###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

###

    23 бер. 2022
    Мар’яна
    свята земля
    свята
    святішою ніколи ти не була
    моя земля
    моя свята земля
    здалля сирена десь загула
    стріляють виродки кремля

    коли виходять тихі зорі
    і місяць, брат їх, ледь прозорий
    ніхто не спить, бо снів нема
    їх жадно викрала війна

    хитає вітер гілочки
    плетуть дівчата сіточки
    тече із гір стрімка ріка
    збиває привид літака
    цвітуть веснянії гаї
    стріляють дикі бугаї
    співає тихо соловей
    не чути маминих пісень

    свята замучена земля
    гримиш гріхами москаля
    ворожа кров проллється скоро
    окропим воленьку суворо

    і заспіває мати сину
    одягне чисту сорочину
    сльозами вмиється солдат
    кричить десь дико в пеклі кат

    і той орел на грудях Прометея
    порве нещадно серце москаля
    його прокляття- наша панацея
    бо це
    наша
    свята
    земля!(с)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5454

    23 бер. 2022
    Тетяна Дворнікова
    Весна єднання.
    Нам усім весна миліша,коли сонечко встає,
    На Дніпровських сивих кручах,Бог усмішки роздає!
    Хай міцне твоє коріння не розтрощить ця війна,
    Маєм завжди розуміння,що земля у нас одна.
    Бо не хочем в світ тікати,і не можем ми повзти,
    Лиш у небо знов злітати,наближатись до мети!
    Буде все!І вітер в полі,чудернацький водоспад,
    Заживуть криваві рани,там де зараз лупить град,
    Волошковими ланами,крізь квітучії сади,
    Проведе Бог Україну до цілющої води.
    Сяйво віри майоріє,кожен день і кожен час,
    А любов до Батьківщини хай завжди єднає нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5455

    23 бер. 2022
    Олена Левченко
    23 березня 2022
    тягнеться гул, надривисті голосні
    ріжуть зів'яле повітря, як дике скло.
    скільки іще нам втрачати на цій війні?
    скільки іще кіл пекла ховають дно?

    Харків, Ірпінь, Маріуполь - сочить із дір,
    вени задіті, але стукотять серця,
    як це, скидаючи бомбу, кричать "за мір!"
    жадним роздертим ротом до черепця?

    як це губити невинне мале дитя?
    янгол його цілував, а ти всучив смерть.
    сотні тобі будуть снитися безкінця
    криками, ревами, кісткою між ребер.

    ваша розквашена раша - тягучий гній,
    скільки води має лити на нас з небес,
    щоби промити-зцілити нестерпний біль
    щоби цією весною Христос Воскрес?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5456

    23 бер. 2022
    Ігор
    Повітряна тривога
    Звучить повітряна тривога
    І їде знову допомога.
    До тих людей, до тих дітей,
    Що плачуть, хочуть бачити той мир.
    Над чистим небом...

    Весна? Звичайно!
    Хочем жити, боїмося,
    Якось живем, не здаємося.
    А скільки втрачено...

    Тут і хвилини мало для мовчання,
    І сліз за тими хто від "навчання",
    Утратив саме найрідніше,
    І став не зовсім він вільніше.

    Чому так боляче, чому?
    Дивитись, бути одному.
    Хотіти радості і миру,
    А не смертей, нікому не потрібних.

    Смертельний вірус.
    Не чума.
    А найсправжнісінька війна.
    Вбиває люд і націю.
    Та не ідею!

    А так біжуть у укриття,
    Дорослі, мама і дитя,
    Їм ще сьогодні пережити,
    А далі нам залишиться тужити.

    До перемоги йдемо,
    Ми Україну не здаємо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5457

    23 бер. 2022
    Ігор
    Настане весна
    І в нас в Україні настане весна,
    І скажуть вже люди: уже не війна!
    І батько, і мати, і діти довкола,
    Нарешті зрадіють, що настала погода.

    Коли сонце так світить і всміхаються люди,
    Гуляють у Харкові, Києві, Умані,
    Гостомель, Волноваха, Маріуполь, Чернігів,
    Усе заслужило бути без тих "печенігів".
    Перевертнів тих, що вбивали людей,
    Що миру хотіли і до своїх дітей.

    Весна точно буде!
    І сонце засяє!
    Народ все це знає,
    Народ це бажає.

    І навіть тепер ми плануєм майбутнє.
    Воно буде найкраще,
    Буде незабутнє.

    Ми точно це знаєм,
    Ми всі цього хочем,
    Ви знаєте люди, які в неї очі?

    Блакитні, як море що Крим омиває,
    І шкіра мов золотом її покриває,
    Вона неймовірна,
    Вона наша єдина,
    Незалежна і вільна
    Моя Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5458

    23 бер. 2022
    Ігор
    Без назви
    День у день
    Одні могили...
    Хтось на полі битви гине,
    Хтось покинув світ жорстокий,
    І поринув в вічний спокій.
    Хтось давно вже за кордоном,
    Хтось сидить вже за законом:
    Божим, правовим, моральним,
    Ненависним , ненормальним,
    Хтось говорить і говорить,
    Ну а хтось нічого не робить.
    Важко кожному тепер,
    Хто є тут, хто ще не вмер...
    Хто за свою долю й волю,
    Б'ється зброєю і кров'ю.
    За ідею, за народ, і за мову.

    Нація в нас є така,
    добра, вільна, молода,
    тягнеться вона угору
    Тягнуть, б'ють її додолу,
    Не зламатись і встояти,
    Вижити і засіяти.
    Небом голубим, сонцем золотим..

    Прапор наш замайорить і ніколи не згорить.
    Вічна слава, вічна біль,
    Всім героям що у бій,
    Йдуть щоб всіх нас захищати,
    І майбутнє дітям дати.
    Все вкраїнці заслужили,
    Віримо у вас щосили,
    Любим, будем пам'ятати
    Бо ідею не зламати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5459

    23 бер. 2022
    Марія Борисова
    Мушу
    Їду містом, їду полем, їду коло хати
    Їду далі від родини, бо мушу тікати
    Їду денно, їду ночно, та добу, чи троє
    Покидаю дім рідненький, віднайду вже новий.

    Їду з дітьми та жінками, їду на підлозі
    Бо немає місця людям, що живуть в дорозі.
    Тіло їде, речі їдуть, та душа чекає
    Перемоги день сильніше ще в собі плекає.

    Їду тихо та самотньо, та журба зі мною.
    По своїй країні плачу, бо вона згоряє.
    Сині очі материні, та криштальні сльозі
    Пам’ять денно вас карбує, щоб нести в полозі.

    Хоч і їду, хоч біжу я, але вже чекаю
    Як додому повертаюсь, любих обіймаю.
    Всі домівки, всі музеї, всі театри, площі
    Відбудуємо ми разом, віднайдемо товщу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5460

    23 бер. 2022
    Ігор
    Без назви
    Як ти? Як добрався додому?
    Як ти? Як там закордоном?
    Як ти? Знов стріляють ракети?
    Як ти? Як твій настрій і де ти?

    Ти боїшся? Ти заховалась?
    Розкажи, як сьогодні вам спалось?
    В кожній області лунає тривога.
    Знову ми вибігаємо з дому.

    Заховались? Всі у безпеці?
    Знов бомблять, знов тривога на вечір.
    Як ти? Скажи мені чесно.
    Як ти? Може щось тобі привезти?

    Дуже важко мовчати,
    Нереально кричати,
    Неможлива між нами розмова
    Хоч і я біля телефона.

    "Як ти?" — запитаюся я в тебе знову.
    Ось така в нас цікава розмова.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5461

    23 бер. 2022
    Ганна Синьоок
    "На зворотному аркуші лютого стільки чужих імен..."
    ***
    На зворотному аркуші лютого стільки чужих імен,
    Стільки нових облич, очей, що обтягнені мороком…
    Вдивляєшся в сиві погляди – як доказ, що ти не помер,
    Що ще не схолола земля, потовчена зайдами-орками.

    Весна зачалась не з пролісків і не з журавлиних ключів,
    А з пекла, що точить міста і вулиці робить порожніми.
    Так гірко вростати в horror відчужено від глядачів.
    Так страшно в підземній тиші своє пізнавати народження.

    Вчувати слова, як гуму, вгризатися в їх нутро,
    Сидіти на сходах підвальних, зімкнувшись очима з вікнами.
    І знати, що ти – плацента, яка переносить кров
    До серця на другому поверсі, що зветься твоєю домівкою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5462

    23 бер. 2022
    Єлизавета Герасименко
    Захисникам країни
    Нехай, що знов той клятий дощ з металу,
    І знов від «Градів» здригнеться земля,
    Нехай лютує ворог наче диявол,
    Винищуючи села і міста,

    Я лиш пряміше виправлюсь у спині
    І міцно автомат стисну в руках,
    Клянусь, ні перед ким не встану на коліна,
    Лише перед дружиною і матір’ю мою!

    Я не один – зі мною рідні браття,
    Товариши і друзі, батьки і сини,
    Ми стоїмо як кам’яная брила,
    Щоб наші діти бачили прекрасні сни!

    Бо хто, крім нас, ще захистить країну,
    Зупинить саранчу? Бо хто, ніж ми?!
    Нам не потрібні скарби, гроші, тая слава,
    Є найдорожче – крихта рідної землі!

    Нехай мене настигне вража куля,
    Та не закінчиться на тім моє життя,
    Бо в серці розірвуться тисячі снарядів,
    Звільнивши найсильніше почуття,

    І це єдина нездоланна зброя –
    Це є любов, що в душах ожива,
    Мільйонами осколків полетить по світу
    І влучно вцілить у людські серця!

    Моя ж душа обійме цілий всесвіт
    І піде вічним шляхом у небесну рать,
    Але, кохана, хоч на те є воля Божа,
    Молю, давай ніколи не вмирать!

    *****
    … нехай, що знов той клятий дощ з металу,
    І знов від «Градів» здригнеться земля,
    Нехай лютує ворог наче диявол,
    Наші поля з’їдає саранча.

    Та ти непереможена, країно!
    Допоки житимуть твої захисники,
    І б’ється серце до останнього удару,
    І подих лицарів присвячений тобі!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5463

    23 бер. 2022
    Стефа
    Фантомна імперія в думках рабів
    Спиніть канонади з захланних рук,
    Най поляже ворог у своїй офензиві.
    Най поляжуть вАрвари, сіючи зло —
    Душогуби для себе копають могили.
    Для себе, для нас, для всесвІту...
    Фантомна імперія в думках рабів.
    Его-го! Вони - це зеніти, зеніти, зеніти.
    Ми ж - це крихітна купка голів.
    Та чогось друга армія світу
    Кожен день слабне й деградує.
    У смс складають заповіти,
    Перечить владі все ж прокрастинують.
    Для наших воювати є доблесть і звитяга,
    Ті ж - жалюгідна армія з бродяг.
    Аморфи і амеби, примітивні примати.
    І ще сонмище слів плюгавих. Вах!
    На що ж ті схожі? На бомжів?
    Та ж ніби дах у них - то мирне небо.
    Стіни - рублі за путінську ціль.
    Кожний день виживанням стає за потреби.
    Регенати здаються в полон там, де краще.
    Де обман рутиною не назвеш.
    Де для спійманих не створять концтабір.
    Де катуванням і муками не вмреш.
    Де не вмреш від руки сусіда.
    Чи то друга, знайомого, родича.
    Де як треба — даватимуть відсіч.
    Як не треба — вказатимуть путь:)
    Може, звісно, не все тут салонно.
    На даху майорить рідний стяг.
    Десь почуєш навіть свою мову.
    Десь за неї тобі — по губах.
    Що, гадаєш, вертатися варто?
    То вертайся пошвидше, бігом!
    В країну, де не вистачить гарту
    Президента назвати...
    Спиніть канонади з захланних рук,
    Най поляже ворог у своїй офензиві.
    Най поляжуть вврвари, сіючи зло —
    Душогуби для себе копають могили.
    Для себе, для нас, для всесвІту...
    Фантомна імперія в думках рабів.
    Его-го! Вони - це зеніти, зеніти, зеніти.
    Ми ж - це крихітна купка голів.
    Та чогось друга армія світу
    Кожен день слабне й деградує.
    У смс складають заповіти,
    Перечить владі все ж прокрастинують.
    Для наших воювати є доблесть і звитяга,
    Ті ж - жалюгідна армія з бродяг.
    Аморфи і амеби, примітивні примати.
    І ще сонмище слів плюгавих. Вах!
    На що ж ті схожі? На бомжів?
    Та ж ніби дах у них - то мирне небо.
    Стіни - рублі за путінську ціль.
    Кожний день виживанням стає за потреби.
    Регенати здаються в полон там, де краще.
    Де обман рутиною не назвеш.
    Де для спійманих не створять концтабір.
    Де катуванням і муками не вмреш.
    Де не вмреш від руки сусіда.
    Чи то друга, знайомого, родича.
    Де як треба — даватимуть відсіч.
    Як не треба — вказатимуть путь:)
    Може, звісно, не все тут салонно.
    На даху майорить рідний стяг.
    Десь почуєш навіть свою мову.
    Десь за неї тобі — по губах.
    Що, гадаєш, вертатися варто?
    То вертайся пошвидше, бігом!
    В країну, де не вистачить гарту
    Президента назвати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5464

