тремтять дитячі мрії
    І сльози матерів в очах.
    Я вже не сплю і свято вірю,
    Що завжди буде  рідний стяг!
    Що перемога вже за нами!
    Таких у світі не знайти,
    Бо ми залишимось синами
    Своєї вірності й мети!
    Бо ми залишимось з тобою
    Країна наша, любий край!
    І захищати будем кров'ю,
    А ти вставай перемагай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2045

    20 бер. 2022
    Адріана Яремчук
    Wojna Mefisto
    Wojna niby troch daleko,
    Wojna naprawd tak blisko.
    Leje si krew, nie mleko,
    Cieszy si Mefisto.

    W historii podobnie
    Robio kiedy Nazi,
    I nadal urojenia ksobne
    Namnaaj zbrodnicze fantazje.

    Koysz si groby, czerwieni ciernisko,
    Modl si ludzie, szepcz szeptuchy...
    Kara dla ciebie, szalecu, ju blisko
    I to dodaje otuchy!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2046

    20 бер. 2022
    Катерина
    Пишу з Волині
    дивний стан, ніби тихо, ти вдома
    та в новинах все інше, нові постріли знову
    так знайоме відчуття тривоги
    невже вони не відчувають провини перед богом

    ось, знову пишуть, що загиблих троє
    вони вбивають, нищать все навколо
    зруйновано садочок, нема твої школи
    зруйнують. та построїм все ми знову

    бо наша Україна, наш Херсон
    серця усіх заб'ються в унісон
    ми переможем, за нас правда
    країна ми єдина, сильна і незламна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2047

    20 бер. 2022
    Семен
    Серце солдата
    Ми удвох. Це війна? Ні, це тільки початок:
    танки йдуть по снігах, як юрба по кістях,
    Вчора майже весь день тут гатили із "Градів",
    ніччю небо прорізав ворожий літак.

    Ти писала мені: "Як ви? Все з вами добре?",
    але світла нема. І сніжиться зима,
    визираючи поглядом хмурим за обрій,
    де вбивають цивільних, неначе комах.

    Я писав. Але марно. Про що тут писати?
    "Небо – сіре й темне, люди – сумні й бліді.
    Місто взято в кільце. Підраховано втрати.
    І проміння пливе в паволоці густій."

    Ми удвох. Звук стрільби. Я кажу: це початок,
    я кажу – й так, я знаю, про що я кажу:
    кожне серце сьогодні – як серце солдата,
    що востаннє в житті переходить межу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2048

    20 бер. 2022
    Ірина Кузьміна
    Моя війна
    Витри сльози, мамо, байдуже, що війна
    Бо втеча від гармат і снарядів - то однаково втеча
    Не хвилюйся - в мене тут 40 мільйонів сердець, я тут не одна.
    Ми з'єднались разом, в нас любов в середині, не порожнеча.

    Тих хто їде, мамо, далеко - не проводжають
    Вони тихо заповнюють голі сирі вагони
    В них скрізь очі пусті зі сльозами і стони
    Ті, хто їде, повір - то вони насправді страждають.

    Хто лишився - ті з кожним видохом/вдихом
    Втрачають щось але від того стають сильніші
    Наші діти, мамо, вміють бути тихі, як миші
    Розрізняють ракети за звуком, сплять у підвалах, вдягаються за хвилину, їм від сирен весь час закладає вуха
    Ти би їх не впізнала, мамо, тепер вони зовсім інші.

    Ми не плачемо більше, на це в нас ні сил ані часу
    Ми на полі бою, кожен тут, до одного
    Байдуже, мамо, чи ти вмієш тримати зброю,
    Тут багато фронтів і свій я знаходжу щоразу

    Чоловіки наші- безстрашно йдуть в саме пекло
    Такої відваги, мамо, марно і уявляти
    Вони голіруч танки здатні позупиняти
    Вони і без зброї небезпечніші за гармати
    Не передати, як воюють вони запекло...
    Вибач мамо, раптом знову сирени. Треба хоч трохи поспати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2049

    20 бер. 2022
    Юрко Сірко
    Доброго ранку, Русь-Україно!
    Доброго ранку, Русь-Україно!
    	Доброго ранку, доли й верховини!
    	Доброго ранку, Лавро й Дніпро!
    	Час прокидатись – сонце зійшло!
    	Руським – на щастя!
    	Улуським – на зло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2050

    20 бер. 2022
    Юрко Сірко
    Я б с Даниловым пошел и в разведку
    Я б с Даниловым пошел
    И в разведку и по бабам.
    Пофиг кто он по бумагам,
    По делам он парень свой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2051

    20 бер. 2022
    АнтонIна Семенова
    ВIйна
    Прийшла вIйна до нас зI сходу ,
    Раптово , зранку , у четвер .
    Вона вIд  ‘’братського ‘’народу ,
    Бомбили ХаркIв, Суми ,Днепр.

    О п’ятIй ранку прилетIли
    ВорожI бомби , СУ, ракети .
    СтрашеннI вибухи гримIли ,
    Йшли танки ,Гради , Бетеери .

    На УкраIну йде загроза ,
    Ховайтесь люди хто куди !
    Шалена технIка ворожа
    Оточуе нас навкруги .

    Горять будинки , бьють ракети ,
    ЖIнки з дIтьми бIжать в пIдвали .
    Десь затрIщали кулемети
    I вдарили смертельнI Гради .

    Гримить, гримить ворожа зброя,
    Реве , здригаеться земля .
    МiцнIшае  державна Воля ,
    ГероI йдуть у небуття …

    Як страшно все це пережити !
    Чи витримае людське серце ?
    Нам треба вижити I жити ,
    НадIньмо всI вIйськовI берцI !

    Хай ворог згине до схIд сонця,
    Ми йдем в атаку кожен день !
    Бо правда е на нашIм боцI ,
    Ми захищаемо людей !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2052

    20 бер. 2022
    Oleksandra Jakobsen
    Чому сумно…t
    Чому сумно сьогоднi менi?
    Чому на дворi жахливо?
    видчувю як увi снi
    це глокоче примара можливо…

    ця примара взялась невзвидки
    и йде вона внiкуди
    тильки поручь вмирають дiтки
    и журба та бiль повсюди

    ця примара приходить здалека
    посилае нам “чил”сороковых
    i несе на той свiт, як лелека
    наших хлопцiв, наших вiйскових

    вiдчуваемо тiлом, кiстками
    вашу бiль i страждання i жах
    i скандуемо разом iз вами
    рашан шип, «иди ты нах….»

    все що сталось i все що буде
    це страждання, позбавлення, бiль
    ми николи це не забудем
    це натхнення на вищу цiль!

    ми пидемо ще на Хрещатик
    на Днiпро подивимось разом
    хай прозрiють усi фанатики
    та закiнчиться цей маразм

    є такi, що обличча ховають
    та не дивляться правдi в очi
    а народ все палае, палае
    а примара клокоче клокоче

    ти, примара, йди лiсом йди полем,
    нам нетреба такого жаху
    сором тОби, повсюди сором!!!
    и ще раз, «иди ты на…»

    Україна, все буде як буде,
    сподiваюсь шаленно, що  добре!
    бо примара ця йде внiкуди
    а ти йдешь - до перемоги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2053

    20 бер. 2022
    Валентина
    Здригнулась ненька-Україна...
    Здригнулась ненька-Україна,
    Зненацька ворог наш напав..
    Під ранок він аеропорти
    й військові установи обстріляв..
    Не пощадив навіть садочка,
    В якому діточки були..
    І ставить мітки на дороги,
    На перехрестя і дахи!..
    Наводить жах на українців,
    Які не прагнули війни!.
    І плачуть десь у сиротинцях
    Чиїсь вже дочки і сини!..
    А скільки матерів у горі,
    В розпуці Путіна клянуть!!!
    Пішли сини їх воювати,
    А звідти їх в трунах везуть!..
    І хто б подумав в сьогоденні,
    Що знов постукає війна..
    І будуть гинути солдати,
    Здригатись буде вся земля...
    Європа лиш спостерігає,
    Жахається лиш так -  здаля..
    А Україна вся страждає,
    На полі бою ж бо сама!..
    За нашу волю! За свободу!
    За мирне небо для дітей!
    Відкинувши і страх, і біль, і втому -
    Назустріч ворогу ідем...
    І мужності та витримки не позичати,
    Ані завзяття, ні відваги
    Солдатам нашим, що на острові Зміїний
    Свої життя за рідну землю склали!..
    Героями вони посмертно стали!..
    Та краще б жили в мирі вдома!..
    Щоб їх дружини й діти зустрічали,
    Й на шию кидались з порога!..
    В труні повернуться додому...
    Ридають матері, дружини, діти...
    Лиш Путін винен в тому всьому,
    Що в Україні сиротіють діти!..
    Ми ж добре знаєм, що Вкраїна
    Із споконвіку мирно жила,
    Ні на одну країну ще не зазіхнула,
    Ні на одну - з війною не ступила...
    Що українці - добрі й щирі,
    Серця їх чуйні і відкриті!..
    Ми прагнем й далі  в мирі жити,
    Та ворога ми мусим зупинити!..
    І гинуть у боях наші солдати -
    Жоден із них так просто не здається!..
    За прагнення свободу відібрати
    І ворог наш у крові захлинеться!..
    А ми довіку будем вдячні
    Солдатам нашим, всім військовим..
    І вірим в те, що перемога
    За ними буде дуже скоро!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2054

    20 бер. 2022
    АнтонIна Семенова
    Коли закIнчиться вIйна
    Коли закIнчиться вIйна ?
    Та коли ж закIнчиться ця клята вIйна ?
    Коли спатимуть люди спокIйно у домI ?
    I кому ж збагачуе статки вона ?
    Коли прийдуть до нас мир I спокIй ?

    Президенте , та дайте ж  Iм кузькIну мать !
    ПокажIть , на що здатнI простI украIнцI .
    Нам же розуму не занIмать,
    ВорогIв ми здолаемо I на одинцI .

    Хай ховаеться ворог подалI вIд нас ,
    I втIкае тернистими шляхами .
    Бо роздавим , розчавим I вдарим пIд зад ,
    За Уралом свIркатимуть п’ятами .

    СкIльки можна вбивать I калIчити нас ?
    РосIяне , почуйте I схаменIться !
    То чого  ви прийшли ? Не просили ми вас ,
    Там у себе ,в РоссIi , з Х**лом розберIться !!!

    Ми , слов’яне , одноI народностI з вами ,
    ОднIeй ХристиянськоI вIри .
    Як же стали отак ворогами ?
    Чого ви напали на нашу КраIну ?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2055

    20 бер. 2022
    Евгений Познанский
    КОТ ДЮШЕС
    Ты когда то сказал: «наш Дюшес - умный кот»

    Но, ни я, и ни кто из котов не поймет,

    Почему был я брошен МОИМИ людьми?!

    Дорогой, ну пожалуйста, только пойми.

    Я б потерся о ноги твои, я твой зверь,

    Только где они ходят те ноги теперь?

    Я б тебе замурлыкал бы снова влюблено,

    Но пока в моем горлышке жалкие стоны.

    Разве плохо мы жили, ну вспомни, на миг,

    ,Мы с тобой, и хозяйка, и дочка, и Дик.

    Дик большой и зубастый, и строгий, однако,

    Даже с ним я дружил, с этой страшной собакой.

    И тогда для меня было главной заботой,

    Это встретить тебя, дорогой мой,с работы.

    Всех любил я, однако тебя больше всех,

    Твои добрые руки так грели мой мех…

    Я боялся ракет, грома их и огня,

    Но не думал, что люди забудут меня.

    Человек! Разве этот котенка вина,

    Что у вас началась эта злая война.

     Вы так страшно спешили, куда - то летели,

     Поводок на собаку, однако, надели,

    Вы в машину носили мешок за мешком,

    Я сидел и смотрел, на пустеющий дом,

    Ах, Я помню, как сам ты возясь с рюкзаком

    Обо мне  вдруг сказал: «ну а как же с котом?»

    Но хозяйка сказала, спокойно и жестко:

    «Нам еще не хватало тащить переноску!»

    И меня подхватив под обмякшие лапки,

    Понесла и оставила тут, на площадке.

    Вы проехали мимо в машине потом,

    Ты, хозяйка и дочка и Дик с поводком.

    Я бы бросил к вам, может даже под шины,

    Но она так ревела, воняя бензином…

    Разве я виноват в этой вашей войне?

    Почему ты, хозяин, забыл обо мне?

    И куда ты уехал? Куда ты исчез?

    Жду тебя с нетерпением.

    Котик Дюшес.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2056

    20 бер. 2022
    АнтонIна Семенова
    Городу Харькову
    Город Харьков , держись дорогой !
    Сколько выпало войн и разрухи !
    Ты у нас всегда самый родной ,
    Мы не выдержим долгой разлуки !

    Защитим мы тебя , отстоим !
    На войне без потерь не бывает .
    От врагов тебя освободим
    И Сумская опять засияет !

    Мы вернёмся в свой город родной,
    Восстановим дома и кварталы .
    Наш любимый Город -Герой
    Самой сильной духом Державы !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2057

    20 бер. 2022
    Волкодав Софія
    Птахи складають ключі і летять
    Птахи складають ключі і летять.
    Бачите, небо прикрашене їхнім щасливим криком,
    Небо, що втратило тишу під гомін чужих проклять,
    Небо, що плаче кров’ю, коли ти не пишеш *в нас тихо*

    Птахи приносять до нас весну.
    Розлітаються в пошуках гнізд та привітних вікон,
    І ніхто не сказав птахам, що знайдуть вони тільки війну,
    Де під ранок приносить ракети услід за вітром

    Птахи не знають куди втекти.
    Їм розриває серця, а людям зриває стріхи,
    Чому ж на кордоні ластівок не просять летіти туди
    Де тиша приємна,
    Де ти
    Помічаєш квіти?

    Птахи складають ключі і летять.
    Люди складають речі і хочуть услід за птахами:

    Може, хтось скаже мені, коли у своїх думках
    я не буду з вами прощатись.
    я просто буду
    із вами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2058

    20 бер. 2022
    Надія
    Мімікрія
    Коли тебе міцно тримає земля, коли ти живий, але мімікруєш з нею.
    Коли в тобі лють вирує міцніше  і між собою єднає вени.
    Коли ти в своїй ДНК відчуваєш кожну сирену
    І митями з мирного дня лікуєш наступні тривожні рани.
    Тоді , коли мова чужа ріже позаду й спереду , ріже боляче і без ножа
    Коли в тебе весну забрали,  своєї їм мало і мало.
    Тоді тобі чути ще голосніше вітер , вільний вітер , «там , де тихо колишуться віти .... тихий день догора...»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2059

    20 бер. 2022
    Yura Danik
    Молитва
    Змилуйся Боже, прошу!
    Зупини цю війну, попрошу!
    Бо в силах твої, це зробити!
    І немає в нас більше, кого попросити...

    Стань на захист, людському життю.
    Прожени ти від нас, усю цю руссню!
    Щоб не кривдили наших дітей!
    І не кидали бомби, в наших людей!

    Вірю у те, що Ти можеш зробити.
    І хочу Тебе, я ще попросити!
    Відправ охоронців, із неба до нас.
    Нехай захистять, від ворога нас!