    23 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    Ніколи ми не пробачимо...
    Ніколи ми не пробачимо
    Сльози наших мам та дітей
    Ніколи не пробачимо
    Кожну вбиту дитину та поранену людину
    Кожен зруйнований будинок
    Вся русня до останнього твердить
    "Это специальная военная операция
    Мы не стреляем по мирным
    И живым кварталам"
    Ти скажи це мамі, яка більше не побачить свою дитину
    Скажи це людині у якої немає тепер будинка
    Кожного дня ми бачимо, що кількість померлих або ранених дітей зростає
    Чи ви хочете сказати,що вони хотіли напасти на вас?
    Ми ніколи вас не пробачимо!
    Ми прийшли на нашу землю
    Тільки в мене одне питання навіщо?
    Ми жили в мирі, під мирним небом
    Будували плани на завтра та майбутнє
    А тепер....
    А тепер ми живемо однією думкою коли ж це все закінчиться...
    На це питання відповідь знає тільки Бог.
    Ніколи ми не забудемо цю жахливу дату
    24.02.2022 ця дата на завжди у пам'яті кожного українця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5465

    23 бер. 2022
    Леся Зюбак
    Ми з України
    Гей, Друже, привіт – а я з України!
    Привіт, Друзяки, а я із Дніпра!
    Привіт, я з Харкова, а я із Херсону!
    А я зі столиці Каменяра!
    Я одесит, а я з Рогу Кривого!
    Маріуполь моя батьківщина мала!
    Полтава, Вінниця, Чернігів і Суми,
    Луцьк, Запоріжжя - козацька земля!
    П-в:
    Ми з України – цього не змінити
    Хай знову повсюди іде боротьба!
    Ми будемо вільно тут дихати й жити!
    Предків, нащадків, моя це земля!

    Ужгород, Рівне, а я Кропивницький!
    Файне місто Тернопіль, маленький Париж - Чернівці!
    Шевченка Черкаси, а ось і Хмельницький
    Донбас, Миколаїв, найвеличніший Львів
    Ах, Києве любий, моя ти столиця!!!
    Каштанами квітнеш для нас навесні!
    І будуть для нас ще гриміть блискавиці!!!
    Та волю здобудем в запеклій борні!
    П-в:
    Ми з України – цього не змінити!
    Хай знову повсюди іде боротьба!
    Ми будемо вільно тут дихати й жити!
    Моя Батьківщино, молитво свята!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5466

    23 бер. 2022
    Анастасія
    ***
    Тримаючи у руках валізу розвалену мов руїну
    Вона подумки рахувала дні цієї весни
    Вона згадувала кожного хто покинув її країну
    Вона згадувала всіх хто врешті лишився живим.
    На почорнілому полі зростають соняхи
    Сьогодні вони замість пролісків зростають після зими
    Піднімаються до сонця, проводжаючи чорним поглядом
    Клини літаків замість птахів що повертаються з далини.
    Вона походжала містом шукаючи цілі цеглини
    Малючи на асфальтах небесно-пшеничний стяг
    Вона шепотіла воля так ніби від нього загине
    Гортала старі світлини шукаючи в них старий шлях.
    У місті де вона колись народилася тиша
    Розчиняється у теплих звуках нової весни
    Під монотонним голосом пострілів чутно як вона пише
    Під скрипіння сирен як читає свої посивівші від пилу вірші.
    На старому бордовому светрі засохли крапельки крові
    У гіркому від чорного диму небі не видно хмар
    Уві снах вона гріє в руках чужу не відому зброю
    А коли прокидається гріє валізку в холодних своїх руках.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5467

    23 бер. 2022
    Пермяков Андрій
    Виживуть ніжні
    Виживуть ніжні.
    Для ніжності Бог пропонує відстрочку.
    «Виживуть ніжні» -
    Звучить як пророцтво.

    Виживуть ніжні,
    Полюблять ближнього,
    Закохаються у ближнього
    Світлі та темні, лагідні й хижі,
    З Одеси до Києва, від Сарн до Ладижина,
    І з ніжністю будуть нести свій хрест.
    Виживуть ніжні – як маніфест!

    Виживуть ніжні - онлайн та в офлайні,
    Тайні, реальні, Ніжно-брутальні.

    В хатинах, квартирах, колибах, пентхаузах,
    В апартаментах, палацах та мазанках,
    Святі, марнославні, соромні та грішні,
    Кіношні та книжні, верхні та нижні –
    Виживуть ніжні.

    Як виживуть тільки коханці по Джармушу,
    ПрОйдуть потопи, прокази та згарища,
    Щоб один одного обійняти,
    ПрОйдуть століття, пройдуть прокляття,
    Вічні, щасливі, рідні, крилаті –
    "Виживуть ніжні" - як закляття!

    Виживуть ніжні — як ворожба.
    Ніжність — не слабкість, а боротьба.
    У притчах, в казках, на землі та в раю
    Ніжні відстоюють правду свою.

    Сонце в долонях, пшениця у жменьках
    Навіть ненависть до “вороженьків”
    З присмаком люті, зневаги й жалю.
    Ніжні відстоюють ніжність свою.

    Вже декілька лютих від лютого тижнів
    Попіл війни летить сіро-сніжний.
    Ніжність у серці — як камінь наріжний,
    Світяться ніжні і виживуть ніжні.

    Бо ніжні за суттю своєю - вільні,
    А вільні за суттю своєю - сильні,
    Бо ніжні насправді неймовірно круті,
    І виживуть ніжні, як не крути…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5468

    23 бер. 2022
    Анастасія
    ***
    Крок. Другий. Ще один, тихий тихий.
    Стежка змішалася з чорною кров'ю.
    В тебе на плечах снаряди, вистріли,
    В мене на плечах круки і ворони.

    Слово. Іще одне. Піснею виллється.
    Душі злітаються градом озброєним.
    В тебе у пазусі гниють набої,
    В мене моя недоторкана воля.

    Круки піднімуться, ген аж за хмарами.
    Мертві не пишуть казки та історії.
    В тебе і в мене єдине щастя,
    Голос, що кличе вставати до бою.

    Сонце устане, розвіявши морок.
    Попіл осяде в тилу магістралей.
    Ти повернешся з птахами додому,
    Я тебе "Вдома", отут, почекаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5469

    23 бер. 2022
    Ліля
    Біженка
    Я хочу йти додому, навіть пішки:
    До тих речей, що припадають пилом,
    До справ, що я не встигла зовсім трішки,
    І впасти вдома на диван безсило.

    Я хочу йти додому підсвідомо:
    Вві сні іду, в думках, як наодинці.
    Там спокій, там рутина тепла, вдома;
    Там мої любі люди - українці.

    Там тиша за вікном вночі і вранці,
    Там ключ підвальний невідомо в кого,
    Там в коридорі не чекають ранці,
    Давно готові в будь-яку дорогу

    Я хочу йти сміливо і без страху,
    Щоб та війна злягла назавжди в кому.
    А поки під чужим привітним дахом
    Я прагну не забути шлях додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5470

    23 бер. 2022
    Світлана Вертола
    Без назви
    - Може б оце наліпити вареників, передати на фронт?
    - Сподіваюсь, сюди не посунуть, бо ми ж тільки закінчили ремонт...
    - Хто ж це міг уявити, що знову війна прийде?

    Пальці мережають сітку. У голові гуде.

    - У Гаагу подали документи, ти чула, га?
    - Якось зимно сьогодні, хоча надворі весна...
    - А ти бачила всіх отих звьозд в підвалах без макіяжу?

    Таку стрічку, довгу, чорну, отут нахрест зав'яжу.

    - За наших хлопців поставила свічку у церкві, молюся.
    - Кілька разів ми спускались у погреб, уже не боюся.
    - А що там, чи він живий, той, наш хлопець з села?

    Прислухаюся. Пальці тремтять. А у відповідь - тиша луна.

    - А у мене рідня з росії мене ж зреклася...
    - Та, не вірять, що нас бомблять, ні брат, ні тітка, ні дядя Вася.
    - Я під новини уже засинаю, як під колискову, - сміється.

    Довга шмата обв'язує швидко вузлик, плющем крадеться.

    - От уяви! Зараз ми доплетем, і війна скінчиться.

    Оберемок тканин у жвавих руках клубочиться.
    Нарізають стрічки, короткі й довгі, як доля.
    Руки затерпли. Вирівнюю спину поволі.

    Сповіщення раптом лунає та розрізає простір.
    Одна з нас бере до рук телефон, про який вже забула досі.
    По щоці поволі скрапує щастя сльоза.
    "Я живий. І навіть поїв. Все добре, ма".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5471

    23 бер. 2022
    Ліля
    Допоки
    Допоки ми вдихаємо повітря,
    Допоки наші голови при тямі,
    Живе той Київ без вогню у вітрі
    І Харків не розкидано шматками.

    Допоки ми несміло пишем "шо ти?"
    І плачемо від щастя на "в безпеці",
    Ніякої російської гидоти
    Не буде в нашій єдності фортеці.

    Допоки ми жартуємо крізь сльози
    І постим меми в чатиках родинних,
    Рашистьке "ми спасаєм вас" не в змозі
    Спасти нас від любові до Вкраїни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5472

    23 бер. 2022
    Ліля
    Прощавай, пацифізм
    Прощавай, пацифізм. Дайте зброю.
    Я навчитися хочу вбивати
    Не із награним блиском героя,
    Не зі слізьми простого солдата,

    А з ненавистю постріл греміти,
    Що по лікті у ній мої руки.
    Щоб з загарбником поряд горіти,
    Вічність дивлячись на його муки.

    І з обличчя прибрати провину,
    І зробитись по-грішному злою,
    Щоб поцілити іншу людину.
    Прощавай, пацифізм. Дайте зброю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5473

    23 бер. 2022
    Ліля
    Шлюб
    Давай укладемо шлюб.
    Наш пастир, на жаль, війна.
    Зірвем обіцянки з губ.
    За градами йде весна.

    Прабач, голубів нема -
    Запустимо байрактар,
    Він кращі дарунки нам
    Складатиме на вівтар.

    Ти, я - і між нами хтось,
    Хто втрутився у життя.
    На зло йому вдієм щось -
    Підпишемо почуття

    І навіть якщо смерть нам
    Війна дасть як мій посаг,
    Ми разом і тут, і там,
    До зустрічі в небесах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5474

    23 бер. 2022
    Юлія Базя
    За що?
    - Привіт, російський солдате!
    Впізнав? Ти куди? Не біжи!
    Поглянь у приціл: то ж матір,
    За що її вбив? Скажи.

    А он, подивися уважно,
    Брати із клеймом сироти.
    Скажи, жорстокий солдате,
    За що їхню маму вбив ти?

    Не хочеш дивитись у вічі?
    Гаразд, тобі ж хрест свій нести.
    Та в річку не входять двічі -
    Уб’ють й не воскреснеш ти.

    Мене ти впізнав, я бачу,
    Хоча я в ігнорі давно.
    Я - совість твоя, і я плачу,
    Бо ти, одним словом, ВОНО!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5478

    23 бер. 2022
    Юлія Базя
    Діалог
    - Агов, росіяни, ну як вам живеться?
    Ви нас врятували чи ні?
    - Да блин, нет айфонов, нет мака и колы,
    Мы очень все возмущены!
    - Погляньте на нас: гинуть діти та мами,
    Ви нищите мирних людей.
    - Да бред это! Мы теперь без инстаграмма.
    Как жить нам без соцсетей?
    - Почуйте! Взбунтуйтесь! Ідіть на майдани,
    Спиніть цю жахливу війну.
    - Вы чё там рехнулись? Да делать нам нехрен,
    Мы чтим только нашу страну!
    - Ваш Путін - убивця, він нищить країну
    Мою. Він прийшов із вогнем.
    - Сидите там молча в своей Украине,
    У нас и без вас пуд проблем!
    - Щоночі сирени, щоночі тривога,
    У сховищах повно людей.
    - А мы здесь при чем? Объясни, ради Бога!
    Виновны не мы! Хоть убей!
    - За що, розкажіть, всі лікарні, будинки
    Зруйновані вами ущент?
    - Да, блин, отцепись, у нас вырос доллар,
    Кредит взять - ужасный процент.
    - Поглянь на ці фото. Хіба так буває?
    Розстріляні сім’ї лежать.
    - Постой! Погоди! Мне кума написала:
    «Айфон вышел с рынка. Бл*ть»
    - Давно зрозуміло: ми з вами не браття,
    Ми сіли у різні човни.
    - Да хватит уже на весь мир прибеднятся,
    У вас в стране нет войны!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5480

    23 бер. 2022
    Юлія Базя
    Мій внутрішній Бог
    Мій внутрішній Бог – незламний,
    Він слово «поразка» не чув.
    У нього також є шрами,
    Він раненим також був.

    Мій внутрішній Бог – упертий,
    Як мантру, він шепче своє.
    Характер у нього запеклий,
    Він справжній - такий, як є.

    Мій внутрішній Бог – всесильний,
    Він зброю тримає в руках.
    Не стане мій бог на коліна,
    Бо ж твердо стоїть на ногах.

    Мій внутрішній Бог все здолає,
    Він сили дає мені.
    Щодня він мене запевняє:
    Ось-ось - і кінець війні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5481

    23 бер. 2022
    Ганна Синьоок
    Боже, прости, що не з ними...
    Боже, прости, що не з ними,
    а зрештою, їм завдяки…
    щодня пилосошу килим
    і светр одягаю м’який.

    Навчилася слухати тишу,
    її розрізняти тони…
    Боже, невже Ти вирішив
    вчити нас мови війни?

    З віком і пам’ять гіркне,
    тучна стає, нев’юнка…
    Боже, весни сторінка
    змінює ДНК…

    Гасне в малих оченятах
    віра у світло і цвіт…
    Вранці, ближче до п’ятої,
    пізнали новий алфавіт.

    Сонце кольору ночі…
    Згусток небес кров’яний…
    Боже, Ти справді хочеш
    вчити нас мови війни?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5483

    23 бер. 2022
    Вікторія Гнатюк
    Я мама
    Я – мама, у мене є діти...
    Так хочеться з ними радіти
    Й по вулиці йти, не боятись,
    Шуміти і просто сміятись.

    Я – мама, а в когось є діти,
    Яким вже немає де жити,
    Немає, кому пригорнути
    Та поруч в обіймах заснути...

    Я – мама, тому часто думаю,
    Як доля складеться у тих,
    Хто в світ цей з'явився в підвалах,
    І вижити в вибухах встиг.

    Я – мама, чужих не існує
    Для мене сьогодні дітей...
    За кожним серденько сумує
    Й чекає хороших вістей...

    Я – мама,  я не для війни
    Своїх народила синочків.
    Тому не повині вони
    Боятися спати щоночі...

    Я – мама, тому я щоденно
    Молюся за кожну дитину.
    За тих, хто у час цей стражденний
    Боронить нашу країну.

    Я в Матінки Божої прошу,
    Щоб діти у Мирі зростали,
    Щоб швидше прийшла Перемога
    І мами щасливими стали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5487

    23 бер. 2022
    Інна
    Вірш Світлани "Люба моя Батьківщина"
    Люба моя Батьківщина, Рідна Україна,
    В саме серце поцілила ворожа машина
    Харьків, Київ, Волноваха уже не впізнати,
    Плаче гірко, ридаючи Україна-мати.
    Не здається Маріуполь, Суми та Полтава
    Відчипися, гори в пеклі – путінська навала.
    Ні Херсон, ні Маріуполь вам не підкорився
    Здохни, вмри, рашист проклятий у багні втопися!
    Слава нашому народу
    Та нашим героям
    Ніяка нелюдська зграя
    Всіх нас не підкорить
    Ніч минеться, бурі стихнуть
    Новий день почнеться
    І усім нам дуже скоро сонечко всміхнеться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5490

    23 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Тихий метелик летить
    Чарівний місяць літає в царстві ночі
    Його блакитне сяйво
    Освітлює могили
    Здіймаються прозорі метелики звідусіль
    Зі заходу зі сходу
    Намагаються знайти шлях
    До чарівного озера
    Очей матері України
    Йдуть незламній дорозі
    Рідні такі люди
    Тримають хто свічку
    Хто цілий факел
    Кожен вогник приваблює метелика
    Летят вони за нами
    Магічний парад
    Де темрява не забере сяйво людини
    Неважливо
    Скільки часу
    Ми будемо крокувати і шукати прозору воду
    В якій немає крові
    Скільки нам разів доведеться
    Відправити чортів назад в пекло
    Скільки жаху пережити
    Не сумуйте діти майбутнього
    На березі озера
    Посміхніться
    Шануйте братів і сестер загиблих
    Віддали життя заради вашого спокою
    Дивиться
    Танець маленьких крил
    Знайдуть вони свій спокій
    Бо житимуть інші
    Сходить наше сонце
    Зникають душі в тишу
    Ростимуть квіти на наших полях
    Молоді юнаки і дівчата
    Блукаючи в країні краси
    Відчує щирий поцілунок
    Теплі обійми
    Людей які бажали тільки захищати
    Чутно галас трембіти
    По всьому небі
    Видно спалахи салютів
    Незабаром перемога
    Сядемо за стіл
    Скільки сміху буде
    Всі почують наше свято
    Лікті собі злидні хай кусають
    Вічний вогонь
    Ніколи не дасть ворогу надію
    Що ми колись замовкнемо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5493

    23 бер. 2022
    Осадчий Влад
    Сходи до неба
    Гарний ранок прикрасив цей світ
    Люди йдуть туди сюди
    Життя триває
    Годинник не зупинив свій час
    Стоїть вежа біля луків
    Довго вона тут була
    Люди питали звідки вона
    Багато легенд ходило
    Але справжньої відповіді не знайшли
    Кажуть люди
    Що с самого Модри каміння була зроблена
    Інколи проходять повз іноземці
    Питають дідусів та бабусь
    Що сидять на скринцях полів
    “Навіщо вона тут?”
    Ті посміхаються
    “Коли по річці бурхливій
     Будеш на човні плавати
     Неважливо із чого він зроблений
     Чи дуб або клен
     Відчуваеш ти страх тонких ниток в руці із кісток
     Ласкаво приймаєш кожен день
     Дізнаєшься страшенну правду
     Коли велика хвиля майже втопить
     Біля тебе будуть такі ж самі як і ти
     Коли з якоїсь долини
     Прилетить на птахах
     Що не вміють кричати
     Справжній водяний
     Тоді зрозумієш
     Чому пані вежа ще з нами”
    Викликало це сміх?
    Цікава іронія життя
    Коли бачиш кожен день
    Як молоді човни
    Більше не в змозі підняти свої вітрила
    Бачиш як намагаються бідну вежу знищити
    Впала вона на землю
    Розбилася на декілька шматочків
    Із залишків її
    Пекельна тварюка з болотного світу
    Страшніше за вишневих сомів
    Бажає створити корону
    Надіне він
    Почує весь світ його крик
    Терен проросте з ілюзії панування
    Земля ніколи не пробачить
    Тих хто бачить лише золоту прикрасу
    Навіть корона на шоколадці
    Більш варта ніж це
    Багато страждатиме
    Перед його очима
    Солдати стоятимуть
    Готові помститися
    Останні хвилини життя
    Буде розмірковувати
    “Чому вони досі не здалися?
    Символ спокійного життя був знищений!”
    Через декілька років
    Ходитимуть наші  люди
    І в центрі міста
    Справжня володарка стоятиме
    Їй не важливо
    Має вона тіло
    Чи втратила
    Крізь сонячні промені
    Помітять силует
    Війна буде досі мати владу
    Коли є маріонетки грошові
    Гусінь ненажерлива
    І знаючі люди
    За щире право вони б’ються.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5494

    23 бер. 2022
    Ярина
    Надія
    Я тебе пробачила
    Наче так
    Ти мене побачила
    Долі знак

    Коло Неньки мрія
    Волі клик
    Самотою плила
    В зливу втіх

    Згубою пленила
    Об поріг
    Що я наробила?
    Ти не зміг

    Та й по всьому світу
    Вітер зник
    І одвіку сину
    Лине сміх

    Не свобода досі
    Кроками несе
    Там де слово - взмозі
    В кризі все

    Хай плететься ніжками
    По доріжці крок
    У наступних вітах
    Наш знесеться вдох

    Вдвох за руки стежкою
    І сплетіння мрій
    Незалежні схожістю
    Видиво надій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5495

    23 бер. 2022
    Мар‘яна
    Без назви
    я дуже хочу повернутися додому
    бо домом стало те, що не підняти
    і не взяти, не стиснути долонями
    до хрусту у суглобах

    я дуже хочу знову відчувати щось
    що не нагадує диявольським відлунням
    як я ненавиджу і як бажаю смерті
    і скрежетом зубів підтверджую.

    я дуже хочу відчути зранку
    як крізь вікно навшпиньки нишком
    крадеться тінь бузкових квіток
    зшиваючи на серці рану.

    я дуже хочу повернутися додому.
    бо домом стало те, що мало стати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5496

    23 бер. 2022
    Ярослава
    Без назви
    Жовто-блакитна моя Україна
    У чорних, як сажа, стрічках.
    За тебе народ твій гине,
    Народ твій тепер у сльозах.

    Скільки Тебе ще будуть гнобити,
    Розривати Тебе на шматки,
    Між собою ламати, ділити
    Наші недуги - вороги?

    Жовто-блакитна Мати,
    Полягли за Тебе сини...
    Іншу долю собі обирати
    Шансу не мали вони!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5497

    23 бер. 2022
    Тамара
    Без назви
    Міріади зірок розчинились вночі,
    Нищівних літаків слід вогняний палає.
    Твій останній цілунок на мому плечі,
    Та ми разом , країно , все подолаєм!

    Де лунають невпинно сталеві мечі,
    Правда гострим клинком ворогів поховає.
    Нам на зустріч летить зграя білих птахів,
    Нашу єдність палаюче сонце плекає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5498

    23 бер. 2022
    Євген Самоздран
    Без назви
    із землі постають монолітні стовпи
    роздирають вершинами фронт грозовий
    поміж ними ширяють круки і орли
    а на них - руни мудрості й сили

    темний купол плюється кислотним дощем
    ураганний батіг їх січе день за днем
    але руни горять все живішим огнем
    не по силі дощам їх розмити

    сяючі маяки мовчазної краси
    з непохитною твердю основ
    дітям землі не потрібна штучна огранка

    зів'ють гнізда птахи на вершинах пласких
    щоб здійнявшись над хмарний покров
    співом лунким зустрічати нові світанки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5499

    23 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    ОДЕССА ПРИГОТОВИЛАСЬ И ЖДЁТ
    Одесса приготовилась и ждёт.
    Под зонтиком. На пляже. Возле моря.
    Когда уже корабль их тот придёт,
    Которого послали на заборе?

    Расположились наши морячки;
    Пока тех нет, у нас пивко да рыбка...
    А на Привозе взяли килечки -
    Морпехи очень любят её шибко.

    Одесса приготовилась. Штормит.
    Корабль военный подойти не может.
    А может, там их всех уже тошнит? -
    Одесса сердобольная поможет.

    Зачем вам этот агрессивный акт?
    Корабль ведь превратится в субмарину!
    На дне морском тошнить не будет, факт.
    Підходьте, добрий день, ми з України
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5500

    23 бер. 2022
    Наталія Шкребець
    Ні війні
    Я посивіла за чотири дні,
    Я постаріла за чотири дні.
    Але я не втомилась скрізь писати,
    Кричати та благати: "Ні війні!"

    Зміцнила духом за чотири дні,
    Зненавиділа лютих ворогів.
    Я друзів перевірила "на справжність":
    Хто до яких належить берегів.

    Знайшла підтримку за чотири дні,
    Відчула, що ми сильні, не одні!
    Давайте разом на весь світ кричати:
    Я хочу миру в Україні! Ні війні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5501

    23 бер. 2022
    Брати Прудченки
    Бог і Перемога
    Наша єдність – наша слава,
    Наша  сила і залога.
    З нами – Правда і Держава,
    З нами – Бог і Перемога.

    З нами – воля і завзяття,
    І  військова наша змога,
    З нами – сестри, з нами – браття,
    З нами – Бог і Перемога.

    І нікому не здолати
    Міць батьківського порога.
    З нами – пісня і гармати,
    З нами – Бог і Перемога.

    У блакиті сонце лине,
    Ясна стелиться дорога,
    З нами – вільна Україна.
    З нами – Бог і Перемога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5502

    23 бер. 2022
    Наталія Шкребець
    Ми вільні!
    Геть руки від моєї України!
    Ми не дозволимо топтатися по нас!
    Ми сильні, незалежні. Ми єдині!
    А ви сліпі. Ваш Путін - під..ас!

    Ви як фашисти, увірвались підло.
    Убивці, нелюди! Як носить вас земля!?
    Ви не слов'яни, ви російське бидло,
    Що Батьківщину нашу спопеля.

    Над Україною дощі тепер із "Граду",
    Від вибухів розірвана земля.
    Дитячий плач на фоні канонади,
    Прокльони, що лунають до Кремля.

    Тікайте, дурні, не губить Вкраїни
    І бійтеся 200- ми ви стать!
    Ми козаки. Ми вільні та єдині!
    І зможемо, як слід, вам навалять!

    І знову зацвіте садок вишневий,
    І нива колоситиметься знов!
    Ми українці! Дух у нас сталевий,
    Бо вільна в нас тече, козацька кров!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5503

    23 бер. 2022
    Ганна
    Чому?
    Куди ти преш, враже військо,
    Враже військо російське.
    Чому тобі не сидиться на місті, д‘яволе,
    Чому ти таке дурне і зле.