    Змилуйся Боже, прошу!
    Зціли, Ти державу мою!
    Дай нам сили, це пережити!
    І Україну, стрімко відродити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2060

    20 бер. 2022
    Волкодав Софія
    Може, я сплю?
    Тримаєшся купки. Тримаєш себе та тримаєш друзів.
    Читаєш листи (повідомлення?), просто читаєш.
    Ти не знаєш чи відповідь прийде, чи вони ще у русі,
    чи вони ще вдихають повітря і на тебе чекають

    Ти не знаєш як жити, якщо буде суцільна тиша,
    Хоч ти звик до сирен (хтось, на жаль, уже звик до вибухів),
    ти читаєш молитви й розглядаєш до страху ніжно
    усі образи в пам’яті, всі обійми, що зараз «біженці»

    Ти не знаєш, як втриматись від емоцій й чужої паніки,
    засинаєш з тривогою, прокидаєшся зранку з острахом,
    читаєш новини, робиш каву, ховаєш себе за справами,
    і не хочеться вірити, що усе це насправді зроблено

    Знов дзвенить телефон: це тривога чи просто сповіщення?
    Відпиши хоча б раз за цю довгу-предовгу добу,
    я ж тебе так люблю, що сховаю усе за свічками,
    я так сильно тебе люблю
    я так сильно

    може, я сплю?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2061

    20 бер. 2022
    Вася СЛИВЧИК
    Весна 22-го...
    Весна цьогоріч навідріз не приходить, а втомлює
    Натомість взяла й підступно припхалась війна
    Коли березень зовсім не так, як колись захоплює
    Намагаються орки захопити наші міста

    Тихо лунають розмови, а голосно тільки сирени
    Й літаки вже давно не цивільні у небі гудять
    Прилітають ракети у міста, аеропорти, арени
    І безжально та ницо на танках суне русня

    Принесли так багато ви горя нам і плачу
    Проти вас наш НАРОД, і Нац Гвардія, і тероборона
    Героїчно вас нищать війська ЗСУ
    путін - це твоя остання війна!!! Бійся Бога!!!

    москальська гидота, ви здохнете в муках усі!!!
    Будьте прокляті ви та всі ваші нащадки!!!
    Це прокляття століттями буде на вашій землі
    А наша земля - таки буде наша назавжди!!!

    Бо ми - нескорена нація. У нас є дух свободи!!!
    І честь, і мораль, і правда із нами стоять
    Це все, про що ви, москалі, не чули ніколи
    Це все, що ніколи вам в нас і не відібрать!!!

    Ще прийде весна в Україну, як і перемога
    Ще буде нація наша проростати й цвісти
    А "рускій мір" захлинеться у власних чварах та крові
    Та й від расєї залишаться лиш племена і куски.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2062

    20 бер. 2022
    Савченко Юлія
    За свободу
    Ми стоїмо за свободу,
    Її чути в ревінні Дніпра,
    Стане силою всього народу,
    Боремось разом. Пора.

    Ми будуємо своє майбутнє
    В синьо-жовтих ясних прапорах,
    Майоріють в Карпатах могутніх
    Й на Луганщини вільних вітрах.

    В наших очах надія.
    Після довгих нічних тривог,
    Витрем сльози, і серце зрадіє,
    З нами правда, над нами - Бог.

    За законом воєнного часу,
    Який точно писали не ми,
    Вигукуєм щирі гасла,
    Як нескорені діти війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2063

    20 бер. 2022
    Друзенко Максим
    Без назви
    Сонячне місто в безчассі.
    Стискаємо кулаки,
    По черзі п'ємо із чаші,
    Яку не допили батьки.
    Колись піднімемо кухоль,
    Після усіх падінь.
    Сьогодні я Маріуполь,
    Буча, Гостомель, Ірпінь.
    Вибухи, чорні хмари,
    Трупи наших дітей.
    Проти смертної кари,
    Я лише для людей.
    Мені бракувало віри,
    А зараз бракує слів.
    Усі світові ефіри
    Наш поділяють гнів.
    Чернігів і Мелітополь
    Ще заберуть борги.
    Навіть ворожий Тополь
    Нам тепер до снаги.
    Попри журбу і втому
    Бореться Генічеськ.
    Скоро і вам додому,
    Криме, Луганськ, Донецьк!
    Сьогодні я драмтеатр,
    Розстріляний коридор,
    Я - кожна воронка, кратер,
    Пошкоджений наш собор.
    Перемагають вперті,
    Спраглі до боротьби.
    Я не боюся смерті,
    Тільки тавра ганьби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2064

    20 бер. 2022
    Валерій Лавровський
    Без назви
    пожалуйста, пой
    так, чтобы восхищались тобою все.
    как ранней весной
    в помещении, где лишь на тебя направлен свет.

    пожалуйста, играй
    на расстроенном пианино,
    где под слоем пыли виднеется надпись
    «украина»,
    и с этой мелодией мы встречаем май.

    вспоминай о нехватке человека,
    путай буквы, ноты, текст.
    люди пытаются быть ближе в страхе,
    но их друг для друга уже нет.

    ты теперь открыта к звёздам,
    твоя главная способность — честность.
    ты теперь вольна к чувствам,
    ведь внутри совсем пусто.

    добро пожаловать в неизвестность.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2065

    20 бер. 2022
    Анжеліка
    Тихий сон
    Ми ввечері у ліжко всі у одязі лягали
    А думка в голові над нами знову й знову вирувала
    Війна і мир весь розум охопила
    Та ми є вірні армії,яка нас знову захистила

    Я міцно сплю,до наших воїнів довіру маю
    Та все одно подекуди вночі я знову очі відкриваю
    Мене все будить тиша навкруги
    Я в думці промовляю: «Дякую,наш воїне,будь ласка наші землі захисти»

    Я хочу повернути спокій,повернути тишу
    Я жодного в біді цій нізащо не лишу
    Я хочу повернути спокій,обняти тишу
    Це все я просто так ніколи не залишу

    Я моніторю все годинами і днями
    А інформація все лиється і залишає чорні плями
    Дивись,ти обережно,зупинись
     У боротьбі не легко,краще ще раз озирнись

    Допоможи своєму братові,своєму другу
    Бабусю виведи і давню ту подругу
    Ти не облиш ні песика,ні тих маленьких кошенят
    Вони не заслуговують горіти від тих ворожих і підступних чортенят

    Вони хоч усвідомлююсь,що самі тут вчинили?
    Чи думають,що світ (від себе ж) знову захистили?
    Вони хоч бачуть,що безвинний люд тут помирає?
    А сильна матір знову сльози хусткою із кров‘ю протирає?

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2066

    20 бер. 2022
    нелюдяна
    життя
    ми дивились довго й вичікувально,
    як минуле готує нам кат.
    пережиток минулого вічного
    передався нам в спадок...
    однак!
    ми рабами не були ніколи,
    стадом теж нас назвать не дано...
    та куди йдуть оці слова гордості
    коли все це зійшлося в одно:
    як завжди у нас торбами гинуть,
    несвідомо віддавши життя,
    ті маленькі невинні ще діти,
    що могли щось принести в життя.
    то скажіть, то хіба воно чесно,
    що крізь стільки віків і століть,
    наш народ знову сипиться залишками
    тих дитячих, малих ще віків?
    то хіба, то така вже є правда?
    то вже скільки нам помочі ждать?
    то ж як діти вмирають від спраги,
    то невже в світі можна мовчать?
    про які тут ідеться награди,
    якщо люди вмирають вночі?
    не від старості літ чи хвороби,
    а від бомб і уламків катів.
    це як світ повернутися має,
    щоб модерне століття життя,
    закопали вони під лопату
    ті всі прояви миру й буття
    то скажіть, де ту правду шукати?
    скільки ще нам віддати життів,
    щоб нарешті весь мирний світ стратив
    і спалив голови тих катів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2067

    20 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Лютувала росія, лютувала вона
    Серед мирних людей України.
    Трактувала росія, що це не війна,
    А спецоперація на СРСРівщині.

    Лютувала росія, лютувала у лютому.
    Помирали люди смертями лютими.
    Убивала росія у Кремлі проклятому
    Пропагандами слова та терактами.

    Лютувала росія, лютував агресор,
    Все жадно збирав землі «рускіє».
    Впав на Україну путінський вектор,
    Вбиваючи  смертями нелюдськими.

    Вбивала росія, убивали нацисти,
    «Даруючи» геноцид нашому народу.
    Забирали життя і землі рашисти,
    Забирали, як трофей, як винагороду.

    Постала росія, повстала терором,
    Захопивши підло атомні станції.
    Тероризувала московита ядером
    Суверенні європейські нації.

    Воювала Україна, воювала за свободу.
    Відбивала удари, відбивала ракети.
    ЗСУ захищали від путінського народу,
    Смаживши окупантів як гарячі котлети.

    Нищили ворожу армію Кремля
    Славетні байрактари і джавеліни.
    Об’єднала росія не руськії землі,
    Об’єднала русня народ України!

    Відбила наступ Незалежна країна.
    Воювала Росія, воювала дарма!
    Закінчилась війна перемогою України,
    Воювала росія, помирала сама…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2068

    21 бер. 2022
    Павло
    Без назви
    Они перетрут "весь мир в труху"
    И "повторят Берлин" по новой.
    Попробуют превратить мой дом в золу,
    Нельзя дать лишить себя крова.

    Сами, едва свой нос подняв,
    Из чана с дерьмом, как  у турков.
    Нас в тот же чан окунают, обняв,
    Игра называется "жмурки".

    Сябры "играют" в неё давно,
    "Играют" Грузины, Чеченцы, Казахи
    Мало кто вырвался из чана того,
    Из удушливых "братских" объятий.

    "Брат" говорит, что с правдою сила,
    Только правда у всех своя.
    Пусть его исправит могила,
    Если прийдёт война.

    Ведь он в ответе, и правду эту
    Перевернуть не сможет он.
    Терроризирует "брат" планету,
    И ведёт себя как гандон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2069

    21 бер. 2022
    yourmv
    Без назви
    а для чого нищити мою країну?
    для чого вбивати ні в чому не винну дитину?
    для чого руйнуються цілі міста і родини?
    для чого самому собі ти куєш домовину?
    бо ти божевільне,ти дике і хворе створіння
    і в твого народу закінчиться також терпіння
    і більше не буде ніколи твого правління
    сидиш весь від страху озлоблений в оціпенінні
    вся ненависть світу повернена тільки до тебе
    такого як ти - на цім світі нікому не треба
    у кожного з нас є єдина нагальна потреба
    лише твоя смерть запорука спокійного неба
    я вірю,що час твій достатньо вже стрімко збігає
    тоді як накази мою батьківщину вбивають
    та ми переможемо,це безперечно,я знаю
    бо нас щось величне насправді всіх разом єднає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2070

    21 бер. 2022
    Артем В.
    Без назви
    Ненависти должно быть много.
    Чтоб с избытком на всех хватило.
    Чтоб ливнем рашистской крови
    Черноземы все наши залило

    И когда из садов плодовых
    Соберём урожай небывалый
    Мы посмотрим на ясное небо
    И поймём как нам надо мало

    Чтоб не слышать сигнал тревоги
    И чтоб дети беспечно резвились
    И на площади в мавзолее
    Два Владимира поселились.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2071

    21 бер. 2022
    нелюдяна
    звичайний день
    жінка прикрила дитину собою,
    з-під уламків дістали обох.
    чоловік перевозив не зброю,
    та застрелений був все одно.
    та сім'я, що жила навпроти
    планувала сходити в кіно,
    там той фільм, що чекали обоє,
    не побачить з них більше ніхто.
    ця дитина залишилась в погрібі,
    тільки дуже хотіла води
    правда мати, в силу обставин, не змогла більше їй помогти.
    цей хлопчина мав бачити тата
    і вони мали йти у похід,
    правда зараз, настала пора,
    проводжати його на Схід.
    ці жінки просто хліба хотіли,
    хлібопічки вдома нема.
    що ж, раз поїсти вони тут посміли,
    то вітає їх мокра земля.
    цей хлопчина прикрив своїм тілом
    свою зовсім маленьку сестру.
    думав, хоч би вона вціліла,
    в цій машині, що терпить війну.
    благородна пожертва- даремна
    він не знав, що закривши її
    іншим боком з розбитої шибки,
    прилетить шматок скла у живіт.
    скільки горя і сліз проживаєм,
    скільки щезло з землі життя,
    та все ж ми дістанемо краю
    і побачимо мирне життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2072

    21 бер. 2022
    Ольга Волинець
    Без назви
    Моя мила, красива, єдина
    Моя ніжна, співуча, одна!
    В моїх венах течеш, Україно
    Ти квітучіша, ніж весна
    Моя гарна, на тебе напали
    І сказали: «звільняти прийшли»
    Ви не братський народ (як казали),
    Ви - російські безбожні кати!
    Моя мила, тебе тут грабують
    І гарматами палять ліси
    В твоїм серці, в запеклім двобої
    Гинуть кращі твої сини
    Моя сильна, тебе не здолати
    Всьому світу не буде снаги
    Бо Сам Бог іде воювати,
    Його ангели довкруги
    Моя мила, красива - благаю,
    Моя ніжна, співуча - бори!
    Ми з тобою усе подолаєм,
    Тільки ти, моя рідна, живи
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2073

    21 бер. 2022
    Юрий Нестеренко
    Русские, вас ненавидит весь мир!
    Русские, вас ненавидит весь мир!
    Выродки. Гниды. Ублюдки. Уроды.
    Даже не Мордор - барачный сортир.
    Рак человечества. Перхоть природы.

    Вам, превращающим в тир города,
    Бьющим по детским домам и больницам,
    Не оправдаться уже никогда,
    Не отмолиться и не отстраниться.

    Ум и достоинство, право и честь,
    Ну и, конечно, свобода - особо,
    Все, что на свете прекрасного есть -
    Будит в вас только холуйскую злобу.

    Дело не в путине. Он - это вы.
    Он - воплощение вашего духа.
    Всех - даже публики с "Эха Москвы",
    Нам уже похуй, хоть эхо, хоть ухо!

    Все, чем кичились вы множество лет,
    Кончилось Харьковом и Волновахой;
    Русский хоккей или русский балет
    Тоже теперь отправляются нахуй.

    Русские твари, горите в аду!
    Я атеист и не верю в загробный,
    Но гарантирую - вашу орду
    И на земле ожидает подобный.

    Русские, вас ненавидит весь свет
    В каждом значенье последнего слова,
    Скоро за все вы дадите ответ,
    Не пропустив ничего из былого.

    Время концепцию пересмотреть -
    Вас причисляли ошибочно к людям,
    И, когда будете, суки, гореть,
    Мы на вас даже мочиться не будем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2075

    21 бер. 2022
    Юрий Нестеренко
    Русским оккупантам
    Как вы будете драпать, суки!
    Все бросая и все кляня,
    Патетично ломая руки -
    "А меня-то за что, меня?
    Ну какой я, к херам, агрессор?
    Я ж не Путин и не Шойгу!
    Я ж не доктор и не профессор -
    Что я знаю и что могу?
    Мне ваще что хохлы, что греки!
    Разбирать их - не мой, блин, труд!
    Мне ж сказали - Крым наш навеки!
    Кто же знал, что опять наврут?
    Мне сказали - и я, не споря,
    Верил в новые рубежи!
    Я ж все продал, чтоб жить у моря!
    И куда мне теперь - в бомжи?!"
    Как вы будете бить друг друга -
    Локтем, когтем, бедром, багром,
    Дочь - мамашу, супруг - супруга,
    На последний спеша паром!
    Рвать одежду, топтать упавших,
    Биться мордами о забор
    С обреченностью проигравших,
    Осознавших свой приговор,
    Как вы будете лезть на стенку,
    Получая прикладом в лоб,
    А очнувшись - зубрить Шевченко,
    Чтоб опять на колени - хлоп!
    Но не пустят рабов до рая,
    Сколько вы ни лижите плеть,
    Лишь потыкают берцем с края
    И презрительно бросят: "Геть".
    Ну а тем, кто в одном исподнем
    Все ж сумеет прорваться в порт,
    Чтоб по скользким от крови сходням
    На последний взобраться борт,
    Только более будет тяжко,
    И не от тесноты кают,
    Просто рушащаяся Рашка -
    Это очень плохой приют.
    Вам от бублика выйдет дырка,
    А возможно - и в голове,
    Вас поучит еще Кадырка
    Шариату в своей Москве.
    А считавших, что только яйца
    Круче русской блатной души,
    Приспособят пахать китайцы
    Целый день за стакан лапши.
    Да и собственные бандиты,
    Раздражительные весьма,
    Будут очень на вас сердиты.
    После - голод, зима, чума...
    В виде всем подлецам науки,
    Завтра вашему - быть таким,
    И за вас не впряжется, суки,
    Даже Асад и даже Ким.
    Пусть хоть всех вас затравят псами
    Иль утопят в дерьме параш,
    Заслужили вы это сами,
    Всей страною вопя: "Крым наш!"
    Ибо подлости - нет прощенья!
    Заслужил - что купил, то жуй! -
    Не один лишь тиран отмщенье,
    Но и каждый его холуй.
    Все получите честь по чести,
    Вас ничто уже не спасет.
    А в бомжи или в грузы 200 -
    Это, суки, как повезет.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2076

    21 бер. 2022
    Ольга
    Русскому солдату
    Ваш солдат говорит матерщиной,
    И язык ваш мне просто противный.
    Уходите из земли Нашей исконной,
    Не видать вам ни Киева, ни Херсона.
    Для меня вы рабы и не больше,
    Мы же свободны как Литва, как Польша.
    Надоела мне ваша пропаганда,
    И весь мир знает, что за нами правда.
    Вы стреляете в наших детей,
    Мы ответим вам залпом огней!
    Не видать вам больше своих матерей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2077

    21 бер. 2022
    Христина
    Таким як вчора..
    Таким як вчора ти не будеш
    І міцно так вже не заснеш,
    Всі ті кого сьогодні любиш
    Змінилися назавжди теж.
    На "до" і "після" розділилось
    Твоє життя, твої думки
    І сонце в горах зачаїлось,
    Закрилось на глухі замки.
    Не знаєш, що тебе чекає,
    Не хочеш вірити в цей жах,
    Все менше з кожним днем лякає
    Війна, яка не на словах.
    Війна, яку ти вчора бачив
    У своїх снах чи у кіно,
    Коли ти з друзями пиячив
    І сперечався під вино.
    На "до" і "після" розділилось
    Твоє життя, воно не жде,
    Але роса очей не виїсть
    І сонце скоро вже зійде.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2078

    21 бер. 2022
    Віра Карасьова
    І трохи Дюрера
    Страх це брижі на воді
    Спотворюють зображення
    І ми перестаємо бути собою
    Перестаємо відчувати себе цілими
    Але ж ми не були віддзеркаленням
    Ми не були дзеркалом
    Ми були тим
    Хто
    відчуває
    страх

    Смерть ходить сусіднім містом
    Не страшно зовсім хоча сумно
    Смерть показують у новинах
    Вона та ще селебріті
    У чиї лахи вона вдЯгнеться цього разу?
    У смерті тур моєю великою країною
    Смерть ходить сусідньою вулицею
    Чим більше повторюєш її ім'я,
    Тим менш страшною вона є

    Я бачила тебе на гравюрах Дюрера
    Ти хочеш уваги
    Ти заздриш живим
    Нагадуєш про себе тінню з-за дерева
    Тінню на наших обличчях
    Тінню на наших серцях
    Ми забуваєм боятися і включаємо світло
    "Вимкни!"
    Забулась
    Вимикаю
    Тіней стає все більше

    Світлозатемнення не зможе тебе врятувати
    Коли зорі почнуть падати нам на голови

    Зірка ютубу ходить сусідньою вулицею

    Я не хочу цього шоу
    Я не хочу цього шоу
    Я не хочу цього шоу

    Як наче вона питатиме
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2079

    21 бер. 2022
    Микита Налівкін
    Надежда
    Небо так высоко и прекрасно.
    Воздух так опьяняюще свеж.
    Жить по-прежнему небезопасно,
    Но опаснее жить без надежд.

    Некомфортное, полусырое,
    Кислорода хватает на час.
    Ты, убежище, стало родное,
    Защитив атакованных нас.

    Мы в постелях ещё отоспимся
    И нормальной еды поедим.
    Но давайте все договоримся:
    Для начала в войне победим!

    Дружно выгоним эту сволоту,
    Им покажем их «кузькину мать»!
    А потом все пойдём на работу -
    Нужно будет страну поднимать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2080

    21 бер. 2022
    Микита Налівкін
    4.5.0
    Сирена. Тривога. Бігом в укриття.
    Там знову стріляють і знову - по нам.
    Хто міг припустити подібне життя,
    Хто знав, що така у нас буде весна.

    Щомиті ти мрієш, що це уві сні.
    Щомиті ти плачеш, що це наяву.
    Ми міцно тримаємо опору стрій.
    Ми знаєм: допоки надіюсь - живу!

    Незламний, сміливий, прекрасний народ
    Дає люту відсіч імперії зла.
    Геть з наших домівок, від наших свобод!
    Вертайтесь назад до свойого хуйла.

    Рабами були, ви й донині раби.
    Кроваві убивці людей без вини.
    Ми вам не пробачимо тої журби!
    Ми вам не програємо тої війни!

    Гартується міцно наш дух бойовий
    Під градами ваших снарядів і куль.
    Вже скоро почуємо ми позивний -
    То самий, єдиний: 4.5.0!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2081

    21 бер. 2022
    Іванна Гонак
    Львів'янам
    Я біжу
    Ти біжиш
    Ми біжимо
    Сирени виють - їх чути в відкрите вікно
    У сховище! - сховати там життя
    В військовий час від тліну й забуття

    Я тремчу
    Ти тремтиш
    Ми тремтимо
    Світ стає чорно-білим, як у німому кіно
    Це страх вповзає в душу
    Прочинені двері оно...

    Я мрію
    Ти мрієш
    Ми мріємо
    Про мирні усмішки, шампанське з горла і вино
    Коли, загорнута в прапор, станцюєш ти
    Перемоги танець, що волю змогли зберегти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2082

    21 бер. 2022
    Інна
    Без назви
    Тепер я знаю, як стріляють "гради".
    В нічному небі бачила ракети.
    І розривні снарядів канонади,
    Що луплять в дім, а не якісь макети.
    Тепер я знаю "наші" і "убивці".
    Сирени, що гудуть в моєму місті.
    Я вмію швидко шнурувати берці
    Й за дві хвилини стоячи поїсти.
    Тепер я знаю слово "байрактари"
    І модне, незнайоме "джевеліни".
    Про те, як відбиваються удари
    Про те, як можна перенести міну.
    Я знаю... знаю, що таке "вбивати",
    Коли тіла розкидані по полі,
    Коли тікають лісом окупанти
    Або самі здаються у полони.
    Коли питаю: "Як там?", то я знаю,
    Що хочу чути одне слово: "Тихо".
    Коли душа із болем завмирає,
    поки гудки ідуть несамовито.
    А хочу знати, що війна скінчилась,
    Що сонце зійде без ракетних залпів!
    А, може, це усе мені наснилось?
    Відкрию очі - і нема кацапів...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2083

    21 бер. 2022
    Інна
    Моя Умань
    Моя рідна тиха Умань... І Тобі дісталось?
    І Тебе орда проклята ранить намагалась?
    Не візьмуть Тебе ніколи, зуби поламають!
    Тебе янголи з небес всю оберігають!
    Куди ж цілились??? От дурні... Наче навіжені!
    Чи не знають чиї мощі тут лежать священні???
    Вставай, Умань! Моя Умань! Центре України!
    Бо на Тебе лиш надія завтрашньої днини.
    Щоб лани широкополі, і поля, і кручі
    Зарясніли урожаєм на зло дітям сучим!
    Засівай поля і луки, заквітни садами!
    Бо за нами Перемога і Воля за нами!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2084

    21 бер. 2022
    Інна
    Славне місто Миколаїв
    Стоїть Миколаїв, і буде стояти!
    Тобі його, враже, ніколи не взяти!
    В нас дух нездоланний і нація сильна
    І жодне із міст не впаде на коліна!!!
    Ти можеш стріляти удень й серед ночі
    Ти можеш бомбити лікарні й садочки
    Ти мирний народ України вбиваєш
    Тобі це пробачать? Як ти вважаєш?
    Стоїть Миколаїв і буде стояти!
    Він південь боронить, Його не здолати!
    Закінчаться в тебе ракети й набої,
    Поб'ємо тебе у нерівнім двобої!
    В нас дух нездоланний і нація сильна
    Запомни, солдат - будет все Украина!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2085

    21 бер. 2022
    Розалія Блюм
    Солдат, замри
    Замри. Ты опешивший чужою волей, и подбитый своим горем
    в чужой степи, солдат, замри.
    Ты представь, твои деды, в полях этих пустых и голых
    бьют фашистские орды
    Солдат, пусти!
    Этих деток ни в чем не винных, бросившихся на твои мины
    расколовшиеся на части
    но не твоя земля.
    Твоею то, что ты не сеял, что не лелеял чуть робея
    Уж никогда не станет, ты пойми.
    А сколько лиц уж побледнело, что в сей степи чего хотело
    Когда с оружием и с танками шли ?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2086

    21 бер. 2022
    Іванна Гонак
    ...
    Плачте, москальські матері,
    Бо немає радості в війні!
    П'ятнадцять тисяч, скоро буде ще,
    Українська воля їх вогнем спече!

    Рідний син до вас вже не прийде,
    Захотів він небо голубе
    Вкрасти в малих діточок,
    України синів і дочок

    Хоч руки в ваших вже по лікоть у крові,
    Проростуть ще соняхи в траві
    Поміж вибілених сонцем кісточок
    Вся росія піде на товчок.

    Ви росії вродите нових
    Синів, яких уб'ють у войнах світових
    Знайте ви, москальські матері,
    Справедливість є там угорі!

    Вчіть синів ізмалечку, зрання,
    Що не буде тут вам визнання.
    України вірнії сини
    Захистять і море, і лани.

    Як поткнуться в Україну москалі -
    У мішках назад поїдуть чи згниють в ріллі.
    Вчіть синів, москальські матері,
    Хай бояться Української землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2087

    21 бер. 2022
    Андрій Куранов
    Без назви
    Ми знайомі з часів, коли люди і хмари здавались
    прозорими
    Він вправлявся у бавленні творами, текстами, змістами,
    формами
    Ми разом тікали з пар скверами, парками,
    коридорами
    Шукали прихистку у верб і дубів під
    розлогими кронами
    Він вірив, що модусом кожного мусить бути
    "Лишатися вільними"
    Що опція миру завжди була неймовірно
    переоцінена
    Що правда здобута за правом сильного є
    безапеляційною
    Пішов віддуватись на фронт, доки ви тут собачились
    на інформаційному
    Тепер у розгрузці під сердцем носить зіплок
    із землею і кров'ю
    У флязі на поясі калатається густе
    диявольске пойло
    Розкажіть йому, як вам важко боротись щодня
    з вогкою журбою
    Про Кастанеду ще розкажіть з його становленням
    на шляху воїна
    Він теж вам розкаже про те як на сході буяють
    хащі полину
    Як змінюється на позиції сприйняття особистого
    часоплину
    Як за зорю провідну для ного жеврів
    снаряд джавеліну
    Як з розмаю слів віддавав перевагу лиш двом
    "За Україну!"
    Як зістрибував зі стосунків, ніби з десантного
    гелікоптеру
    Як загартовував у відпустках пігулками
    нервову систему
    Як довго в повітрі тримається запах пороху
    і чорнозему
    Як це — забрати життя, хоч на вашому місці
    я б облишив цю тему
    Як крізь коліматор щодня шукав зміст і ціль
    у окопах ворожих
    Як прагнув довести, що він дещо більше аніж
    простий подорожній
    Перетнувши межу, за якою покажеш собі
    на що ти спроможний
    Ти нарешті повернешся непереможений і
    Непереможний.

    ***
    Моєму товаришу А.П., що і досі шукає себе на теренах російсько-української війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2088

    21 бер. 2022
    Оля Біліченко
    Ююю (як "ти")
    І ти знай - я тебе обійму
    І ти знай - підлягає ремонту
    Все те, що зламали, розпочавши війну
    І в тилу, і на лінії фронту

    Так, нечесна і підла війна
    Але ти така сильна й незламна
    Карма горістна прийде за ними всіма
    А кохати - твоя це вже карма

    На любові засієм сади
    На надії збудуємо місто
    Нам іменників вистачить на всі роки
    Аби лише ти була близько
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2089

    21 бер. 2022
    Олександр
    Моє життя
    Орда впивається плачем
    Моїх батьків, синів, онуків.
    А я стріляю ще і ще,
    Чортякам одриваю руки.

    Я був поетом. Нині - звір.
    Муру писати людям доста.
    Один в житті орієнтир
    Й мета одна: жорстока  помста.

    Маскаль - не брат,  маскаль - не друг,
    Де милосердя - нині вирва.
    Я полонених не беру,
    Деру з живих кацапів шкіру.

    17.03.2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2090

    21 бер. 2022
    I Go
    Write me
    Every time you see
    That you think of me -
    Don't give up the sign,
    Write me a caring line

    Feel my spirit's call
    Enemy will fall!
    My country will be free,
    You'll be back to me

    Storms will come with pain...
    Help for our Ukraine!
    Monsters have to flee,
    Than you'll think of me

    Longing peaceful sky,
    World could not deny
    Freedom, love and trust
    When you think of us.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2091

    21 бер. 2022
    Микола Карпець
    Усмішка
    Твою посмішку я заберу із собою
    В рамку пам’яті вставлю собі на душі
    І якщо залишуся живим після бою
    Я для тебе писатиму ніжні вірші

    Де немає війни, не стріляють гармати
    Не лунає команда – до бою! Вперед!
    Де розквітнув садок біля нашої хати
    І де бджоли збирають з акації мед

    І до мене біжить босоноге дівчатко
    Залишились сандалики в купці піску
    І єдине лиш слово, із вуст її – ТАТКО!
    Поцілунками вкриє небриту щоку

    І зачув голоси станеш ти на порозі
    І сльозинки в очах, руки звисли без сил
    І здається що зрушити з місця не в змозі
    Але мить, і летиш вже до мене й без крил

    І впіймаю тебе, мою пташку, в обійми
    Обійму, й до грудей, вас рідненьких, обох…
    Тож нехай на землі всі закінчаться війни
    Ну а ти помолись, захистив щоб нас Бог…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2092

    21 бер. 2022
    Микола Карпець
    А ты мечтаешь о войне
    В России злобствуют пожары
    горит тайга – Сибирь в огне
    Дома сгорают и амбары
    А ты мечтаешь о войне

    Своей земли не пашет русский
    Бурьян растёт на полстраны
    А ты мечтаешь хоть бы узкий
    Кусок отжать в ходе войны

    Зарплаты ваши лишь для хлеба
    Перекусить/ одеть извне
    А ты мечтаешь отнять небо
    И всё войной грозишься мне

    И где-то там, на кромке Ада
    Когда пойдёшь в последний путь
    Где ничего уже не надо
    Войной грозить мне  не забудь

    27.01.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2093

    21 бер. 2022
    yourmv
    Без назви
    це вже яка за рахунком пішла тепер фаза?
    шкода що не дають усього списку одразу
    від радості і до відчаю раз за разом
    від ненависті до любові,від спокою і до сказу

    росія ж без історії,країна без гідності
    альма матер нещастя,злиднів і бідності
    осередок людей з розумовою інвалідністю
    культурною скрутою і моральною безплідністю

    їхнім паливом є лайно з тих дурних телевізорів
    їх синів наші хлопці знімають за допомогою тепловізорів
    хай тепер виживають на тлі дефолту і мізерів
    хай харчуються своєю «правдою» із рекламних тизерів

    шкода тільки бачити,як від цієї найбільшої в світі біди
    що безперечно є нащадком сссру і золотої орди
    на території моєї країни лишаються тільки криваві сліди
    а в містах люди сидять без світла,без їжі й води

    якою стане їхня спокута цієї нової реальності?
    а з якої по рахунку смерті дитини настане пробудження залишків тієї моральності?!?!
    хто перший з них стане перед обличчям відповідальності?!
    шкода,що зараз у моді тільки обіцянки і формальності

    бо за цей жах можна виписати тільки один єдиний рахунок
    за кожну сльозу,за кожну смерть,за кожен пограбунок
    жодна сволота не заслуговує від долі на порятунок
    хай не дочекаються ні від кого на цей подарунок

    болить моє серце за всі наші втрати
    когось позбавили дому,а хтось втратив брата
    а у когось немає ні мами,ні тата
    про когось нема кому більше подбати
    нащадки орди уже всім дали знати
    як правильно їх тепер слід називати
    прямують сини їх до наших на страту
    не жаліти нікого,усіх розірвати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2094

    21 бер. 2022
    Аня Пахальчук
    Моя Україна
    Моя Україна найкраща у світі!
    Квітуча, співоча прекрасна земля!
    Всміхається гордо в барвистому цвіті
    Незламна дівчина під гнітом кремля.