    Чому не знаєш ані сорому, ані гордості,
    Навіщо нам твої кості?
    Чому ти вирішив, що ми на тебе чекаємо
    Чому вирішив, що зброї не маємо?

    Чому враже та якого д‘явола
    Вирішив ти, що мови не маємо?
    Навіщо ти брешеш, що всіх зневажаємо?
    Навіщо прийшов ти на наші землі?

    Навіщо здалися нам твої війська нікчемні?!
    Як ти міг зазихнути на нашу країну?
    Що ми такого зробили, яку провину?!
    Геть звідси, д‘яволе!

    О, чому ж ти таке дурне і зле!

    Ми переможемо, ми доведемо,
    Ми будемо мужніми, ми розірвемо
    Нарешті кайдані ці довговічні
    Ці цепи нібито «братерські-сестричні»

    Ти нам вже не брате, а ми не сестра
    Та якщо б і була в нас мати стара
    Вона в у труні крутилася вічно,
    Такі ти нам муки зробив довговічні.

    Ти згинеш, тупе ти створіння,
    Ти забруднився на покоління
    Ми мали провести для тебе вечірку,
    Та зараз суємо в коктейль тот ганчірку.

    Чому ж ти таке тупе і зле?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5504

    23 бер. 2022
    Наталія Шкребець
    Амелія
    Маленькій дівчинці хотілося співати...
    У бомбосховищі - непідходяще місце.
    На вигляд років сім їй можна дати,
    Без двох зубів передніх, у намисті.

    У светрику із гарними зірками,
    Із локанами світлими, як сонце.
    "Матусю, можна я їм заспіваю?" -
    Питала серед сотень незнайомців.

    "Співай, звичайно, доню, можна, можна.."
    І залунала пісня несміливо.
    А люди швидко всі позатихали,
    Бо це було неначе справжнє диво.

    Затих малюк, що плакав без угаву,
    І сльози витирає його мати,
    Якийсь дідусь на телефон знімає
    Й шепоче тихо: "Нас не подолати".

    А пісня лине впевнено й одверто.
    І світло від свічок - немов софіти.
    Хоч замість сцени табурет старенький,
    Артистці публіку вдалося підкорити.

    Шалені оплески, такі довготривалі.
    Від болю рветься серце материнське:
    Співати б їй у школі, не в підвалі.
    Не під снарядів супровід чужинських.

    Дитино! Як же пісня може дати
    Нам силу та надію запалити!
    Маленькій дівчинці хотілося співати
    І жити їй хотілось, просто жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5505

    23 бер. 2022
    Катерина Когут
    ***
    Моє зимнє холоднєє пекло
    Обіцяло лишитися тут,
    Та боги видно досить уперті,
    Бо до цих пір їх холод - мій суд.
    Тільки небо червоним рисунком,
    Ніби плаче, а ніби кричить,
    Так на тілі моїм візерунком
    Страх і розпач палає, горить.
    Страх і розпач став новим сусідом,
    А його прожене тільки лють,
    Я вже звідси ніколи не вийду,
    Промінь сонця, про мене забудь.
    Я ще сплю?
    Тільки вже п'ята ранку,
    Тут так пізно ніхто вже не спить.
    Як один всі зустріли світанок,
    Небо плаче, а місяць тремтить.
    Небо плаче, а ми ще не можем.
    Може з нами щось стало не так?
    Ми ще просимо бога -
    Мій боже, в голові моїй біль чи то страх?
    Ми все просимо - бий того сина,
    Що насмілився зранку зимой
    Обірвати усім сонця крила,
    Тепер спокій нам, їм – лиш "покой".
    Ми лиш просимо - хай теє небо,
    Що червоним зробили вони
    Стане раною в  чорному серці
    Тої псевдо "Вєлікой страни".
    Хай воно стане раною в серці
    Кожній їхній мізерній душі,
    Що мовчали до болі і вперто,
    Що згоріли би в клятім вогні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5506

    23 бер. 2022
    Наталія Шкребець
    Вроджений імунітет
    Пологовий будинок. Маріуполь.
    Це навіть не будинок вже - руїни!
    Агонія? Безумство? Або, може,
    Побочка від російської вакцини?

    Сміливці, ви воюєте з жінками,
    Із немовлятами, чи з тими, хто в утробі!?
    Забракло духу битись з вояками?
    Фашисти довбані ви, гніди вузьколобі!

    Ніколи не пробачу вам: стріляти
    По дитсадках, пологових будинках...
    Це геноцид: з народження вбивати,
    Якщо ти українець, українка!?

    А ми назло народжуємо вільних,
    Здорових і щасливих українців,
    Які із перших днів вже набувають
    Імунітет на дикунів-чужинців.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5507

    23 бер. 2022
    Людмила Безрукова
    РАНОК ПОЧИНАЄТЬСЯ НЕ З КАВИ
    Ранок починається не з кави –
    З Кімом починаю пити чай.
    Якщо нам всміхнеться Миколаїв,
    Далі будем бити їх. Нехай!..

    О, постригся!.. Ще й нова футболка! –
    Губернатор знов на висоті!
    Чубить ЗСУ тим оркам холки,
    І вже просяться додому ті…

    Вже три тижні в нас кривава рана,
    І вона заходить в кожен дім.
    Ранок починається... З екрана
    Всміхнений, завжди веселий Кім.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5508

    23 бер. 2022
    Тофан Андрій
    Московські попики...
    Московські попики —
    Кремлівські холопики.
    Мозкоїди своїх "отар".
    Благословили на гроби й гробики
    Оскаженілу путінську твар.

    ***
    Служить патріархат
    На злочинців — на паханат!
    Все на світі збули за србники…
    Ви лакеї брехні, а диявол ваш брат,
    Бородаті кадильні негідники.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5509

    23 бер. 2022
    Олександр
    "БЕШЕНЫЙ ПЕС"
    Бешеный пес со злобным оскалом
    Вздыбленной шерстью и блеском в глазах
    Брызжет слюной окровавленной пастью
    Хочет вселить неоправданный страх.

    Бешеный пес, сам собою затравлен,
    Лает на весь окружающий Мир!
    Дымом химерным навечно отравлен
    Хочет устроить кровавый свой пир.

    Бешеный пес - ни стыда и ни чести!
    Лапой поганою Землю рыхлИт.
    Стая шакалов безумья и лести
    Псу огалтело безумно вторит.

    Бешеный пес не приемлет реалий!
    С лаем кровавым и хрипом в груди
    Бешеный пес жаждет тщетных баталий
    Не понимая, что ждет впереди! -

    Бешеный пес…. Он когда нибудь здохнет
    Злостью измученный, с пеной у рта
    Мерзкой землею навеки иссохнет…
    И зазвенит все вокруг…пустота…

    Мерзкая стая , хвосты поджимая,
    Злые шакалы погрязнут во мхах.
    Ветер весенний, Добро развевая
    В пыль превратит омерзительный прах…..
    ***************
    Нет! К сожалению, ЭТО не снится….
    Слава Героям!!!! И Слава Живым!!!
    Будет , как прежде, Земля колоситься!!!!
    Небо согреет теплом голубым!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5510

    23 бер. 2022
    Михайло Давиденко
    Без назви
    За кроком крок - ідуть герої,
    За кроком  крок - ідуть бійці.
    Захисники свободи й волі,
    Країни кращої сини!

    Приспів
    Від українця до українця
    Лунають ці слова дзвінкі!
    Вітання – «Слава Україні»!
    «Героям Слава!» – На віки!

    І де б не був наш українець,
    То пам’ятає він завжди…
    Нас тисячі, нас мільйони
    - Ми твої  доньки та сини!

    Приспів
    Від українця до українця
    Лунають ці слова дзвінкі!
    Вітання – «Слава Україні»!
    «Героям слава»! – На віки!

    Пройде війна і з Перемогой
    Загинуть наші вороги!
    Розквітне ненька-Україна!
    Тебе змогли ми зберегти

    Приспів
    Від українця до українця
    Лунають ці слова дзвінкі!
    Вітання – «Слава Україні»!
    «Героям слава»! – На віки!

    24.02.2022 ©
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5511

    23 бер. 2022
    Вікторія Саєнко
    Лист до Мами (в пам’ять про загиблих дітей під час російсько-української війни 2014-2022 років)
    Мамо, не плач, рідненька!
    Мені не холодно вже 3 день,
    Ліжком стала хмаронька м’якенька,
    Співають пташки пісеньку щодень.
    .
    Мамо, я бачу тебе з неба,
    Тепер турбуюся про тебе я.
    Витри сльози. Припини. Не треба!
    На небі зіронька сіяє. Ма, то я!
    .
    Ти кликала мене малятком,
    І напувала свіжим молоком,
    Тепер я стала янголятком,
    Та Прикриваю від біди тебе крилом.
    .
    Я на хмаринці з ангелом молюся
    За тебе, за рідну Батьківщину.
    Мамо, я щодень сміюся!
    Бо скоро мир у нашій Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5520

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    ІРПІНЬ
    Моє обескровлене тіло
    Душа відштовхнула й злетіла.
    І де я тепер? У безодні.
    Де листя опало сьогодні
    Сухе та обпалене вітром
    Вогняним і заревом світла.
    Ось полум'я, ями від граду,
    Який не розтане в розраду…
    Метелик-душа вже прозора,
    Ось дім мій – руїна-розора…
    У соснах, у яблунях, вишнях,
    У бомбових вирвах, в притишшях,
    У згарищах, кіптяві, хмарці,
    В диму у останньому танці…
    Розкресла ірпіньська крига,
    Згоріла церковна книга,
    Метелик-душа вже у небі -
    Весною зростуть тут верби,
    Заквітнуть садки, і достигнуть…
    А я паперівкою встигну
    Найпершою впасти додолу
    Й нову загадати долю
    У соснах, у яблунях й вишнях,
    Де рай на землі у притишші…
    Метеликами капустянки
    В Ірпінь прилечу з Бородянки,
    Де знов галасливі діти
    Вправляються у алфавіті…
     - І з крапкою – Ірпінь…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5524

    23 бер. 2022
    Олексій Олейников
    Без назви
    Коли до Перемоги один крок
    Є розуміння, сил майже немає,
    А так потрібен ще один ривок,
    Душа - вона це добре відчуває.

    Без сліз і беззмістовних балачок
    Лише згадай, що твоє серце надихає.
    Є результат? Не буде двох думок!
    А хто повзе, той в небі не літає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5525

    23 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Когда закончится война, або лист до колишніх "родичів" в росії
    Когда закончится война?
    Увы, я этого не знаю.
    И отчуждённо принимаю,
    Что будет длинною весна.

    Но жду победного конца,
    В него я верю бесконечно.
    Молюсь за каждого бойца,
    За их здоровье ставлю свечку.

    Пишу на русском, не стесняясь,
    И не боялась никогда,
    Пока в окне не показались
    "Асвабадителей" войска.

    Кого пришли освобождать?
    За что и за кого сражаться?
    И жизни ваши отдавать,
    И над своими ж издеваться?

    И сотни тысяч молча смотрят,
    И славят дьявольский экстаз,
    Цинично хвалят сына-мародёра
    И требуют убить побольше нас...

    Как можно от своих отречься,
    Как можно верить этой лжи -
    Закостенелые увечья
    Когда-то праведной страны?

    За то ли деды воевали?
    За то ли вашу жизнь рождали,
    Чтоб вы своих же обрекали
    И нерожденных убивали?..

    Злодей погибнет в страшных муках,
    Откроются глаза у вас -
    Но никогда, и никакие руки
    Уж больше не обнимут вас.

    И будет поздно вам просить прощенья,
    Убийцам приговор один -
    Лишь одиночество, и совести мученья,
    Сожжённый пропагандой нимб.

    И не надейтесь на спасенье.
    Вы обрекли давно себя
    И обрекаете цинично
    Своё пропавшее дитя.

    А в новом мире будет слово,
    И будет вера, и мечта,
    В разрухе наши города
    Мы снова заново отстроим,
    И души павших успокоим,
    Срастим разбитые сердца.

    Но в этом мире пониманья,
    Без ядерных "соседей" и "друзей"
    Вы станете изгоями в изгнании
    Среди своих безжизненных степей.

    Когда закончится война -
    Вернусь в родные города,
    Открою запертые двери,
    И всех родных обнять успею,
    Родные посетив места...

    Мы победим, но предстоит борьба.
    И много раз нам предстоит себя проверить.
    Возможно, надо будет дольше ждать,
    Но очень важно в это твёрдо верить!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5526

    23 бер. 2022
    Ірина Шинкарюк
    Ми сильні
    Сильнішими стають не через владу,
    А знаючи болючу дивну правду,
    Коли ми не зустріли ту весну,
    А синів провели на війну...

    Сильнішими стають не через ціль,
    А відчуваючи страшенний сильний біль.
    Ми молимось за кожен ваш окремий бій
    Ви на майбутнє мали стільки мрій...