    Моя Україна - могутня держава!
    Здолає будь-що на своєму шляху!
    Хай зникне навіки війна ця кривава!
    Не бачимуть люди біди і жаху!

    Моя Україно! Не плач,не журися,
    Ти Бога всім серденьком щиро моли!
    В молитві палкій на коліна схилися
    Й злетяться на захист святі янголи.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2095

    21 бер. 2022
    Сергій
    Не спишь?
    - НЕ СПИШЬ?
    - НЕ СПЛЮ
    - И МНЕ НЕ СПИТСЯ
      КАКОЙ СЕГОДНЯ ДЕНЬ?
    -.СРЕДА
    - СКОЛЬКО ПРОШЛО?
    - ПОЧТИ ЧТО ТРИДЦАТЬ
    - СКОЛЬКО ОСТАЛОСЬ
    - ЕРУНДА

    СЛЫШИШЬ СИРЕНА ГДЕ-ТО ВОЕТ
    И ЗАЛПЫ НАШЕГО ОГНЯ
    СОСЕДИ СВЕРХУ СНОВА СПОРЯТ
    КАК ДАЛЕКО ТЫ ОТ МЕНЯ

    ЗАЧЕМ ВОЙНА НАС РАЗЛУЧИЛА
    НЕ ЗНАЮ ВСТРЕТИМСЯ ЛИ ВНОВЬ
    ГЛАЗА ЗАКРЫТЫ, КРОВЬ ОСТЫЛА
    ОСТАЛАСЬ ВЕРА И ЛЮБЛВЬ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2098

    21 бер. 2022
    Наталя Байбурдова
    Весна 2022
    Я йшла, весняна Україна,
    Назустріч небу і птахам.
    Молилась Богу і любила,
    Відкрита мріям і степам.
    Була готова до роботи:
    Ростити хліб, дітей і мир.
    Та заступив зненацька сонце
    Страшний, жахливий руцький звір.
    Спочатку він ягням прикинувсь
    Та нерозумним немовлям,
    Та скоро з нього шкура злізла,
    І зарябіло аж в очах:
    Полізли ікла, кігті, струпи,
    Отрута бризнула навкруг.
    Поля покрили гнійні трупи;
    Димить, палає виднокруг.
    Не дзвін джерел - а рев гарматний,
    Не спів пташок - а розпач й плач
    В симфонії звучить весняній.
    Але виходить вже Орач.
    Спочатку буде засівати
    Дбайливо добривом поля.
    А потім будемо чекати
    З насіння-зерня врожая.
    І знов піду в поля чудові
    Молитись Богу і любить
    Тих, хто за рідну Україну
    Зміг душу й тіло положить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2099

    21 бер. 2022
    Світлана
    Я хочу повернутися додому.
    Живу сьогодні з дітьми я на чужині,
    Живу, тому що йде війна в моїй країні…
    Чому ми тут і що у нас на Батьківщині…
    Як важко говорити це дитині…

    Живу ось тут,сумуючи за всім…
    Без сліз - це все писати не можливо.
    Батьки, рідня, залишився наш дім..
    Там де щоранку пахло свіжим хлібом….

    Тут все спокійно, тут добре всім…
    Але в душі чомусь так не спокійно …
    Болить з середини, болить за всіх,
    За всіх хто залишився в Україні.

    Ночами спати не можливо тут…
    Думки й вночі про Україну….
    Зате спокійно діти сплять,
    А це майбутнє нашої Країни.

    О Боже!!!! Сили дай усім
    Терпіння й витримати все це…
    Я вірю, що скінчиться скоро це
    І буде Вільна й Незалежна Наша Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2100

    21 бер. 2022
    Дмитро Тютін
    Український Ренесанс
    Він народжений у муках,
    В нескінченній боротьбі;
    При гармат пекельних звуках,
    При пожежах та пальбі.

    Тріпотів, як сизий крижень:
    Був-бо стріляний не раз.
    Але вижив, чуєш, вижив!
    Задля кожного із нас!

    Був задушений, був битий -
    Аж вхопив останній шанс
    Відчайдушно-знаменитий
    Український Ренесанс.

    Був він орачем невтомним;
    Був кобзар, був каменяр.
    І постійно - невимовно -
    Потерпав з імперських чвар.

    Був він діячем науки;
    Був коваль, був вівцепас.
    Аж знов зброю взяв у руки -
    Бо такий настав вже час.

    І тепер - військові «берци»
    Замість «Converse», «Reebok», «Vans».
    Біль вкарбований у серце -
    Українства Ренесанс.

    Автомат, бронепластини:
    Сам себе б він не впізнав.
    «Байрактари», «Джавеліни» -
    Твердо він на ноги став.

    І його вже не спинити:
    Буде він завжди, завжди
    Рідну землю боронити
    Від навали, від орди.

    Ці ліси, поля і луки:
    Тут вам, звісно, не Прованс…
    Серед горя і розпуки -
    України Ренесанс.

    Хлібороб не вийде в поле,
    Що сусід замінував.
    Не піде дитя до школи,
    Бо снаряд на неї впав.

    Кажеш, брат? То звати Каїн.
    Вже тепер не до сівби…
    Кров’ю вкраплена у камінь
    Книга сліз і боротьби.

    Пламень знову сталь гартує.
    «Це, сусіде, лиш аванс!» -
    Так гримить, реве, бунтує
    Український Ренесанс.

    Світ в вогні. Земля палає…
    Вже тепер не до пісень…
    Аж, ген-ген, за небокраєм
    Розквітає новий день.

    В небі - синім і безмежнім -
    Ніжний грай пташиних нот.
    Знов прокинувсь незалежним!
    Тож сприймай це, як джек-пот.

    Бій триває. Гімн лунає:
    Ворог введений у транс.
    Це - останнє, що він взнає:
    Український Ренесанс.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2101

    21 бер. 2022
    Андрій Куранов
    Без назви
    Весна вже скоро і стрільці стають до зброї
    Твій курінь вперше вийшов у похід
    Мереживо зірок веде на схід
    Блищить мов ґудзики на сірих одностроях

    Потому під гаркавий крач круків
    притрушений тяжким окопним пилом
    Чекатимеш рясні травневі зливи
    Щоб змили пам'ять про безжурні дні

    А згодом все повториться спочатку
    Новий лози історії виток
    І плід гіркий з печалей і тривог
    Покотиться до рук твоїм нащадкам

    Хор канонад поставлено на паузу
    За браком жодних актуальних звісток
    Завмерло в кататонії це місто
    Страхом майбутнього доведене до сказу

    Страх нема лише в очах бійців
    Що в потягах вертаються додому
    З клеймом пост-травматичного синдрому
    У летаргічний спокій Чернівців

    ***
    Присвячується Буковинському куреню у складі Залізної дивізії Армії УНР рівно як і продовжувачам їх справи у російсько-українській війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2102

    21 бер. 2022
    Ірина Сніжко
    Без назви
    Украіна - рідний дім і мама з татом,
    Славні тим, що всі ми - брат за брата!
    Тут народжені щасливі наші діти,
    Тут найкрасивіші гори, море й квіти..

    Як так можна мир пошматувати…
    Ми не втратим! Не дамо забрати!
    Кожен з нас доводитеме сміло,
    Що єдині ми! Що тільки разом - сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2103

    21 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Вставай розпочалась війна
    Через сльози промовила мати
    Ці до болі страшнющі слова
    Стали в кожній домівці звучати .
    Один ранок і все шкереберть
    Перевернуто, знищено, вбито
    Кожне серце і кожна душа
    Від тривоги сльозами омито.

    Куди бігти ? Що взяти з собою?
    Обіймаю ще сонного сина …
    Точно знаю, що долі такої
    Жодна з нас для дітей не просила!

    Посинайсь - в Україні війна
    Нас росія пришла убивати
    Та не знає напевно вона
    Українців не можна здолати!!!

    Ми свій страх затискаєм в кулак
    Витираємо сльози руками
    Всі воюєм в бою і в тилах
    Так не гоже поводитись з нами!

    Все минеться і ранку одного
    Обійму я ще сонного сина
    Перемога за нами! Ми вільні!
    Так промовить уся Україна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2104

    21 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Музика війни
    Під акорди зброї
    Грає музика війни.
    Не питай німої,
    Відповідь не жди.

    Ворожнечі музика
    Нам несе біду.
    Мама шиє ґудзика,
    Форму на війну.

    Куля вже струною скаче,
    На життя скупа,
    Не питай її чи бачить,
    Бо вона сліпа.

    Звучить зброя не піснями,
    Співає погано,
    І ламає знов руками,
    Нам фортепіано.

    Ненька скрипкою сумує,
    Мовить до гріха,
    Та все марно, нас не чує,
    Сусідка глуха.

    Заглушив стрілу гітарну,
    Вокаліст патроном,
    Пісню виконав негарну,
    Бо співав загоном.

    Саксофонсько - автоматна
    Музика дратує,
    По манері гри халатна,
    Нас не завоює.

    Танк не грає барабаном,
    Він загубить ноти.
    Перестань, не будь тираном,
    З нами так, за що ти!?

    Загубились також в полі
    Воїна сліди,
    Під акорди зброї, грає,
    Музика війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2105

    21 бер. 2022
    Олександра
    З любовю до ЗСУ, з хуєм для руского кораблю
    На вулиці сірість, калюжі і мряка
    Ще й небо під колір асфальту
    Єдина фраза покращує настірй:
    "Російський корабель! Йди на хуй!"

    "Русские" знову "по мирным не бьют"
    та й так, що на пів села дим.
    Та ти не зважай, я сама цих убю,
    щоб ти скоріш повернувся живим.

    Згадала сьогодні: спішу на роботу,
    зламався каблук на туфлі
    Зараз віддала б усі свої туфлі
    лише б в ЗСУ всі лишились живі.

    На День жінок нічо не даруй,
    не треба ні айфонів, ні квітів
    Хіба що кацапів побільш нашматуй,
    та й вирви ведмедю кігті.

    На вулиці сірість, калюжі і мряка
    ще й небо під колір асфальту
    Але ЗСУ заміняє нам сонце,
    тож "Русский коробль йди нахуй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2106

    21 бер. 2022
    Катерина Краснова
    П‘ята ранку. Лютий. Вибухи.
    Лютий завжди нам намагається показати свою лють
    Кати катують,
    але сильні духом не мруть.
    Всюди пропаганда,
    всюди гіпноз.
    Головне, щоб по шкірі від страху не забігав мороз.
    Головне, щоб в серцях ми віру і любов зберегли.
    Це і є наша сила, в цьому всі ми.

    Сина дочекається мати,
    будемо спати так, наче нічого такого й не було.
    Але якщо придивитись щось не те вже в очах й щось сивіє навіть у молоді в голові.
    За що нам це все?
    За те, що волелюбні?
    Глибокі?
    Живі?
    Ми не дізнаємось, нам цього й не зрозуміти.
    Відомо одне : через діяння якогось дурного карлика померли діти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2107

    21 бер. 2022
    Ірина Малярська
    Віра Надія Любов
    А небо... Воно ж для щастя,
    І для метеорів й зірок,
    Й не має ракета впасти
    Й залишити слід дірок.

    А діти... Вони для радості,
    Вони роблять перший крок,
    Але в їх очах смуток старості -
    Життя їм дає урок.

    О земле... Ти наша квітуча,
    Тебе ж саме сіяти строк,
    Але знов ця війна пекуча
    Робить тисячу помилок.

    А віра... Вона ж назавжди,
    Вона в нас живе весь час,
    Вона як світоч правди,
    І наш щохвилинний спас.

    Надія... Ще скільки зробить,
    І нас береже повсякчас,
    Ми ще козаків народимо,
    І донечки будуть у нас.

    Любов... Це вона нас кріпить,
    Вона об'єднала враз,
    За Україну, за сміх діток,
    За щирі почуття без прикрас.

    Хай буде мир в Україні -
    Його ми здобудем усі,
    Бо ми знаємо, що бороним,
    І переможемо в цій боротьбі!

    З вірою в Україну і в кожного українця
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2108

    21 бер. 2022
    Ірина Малярська
    Присвясується Герою
    Присвячуються Костянтину...

    Ти мій Герой, Ти просто незабутній,
    В Тобі всі доблесті і весь відважний дух,
    І в серці буде жити промінь смутку,
    Що так зарано Ти пішов, мій друг.

    Шкода, що ця війна Тебе забрала,
    У тих, хто більше всіх Тебе любив.
    Ти той, кому і духу не забракло,
    Хто в мужній боротьбі себе згубив.

    Ти патріот і завжди в серці будеш,
    Тобі присвятять тисячі віршів,
    І ми Тебе, Герою, не забудем,
    Для Тебе не забракне сотні слів.

    Те горе, що прийшло до Твоїх рідних
    Хай захлине всіх хижих ворогів,
    Хай будуть вчинки наші Тебе гідні,
    І вистачить для сліз цих берегів.

    Спочинь Герою, Ти зробив свій внесок,
    Хоч горя цього незлічима суть,
    Та наша пам'ять не зітре, не скресне,
    І нові козаки на захист йдуть.

    Така дитина, як Ти був - це Диво!
    Ти мами й тата вічний оберіг.
    І жив життя Ти вірно і правдиво,
    Я низько кланяюсь Твоїм батькам до ніг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2109

    21 бер. 2022
    Олександр Повстяной
    У прощену неділю...
    Пробачення просити треба вміло –
    Із подихом, в душі й не на показ….
    Але коли це ще не відгриміло,
    То прощення – це дороговказ!
    Прошу пробачення, що ще не у окопах!
    Прошу пробачення, що не встигаю все робить!
    Прошу пробачення, що зустрічі у тих колонах
    Ще поки не дійшов, щоб їх розбить!
    Хай Бог простить…. Але простить не зможу -
    Ні Крим, ні Маріуполь, ні Херсон…
    Але тебе я щиро, Боже, ПРОШУ,
    Щоб УКРАЇНА вся звучала в унісон!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2110

    21 бер. 2022
    Ірина Вінник
    Кто право дал?
    Ещё вчера здесь щебетали птицы,
    в траве душистой
    пасся рыжий конь...
    Но дрогнул мир, -
    И Марса колесницы
    на землю опустили свой огонь.
    Смешались краски, стало все единым, -
    лишь серый пепел, чёрный дым столбом...
    КТО ПРАВО ДАЛ  - военные картины
    в цветной и мирный
    рисовать альбом???
    Прошу вас, Боги! -
    Отбелить страницы
    и радугой раскрасить небеса!
    Пускай опять летят над миром птицы,
    и лишь от счастья катится слеза!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2111

    21 бер. 2022
    Ігор Воля
    Імперія зла
    І знову із півночі на інший світ хмара близиться.
    І знову наш світ зіштовхнувся з великими бідами.
    Бо на "одній шостій" тепер вередує і біситься
    Маленька людина, що марить "великими штибами".

    Йому "все не так", бо сусіди не йдуть "у фарватері"
    Й не хочуть "чомусь" віддавати свою територію...
    І він посилає весь світ "до такої-то матері"
    І вірить, що кров'ю й страхом "перепише історію".

    В холодній душі завивають бездушні амбіції.
    І вкрай задоволений Молох своєю роботою -
    Його "підопічний" розплачується зі сторицею
    За те, щоби бути найбільшою в світі сволотою.

    Скільки вже зла всім було від цієї "Іванії".
    І вже б зупинитися час черговому "правителю",
    Та зірка кремлівська навіює "величі" манію
    І знову командує "фас" черговому "душителю".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2112

    21 бер. 2022
    Роксолана
    Син
    А знаєш мій сину ,я мріяла так
    Показати Київ,Дніпро і Донбас
    Щоб жив ти у мирі та в вільній вкраїні
    Недумала я шо біда спітка нас
    Що будем ми там ,де неціла сімя
    Що будем встрічати світанки без тата
    І мріяти як , обійме він тебе
    Притулить до себе ,та скаже МІЙ СИНУ
    Я тут ,я зтобою ,я завжди з тобою
    Я знаю ,це скоро станеться так
    А поки ми молимось за край рідний наш
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2113

    21 бер. 2022
    Ніна Бегас
    Дорогою війни
    Моя нова авторська пісня "Дорогою війни"... 28.02.2022
    1.
    Століттями нас ворог атакує
    І знищує невинний наш народ.
    Та сила ЗСУ нечисть блокує
    І не дає орді вести свій взвод.
    Усі разом і діти, і жінки
    Боронять Україну без страху!
    А наші мужні чоловіки
    За мить знялись до лав ЗСУ!
    Приспів:
    Ми сила єдина! Сила незламна!
    І кожен із нас це зараз вояк!
    Ворожа рука настільки нікчемна,
    Що нездолає нашу міць ніяк!
    2.
    У кожного із нас є власний дім,
    Спокійне життя було у нім!
    Та на світанні свист ракет усе змінив!
    І кожен вибір свій за мить зробив!
    Десятки тисяч стали в тероборону
    А волонтери у свої загони!
    І вже щоденні постріли нас не лякають,
    Бо українські люди добре знають.
    Приспів:
    Ми сила єдина! Сила незламна!
    І кожен із нас це зараз вояк!
    Ворожа рука настільки нікчемна,
    Що нездолає нашу міць
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2114

    21 бер. 2022
    Ярослав Вайз
    За волю
    Я сидів і тихо у вікно виглядав;
    Загадку дивну не знаю чому я згадав;
    Був ранок один із багатьох, що Богом даний:
    "Що то за народ, колись мало знаний,

    Що рівних не знає в бою,
    Який справжню історію знає добре свою
    І перед людиною не згинає колін,
    І що став на боротьбу за валю усіх саме він?.."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2115

    21 бер. 2022
    Ярослав Вайз
    Радіти та мудрим бути
    Нарешті, треба вміти ще радіти
    Безтурботно, як маленькі діти;
    Працюючи, не забувати про головне –
    Що є Бог і що життя у нас лише одне.

    Дивовижно як влаштовано все у природі пам’ятати
    І свою роботу, навчання як профі знати;
    Старших щиро поважати,
    Але разом із тим про свої справи тверезо і мудро розважати.

    До світла прямувати, у ньому жити і його шукати.
    І що ще додати?
    Вірним у любові, службі, дружбі бути;
    Розум мати, потрібне тримати, корисне обирати, помилкове відкинути, забути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2116

    21 бер. 2022
    Світлана
    Війна
    Ми розбрелися
    поодинці і гуртом.
    Хтось перетнув кілька кордонів...
    Хтось назавжди застиг... у власному авто,
    А хтось довік не вийде з двору...
    Змінилось все.
    Життя дешевше за метал,
    Що застряє в гарячих грудях...
    Все більше ран, все більше невимовних ран
    І небезпек в кульгавих буднях.
    Горить життя...
    Горять полотна і книжки,
    Інфаркти розбивають місто...
    Кричить дитя. Воно боїться темноти,
    Але довкруж смертельні іскри...
    Мовчать сади,
    На голе дерево громи,
    А у вікні зчорнілий фікус...
    Тріщать мости
    І вибухають без вини,
    А смерть заразна, ніби вірус...
    В повітрі дим
    Та сморід обгорілих тіл,
    І березневий сніг не тане...
    А захисник стоїть,
    зубами вгризся і стоїть
    На пограниччі між світами...
    Між світом зла
    І засмальцьованих чобіт
    І світом неба і колосся.
    Бо йде війна...
    Між пеклом, де колючий дріт,
    І світлом злагоди і сонця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2117

    21 бер. 2022
    Ярослав Вайз
    Є люди, заради яких на світі варто жити
    Є люди, заради яких на світі варто жити –
    Це – ті, які вміють ще любити.
    Це – мама й діти,
    Це – ті, які дрібницям вміють ще радіти.

    Це – закохані щиро,
    Яких життя як чисте миро.
    Це – бідні, але щирі люди,
    Які є, повір, усюди.

    Багато бачив я у світі.
    Та є у ньому те, заради чого варто жити:
    Джерела, гори, дерева навесні у квіті.
    Є заради кого варто ще любити,
    Є ті, кого потрібно захистити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2118

    21 бер. 2022
    Світлана
    Київ
    Тримайтесь, Кию, Щеку і Хориве!
    Сестрицю Либідь і Софію вбережіть.
    Вступіться, котики, за них і Україну,
    Московське кодло без жалю мочіть.

    Ти мудрий, Кию, в тебе військо славне,
    Не п'яні прихвосні і не німі раби.
    Що б не робила наволоч погана,
    А ти тримайся і своє роби!

    Зціп зуби, Кию, і товчи ту погань,
    Що нагло лізе через Змієві вали,
    Вона залишиться безрука і безнога,
    А ти, мій князю, бийся і живи!

    Твої каштани знов запалять свічі,
    Врочисті дзвони погукають прихожан,
    В тобі ніколи не помре одвічне,
    Бо серце Києва міцніше за метал.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2119

    21 бер. 2022
    Світлана
    Маріуполь
    Не вертайтесь сюди, лелеки,
    Цього року тут гнізд не мостіть.
    Схаменіться, мої лелеки,
    І маляток сюди не несіть.

    Тут цибата смерть шкірить зуби
    І так голосно рвуться снаряди...
    Не вертайтеся в Маріуполь.
    В цьому небі вже тісно крилатим...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2120

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Одна перемога
    Сніг і спека, і дощик лив дрібен -
    Вічні цикли земного буття.
    Нам раніше лиш мир був потрібен!
    Безтурботне, щасливе життя!

    Світ вбачав солов'їну пір'їну.
    А ми знали: під нею - броня!
    І завжди будували країну,
    Про добробут ми дбали щодня!

    У духовному центрі освіти -
    Постать Сина, Царя вже - Христа!
    Різнобарв'ям вражали нас квіти,
    Що прикрасили села й міста!

    Шану матері в нас, героїні,
    Склали дочки й сини, як один!
    Ми дітей берегли в Україні,
    Як скарбницю козацьких родин!

    Світ бурхливий до моря подібен!
    Буря темна в безодню несе!
    Нам раніше лиш мир був потрібен.
    А тепер - ПЕРЕМОГА! І все.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2121

    21 бер. 2022
    Світлана
    Прощена неділя
    Черга на заправку метрів 400. Бензин скінчився. Прощена неділя, скажете? Ненавиджу рашку!

    Прощена неділя, ви скажете?
    Але хай мене Бог простить,
    Тільки я вже не зможу пробачити
    Того, що ця нечисть творить.

    Не зможу пробачити відчаю
    Й тривоги в дитячих очах,
    Ночей, що здавалися вічними,
    У коридорах і сирих погребах.

    Не зможу пробачити вибухів
    І трауру спалених міст,
    Не зможу пробачити придурі
    Тих, хто наказував, і тих, хто поліз.

    Не зможу пробачити тривожних валіз,
    Тривожних авто і потягів,
    Не зможу простити скасованих віз
    До школи, в театр, на роботу...

    Не зможу пробачити гнилого сміття,
    Що проникне в rрунтові води
    І лишиться присмаком на все життя
    Для мене і мого народу.

    Не зможу простити, й ніхто не простить
    Безчинств кремлівської хунти.
    Рашистська імперіє, в пеклі гори!
    Не пробачать ні Бог, ні люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2122

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Буду чекати
    В сновидіннях чи де ще шукати?
    Не рятує ні ніч і ні день.
    Не хвилюйся, я буду чекати,
    Як ніхто не чекав і ніде!

    Від напруження - дикі неврози.
    Та відмовлюсь писать навідріз
    І про те, що твій син став дорослим,
    І про те, що я сива від сліз...

    То дрібниці... Тримайся, небого...
    Не жалкую за всим грошовим!
    І - заради єдиного Бога -
    Я прошу: повертайся живим!

    Цю фашистську навалу, мов брилу
    В України на грудях - прийми!
    Якби лиш я могла, то закрила
    Над тобою і небо крильми!

    Щоб кати не зуміли злякати
    Мужній дух, що з дитинства плекав!
    Не хвилюйся, я буду чекати
    Так, як в світі ніхто не чекав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2123

    21 бер. 2022
    Світлана
    Мам
    - Куди ми тікаємо, мамо?
    - Війна...
    Сусіда-п'яниця розстрілює небо.
    Прокинувся рано,
    Прийшов крадькома
    З кривавим мечем
    По мене й по тебе...

    - Скажи мені, мамо, чи буде
    Весна?
    Чи зможуть лелеки сюди долетіти?
    - Звичайно, мала,
    І хоч гнізд вже нема,
    Злетяться бузьки, щоб нові гнізда звити...

    - Що це за табличка? Написано:
    міни.
    Навіщо вони? Там рілля і не видно нікого...
    - Щоб  стримати орків,
    Щоб орки лишили
    На полі оцьому і руки, і ноги...

    - А скільки крилят у ракети,
    мам, га?
    Поглянь, як виблискує залізне пір'я!..
    - Я думаю, доню, що мінімум два.
    Це відчай і смерть.
    В цьому велич росії...

    - Я ляльку забула і книжку,
    Мамусь,
    І ще щось хотіла у тебе спитати...
    Та знов чомусь плАчу.
    Ні, я не боюсь,
    Я просто втомилась, і хочеться спати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2124

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Боже, храни країну
    Від війни - у душі руїни!
    Від страшного буття вогнів!
    Я проїхала три країни
    За неповних чотири дні.

    Львів, Ополе, Варшава, Краків,
    Прага, Вроцлав і Брно, і Плзень.
    Синє небо без війн і страйків,
    Та душа не співа пісень...

    Україна - в обстрілах танків.
    Рвуться бомби під плач дітей!
    І палає в руїнах Харків
    Під мольби ще живих людей!

    Відчуваю: цей крик не в змозі
    Втамувати пекучий біль.
    Я по мирній іду дорозі,
    А здається, що поруч- бій!

    Це мій дух в чужині горює!
    Думи ночі вірші плодять.
    І я ними також воюю:
    На підтримку рядки летять!

    Боже, Боже, храни країну,
    Як Оранта - на повний зріст!
    Не дозволь залишить руїну
    Замість квітнучих сел і міст!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2125

    21 бер. 2022
    Світлана
    Поранення Бога
    Здається, вони поранили Бога
    І закрили його за rратами.
    Тепер стріляють у Бога знову
    І ангелів шматують гарматами.
    В них на кожному кроці каїни,
    В них іуди обнялись з геростратами,
    Їх розпатлана й неприкаяна
    Оркоматір благословляє матами.
    У них логово вбивць розплодилося
    Й навсібіч плюється байстрятами.
    Їх земля не туди закрутилася
    І навіки орбіту втратила.
    Сатанинська рашка загралася,
    Розмахавшись брудними лабетами.
    Я ж молюсь, щоб вона обблювалася
    І вдавилась своїми ж ракетами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2126

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Не жди
    Змішалось все: думки, країни, дати.
    Лунає крик приречено: "Не жди!"
    Ти від руки російського солдата
    Поліг у рідну землю назавжди...

    Хто ти була: сестра, дитина, мати -
    Людина мирних сел, величних міст?
    Підрахувати я не в силі втрати.
    І глибину трагедії, і вміст.

    Все небезпечне: небо і місцина.
    Стан емоційний - наче вже ти вмер!
    Я рідний край покинула і сина.
    І маю статус біженця тепер...

    Там, де війна - не перли, а набої.
    Цінуй життя - сирену не проґав!
    Ти - брат і батько - наш полеглий воїн,
    Що спокій снів дитячих зберігав!

    За це солдат готовий все віддати.
    Мольбу за нього Богу - лише ти...
    Змішалось все: країни, люди, дати
    Від слів страшних:" Убитий. Все. Не жди..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2127

    21 бер. 2022
    Світлана
    Когут
    Війна нас навчила складати валізи
    І вибирати, що ж туди влізе.
    Всі базові статки вмістила в рюкзак
    І у два слова: Ти як?
    Вона нас навчила ще більше любити
    Живі кольори, небо і квіти...
    Нагородила героїв посмертно
    І підписала закон: хто кого?
    Вона дуже голосно  про себе нагадує:
    Сиренами виє і схлипує ГРАДами.
    У неї в союзниках з кожного боку
    Напалм, а життя на гачку.
    Війна прилітає прямо у вікна,
    І темно стає від її світла.
    Вона цинічна, брудна і брутальна,
    Укриття - паперова стіна...
    Скажені диктатори обожнюють війни,
    Бо їх дуже бісять горді і вільні,
    І в нас щоразу та сама біда -
    Двоголовий когУт без гнізда.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2128

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Сьогодні - вже війна
    Осінь - в дім, птахи - у вир.
    Незабаром - і весна.
    Тільки вчора ще був мир,
    А сьогодні - вже війна!

    Мали рідних ми братів,
    А тепер - розбрат настав.
    Вчора січню день радів,
    А сьогодні - лютим став.

    Милий пестив, колихав:
    " Я перлину віднайшов!"
    Вчора він мене кохав,
    А сьогодні - в бій пішов ,

    Закривавивши мундир...
    І чия у тім вина?
    Тільки вчора ще був мир,
    А сьогодні - вже війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2129

    21 бер. 2022
    Світлана
    Війна
    Війна... Війна... Всі знали це слово.
    Воно є у фільмах  і в книжці про Бога.
    Воно все життя миготіло в новинах,
    А до когось приходило в снах...
    Або у солдатських піснях...

    Про війну розповідали старі ветерани,
    Неохоче згадуючи про незагоєні рани,
    Про неї вісім років кричали могили
    З прапорами і словом "герой".
    А герою й двадцяти не було...