    Сильнішими стають не через вік,
    А втрачаючи під час війни за роком рік.
    На жаль важка в історії дорога,
    Але ми вірим - буде перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5527

    23 бер. 2022
    Діана Тітарева (DiDi)
    "Дитячість, Україно"
    Хочу знову бути дитиною,
    Грати під мирним небом з хмаринкою.
    Та вже ця дитячість не та, не така...
    Узріла всі дії ворожі... Війна...

    А стільки з тобою ми мрій загадали,
    Сиділи, писали, життя планували...
    Аж враз зупинилося те, що бажали:
    Все рідне у нас на очах руйнували!

    День третій, четвертий, сьогодні вже восьмий!
    Не знаю яка нині дата й година.
    Хоча скажем дякую всім нашим "гостям"-
    Бо друзі, рідня, вся Країна - Єдина!

    Сей гарт! Сила духу! Віра! Надія!
    Не чула, не бачила в жодних книжках.
    То ж треба затіять страшну ту стихію,
    Щоб всі ми відчули єдине в серцях!

    Сила, Любов, Правда за нами!
    Не бути нам більше в руїнах, у тІні.
    Будем шаленіти своїми стежками!
    Світити добром ділами, словами!
    Рано вставати під пісні солов'їні!
    Ненько, все буде! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5528

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Багатий чоловік
    Бої лунають, в Україні не спокійно
    Всі кудись тікають,поводяться негідно
    Куди тікаєте народе, чоловіки герої наші?
    Куди так спішите,кому лишаєте такі ноші
    Неможу зрозуміти навіщо пишу ці вірші
    Можливо хочу розказати все що на душі
    Чоловік на мерсі шикарному багатий
    Діти має напевно точно жонатий
    Та гадаю він точно в чомусь виноватий
    А я скажу чому він такий череватий
    Бо добре їсть щей вип'є пів літра
    Поспить пів дня і тоді те саме повторя
    Чоловіче дорогенький зберись!
    Йди на фронт і до кінця борись
    За рідну Україну та дітей свої
    Настане мир у світі й буде сміх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5529

    23 бер. 2022
    Тітарева Діана (DiDi)
    "Той День"
    21ше століття... Хто би подумав...
    Але стався Той День. Застав. Налякав.
    Зненацька. Уранці. З країной проснулась.
    Розплющила очі й лиш чую...Бах! Бах!

    В момент. Стільки сердець розлучилося..
    Не можеш нікого свого обійняти.
    І в той же момент всі серденька злИлися.
    Щоби разом це пекло від нас відігнати!

    Страшно. Тривожно.. Тримаймось, країна!
    Друзі, Рідня! Я благаю! Живіть!
    Батьківщина! Єдина моя! - Україна!
    За неї! Рідненьку! Разом ся моліть!

    •
    Шляху іншого немає. Всі то знають- перемога!
    Та яка ж за це ціна щодня кладеться.. (Задля чого?)
    Ми ж то на своїй землі! Стоїмо за нас із Богом.
    А що в них там за причини? (Задля чого? Задля кого?!)
    •

    Із шоком спостерігається все дійство...
    На наших очах нині пишеться історія.
    Треба ЗакінчИти. Подарувати діткам дитинство...
    І щоб все це було вже як страшна історія...

    В нас щирі серця і вільна душа,
    Що рвуться щодня до свободи!
    Наш народ не зламає ніяка "русня"...
    Скоро... Скоро Той День. День Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5530

    23 бер. 2022
    Крушельницький
    Буревій
    В безславні роки, кремлівські хрести,
    Штурмують дніпровські висоти,
    Мов чорнії янголи ллють із гори
    Свинець в окривавлені соти.
    Розпечений рій, шеренгами вій,
    Зажмурює очі небесні.
    Розгніваний змій у паніці злій,
    ЄДНАЄ, щоб духом воскресли!

    Під розпачу вий, зламав буревій,
    Розлюченим воронам крила.
    Стояла на смерть, на твердині земній
    Козацька незламана СИЛА!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5531

    23 бер. 2022
    Олексій
    Тримаєм стрій!
    У нас немає іншої країни.
    Це наше небо, люди і земля.
    І розквітали ми під сонцем України,
    Щоб вільно жити, без вказівок москаля.

    Вже триста років йде війна з Мордором
    І знову бруд гидоти із Кремля.
    То ж, браття, будем разом, хором
    Тримаєм стрій, рішучій відсічі задля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5532

    23 бер. 2022
    Анастасія Вергілес
    Без назви
    вірші завжди російською писала,
    і думала російськой теж,
    але в душі моїй серденько колотало,
    співала творчість, гриміла мить душі.

    до України я ставилась поважно,
    але кохати почала тепер,
    і те як жити, говорити і любити
    важливо стало, обов’язок це мій.

    ти живи просто — і я так буду,
    усі шукають сенс життя, а ти життям живи,
    краплинами в долоні і поволі
    збирай, насичуй, випивай.

    говори просто — і так писати буду,
    українська солов’їна, а соловей щебече
    ніжно і дзвінко від душі,
    і я тепер інакше щебетати буду.

    любити треба палко і дуже-дуже гаряче,
    щоб бай твій йшов від недр тіла,
    не з волі слова іншого, чужого,
    а з волелюбності духів народу.

    російською я завжди розмовляла,
    але жила народом козаків,
    стрільців, вільних вояків та писеїв,
    розстріляних геніїв, голодних простих.

    моє кохання незмінно палить,
    і кров в мені бурлити буде,
    від блакитно-жовтого
    до червоно-чорного.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5533

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Солдат з автоматом
    Війна іде люди метушаться
    Солдат стоїть з автоматом у руках
    А ворог ховається в закутах
    А ми молимось в покутах
    Навіщо кров вам проливати
    Хіба не хочете мирне небо мати?
    Чи може спати без страху?
    Навіщо починати цю війну?
    Давайте жити браття в мирі
    І буде вам і нам щастя від нині
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5534

    23 бер. 2022
    Андрій
    Реалії війни
    Ми мирно спали, коли російські окупанти на нас напали.
    Бомбили: Київ, Маріуполь, Одесу, Харків і Франківськ.
             ***
    Дорогу їм проклав - "вусатий бацька"
    Через дружелюбний Мінськ.
             ***
    Ракета за ракетою летить
    І вже котру добу у бомбосховищі ніхто не спить.
             ***
    Проводжає сина мати,
    Братуха з-за кордону везе вже броніки й автомати.
             ***
    А ось і перший байрактар,
    Влучає точно в ціль,
    А це для нашої душі - нектар.
             ***
    Бабуля лупить огірками дрон.
    Тепер він на землі лежить,
    Як порваний гандон.
             ***
    І в цей же день,
    Наші хлопці
    Послали на хуй російський корабель.
             ***
    Тепер чекаємо на смерть російської свині,
    Бо всі ми любим сало і смачненькі відбивні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5535

    23 бер. 2022
    KaDi
     "Крапля - це є море"
    Війна.
    Вона нас об'єднала
    Дала нам розуміння
    Що кожен з нас це Ми
    Народ.
    Котрий на все готовий
    За свободу, рідний дім
    Усіх вбиватиме завзято
    Ворогів.
    Сліпих до правди й волі
    Зі знаряддям не готовим
    Ще й без гадки шо зачєм
    Вбивство.
    Ширить жах і страх навколо
    Почуття сльозами випускає
    Розплата за ньог вже скро
    Україна.
    Рідна, необхідна та безцінна
    Ми боремось й співаємо Тобі
    Всі разом, зранку, вдень, вночі
    Живи.

    Ми це Україна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5536

    23 бер. 2022
    Наталія Євланова
    Хто ти?
    Хто ти сьогодні, хто ти?
     Ти -невеличкий Макарів,
    Що серед садів сховався
    Від гулу далеких міст?
    Ти- мужній герой, що встояв,
    Наслухавшись байрактарів,
    Не зрушив ти і не зламався,
    В полоні розбитих обійсть...
    Хто ти сьогодні, хто ти?
    Ти- мальовничий Харків-
    Сильне, чарівне місто,
    Мудрих і славних людей?
    Ти- богатир, що не втратив
    До волі й свободи хисту,
    Хоч горя зазнав і страху,
    Але ти живеш, день у день...
    Хто ти сьогодні, може
    Ти- затишний Маріуполь?
    Що проживає на сході,
    бачачи море в вікно?
    Чи міцно зціпивши зуби,
    Терпиш удари ворожі,
    Щоб захистить найдорожче,
    Що нам у житті  дано?
    Хто ти сьогодні, зізнайся,
    Ти- мій коханий, Київ?
    Ти- моє серце , що плаче,
    Ти- там де сонце встає?
    Немов напівбог із міфів,
    Ти- це бажання гаряче
    Вижити й не віддати,
     що наше- твоє і моє...

    Хто ми сьогодні?Хто ми?
    Ми з вами- це Україна,
    Країна добробуту й світла,
    Країна для наших дітей.
    Я вірю: вона розквітне,
    Здолавши імлу чорно-сіру,
    Зібравши всі разом сили,
    Здолаємо морок ми цей!

    То хто ми сьогодні, хто ми?
    Чернігів або Волноваха,,
    Херсон або Бородянка,
    Житомир ,а може Дніпро?
    Ми - Мелітополь і Рівне,
    Донецьк , Миколаїв і Суми
    Ми- це вся Україна:
    Майбутнє, любов і добро !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5537

    23 бер. 2022
    Олексій Олейников
    Привид Києва
    Рідна ненько, Україна!
    Пам’ятай про свого сина...
    Син про неньку пам’ятає -
    Наше небо захищає!

    Знов зі сходу йде вражина,
    То ж, тримайся, Україно!
    Є за що нам воювати,
    То тримайтесь, сестри й брати!

    Дякуємо, козаче!

    Київ, 25.02.2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5538

    23 бер. 2022
    Наталія Євланова
    Без назви
    Я тебе не бачу вже три тижні.
    Тільки фото, тільки вій сирен...
    Вулиць згадую обійми ніжні,
    І твоє ім'я з-поміж імен.
    Зараз ти серйозний та далекий,
    Маєш в бій вступити головний
    Пережити боротьбу запеклу,
    Вибороти право жити в ній
    Ти страждаєш, я без тебе гину,
    Але вірю в перемоги час
    І до тебе я скоріш прилину,
    І ніхто не роз'єднає нас.
    Буде все: Дніпро, мов небо, чистий,
    І бузковий ботанічний сад,
    Куполи соборів золотисті,
    І новенькі смуги автострад.
    Буде сум, і радість, і надія,
    Буде розпач, сльози гіркоти,
    Та ж ми разом зможемо, зумієм,
    Наші теплі мрії віднайти.
    Дочекайся ж, бийся та тримайся.
    Мій герою, велетню із мрій,
    Ми зустрінемось, ти тільки дочекайся
    Любий Києве, коханий мій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5539

    23 бер. 2022
    Наталія Євланова
    Без назви
    Ми живемо у дивнії часи,
    Коли від вірусу ховаємось під маски,
    А потім, раптом, як один, усі
    Бронежилети одягаєм й каски.
    Ми живемо в незрозумілий час,
    Коли  кіно виходить із екрану
    І хочеться прокинутися враз,
    Але ж болять душі і тіла рани.
    Ми живемо у дивний день, коли
    Не знаєш, що там завтра, де чекати
    На ранок без порохової мли
    На день, де танки не гатять чи "гради"...
    Ми живемо в часи, де матюки
    Стають девізом перемоги й волі,
    Коли в біді єднання навкруги
    За нас, за завтра і за нашу долю.
    Ми проживаємо сьогодні день,
    Як рік: в молитвах, в боротьбі, в надії,
    Що воля й щастя нас, батьків, дітей
    Яскравим сонце в небі заясніє.
    Ми вистоїмо, й не здамо земель,
    А клятим ворогам - є шлях єдиний,
    Там, де  воєнний руський корабель...
    А ми - вже вдома, Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5541

    23 бер. 2022
    Анастасія Колотенко
    Задумайтесь
    Я завжди любила без міри,
    Коли загорається обрій,
    А ніч обіймає несміло,
    Запалює зорі в безодні.

    Тепер я боюся світанку,
    А раптом він стане останнім.
    А може назвемо це пранком?
    Надумані всі ці зітхання?

    Нахабно лунає знов вибух.
    Цього ви хотіли?! Погляньте!
    Стріляють на суші і в хвилях!
    І гинуть... від самого рання.

    Невже ви наївно чекали,
    Що сльози колись вам пробачать?
    Питання "навіщо" від діток,
    Що маму уже не побачать.

    Най стануть вам поперек горла
    Усі наші болісні втрати.
    Непрохані кати, затямте,
    Що нас вам нічим не зламати.