    А нині вона нас усіх зачепила,
    Страшно картава і несправедлива,
    Збудила вранці, завила сиренами
    І смородом війнула в лице.
    Смородом і свинцем...

    Когось миттєво погнала на Захід,
    Комусь присудила від осколків вмирати,
    Когось посадила за штурвал винищувача,
    Комусь дала в руки АК...
    Весна судилась важка...

    За ці два тижні війна в'їлася в душу,
    Перемолола життя відчайдушно.
    Не пожаліла ні лихого, ні доброго,
    Насипала горя всім...
    Не впевнена, що стільки з'їм...

    Надовго зрівняла багатих і бідних,
    Зробила рідних ріднішими й гіднішими -  гідних,
    Внесла корективи в розстріляні плани
    І приперчила нам майбуття..
    За що? - питає дитя...

    Війна... Війна... Всі знали це слово
    І бачили на обелісках: "Ніколи знову",
    Думали всі: двадцять перше століття,
    А настав палеоліт.
    Усім в укриття! Наліт...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2131

    21 бер. 2022
    Світлана
    Баба Ганя
    Скоро треба саджати картоплю,
    Сіяти соняхи і розсаду,
    А в баби Гані цьогоріч морока:
    Город перелопатили ГРАДи.

    Кіт бабин десь повіявся,
    Дід пішов воювати...
    Але весь бабин страх розвіявся,
    Бо їй треба картоплю саджати.

    І вона таки посіє моркву,
    Гарбузи та інші баштанні,
    І соток зо три помідорів,
    Щоб була ППО в баби Гані.

    Віджене бабця від городу
    Свинособаче несите стадо.
    І вродить дорідня  картопля,
    Лапаті соняхи і розсада...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2132

    21 бер. 2022
    Маргарита
    28 лютого
    Україно, ми з тобою, рідна,
    Ми з тобою, ненько, назавжди.
    Боронити будемо сумлінно,
    Й змусимо платити за роки.
    За роки неволі і прокляття,
    Що Москва зове "російський мир",
    Будемо стояти — разом браття,
    Поки б'ється серце доти й ми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2133

    21 бер. 2022
    Ліза
    NO WAR
    No war No war, let us stand proud and tall
    No war No war, stop this madness once and for all
    The war started way back in 2014
    No one even cared, it wasn’t really seen
    Until one day it started to rise
    All the pain and suffer in everyone’s eyes
    Tanks and bombs and fright
    What an ugly sight
    Our soldiers are fighting furiously with the other ones
    But Russia still has big guns
    Our friends and family are all in danger
    Kids seeing war like a stranger
    When will this end
    Know one will know
    But for now
    No war No war, let us stand proud and tall
    No war No war, stop this madness once and for all
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2134

    21 бер. 2022
    Маргарита
    Україна це не просто слово
    Україна це не просто слово.
    Україна — батьківщина навіки.
    Слухай, мамо, рідну мову
    І дітей твоїх молитви і пісні.

    Не кусок землі, і не край неба
    Україна це держава і життя
    Хай палає слово для невірних
    "Україна прОйде через все"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2135

    21 бер. 2022
    Марічка Муляр
    Садок вишневий коло хати...
    Садок вишневий коло хати
    Уже готовий до весни.
    Уже бажає приміряти
    Квітковий вельон запашний.

    Уже жадає соловейка
    Між вітами солодкий спів.
    І жде свята моя земелька
    Своїх святих плугатарів.

    Вона діждеться !.. З поля бою
    Прийдуть натруджені сини.
    І принесуть зерно з собою
    І знов насіють ярини.

    І заколосяться достатком
    Для наших поколінь хліби:
    Яскраво-жовта поля латка
    Під мирним небом голубим !

    Щоб як годиться із пшениці
    Ми на Великдень і Різдво
    Спекли духмяні паляниці
    На радість, щастя та добро !

    Щоб над садком побіля хати
    Хрущі гули, а не бої.
    І щоб діждалась сина мати,
    Як Україна - солов'їв !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2136

    21 бер. 2022
    Олена Ющук
    Незламна. Всупереч вітрам
    Кордони серця непохитні,
    Серпанком вкрилися роси.
    Простори ген жовто-блакитні!
    В зеленім сутінку - ліси!

    І я блукаю поміж сосен,
    В карпатських горах. Там, де Прут.
    Та в крижаную воду - боса,
    Де вир затягує, мов спрут!

    Повітря сповнене нектару.
    Туман помалу розтає.
    Чабан жене овець отару.
    І сонце лагідне встає!

    Повніє колосом пшениця,
    Вирує хвилями овес.
    І увібрала паляниця
    Сповна високості небес!

    Дорогоцінна та перлина!
    В оправі рік, лісів і трав!
    Моя країна, як стеблина -
    Відкрита всім земним вітрам!

    Тому в душі бринить напруга,
    Неначе коси розплела...
    Віршами з серця ллється туга,
    Мов чисті води з джерела!

    Достатньо рідний дім ламати!
    Прийшли відновлення часи!
    Країна нам була, як мати.
    На черзі ми: надати сил!

    Віршами гордо пісня лине,
    Вкраїнським вторячи майстрам!
    Я в твоїм полі, мов стеблина -
    Незламна, всупереч вітрам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2137

    21 бер. 2022
    Юлія Товтин
    Без назви
    Не можу заснути вже третьої ночі.
    І зовсім не можу стулить свої очі.
    Писала я завжди вірші про кохання,
    А зараз... день кожний мо' стати останнім.

    В віршовану форму, у строгі рядки,
    Я вилити хочу всі свої страхи.
    Боюсь за народ і за небо над нами,
    Боюсь опинитись під лихими вогнями.

    Турбує мене іще річ одна —
    Для кого, для чого, чия то вина?
    Чи справді за діло загинули люди?
    Чи виживем ми? Як далі нам бути?

    А страх, наче звір, роз'їдає усе.
    Тривога мене щохвилини трясе.
    Тож хай наші хлопці, що вийшли під кулі,
    І зможуть вернути часи ті минулі.

    Часи, що відносний нам спокій несли.
    Часи, коли люди щасливі були.
    Часи, коли нікого було боятись,
    Часи, коли всіх ми могли дочекатись.

    І хай повертаються звідти живими.
    Щасливими, цілими й сміливими такими.
    Адже наш народ, уся Україна
    На воїнів має надію єдину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2138

    21 бер. 2022
    Товтин Юлія
    Без назви
    Вже тиждень ріки крові ллються
    І чути гіркий плач та стогін.
    Вже сьомий день наші борються
    За те, щоб соловейка вчути гомін.

    Щоб пуль ворожих й установок
    Той свист хоч діти не почули.
    Щоб ті міста, що ми відновим
    Полегшення колись відчули.

    Чернігів, Київ, Харків й інші...
    Ми стоїмо. І вистоїм. Це правда.
    В нас навіть для ворога є ніші,
    Бо Україна — чесная держава.

    Ми плюнем ворогу в лице,
    Ми можем слово хоч сказати.
    Закинем міцнеє слівце
    Й які ми з вами, в біса, брати?!

    Ніколи ними не були
    Тепер же точно і не будем.
    Наші за волю полягли,
    А ви — чудовиська, не люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2139

    21 бер. 2022
    Товтин Юлія
    Без назви
    Проріже тишу знов "тривога".
    Коли вже клята перемога?
    Коли нашої крові ріки
    Текти зупиняться навіки?

    Коли ті клятії ракети
    Закінчать свої піруети?
    Коли ми зможем знов сміяться
    І вже нічого не бояться?

    Настане тая мить чи ні?
    Чи будем довго жить в огні?
    Чи виживем, чи доживемо?
    Чи мирне небо обіймемо?

    Я вірю — станеться це скоро.
    Переживем ми разом горе.
    Героїв наших не забудем,
    І в Україні мирній будем.

    Співать над нами будуть пташки,
    У полі квітнути будуть ромашки,
    Щасливі посмішки будуть сіяти,
    І Ненечку нашу ми зможем відбудувати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2140

    21 бер. 2022
    Товтин Юлія
    Без назви
    Потрібен був їм клятий поводир
    Й тяжкі кайдани.
    А нам потібен був лиш мир
    І не потібні рани.

    Наш синьо-жовтий стяг —
    То небо й жито.
    Їх - триколірний —
    То є море, що кров'ю залито.

    Подобається їм спокійно жити
    В нерозумінні й рабстві, й не тужити.
    А нам подобається здобувати
    Щасливі миті в рідній хаті.

    Та тії миті відібрали,
    Країну нашу — зруйнували,
    Неситі, заздрісні, нещирі
    Кацапи кляті в "руськім мирі".

    Ми не пробачим й не забудем.
    Ненависть наша вічна буде.
    Ми ще країну відбудуєм.
    А їм там жить — хворим нехлюям.

    В болоті, заздрощах і злості
    Ви втратили усе людське.
    Ми не чекаєм більш вас в гості —
    Живіть там, де своє, сволотське.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2141

    21 бер. 2022
    Анна
    109
    109 янголів -109 діток.
    Невинних жертв кривавої війни.
    Усі вони хотіли просто жити.
    Хотіли бачить сонце, як і ми.

    Хотіли прсміхнутись тату,
    Сказати перше слово "мам" ,
    Піти до школу, просто гратись.
    109 жертв потворної війни.

    Їх ВБИЛИ нелюди, потвори,
    фашисти і ваш "рускій мір" .
    109 душ вже полягли до долу.
    109 янголів вже відійшли у кращій світ.

    Ми будем пам'ятать про вас, малята,
    Ми будемо молитися за живих,
    А ці потвори нам за все заплатять.
    Ви- наші янголи кривавої весни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2142

    21 бер. 2022
    Анна
    За що вмирають наші діти?
    Скажіть за що вмирають наші діти?
    Чому ми чуємо по всюди плач?
    Чому по серед ночі нас почали бомбити?
    Чому? Скажіть чому? За що?
    Вони Мовчать.

    Мовчать, але підводять очі
    Без сорому і без жалю
    Вони усі тупі й німі телята
    по віки в пеклі вам палать

    Вам не отримать нашого НІЧОГО.
    Лиш та пролита кров лишиться в вас.
    А Україна не пробачить вам НІКОЛИ.
    І Бог за це вас має покарать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2143

    21 бер. 2022
    Анна
    Вільна
    Вільна, не зламна, непереможна.
    Вірю настане цей день
    Знов України відстоїть кордони,
    Знову пригорне дітей.

    І пролунають пісні на всі боки,
    Знову прокотиться сміх.
    Всі ми подивимось в небо до Бога
    Скажемо "Дякуєм " всі.

    Всі ми молись за нашу Вкраїну,
    Всі ми молились за мир.
    Боже, почуй всіх дітей України
    Їх пригорни й захисти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2144

    21 бер. 2022
    Наталія Пирог
    Без назви
    Никогда мы не будем братьями,
    Бо брати так, як ви, не чинять:
    Не рвуть серце руками на шмаття,
    Заганяючи ніж у спину,
    І не скидують авіабомби
    На будинки, лікарні і школи,
    Через що у міських катакомбах
    Стало людно так, як ніколи...
    Не розчавлюють танками брата,
    Не розстрілюють його із "Градів",
    Бо він, бачте, по-русски балака,
    Але жити в росії не радий.
    Що зробили вам ми, українці?!
    Чим таким вам усім завинили,
    Що принесли нам ваші ординці
    Гіркі сльози, біль, смерть і могили.
    Не просили ми вас рятувати
    Від принижень нас чи від нацизму.
    Не було в Україні знущання
    До навали на неї рашизму.
    Ми жили собі мирно і тихо,
    Спрямували державу в Європу
    Й не робили жодного лиха
    Із двомовності частки народу.
    Ви позаздрили нашій країні,
    Бо у вас - лише срач і розруха,
    А пуйло з телевізора нагло
    Розклада вермішель вам на вуха
    І, сховавшись у тихому бункері,
    Відправляє солдатів на бійню.
    Цей диявол живиться кров'ю,
    Яку ллють ваші люди постійно.
    За час його сидіння на троні
    Ви воюєте зовсім не вперше,
    Щоб на його коштовній короні
    Діамантів не стало поменше.
    І крокуєте рівним ви строєм
    До Чечні, молдаван і грузинів,
    До сирійців несете ви зброю,
    А тепер вже дійшли в Україну.
    Ну а далі у планах - Європа,
    США і Китай, Антарктида...
    Не здивують ці плани нікого,
    Бо зажерливий він і брехливий.
    Вам розкаже про захист росії
    Від загроз, що не мають причини:
    Ну не мислять про зброю і НАТО
    В Антарктиді маленькі пінгвіни.
    Прикриваючись благом росії,
    Тішить хворі амбітні бажання,
    Бо вже років із 20 він мріє
    Захопити пів світу, захланний.
    Має статки і гроші народу,
    На які ви могли б краще жити.
    Вам же душить всіляку свободу
    Та привчає лиш гнити і скніти.
    Ну а ви... мовчите, як затяті,
    Боягузи й раби пропаганди.
    Чи прихильні до нього, прокляті,
    І вітаєте злочини банди.
    Вам не буде прощення за зраду
    Людських якостей, чесності, правди.
    І від мого народу ненависть
    Вас накриє надалі й назавжди!
    Забуття і зневага вам буде,
    Гнів людський і пекельне багаття.
    Ви та ваші нащадки, навіки
    Будьте прокляті! Ви нам не браття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2145

    21 бер. 2022
    Сніжана Біла
    Хлопчику
    Хлопчику, я латаю дірки на штанях
    і ще зв'яжу тобі кількасот шкарпеток.
    Ти мене не згадаєш, я просто Таня,
    котрій приносив ласощі і букети.

    Ось я тобі несу вже важкі патрони.
    Все найдорожче, кажеш носи в кишенях.
    Я тебе колись бачила на пероні.
    Ми були незнайомі (до речі, Женя).

    Ось я тобі готую борщі й пампушки.
    Ти не дивись, що сльози мої квасоля.
    Можна я обійму тебе і на вушко
    "Дякую" передам від якоїсь Олі.

    Ось я тобі бинтую думки і рани.
    Завжди чекаю зустрічі у неділю,
    щоби удвох зустріти щасливий ранок,
    й знати, що я остання твоя Надія.

    Ось я тебе сварю. Ти завжди забудько!
    Речі порозкидаєш по всій кімнаті.
    Добре, що хоч нічого страшного не буде,
    бо все прощати вмію (з любов'ю, Катя).

    Ось ми тут всі з тобою на цьому фронті:
    лікарки, швеї, втомлені кухарівні.
    Знаєш, життя нагадує щось вагонне:
    всіх кого не згадав, але тут зустрінеш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2146

    21 бер. 2022
    Алла Журавка
    Пам'ять вічна. (Віктору Махнюку-присвята)
    Останній постріл пролунав для тебе.
    Останній.
    Герою,чуєш?
    ,,Курли, курли...''-це з неба.
    І онде хмаринка чатує,
    У вирій тебе понесуть,
    До Бога.
    Весна.
    По стежині, зраненій, іде Перемога.

    За життя, за мрії, майбутнє
    Поліг ти в бою.
    І ось-перехрестя-чотири дороги...
    Життя, як життя.
    Стою.
    Стою, бо жива.
    Жнива.
    Вдивляюся в поле, колосся...
    Через сльози ( нестримні ) здалося,
    Стоїш ти і не зникаєш,
    Руками свій край обіймаєш...
    Проникливий погляд...
    Дозріває вже й сонях.
    Росою сплакнула стерня...
    Перекинута скиба- броня.
    Ти поруч і досі...
    Та тебе вже нема...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2147

    21 бер. 2022
    Ігор Кручик
    Марш героїв
    Горить земля і чути смак полину.
    Курличе в небі лебединий лет.
    Вперед, за нашу милу Україну!
    Вперед, вперед, вперед!
    «Пора до бою! - мати каже сину. -
    Не гнися, як під снігом очерет!»
    Вперед, за нашу вільну Україну!
    Вперед, вперед!
    Ми віримо у Бога і людину,
    стають за нас Ісус і Магомет.
    Вперед, за нашу славну Україну!
    Вперед!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2148

    21 бер. 2022
    Ольга Харишина
    У мій дім прийшла війна
    У мій дім прийшла війна,
    Стіни розбомбила;
    Вкрала мати у дитя,
    Сина схоронила.

    Там, де йшла - пітьму лишала
    Лапами брудними.
    Підло, низько та бездушно
    Брехнею плювала.

    Зазіхнула на святе -
    Свободу народу!
    Вкотре вдавиться і нині
    Від власного смроду.

    Неможливо задушити
    Те, що не вмирає.
    Хто душі в грудях не має,
    Той сам і згниває!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2149

    21 бер. 2022
    Олос Неля
    Я врятую вас!
    Я підтримаю, Я послухаю
    Я почую скрізь шум гармат
    За дверима хай щось вибухує
    Я впізнаю твій аромат

    Не залишив Я, ти не думай так
    Не поїхав з валізами геть
    В бомбосховищі у підвалі Я
    І на полі в бої, де смерть

    Я на вухо шептав виходити
    Рятував від завалів тебе
    Допоміг Я машину заводити
    Коли руки трусились в тебе

    Дав життя у метро тій дівчинці
    І зберіг від біди всю сім’ю
    Під обстрілами вони їхали
    Захистив кожну душу Свою

    Я виносив руками солдатів
    Рятував від пожару дітей
    Україно, не терплю я матів
    Як не терпите «руських гостей»

    На коліна хутчіш вся країно
    Ви моліть про захист Мене!
    Хай молитва несеться невпинно
    Я почую, Я бачу Тебе!

    Я один, Хто може змінити
    Хід подій,все в Моїх руках
    Одним словом все зупинити
    Я керую навіть в думках

    Плач, плач рідненька, рахую
    Всі сльозинки в долонях Моїх
    Як згадаєш годину лихую
    Заспокойся в обіймах Моїх

    Я тебе не забув, не закрився!
    В Мене план є для тебе - один
    Я не хочу, щоб ти загубилась
    У емоціях болю й провин

    Ти не винна повір, Я знаю!
    Не даю Я більше, зверх сил
    Я врятую вас! Обіцяю!
    Тільки вір у Мене! Лиш Вір!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2150

    21 бер. 2022
    Роксолана
    Війна
    Війна! Війна! О, Боже! Все палає! Усе горить і знищено ущент! Хіба душа кричить, бо сліз давно не має. А серце ствердло й перетворено в цемент. Дітей, батьків, жінок ніхто не бачить. Стріляють ,б‘ють по них, мов то жива мішень. Горить усе…ракети, гради, кулі. Бомблять з усіх сторін. Тут поселилась смерть…Не згідні більше бути їх рабами! І не стрічатимемо знову хлібом їх!!! Ви чуєте?!  Це ж плаче Бог, що він на небі, а не тут із нами… «своі» воюють супроти «своїх»…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2151

    21 бер. 2022
    Попова Ольга Николаевна
    Хроника войны 19 марта 2022. Позор России
    Пошла четвертая неделя
    Ужасов, сирен, убийств...
    Терзают всё ещё
    Мою родную Украину!
    Победу добывая Путину
    Любой ценой,
    Равняя города с землёй.!
    Вы те, которые пришли убить,
    Убийцы, каты и дебилы!
    Пора мозги давно включить,
    Хотя вас думать не учили.
    Вы разве воины? Ну, нет...
    Кто с мирным населением воюет
    Тот убийца, кат...
    А воин - он солдат!
    Он защищает свою землю
    И гонит вон врагов,
    Спасая всех, сам погибает,
    Идя в бессмертие душой,
    И память славой покрывает.
    Вы же, россияне,
    Захватчиками к нам пришли,
    Нам смерть и разрушенье принесли,
    Но... Сами смерть свою нашли
    Позор и плен...
    Но может это вас заставит думать?
    Остановитесь! Вам весь мир кричит,
    Не будьте куклами у кукловода
    И 40 тысяч новых, что нашёл
    Здесь также смерть найдут,
    Уж, вы поверьте!
    А Украина победит!
    Какие б звери к нам не приходили,
    Мы выстоим, мы будем жить!
    А вам позор в века! Позор России!

    СЛАВА УКРАИНЕ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2152

    21 бер. 2022
    Ніна Бегас
    Світанок війни...
    Світанок війни...21.03.2022
    Ніна Бегас-Коваль
    1.
    Чергова сирена під ранок..
    Чергове незнаєм, куди прилетить..
    А новий весняний світанок
    Дає нам надію на мить...
    Пр.
    Хай малеча посміхнеться
    Сонечку ранковому
    Від ракети хай трясеться
    Кремль у світанковому!
    2.
    Перемога в цім світанні
    Мрійливо серденько бринить
    І досі не закрите небо - всеодно наш щит!
    Пр.
    Хай малеча посміхнеться
    Сонечку ранковому
    Від ракети хай трясеться
    Кремль у світанковому!
    3.
    І знову сирена виє
    Та гучність її мала
    "Відбій" в'яло ниє
    Перемога на цей раз
    Сил добра!
    Пр.
    Хай малеча посміхнеться
    Сонечку ранковому
    Від ракети хай трясеться
    Кремль у світанковому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2153

    21 бер. 2022
    Ольга
    на жаль та обурення
    якби вони були
    менш затьмарені
    менш зацьковані
    менш залякані
    запропаговані

    якби на мить затнулися
    замовкли
    озирнулися

    чи щось змінилось би?
    вони стріляли би?

    ...так
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2154

    21 бер. 2022
    Христина Михасів(Кремінська)
    Не здамся
    Я так втомилася... Але не здамся!
    Поплачу тихо вночі, поки рідні сплять.
    А зранку розчешу волосся, вмию обличчя.
    Пригорну рідних і піду працювать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2155

    21 бер. 2022
    Ольга
    світове занепокоєння
    ви брешете, брешете, брешете!
    лише напівмірами,
    начвертьвідмовами,
    які не важать ні граму,
    але вражають тілами
    полеглих дітей.

    заявами гучними закопуєте цілу націю.
    слово і діло... слово без діла...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2156

    21 бер. 2022
    Леся Рудь
    Без назви
    Ти прийшла коли всі спали
    Ми на тебе не чекали.
    Ти казала що сестра
    А із рота вже іскра.
    Полум'я - твоя любов
    Посилала людям кров
    Закликала щоб дружити
    Та про що тут говорити?
    Ти прекрасна, рідна мати
    Боронити будем з братом!
    Сонце вранці засіяє
    Бог усіх нас захищає.
    Україна рідна ненька
    Ти для нас усіх рідненька!
    Ти не плач,
    Усі з тобою
    Ми не йшли на них війною.
    Хто на тебе зазіхає
    Хай за це відповідає.
    Суд Всевишній вже нас чує
    І новину нам віщує
    Перемога вже за нами,
    Зварим суп із галушками
    Заспіваємо наш гімн
    І подякуєм усім!
    Слава Україні!
    Ти прийшла коли всі спали
    Ми на тебе не чекали.
    Ти казала що сестра
    А із рота вже іскра.
    Полум'я - твоя любов
    Посилала людям кров
    Закликала щоб дружити
    Та про що тут говорити?
    Ти прекрасна, рідна мати
    Боронити будем з братом!
    Сонце вранці засіяє
    Бог усіх нас захищає.
    Україна рідна ненька
    Ти для нас усіх рідненька!
    Ти не плач,
    Усі з тобою
    Ми не йшли на них війною.
    Хто на тебе зазіхає
    Хай за це відповідає.
    Суд Всевишній вже нас чує
    І новину нам віщує
    Перемога вже за нами,
    Зварим суп із галушками
    Заспіваємо наш гімн
    І подякуєм усім!

    Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2157

    21 бер. 2022
    Віталій
    Нескорені
    Сьогодні знову бій… Під шквалами атак
    Наш стяг – як славний світоч перемоги.
    Залізна воля зібрана в кулак,
    Крушить орди московської облоги.

    Ми мирні люди… Та коли війна –
    Везувієм спалахує в народі
    Непереможна сила руйнівна,
    Палюча лють, яку спинити годі…

    Прийшли з мечем – впадете від Меча
    Всі ви, раби фашистської росії.
    Вас ЗСУ рубатимуть з плеча,
    Спастись не буде жодної надії.

    Ми – України Вольної Народ,
    Що має Гідність і Самоповагу.
    Ви ж – ниций, одурманений заброд,
    Заручники кремлівського ГУЛАГу.

    Швидкі аби загарбати чуже.
    Несете смерть, нещастя та розруху…
    Ми ж вистоїм, нас Небо збереже.
    Від вас же – не залишиться ні духу.

    Все відбудуємо, і села, і міста.
    Засіємо лани, зберем рясні врожаї.
    І зацвітуть усмішками уста
    У нашому нескореному краї.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2158

    21 бер. 2022
    Фолюшняк (Алавердян) Олена
    108
    Розсіявся туман війни,
    Очима дивлюся, шукаю сина.
    Нема ніде його, усюди хаос,
    І хтось несе дитину на руках…

    Чи то його волосся на плече звисає?…
    Що я вичісувала і перебирала.
    І голова убік…
    З любов’ю що до себе я горнула.

    «Не пускай її», - лунає десь.
    Кому вони? Навіщо? Не мені!
    Не син же мій, не може...
    Та що ти коїшь, Господи, за що?!

    З каміння, з попілу, з піску,
    Простягне руки, до верху долоні,
    Молю, не забирай його,
    Бери мене, я мати, я доросла!

    Йому лише минуло два у січні.
    На світі цьому не навчився він ходити!
    Йому ще б трішки підрости,
    Навчитись говорити...

    А далі вже не чую ніг,
    Життя минає тут і зараз.
    І в голові нічого, - і одне питання:
    «За що на цій війні вмирають діти?»

    Твоя дитина - то весь твій світ.
    Для світу він лише число 108.
    108 тіл, дитячих тіл,
    Малі… дрібні, нікому не відомі.

    То не солдат. То не герой.
    Його ім’я не взнає кожний.
    Але то все ж людське життя!
    Життя за що віддав він, Боже?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2159

    21 бер. 2022
    Віталій
    Молитва за Україну
    Моя Країна кровоточить,
    Моя Держава у вогні...
    Тебе благаю, Святий Отче!
    Дай вистояти нам в ці дні!
    У цій борні за Правду й Волю -
    Даруй відвагу і могуть
    Мари кремлівської сваволю
    Відправити в останню путь.
    З Тобою, вірю, все здолаєм.
    В нас дух, дух ратника-борця...
    Для Тебе щиро відкриваєм
    Свої полумяні серця...
    Перед Тобою на коліна
    Стаємо в цей буремний час
    Щоб вічно була Україна
    Від річки Тиси по Кавказ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2160

    21 бер. 2022
    Віталій
    великий хотельщик
    Я хочу, я хочу, я хочу,
    От того и мычу, и рычу…
    Украине войной угрожаю
    Потому, что террор обожаю.
    Я и тактик большой, и стратег.
    Всех себе подчиню… Мой набег
    На укропов – лишь только начало…
    Надо так, чтобы грозно звучало
    Мое имя в Европе и за…
    Нету в мире покруче туза.

    Потому и визжу, и мычу,
    На планете быть главным хочу!

    Мыслит он приблизительно так.
    Погружая Россию во мрак –
    Свет величия ей обещает.
    А несчастный народ натощак
    Его бред словно мед поглощает.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2161

    21 бер. 2022
    Ксанка Кравченко
    Без назви
    Тишком ми малюємо на стелі
    Білих янголів у темряві нічній,
    Посеред чорнющої пустелі
    Ми малюєм крила ніжних мрій.
    Коли пальці німоту торочать,
    Коли губи не кричать слова,
    Наші вірші благодать пророчать,
    А земля розпечена й жива.
    Наші очі більше вже не плачуть,
    Не спотворить темрява світи,
    Там де вірять, хоч іще не бачать
    Грізним оркам далі не пройти.
    Кожну ніч малюємо на стелі
    Янголів і божу благодать,
    Змішуючи ніжні акварелі,
    Щоб світанку мирного чекать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2162

    21 бер. 2022
    Галина
    Україна буде жити!
    Гідра страшна сама конає і хоче знищити усіх,
    На нас снаряди, бомби надпотужні посилає та
     виродків своїх.

    О ні, так просто народ мій не здолати!
    Не стане на коліна він!
    Ми будем битись до загину,
    А їм боятись варта
     Й чекать поминок у кожну хату,  в кожен дім.

    Той гад , що наш порушив спокій,
    горітиме до тла,
    свободу нашу не здолати,
    Бо в серці кожного у нас любов цвіла.

    Йому народ ніколи не скорити,
    бо в жилах кожного козацька кров тече.
    І будемо ми їх так бити,
    що тільки порох з них буде летіти,
    А УКРАЇНА?
    Вона відродиться і буде жити !
    І будуть в ній щасливі діти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2163

    21 бер. 2022
    Віталій
    Нравиться не нравиться
    «Нравиться, не нравиться –
    Терпи, моя красавица.»
    Ну а что сболтнуть еще
    Когда ум кончается.

    Когда скрепы соскребли
    Лицо человека,
    Налюдях сума свели –
    То, считай, калека.

    А как хочется ему
    Диктовать народам
    Свою волю. Посему –
    Прослыть сумасбродом

    Не боится, страшно лишь
    Пасть за борт всевластья.
    Тут ни Киев, ни Париж
    Не прибавят счастья.

    Нас ему не запугать,
    Мы –  не россияне
    Чтобы жить и умирать
    В рабстве и обмане.

    За террор кровавый свой
    Отвечать придется
    Если сунется с войной,
    Если не уймется.

    Здесь ему устоим ад…
    В жаре лютой драки –
    Тяжко взвоют, заскулят
    Все его собаки.

    И к нему придет черед,
    Нравиться, не нравиться –
    Украину и народ
    Не сожрет, подавится…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2164

    21 бер. 2022
    Ігор
    Війна
    А ти прийшла так тихо і невчасно
    З самого ранку, коли ще сплять птахи
    Почали наступ москалі, то стало ясно
    Коли від вибухів і бомб проснулись дітлахи
    А що мені сказать дружині, дітям ?!
    Куди збиратись і куди тікать ?!
    Хтось там мене і нас чекає в світі ?
    Ні ! Ми на своїй землі, ми будем(о) воювать
    І вже без страху я шукаю побратимів
    І вже ми разом чинем(о) опір ворогам
    Вже перші успіхи і сотні трупів вбитих
    Ми об'єднались, ми не здамося москалям
    І вже війна іде не день, не два, не тиждень
    І віра в наших воїнів росте
    Ми показали всім, що ми єдині й патріоти сильні
    І віра в спільну перемогу всіх нас окрилено несе
    І буде в нас ще труднощів багато
    І будуть спроби ще нас завоювати
    Але так просто Українців не здолати
    Ми будем(о) воювати до кінця !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2165

    21 бер. 2022
    Кристина
    Без назви
    Вони так прагнуть роз‘єднати
    И на кусочки поделить,
    Але вдалось їм об‘їднати
    И ещё больше полюбить
    Країну неньку цю маленьку,
    Молиться за всех тех ребят
    Що так сміливо і натхненно
    Нас защищают от огня.
    Хай посміхнеться наша доля
    Хоть враг большой, он наш сосед…
    Але не зламна наша воля
    И мы одержим сто побед
    Ми зробимо хоч неможливе
    И Бог поможет, знаю, нам
    Бо серце маємо сміливе,
    И не сдадимся мы врагам
    Ми встоємо, бо ми не зламні
    И ещё лучше станем мы
    Всі скажуть Слава Україні!
    Не просто это ведь слова,
    Ви нас зробили ще сильніше!
    Героям слава! Да! Да! Да!
    Можливо стане зрозумілим-
    Мы будем флагом желто-синим,
    А ви відмовтесь від дурного,
    У каждого своя дорога.
    Хай переможе добра воля,
    Пусть будут сильными сердца,
    Хай мир залишиться із миром,
    Восторжествует доброта!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2166

    21 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    ПОБЕЖДАЕТ ЛЮБОВЬ
    Несмотря на страдания,
    И пролитую кровь,
    Несмотря ни на что в этом мире-
    -побеждает Любовь!