    Куди не поткнетесь ви, знайте,
    Чекає на вас прочуханка.
    Слезливо рыдаете маме -
    Так пусть заберёт, нам не жалко!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5542

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Що буде потім
    Пошматований сивий туман
    Примостився на березі річки.
    Все від мертвого сну ожива:
    Задзвеніли довкола потічки.
    Прокидається, стогне земля -
    Тягарем обважнілі зітхання.
    Не забудемо жах ти і я...
    Ми молились до самого рання.
    Хай молитва лунає й тепер.
    Най повірять усі, що скінчилось!
    Подивися: наш пам'ятний сквер...
    Скорше те, що від нього лишилось.
    Та нічого, посадимо знов!
    Головне, що ми вільні, ми разом.
    Перемогу боронить любов
    Від отруйних, заражених сказом.
    Прокидаюся...це лише сон...
    Та я вірю, що все так і буде!
    Божевілля здолає любов,
    Заживуть наші гордії люди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5544

    23 бер. 2022
    Куц Ярослав
    Як же це сталося
    Як же це сталося, добрії люди?
    Каїн на Авеля руку підняв.
    Розумом хибним, розбратом лютим
    Біль нелюдяний раптом завдав.

    Як же затьмарились очі родинні?
    Як потяглася рука до ножа?
    Він готувався і довгі години,
    Кривдою бавився, зло ворожа.

    Той, хто оману любив безсоромно,
    Заздро крізь тин кожен день підглядав,
    Вранці межу перетнув, віроломно
    Став на сусіда — на брата напав.

    Кам’яне серце, промови гріховні,
    Розум безбожний, очі пітьми,
    Подих мерця і думки бруднокровні…
    Боже, спаси нас і нас обійми.

    Соколом ясним злети наді мною,
    Небо замкни від залізних птахів.
    Оборони неземною стіною,
    Крилами вкрий своїх дітлахів.

    Скільки ще буде тривати навала?
    Скільки ще каїнів ад породить?
    Хочу, щоб сила твоя врятувала,
    Хочу, щоб ворог зникнув за мить.

    Плинула ніч, і яскрава надія
    Знов надихає: триває життя!
    Жовто-блакитно всміхається мрія
    Стрічками сонячного вишиття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5545

    23 бер. 2022
    Наталія Бучковська
    Мир понад усе!
    Ми Росію не кликали нас "визволяти".
    Працювали, любили, ростили дітей.
    Не чекали на гради й ракети крилаті
    І не звали чужинців  вбивати людей.
    Цінували в житті честь, свободу і волю
    Берегли Батьківщину, родину, батьків.
    Ніж встромила Росія. Серце стигне від болю.
    Стогне зранений край від підступних " братів".
    Як роз'ятрені рани - Маріупіль і Буча,
    Харків і Бородянка, Чернігів й Ірпінь.
    Миколаїв  в облозі - сльози ллються пекучі
    йдуть потоки людей в Львів, Карпати, Волинь.
    За кордоном чимало вже нашого люду,
    українського цвіту - дітей і жінок.
    Окупантів країна жде Страшного Суду
    Їм на Нашій землі свій даємо урок.
    Чи з очей хоч спаде в мам російських облуда?
    Як 200-ті до них привезуть із "гостей".
    Україна жива! Україна є й буде!
    Гнів народу щоденно навколо росте!
    Не брати вже й не гості - окупанти віднині!
    Вже на генному рівні відкладається це.
    Руки геть від держави! Ми живем в Україні!
    Перемога за нами! Мир понад усе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5548

    23 бер. 2022
    Діана Горбатюк
    Без назви
    І кожен з нас закипає з люті,
    І чаша терпіння давно перелита.
    Ллється на твою голову
    Земля наша чорна й несамовита.

    Посипеться на твою голову лихо,
    Прокльони, крик і багато іншого.
    Насиплять у твої кишені жито
    Пшениця, соняшник, може виросте що.

    Ллється на тебе лавина спогадів,
    У нашій крові предками викарбувана.
    Б'ється з тобою армія сонячна,
    Але не думай що надто ввічлива.

    Але не думай, що на світлій стороні
    Й тобі сонце світитиме.
    В тебе був вибір, ти став ворогом,
    Тепер чорна земля у твоїх легенях дихає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5549

    23 бер. 2022
    Тетяна Жила
    Я люблю...
    Я люблю синє українське небо
    Люблю запах щойно скошеної трави.
    Люблю Україну за просторі луги і ліси.
    Люблю людей які тебе завжди
    Зустрінуть з посмішкою.
    Україна - це моє серце
    Україна - це моя душа
    Я завжди буду
    Линуть до неї в своїх думках і ділах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5550

    23 бер. 2022
    Тетяна Жила
    Ми всі різні, але ми такі однакові...
    Ми всі різні, але ми такі однакові
    Ми любим свою неньку,
    Хоч різні наші долі.
    Безмежна країна
    Яскраві посмішки близьких
    Я хочу бачити їх як умого частіше.
    Моя душа завжди з вами
    Де б не була.
    Мої мрії яскраві
    Як ти сама, моя Батьківщина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5551

    23 бер. 2022
    Марина
    Моя Украина
    Війна… Прокинувшись почула Україна
    Пізнала горе, біль, втрачаючи своїх дітей
    Але у мить страшну ми стали всі єдині
    І єдність ця міцнішала із кожним днем.

    Эта война разделит мир на до после
    Другими будут мысли, души и сердца
    И каждый верит, по утрам глотая слезы
    Что ещё немного и закончится война…

    Як так сталось, що колись були пліч-о-пліч
    Боронивши землю від фашистів у Другій світовій
    Дуже хочеться закрити на хвилину очі
    А відкривши не відчути і не бачити цей біль.

    Знаю точно, мы идем к победе
    И цена за мир сегодня очень высока
    Снова будут звонко здесь смеяться дети
    Когда вновь из пепла оживет страна.

    Моя рідна і прекрасна Україно,
    Я пишаюсь мужністю твоїх синів
    Я пишаюсь нашим духом сильним
    Який зараз пробудив весь світ!

    Мужество детей твоих, ты слышишь Украина
    Твоих смелых, сильных сыновей
    Целый мир сегодня покорило
    Изменило в корне ценности людей…

    Так мабудь повинно будо статись
    І можливо, чуєш Ненько, тільки ти
    Спромоглась усіх нас об‘єднати
    Щоб змінився разом з нами цілий світ.

    Просыпайся мир, пора менять приоритеты
    За забвение уж слишком высока цена
    Украина показала на своем примере
    Пробудится можно ото сна.

    Дай вам Бог, великий світе, ніколи не відчути
    Того болю, що на долю українців Бог відвів
    То тому ви маєте хоча б почути
    І допомогти, щоб повернувся мир.

    По сему, все будет Украина
    Сильная, прекрасная, свободная страна
    Хрупкая… но у нее хватило мужества и силы
    На колени перед злобным карликом не стать…

    Не страшний той чорт, якого 20 років
    Сильні світу так боялись розізлить
    А він виявився хворим, боязливим орком
    Що від тіні власної тримтить.

    Украина, я люблю тебя безмерно
    Ты прекрасна, пепел скоро ты стряхнешь
    И поля твои цвести вновь будут повсеместно
    И рассвет из тьмы опять придёт…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5552

    23 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Незалежність
    Незалежність – внутрішня свобода...
    Це згарди, дукачі, це вишитий рушник...
    Це інтелект, це гордість, це порода,
    це погляд тих, хто лестити не звик.

    Незалежність – роджені в Сибіру
    діти славних газдів і газдинь...
    Тих, хто в мерзоті не втратив віру,
    шану та повагу до святинь...

    Незалежність – кодекс честі й слави...
    Чорновіл, Лубківський, Калинці...
    Незалежність – берці, балаклави
    та останні оплески земні...

    Незалежність – він, вона, ми з вами!
    Сподівання, мрії та думки...
    Чистий дзвін над храмами й церквами,
    прагнення до волі – на віки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5553

    23 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Атланти сучасності
    Мій батько, як атлант, трима на плечах небо...
    І стелиться до ніг густий, як дим, туман....
    Мій батько – як годиться і як треба...
    Моя душа по нім – це згусток болю й ран...

    Мій брат, немов Давид, міг рвати пащу лева...
    Його іскристий сміх зціляв усенький світ....
    Мій братик – як годиться і як треба...
    Моя душа по нім – лілеї білий цвіт...

    Ідуть батьки, брати туманами у небо...
    І жалібний рушник їм стелиться услід...
    Вони завжди – як слід, як гоже і як треба....
    І вічна пам'ять їм – на сотні, сотні літ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5554

    23 бер. 2022
    Євген Маєвський
    Частушки для руцких гастей
    А кадыровцы в тик-токе
    В Мозыре снималися,
    Из Гостомеля вернулись –
    В морг не помещалися!
    Припев:
    Путинские воины,
    Твари желторотые!
    К нам вы шли героями,
    А домой - двухсотыми!

    Грозные РФ морпехи
    Одессу взять пыталися –
    Перед смертью в Черном море
    Падлы искупалися!
    Припев.

    На Шойгу дрочили в танке
    Русские танкисты.
    Их сожгли, как мясо в банке,
    Наши похуисты!
    Припев.

    С вертолета к нам спускались
    Псковские позорники.
    В воздухе – пообсерались!
    Сраные покойники!
    Припев.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5555

    23 бер. 2022
    Сергій ЯРЕШКО
    КРАПЛІ КРОВІ - КАЛИНОВИЙ ЦВІТ
    Київ мій – граніт країни!
    Стоїть в тумані диму та вогні!
    Вся сталь, і ти із нею разом
    На захист линеш на землі!

    Стоять і Харків і Охтирка,
    І Львів, Чернігів – безліч міст!
    І доля наша і свята, і гірка,
    І в серці кобзаревий заповітний лист.

    Стоїм, стояли, і стояти будем
    Заради неба синього і жита в дотик з ним,
    Щоб вишиванка накривала груди,
    А не бронь, що одягае син!

    Здолаємо цей бруд, навалу, погань!
    Тримаем високо тризуб, державу – бачить світ!
    Ти ж, УКРАЇНО, перетвориш краплі крові
    Синів своїх на калиновий цвіт...
                                                                28.04.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5556

    23 бер. 2022
    Діана Дашук-Присяжнюк
    ***
    звідки ж в тобі стільки ненависті, нелюде

                                      забирай своїх дітей юродливих
                                      і Дніпро, і гори в– же заговорили
                                      та кров ворожая в Синєє полилась і литись буде. довго.
                                      те, що наше - ніколи твоїм не стане
                                      і ніхто ніколи "брате" вже не скаже
                                      хотів забрати, а натомість тільки дав
                                      давно втрачене відродив
                                      і від гомону вже живого смерть страшна прийде

     та забере вона лишень одного - диктатора старого
     все покинеш і полинеш до самого Бога,
     та не молитись, а кару довічну тягти
     все що заподіяв - повернеться у стократ тобі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5557

    23 бер. 2022
    Галина Гунченко
    "Земля до неба говорила".
    Земля до неба говорила,
    Як перша зіронька зійшла:
    Я вся суцільна вже могила.
    У світі від гріха і зла...

    Полита кров'ю і сльозами,
    В ріллю засіяна кістьми.
    Коли уже під небесами
    Закінчиться правління тьми?

    Втомилась людський плач я чути,
    Болить мені народу біль.
    Скажи, ще доки має бути
    Рух смерті в стороні моїй?"

    І  небо їй відповідало :
    "У цьому не моя вина,
    Бо я людині волю дало,
    Та загордилася вона.

    І нині люди непокірні,
    Жорстокі, черстві, грубі, злі,
    Закону Божому не вірні,
    Зганьбили всі стежки земні.

    Нема добра,нема любові,
    Де кожен величає "Я",
    Людська душа в гріховнім рові
    Божественне втрача ім'я.

    Невдовзі вітер той повіє,
    Який напоготові вже,–
    Полову легку пересіє,
    Зерно добірне збереже,

    Уляжуться всі блискавиці
    І землетруси, і громи,
    І нове небо проясниться
    Над правді вірними людьми.

    Душа в сльозах омита кожна
    Узрить Спасителя вгорі
    І пісня нова,переможна,
    Озветься на сумній землі.

    І розцвітуть садки весною,
    Дитячий розіллється сміх.
    І буде мир, і День Спокою,
    Бо Бог навіки знищить гріх.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5558

    23 бер. 2022
    Валерія Бондарєва
    Свободный Брат
    сидит что то глыбообразное,
    говорит что то не ясное.

    глаза его красные,
    уста влажные,
    заявления сомнительно важные -
    абсолютно точно страшные.

    я бы поклонялась до пят его,
    коль бы исправило,
    я бы спустилась бы,
    коль не поднялся он.
    коль снизошёл бы,
    коль ушёл бы,
    тот, кто мольбы - как шёлк хрупки,
    рвёт оставляя только швы.

    я засыпала и вдруг подумалось:
    когда расплавленный метал стал собираться в автомат?
    когда мой друг стал мне не друг?
    когда теперь солдат имя нарицательное призрения человечьего.
    когда мой брат - обесчеловечен.

    в былом красноречив - теперь кровоточит.

    зубы скалит
    рожи корчит
    ночами рычит

    себе льстит.

    только теперь в районе правого виска свистит.

    свист на всю округу стоит,
    ветер доносит этот свист до ушей, чьих уже сломили хозяевов,
    а те были и богохульны и богобоязненны
    и в князях побывали и в «ув’язнених»
    и на Волгу ездили
    и на Днепре рыбачили
    и лица у них озадачены,
    они почили, так как препятствовали.

    по сценарию ветхому - конец времен приходит при спасении угнетенных,
    по просьбе нуждающихся,
    голов продуваемых - уязвлённых.

    самых говорливых - в тюрьмы,
    рассказать о том, что думать.

    тех кто потише - в социальную цирюльню,
    обстричь концы и в ряды молодца,
    защищать интересы отца.

    один сценарий страшнее другого,
    один город соревнуется по мере приобретённого навыка испытывать стойко горе с самим Господом Богом,

    он утирает нос этой хтони
    и в самые темные склоны
    он висит на кроне прожжённой
    и плюётся,
    представляете?
    плюется прямо не перезаряжая обойму.

    а ещё знаете, говорят с экранов:
    хваленным слогом,
    презренным взглядом,
    они гордясь и не стесняясь,
    будто не закровит,
    с бранью и фальшью,
    словно фонит радиация,
    будто я варю эту кашу в которой плавает вся нация.

    сербну её на соль, а там как море мертвое.

    они твердят, даже вокруг бродить не стоит:

    «конец времён мы можем сами себе устроить»

    и напоследок весь сервиз наших отцов достать,
    позвать соседей выпить склянку,
    потом по ещё одной и в последствии по последней, но вовсе не идти после неё домой.

    после тебе скажут на хмель понадеясь:
    не бойся убит быть, брат мой
    бейся, будто бой твой правдив,
    будто не клялся в другом,
    будто совесть жива,
    будто дух не погиб

    и честь не пропил.

    задайся вопросом перед последним боем,
    за кого ты бьёшься до синих жил.

    и веди себя так  - будто уже убил,
    будто и сам не жив.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5559

    23 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Тій, що чекає
    Жінки, ви гордість, серце нашої землі!
    Хтось вдома зараз, хтось на чужині,
    Повернення чекаєте бійців,
    Гарних новин від них і теплих слів.

    В очікуванні зараз вся країна,
    Важкі ці дні, години та хвилини.
    Ціна за час занадто є велика,
    Не тішать втрати ворога безликі.

    Ще невідомо, скільки доведеться
    Вам обливати кров’ю своє серце…
    Тож в мене до вас лиш одне послання,
    Гадаю, що то всіх бійців бажання.

    Їжте частіше, навіть через силу,
    І спіть міцніше в мирну ту хвилину.
    І через сльози трішки посміхайтесь.
    І точно між собою вже не лайтесь.

    Ваш настрій ми одразу відчуваєм,
    І як би важко нам було, ми знаєм,
    Як чуєм голос ваш, дзвінкий та рідний
    Наснаги додає стояти більш, ніж гідно.

    Ми розуміємо, вже нема сил чекати…
    Та іншим чином нам не подолати
    Цих виродків без гідності і честі.
    Та знайте, закінчаться вони, врешті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5560

    23 бер. 2022
    Діана Дашук-Присяжнюк
    свиня і трон
    замість "все тоне", вони чують "все добре"
                           бо на троні свиня забагато говоре
                           ви боїтеся правди – нас за неї вбивали
                           протягом століть мільйони полягали
                           "і вражою злою кров'ю волю окропіте"
                           втікаєте, кінець лиш відстрочивши
                           ви не нація і не народ, раби-виродки
                           ми ж, як наші предки, це не вигадки
                           ми не просто різні, між нами прірва))
                           вам вже не допоможе ні Бог, ні ваша віра
                           зима буде довгою, і буде вона у вогні
                           і маріонетки стануть забутими в снігу, на чужині
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5561

    23 бер. 2022
    Кушнір Андрій
    Спогади
    Постукала війна у наші двері.
    Це все насправді, а не тільки
    В книжці на папері
                             ***
    Повітряна тривога!
    Істерика і плач.
    Дитина на підлозі, перелякана та скручена в калач. А ми сьогодні планували побавитись у м'яч.
                            ***
    Холодна цегла давить в плечі,
    А я розказую смішні історії
    Своїй малечі.
    Тепер підвал наш другий дім.
    Знайшли ми прихисток у нім.
                          ***
    Сьогодні поїхали далеко, донька і дружина.
    Лишився сам.
    І тільки фото в телефоні, перед очима.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5562

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Здурів кремлівський коротун...
    Здурів кремлівський коротун.
    Накрила гормональна криза?!
    Всім людським знехтував брехун
    З діагнозом "маніакальна шиза".

    Зашорений російський люд
    Скабєєвську брехню ковтає,
    Бридкий інформаційний спрут
    На душах зашморг затискає.

    Юначе руський, ти ж не кат,
    Піддавсь ганебному гіпнозу,
    Де ворог твій, а де твій брат
    Ти розрізнити не в спромозі?!

    Невже прокляття не страшать,
    Дитячі сльози не проймають?!
    Хіба "двохсоті" в кайф приймать,
    Бо "баби нових нарожають"?!

    Незламний український дух
    Дух ворога смердить і тліє.
    Тікайте, орки, і чимдух
    Вас наше сонце не зігріє.

    Не буде прощення катам,
    Убивць історія знеславить.
    Не скоримося ворогам!
    Слава Вітчизні! Героям Слава!

    01.03.2022 Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5563

    23 бер. 2022
    Софія Романюк
    Білі півонії
    Знаєш , як білі півонії поглинає чорна пітьма?
    А ти біжиш навздогін тої колії
    І вже бачиш , що все дарма...
    Сьогодні поранила душу
    Заклеїла , вже не болить.
    Я вам зізнатися мушу-
    Я засмутилась на мить .
    Побачила краплі крові
    І болю  уже нема .
    Для чого було так ранитись
    Якщо знаєш , що вже весна ?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5564

    23 бер. 2022
    Софія Романюк
    Тиха Весна
    Малюю ілюзію фарбами
    Малюю весну зеленими барвами
    Колись я дивилася фільми,
    читала книжки про війну.
    А зараз читаю новини
    І чекаю тиху весну.
    Я навчилась крізь сльози сміятись
    Мріяти і жити одним днем.
    Я не знаю, як не боятись
    За тих хто в центрі війни...
    Я бачила щастя лелеки
    А це означає життя.
    Я вірю, що ми найсильніші
    І разом ми всі до кінця!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5565

    23 бер. 2022
    Любов Новоград
    Піднялися у небо птахи...
    Піднялися у небо птахи
    Невгамовні, дружньо літають
    Заспівали дзвінкі голоси
    Відчуваючи весну тепленьку.
    Зажурилася одна в самоті
    Не помічаючи тої краси
    Як берізка схилилась до поля
    Плаче дівчина, так аж до болю.
    Як тополя росте в стороні
    І чекає кінець цій війні.
    Залишається тільки кричати
    Не вселюдно, а тільки в душі...
    І просити, тільки просити
    Зупиніться, не треба війни!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5566

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    На батьківській землі потоптався чужинець...
    На батьківській землі потоптався чужинець.
    Той, хто вчора був братом, сьогодні він кат.
    Припасав за спиною убивчий гостинець.
    Бог  суддя нам усім, і відплатить в стократ.

    Українська матуся ночами в молитвах
    На колінах до крові за мир і дітей.
    Вона виграє власну священную битву
    І за себе, й за нас, і за світу людей.

    Кат відплаче за кожну дитячу сльозинку
    І кипітиме в пекла смолі повсякдень,
    Відхаркне кожну крові солдата краплинку
    І не вимолить прощення у Судний день.

    Темні задуми стліють у горнах любові,
    Рани сціляться, благості сад зацвіте.
    Українці  то Нація ділом і словом,
    І зерно, що посіяв наш люд, проросте!

    2.03.2022        Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5567

    23 бер. 2022
    Галина Гунченко
    Велика боротьба
    Яка страшна гримаса у війни...
    Коли вже цього привида не стане?
    Лиш гуркіт танків ніч заполонив,
    Виття сирени – й бомби над містами!

    Горить Херсон і Харків із вогню,
    У Києві посипались квартали,
    Пологовий будинок без жалю,
    Жінок, дітей вандали розстріляли!!!

    Дух смерті дише холодом в лице,
    У грудях серце облилося кров'ю.
    Коли уже скінчиться це усе,
    Що ворогує з глуздом і любов'ю?

    Коли уже утопится в сльозах
    Жінок й дітей диктатор твердолиций?
    Такий гуманний й чистий на словах,
    Але в командах – чорна лють Денниці.

    Прийшов "украсти, вбити, погубить",
    Забрати те, що людям Бог дарує.
    Бо він одвіку не умів любить,
    Бо мир і спокій лиш його дратує.

    Іде війна не смертних вояків,
    Іде війна, невидима ще досі,–
    Велика боротьба усіх віків,
    Добра і зла! Аж в небі відголосся.

    Життя і смерть, любов і хижа злість,
    Безчестя повстає проти Закону.
    Тут кожен з нас за себе відповість,
    Чийому у житті вклонявся трону.

    Яка різниця, хто супроти йде,
    Як ти душею й серцем служиш Богу?!
    Над тьмою ночі сонечко зійде
    І Анголи затрублять  перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5568

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Раша, гудбай!
    Не лізьте, орки, в Україну!
    Без хліба з сіллю вас зустрінем.
    Усяк нахабний гість незваний
    Потоне в Ельзи Океані,
    І перетвориться в отруту
    Для ворога червона рута.
    Маленьких діточок юрба
    Навчить вас: чорне  то журба.
    Спиніться, руські, білоруси!
    Прилинуть мають дикі гуси,
    Квітка-Душа має цвісти,
    Джмелі над вишнями густи.
    Руйнуєте ви рідну хату
    І народила вас не мати.
    Луна пророче з краю в край:
    Lasha Tumbai. Раша, гудбай!

    3.03.22 Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5569

    23 бер. 2022
    Helena Mama
    Він бачив сон
    Він бачив сон, як наяву...
    Мнучи під спиною траву,
    Звернувши очі в небеса...
    А в них лиш спокій, і краса.

    Ввижався ліс, величні гори,
    Країна без війни, без горя.
    Все стихло, пострілів не чуть.
    Діти спокійно в школу йдуть.
    А їхній батько, кілька років,
    Вже спить у ліжку, не в окопі.

    Й лише матусі сльози скрутні...
    Не сон він бачив, а майбутнє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5570

    23 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Не пробачимо ніколи
    Вже чути звідкись такий клич лунає,
    Від німців, хтось з них заявляє,
    Що винен путін, а не вся русня.
    Мов, не чіпайте того москаля.

    Та ви скажіть це тим, кого не стало
    Від окупації… кацапської навали,
    Тим, хто народитися не зміг,
    Коли москаль ступив за наш поріг.

    Тим, хто сидіти мусить у підвалах,
    І тим, хто десь залишився в завалах.
    Цивільним, яких вбили без причини,
    І людям, що лишились без родини.

    Хай це почують ті, хто вже не вдома,
    Чи люди, що знаходяться у комі,
    Бійці, що чинять опір цій русні,
    І ті, хто зараз десь на чужині.

    Нема жалю для жодного з країни,
    Яка мовчить покірно, як скотина,
    Яка не має сили щось змінити,
    І краще з голоду помре, ніж щось зробити.

    Війська, що йдуть на смерть, нехай палають,
    За злочини свої відповідають,
    Кожне життя, що ви забрали - цінне,
    За всі жахи, що принесли, відповісти повинні!

    Нема пробачення і родичам військових,
    Що заздрять нам серед своїх знайомих.
    Що тішаться, як чують десь про наше горе,
    Нехай проллється і їх крові море…

    Тільки тоді хай клич якийсь пускають,
    Лише тоді хай інші вас прощають,
    А ми, всі українці, будем пам’ятати,
    Як ви вбивали нас і сміли братом звати…

    Ми вистоїмо, свій народ я знаю,
    Хай важко як - русню точно здолає!
    Ми переродимось у кращу Україну,
    І станемо міцніші, ніж родина.

    А ви подумайте, що вас, рабів, чекає?
    Мерзота, яка править зараз, скоро доконає.
    Ви скажете «то винне його коло»,
    Та ми вас не пробачимо… ніколи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5571

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Трагікомічне
    Не лізь до Неньки, руський хаме,
    Приборкаєм всіх рушниками,
    Кожного орка з бетеера
    Пришпилить зіркою своєю Вєра,
    Катів з ножами за спиною
    Поплавський вжалить кропивою,
    Всіх "бацькових" із Білорусі
    Втанцює в диких танцях Руся,
    А Полякова у кишені
    Насипле сємок повні жмені.
    Кузьма вас в небесах зустріне.
    Не руште Неньку-Україну!

    6.03.22        Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5572

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    "Цивілізований" світ
    А чи цивілізований той світ,
    Який не поспішає дать отвіт
    На молитьбу про поміч і на плач
    Людей, яких мордує психопат-палач?!