    Ярость схваток, потери,
    И побед  чудеса,
    Не заменят любимых,
    Имена, голоса…

    Мы живем лишь мгновенья,
    Отдавая другим,
    Опыт всех поколений,
    Кто до нас был любим!

    И врагов неразумных,
    Тех, кто нынче -всё зло,
    Полюбите! Прошу вас!
    Что бы им повезло.

    Возвратиться живыми,
    К тем, кто верит и ждёт,
    Пусть Любовь образумит,
    Время вспять повернёт!

    Мир изменит подлунный,
    В сердце мир возвратит,
    Станет глупый-разумным,
    А Любовь-победит!

    Знаю, сложно до боли,
    Научиться прощать,
    Тех, кто вольно-не вольно,
    Но привык вымещать

    Свою злобу и дикость,
    И виновных искать,
    Не в себе, но в открытых,
    Кто готов отвечать…

    Тех, кто позже, с Любовью,
    Возвратит всё сполна!
    И заставит без крови,
    Выпить чашу до дна…

    Нет, не мести! Но мира,
    Не забыв ничего,
    Не воздвигнув Кумира,
    Ради лишь одного…

    Что бы помнили люди,
    О рождении в Любви,
    Милосердными будем…
    Даже, если в крови.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2167

    21 бер. 2022
    Катерина Сидорова
    Почуй...
    Почуй мене...
    Я ще жива,
    Та кров моя тече містами...
    Крізь біль тримаю щит руками,
    І буду сильна... За синами,
    Стежками йтиму, до кінця...
    Хребтом розбитим, тихо ляжу,
    Не пройде в серце пуля вража,
    Ніколи дітям я не скажу -
    "Складайте крила, я здаюсь"...
    Почуй мене,
    Під обстріл, крики, -
    Дай сили нам, щоб далі жити,
    Дай сили нам, щоб всіх укрити,
    Дай сили нам, Господь! Прошу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2168

    21 бер. 2022
    vichekurak
    Без назви
    Нас розділили фізично, але серця б‘ються у такт
    Коли вже скінчиться
    Цей антигуманний акт?

    Скажіть мені, нелюди, покидьки всесвітні
    В чом вині діти, вбиті в чужій війні?
    Скажіть, хіба це не злочин
    Мовчати десь вдалині?

    Скажи, сволота москальська
    Чом нас вбивають?
    Поряд мене не захована зброя,
    Завдяки якій убивають.

    Ти на старості літ вже геть чисто здурів.
    Параноїк проклятий,
    Порнографічними фантазіями, що ти «цар» одурів?

    Дурій собі далі.
    Десь на своїй ницій землі.
    Тероризуй свій народ безумній моралі.

    А наш вільний народ —
    Не стане рабом.
    Ми несемо в собі ідеологію свобод.

    Тож завершуй уже.
    Ти ще спочатку програв,
    Як тільки вирішив проти нас воювать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2169

    21 бер. 2022
    Олександр
    Ти чуєш, мамо?
    Ти чуєш, мамо, як мені болить?
    Та я ж терплячий, знаєш... Мамо, де ти?
    Чекай, не йди, затримайся на мить!..
    Чому так тихо розмовляють кулемети?

    Як добре, мамо, що зустрілися тепер...
    А як ти опинилась на кордоні?
    Війна скінчиться – повернуся в Універ...
    Пече вогнем і так здавило скроні...

    Ні, ні! До БМП ти не ходи!
    По ній російські «братья"  б’ють прицільно!
    Ти, краще, дай мені хоч крапельку води...
    Я бачу Соб, гуляє щука вільно,
    А в очеретах батько у човні,
    Рибалить з моїм братиком маленьким!
    Ходімо всі до хати...
     чом сумні?..
    Чому із батьком плачете ви, ненько?

    І раптом посивілі, стоїте,
    Над чорною, порожньою труною?
    Мене нема у ній! Ви бачите?.. Проте,
    Хіба один такий я повернувся з бою?

    Ти чуєш, земле-матінко? Болить!
    Чому дозволила дітей своїх спалити?
    Смертельний біль вгамується  умить.
    Не згасне біль у тих, хто мусить жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2170

    21 бер. 2022
    Вербицький Олександр
    ЭВАКУАЦИЯ
    Это уже не боль или страх,
    Ожидание, или абстракция,
    Машины на трассе в четыре ряда,
    Не бегство…эвакуация.

    Всех вместе, без рангов, чинов и наград,
    Пешком, через лес - в неизвестности…
    И да, лучше тем, кто немножечко гад,
    И знаком с рельефом местности.

    Этим проще. Встречка и все как всегда,
    При отсутствии маячков цвета разного…
    Случается везде и всегда такая беда,
    Люди…поведения безобразного.

    Им-что в поезд, тогда куча мешков,
    Что в машину, но тогда с велосипедами…
    А кругом война…а человек таков,
    Ожидает кого-то с победами.

    Ну и всё же, если пришлось вот так,
    Оказавшись без всего в одночасии,
    Что же делать, где и что искать, в этом обычном военном ненастии?

    Кто поможет? ,где взять хоть немного ДТ, темной ночью, в час неизбежности?
    Проще всё…Не теряйте любовь и добавьте частичку нежности!

    И появятся  -в баке газ и бензин,
    Деньги, вещи, продукты питания,
    Ощущение, что ты не один, в этот час своего испытания,
    Каждый пост, что стоит на долгом пути,
    Не проверка на качество совести,
    Он-уверенность в то, что мы победим,
    Не одни. И не в невесомости.

    Долго ехать. Хоть поезд, хоть в личном авто,
    Пробираюсь дорогой изгнания,
    Понимая, что лучше не будет,
    Даже если ждут США и Германия…

    Потому, что теперь, как ни крути,
    Для себя самих и внутри,
    очень просто звучит название,
    Того самого трудного в жизни пути,
    И имя ему-изгнание.

    Вводит многих в стресс, сводит с ума,
    А других…просто ждёт прострация,
    Обычное дело любой войны и ЧП,
    Имя ему-эвакуация.

    Страха нет. Да и паники тоже нет,
    И с чего? Что внезапно уехали?
    Ведь на самом деле-это больше бред,
    Как и гонка за своими успехами.

    Кто свалить решил, ещё в первые дни,
    Страх транслирует за недвижимость,
    Сам дрожит как лист, и других дрожит,
    Слухами о каких-то подвижностях.

    Да, изгнанники! Или беженцы…
    Что теперь с того, кто причиною,
    Первыми-убежали неженки…
    Последними ушли те, кто остался мужчинами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2171

    21 бер. 2022
    Анастасия
    ***
    я смотрю на картинки своей прошлой жизни:
    «довоенное время» звучит как издёвка
    мы фанаты своей украинской отчизны
    наша жизнь уместилась в рюкзак и коробку

    с наступлением ночи трясутся колени,
    знаем всё про удары, снаряды и взрывы
    верить в лучшее мы с целыми миром умеем,
    и, отчасти поэтому, всё-таки живы

    звук сирены уже не помеха для чая,
    шоколадки, обеда и сна с перебоем
    за прогулкой у моря, за солнцем скучаем
    переполнены болью, надеждой и горем

    все мы знаем, куда слать российский корабль,
    всем понятен пароль «паляниця» и «моно»,
    каждый сам по себе и особенно храбр
    наша сила пропитана свежестью моря

    мы худеем, не спим, но откуда-то силы
    мы смеёмся и шутим, а что остаётся?
    мы умеем все жить, и поэтому живы
    может это всё сон и вот-вот мы проснемся?

    как ты там? хорошо и по-прежнему тихо
    доброй ночи, спокойной и пусть не стреляют
    эх, февраль, ты взбодрил нас, конечно, всех лихо
    пусть же март мирно нам по местам всё расставит
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2172

    21 бер. 2022
    Олександр Гончарук
    слимак
    Ти, курва-путін, здохнеш, як слимак!
    Бо не людина ти – слимак гидкий, по суті.
    В тортурах власних зваришся, мов рак,
    В своїй же захлинешся ти отруті!
    У власному кривавому гівні
    Шматки ковтатимеш свого гнилого серця!
    А кожна крапля болю в цій війні
    На тебе лавою пекельною проллється!
    За сльози діточок і матерів,
    За кожного загиблого солдата
    Тебе у пеклі будуть тисячі чортів
    На ремінці тоненькі шматувати!
    Для мене матюки з дитинства – зло.
    Й без них у МОВІ слів міцних доволі.
    Та тут не втримаюся:
    путін, ти – хуйло!
    Ти здохнеш, як слимак
    Від дрібки солі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2173

    21 бер. 2022
    сергій полулях
    Без назви
    пам’яті С. Савченка, гірника і товариша, Канатово, 12.03…
    Стоять сини з батьками разом,
    На смерть стоять в бою з ордою,
    Щоб вкотре заздрісну  заразу,
    Пустить Дніпровою водою.

    …Отак Батий дививсь на Київ,
    Пускала слину кацапня,
    Яка покірно гнула шию,
    Лизала хвіст його коня.

    Вони за сором всім віддячать,
    Але не степівчанам, ні!
    За це кияни кров’ю плачуть,
    Б’ючись до скону на стіні.

    Так раб у підлості затятий,
    Зло звик зганяти батогом,
    Продасть у рабство маму й тата,
    Щоб все навкруг було рабом.

    …Й тоді сніжило, чорна хмара,
    Закрила землю навкруги,
    Димів із оболонських згарищ
    Злякалися нові Боги.

    Вони учили нас страждати,
    Учили лиху потурать,
    А що іще нам може дати,
    Бог, що привів ворожу рать?!

    І зараз дим з-за Оболоні,
    Дим із Чернігова до Бучі,
    І Київ - ніби на долоні,
    Ще трохи - і у серце влучать.

    Але тепер часи інакші,
    Ми піднялися всенародно,
    Веде Ярило вої наші,
    Щоб звергнуть путіна в безодню.

    Воно сопливе і нікчемне,
    Рідкий кізяк коня Батия,
    Ми переможем, бо даремно
    Москва прискалилась на Київ.

    Нам кожне місто, як столичне,
    Тут батько й син - до спини спина,
    І Україна буде вічно,
    Й корогви наші жовто-сині!
    (11-00. 13.03.2022. Кропивницький).
    **
    Після Маріуполя і всіх невинно убієнних і всього зруйнованого..
    Наш Всесвіт у вирі галактик зника,
    Байдуже струмує часу   ріка.
    Голодні до щастя й до ворога злі,
    Ми вийдем на берег нової землі.
    І прапор поставим, і хату зведем,
    І буде таки український Едем!
    (03-40. 17.03.2022)
    **
    Z- образинам
    Промеж артистов и певцов
    В расее много подлецов.
    Вот и димочка певцов
    Растит  юных подлецов.
    А в Украине  подлецов
    Превратили в  мертвецов.
    (11-00, 20.03.2022)
    **
    Якось дико, що тихо,
    Не летить, не реве,
    Причаїлося лихо
    І вже з нами живе.
    Україна в підвалах
    І в окопі за садом,
    Не лякає вже спалах
    Від російського Граду,
    Все уже прозаїчно,
    І біді даєм раду,
    Бо весна, і ми звично
    Вже готуєм розсаду...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2174

    21 бер. 2022
    Євген Маєвський
    Нежартівлива пісня "Збирайтеся, куме!"
    Збирайтеся, куме, підем на гулянку –
    Різати смердючим москалям горлянки!
    Не забудьте, куме, взяти автомата
    Та візьміть лопату, щоб їх прикопати.

    Приспів:
    Нумо, куме-брате,
    Годі пити й спати!
    Треба зброю брати
    Москалів вбивати! (Приспів – двічі)

    Прихопіть мотузочку, гарну та міцненьку –
    Вішатемо наволоч за Вкраїну-неньку,
    Кожному кадирівцю – в лісі буде гілочка,
    А як переможемо – вип’ємо горілочки!

    Приспів:
    Нумо, куме-брате,
    Годі пити й спати!
    Треба зброю брати
    Москалів вбивати! (Приспів – двічі)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2175

    21 бер. 2022
    Артем Торуба
    Весна здолає зиму
    Ще трішечки… весна здолає зиму,
    Піснями защебечуть всі птахи.
    Сніг звільнить землі, наші полонини,
    Заповнять звірі їх, великі та малі.

    Ця перемога українцям допоможе,
    Здолати бісів, що прийшли до нас додому.
    Зігріє наших козаків і, може
    Хоч трішечки, на мить, та зніме втому.

    Повітря хай, свіженьке ще, та вільне
    Наповнить груди, сили дасть і волі!
    Із кожним днем, нехай трохи повільно,
    Врятуємось ми від такої долі.

    Збудуємо з нуля те, що втрачали.
    Все разом, як одна сім’я велика.
    Всі ті мости, що зараз підірвали
    Всі ті будинки, що зазнали лиха.

    Не повернути тільки тих, хто вже пішов.
    І тих, хто навіть ще не народився.
    Не знаю, як він на таке пішов…
    Він дуже… дуже сильно помилився.

    Нема прощення за такі гріхи,
    І цього не забуде Україна.
    Цей шрам на серці з нами на віки.
    А москалі то є німа, глуха скотина.

    Ще трішечки… весна здолає зиму,
    Піснями защебечуть всі птахи.
    Сніг звільнить наші полонини,
    А ми Вкраїну нашу від русні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2176

    21 бер. 2022
    Ломакіна Лада
    Без назви
    Гармати і кулі,
    Поцілені в душу.
    Я вижити маю,
    Я вижити мушу.
    Полиште мій дім,
    Ви, крилаті ракети,
    Мій дім - то не місце
    Для вашого злету.
    І поле моє,
    Все усіяне квіттям,
    Залиште, благаю,
    Онукам і дітям.
    Не нівечте те,
    Що не ви будували,
    Міста мої - серце
    Моєї держави.
    Навіщо вам наші
    Алеї і парки?
    Не ви відпустили
    Там мрії на згадку.
    Не ви тут зростали,
    Навчались й любили...
    Наш дім бачить сльози,
    Каміння й могили...
    Залиште ж нам правду,
    Свободу і сили,
    І очі дитинства
    Волошково-сині.
    Щоб діти зростали,
    І жито у полі.
    Залиште нам небо,
    І землю, і долю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2177

    21 бер. 2022
    Сергій
    Не так сталося
    Йшли бадьоро орки  по чужій країні
    Думали, їх квітами  наш народ зустріне
    Та горять яскраво край дороги танки –
    В землю українську прийшли  окупанти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/2178