    Мораль, культура, цінності, душа
    Не вартують сьогодні ні гроша?!
    Як може статись  на одній людині (читай скотині)
    "Цивілізований" весь світ зійшовся клином?!

    Шольц, Маттарелла, інші і Макрон!
    Без нас не вистоїть ваш Вавилон.
    Манірні сноби ви набрались страху,
    З такими цінностями ви  невдахи.

    Зі Злом боротися не всім дано
    Не в кожнім ґрунті проросте зерно.
    Нині всесь світ рятує Україна.
    Стікає кров'ю. І одна єдина...

    12-й день війни Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5573

    23 бер. 2022
    Аміра Януртеп
    Війна чи "мир"?
    За що вмирали 300 років?
    За що вбивали наші орків???

    Січ Запорізька і Кубань!
    Батурин, Крути і Умань!

    Гостомель, Харків і Херсон!
    Ірпінь, Чернігів і Гостомель!
    Наш Львів і Київ, Маріуполь!..

    Шевченко, гайдамаки й козаки,
    Герої Крут, голодомор і висилки…

    Лесь Курбас і Степан Бандера,
    Симоненко, Стус і Івасюк,
    Наш Чорновіл, Кузьма й Сердюк,
    Наш Нігоян, Кіщук!...

    Кульчицький, Момот і Сліпак!
    Скакун, Мовчан і Матуляк!
    Ступницька, Лисенко, Чобану!
    Оксанченко!!!

    Все нанівець???

    Замість репарацій,
    Свободи й контрибуцій,
    Взамін страшній війні,
    Щоб перемозі – «НІ!»
    Нам знов готують «мир»?
    Де президент – кумир,
    Всі рішення блюзнірські
    За злочини, що звірські,
    За «згодою» народу
    Й підписану угоду?
    Онлайн голосуванням?
    Зі Сколково старанням?
    І Дєнь Благадарєн’я
    Расєюшка введе
    За наше «омовєн’я»,
    Й відспіваний народ,
    Й за мову знищену?
    Урод!!!
    Й російський «братський» наш народ
    До ПразнікаПабєди
    Совдепівських часів
    Нарешті відсвяткує
    Омріяний усім
    Бл*дь, русскім, мать, бомондом
    Американський день?..

    А згодом, історично,
    Питання симетрично
    Про ДЄНЬ постане на Русні:
    «Так чєй ісконнарусскій
    Єсть ДеньБлагадарєн’я?»
    …Америка! Готуйся
    До свого «омовєн’я»!

    Історія Росії написана давно…
    Їй красти факти треба
    Щоб вірило гівно
    У свою «велич» руську
    Бо світу все одно
    Де й як живе воно…
    А бізнес - то є бізнес:
    Прибутки і гешефт,
    А баби нарожають,
    Бо цимес – лиш гешефт?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5574

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Про затятих й впертих
    Зробили з нас лихих злодіїв,
    Збрехали  мирно жить не вмієм.
    Бандерівців треба навчити
    Як рускій мір палко любити.

    Прийшли зухвалою ордою,
    Вважавши всяк себе героєм,
    Стали трощити, убивати
    Святу домівку руйнувати.

    Зустріли їх "затяті й вперті",
    Хто знає  "рабство  гірше смерті".
    Всім миром стали в оборону
    Проти садиста-Саурона.

    Пішло у засвіти багато,
    Щоб зіроньками в небі стати,
    Щоб всім нам сонечко світило
    І недруг не ламав нам крила.

    Ми відбудуєм свою хату!
    В садибі нашій буде свято!
    Будемо світу посміхатись
    І в вишиванки наряджатись!

    8.03.2022      Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5575

    23 бер. 2022
    Helena Mama
    Без назви
    Боїться… як же ж він боїться,
    Тримаючи нас під замками.
    Пишайтеся, народ,  гордіться
    Країни справжніми синами!

    Тримайтеся, брати, тримайтесь!
    Наразі увесь світ із вами.
    Гуртуйтесь, нації, єднайтесь
    У боротьбі із ворогами!

    Живіть! Ви тільки не вмирайте!
    Ви так потрібні Батьківщині.
    Болить…щемить, та пам’ятайте:
    Навіть окремо ми  - єдині!

    А той, хто світу лад ламає,
    Хто топче гідність і закони….
    Сконає! Болісно сконає!!!
    У власному гріху потоне!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5576

    23 бер. 2022
    Петро Панкратьєв
    Сердце
    Растаял мрак и я проснулся рано
    Под звуки воскресающей весны:
    Под птиц, и под метлу, что неустанно
    Мела асфальт, как будто нет войны.

    Глоток хмельного утреннего кофе
    Навеял мысль, что будет хорошо.
    Как долго счастье может быть в итоге,
    Когда сирены вой тебя ввергает в шок?

    И сердце сжалось болью и тревогой,
    И разум застучал в висках огнем,
    И тело замерло. Какой теперь дорогой
    Идти? Куда? И где теперь твой дом?

    А я остался бесконечно веря,
    Что силой мысли можно победить,
    Что в этой битве главная потеря —
    Позволить дух свободы сокрушить.

    От мысли этой встрепенулось сердце
    И телу стало сразу горячо.
    Обрушилась стена ума инерций,
    Любовь коснулась разума лучом.

    И стало всё так просто и понятно —
    Где есть любовь готова там душа
    Умножить благодарность многократно,
    Там человек не сможет разрушать

    И посягать на жизнь и на свободу
    Такого же живого существа.
    Там мир и радость, и почтенье рода.
    Там благодать и в чувствах и в словах.

    А если болью сердце вдруг сожмётся
    И превратится в камень или лёд
    Его коснись — живое отзовётся,
    Себя омыв слезами оживёт.

    Но состояние есть в груди другое,
    Когда на месте сердца ваты клок —
    Хоть плачь, хоть бей — Занятие пустое
    Не отозваться, вот и весь итог.

    Случилось так, что стал весь мир расколот.
    В бою между собой орда и рать.
    Одни несут разруху, страх и голод
    Другие свет и тягу созидать.

    И в этой схватке будут насмерть биться,
    Где третьего пути здесь не дано,
    Определись к чему тебе стремиться:
    Подняться ввысь или упасть на дно?

    И выбор этот сделает, конечно,
    Та часть, которая в груди живёт.
    Надеюсь я, что в том бою сердечном
    Любовь цветком прекрасным оживёт.

    И мрак растает, ты проснёшься рано
    Под звуки воскресающей весны:
    Под птиц, и под метлу, что неустанно
    Метёт асфальт, ведь больше нет войны.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5577

    23 бер. 2022
    Маріанна
    Ритм
    Б'ється ритм
    Уривається серця стукіт,
    Рвуть вітри
    Знов гуде десь пекельний гуркіт.

    Поруч крок
    І розверзлась земля у міни,
    А дзвінок
    Не зруйнує мовчання стіни.

    Тане сніг
    Чи то сипеться цвіт весняний,
    Сотні лих
    Незагойні одвічні рани.

    Та весна
    Бездоганне блакитне небо,
    Кров одна
    І волає душа без тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5578

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Де друзі, де брати і сестри…
    Де друзі, де брати і сестри,
    Яких в ерефію колись занесло?
    Забули про свої пенати,
    Рідних своїх і як їх звати.

    Засіли ви у теплій хаті,
    В безпеці, ситі і пихаті.
    Наших ридань вам не почути
    До зомбоящиків прикуті.

    Ваших тіток, сестер мордують,
    Школи, де вчились, бомбардують.
    Вашу історію стирають,
    Безбожно брешуть, бо зневажають.

    Проснися врешт, родинна сила!
    Дістаньте, хлопці, свої вила!
    Гідру здолать допоможіте
    Нам вклоняться всі люди світу!

    9.03.2022    Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5579

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Я хочу мати крила…
    Я хочу мати крила
    Й над хмарами літати.
    Я б всіх дітей закрила
    І не чекала б НАТО,

    Я хочу мати крила
    І обійнять солдата,
    Щоб відновив він сили
    Вітчизну захищати.

    Я хочу мати крила
    І пригорнути маму,
    Яка в журбі схилилась,
    Що син пішов так рано.

    Я хочу мати крила
    І трударя закрити,
    Який засіє ниву
    Пшеницею і житом.

    Я хочу мати крила
    «Крилатим ґрунт не треба».
    Кому Вкраїна мила,
    Я прихилила б небо.

    22.03.2022    Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5580

    23 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Angels of Kyiv - To NATO
    If U could be an angel
    I'd fly high to the sky
    And I would look at stranges
    All having their lives

    If I would be an angel
    Invisible, intact
    I'd listen to their prayers
    And take it back to sky

    If I could be an angel
    I'd sacrifice my life
    To spread my wings and daring
    To save them from the fire

    Reports with hundred pages -
    How many have to die?
    You're treating us as strangers
    Who're fighting for your rights!

    Could you be our angels?
    It's time for you to fight!
    Preventing highest danger
    And closing our sky.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5581

    23 бер. 2022
    Тетяна Димань
    Кривава країна
    Брехні коростою покрита
    Кривава, дика і страшна
    Країна злобних московитів,
    Звідкіль на світ повзе війна.

    Поперек горла стала Ненька
    За те, що мирна і свята,
    І ритмом щастя б’є серденько,
    Й душа відкрита і проста.

    Антихрист хоче царювати,
    Пролита кров людська п’янить.
    Принижувати й підкоряти
    Він хоче, й ката не спинить.

    Попи війну благословляють,
    Вони з тираном заодно.
    Їх кара божа не лякає,
    Бо душі продані давно.

    Біблейських істин не зітрете,
    Вбивать невинних мастаки!
    До кого ви з мечем прийдете,
    Від того згинете руки!

    22.03.2022       Біла Церква
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5582

    23 бер. 2022
    Юліана
    Ми з України
    Колись були на Україні
    Козаки сильні і сміливі.
    Носили чуб і довгі вуса,
    А шаблю запинали за пояса.
    І рідну землю захищали,
    Всіх ворогів вони лякали,
    Нікому спуску не давали,
    Ні туркам, ані москалям.
    Сьогодні ж ви наші козаки
    Тримаєте вже автомати.
    І каскою закритий чуб,
    Вуса ховає балаклава.
    Сучасний захист і знаряддя,
    Уже за поясом не шабля,
    Сучасні методи атаки,
    Тож бійтесь, бійтесь, москаляки!
    А краще повертайте взад!
    Це найдобріша із порад!
    Бо ми чекаємо на вас,
    Знай, Путін, для розплати час
    Настав і жодного життя
    Що ти забрав, ми не пробачим.
    І не врятує каяття, ми вас усіх перехерячим!
    Так що у вас два варіанти,
    Прокляті срані окупанти!
    Або ідіть за кораблем,
    Або "груз-200" без проблем.
    Прохаєм світ запам'ятати,
    Що Україну краще не чіпати!
    Ми знаємо свободи ціну,
    Доброго вечора! Ми з України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5583

    23 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Angels of Kyiv - To NATO
    If i could be an angel
    I'd fly high to the sky
    And I would look at stranges
    All having their lives

    If I would be an angel
    Invisible, intact
    I'd listen to their prayers
    And take it back to sky

    If I could be an angel
    I'd sacrifice my life
    To spread my wings and daring
    To save them from the fire

    Reports with hundred pages -
    How many have to die?
    You're treating us as strangers
    Who're fighting for your rights!

    Could you be our angels?
    It's time for you to fight!
    Preventing highest danger
    And closing our sky.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5584

    23 бер. 2022
    Альона Винокур
    ХРОНІКА ВІЙНИ
    Хто я тобі, а ти мені?
    Не мир, не брат, не друг, а кат –
    Заздренний бюрократ:
    Засланий перевертень-солдат
    На диявольській війні...

    Хто я тобі, а ти мені?
    Найлютіший ворог і убивця...
    Кров'ю заплямована твоя рушниця:
    У бездушного мисливця,
    Рожденного в Кремлі.

    Справедливість – ось хто я – тобі.
    А ти мені – хронічна рана...
    За ніж у спину – буде кара:
    Бо вже горить пекельна брама.
    За це не кайся Богові.

    21.03.2022©
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5585

    23 бер. 2022
    Шаблівська Вікторія
    БІЛИМ ПРО ЧОРНЕ
    Чорні зграї вороння
    Налякані – знову вибух.
    Чорні зграї загарбників
    Налякані нашою люттю.
    Чорні батьки-сироти
    Зітруть душогубів з землі,
    А чорний дим Маріуполя
    Закриє сонце убивцям
    На сто років, щоб вимерли
    Діти і внуки убивць.
    І чорним холодом скута
    Земля від японських Курил
    До Біло-червоної-Русії
    Застигне плямою нафти -
    Чорним безчестям нелюдів -
    І вигорить все під сонцем,
    Сонце вибілить в біле.
    Вороння стихне й загніздиться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5586

    23 бер. 2022
    Крістін
    Для тих, хто рятує життя
    Каміння в роті, вдих здавили плити,
    Осліплі очі марять ліхтарем,
    Пошерхлі губи: «Хоч краплину б спити!»
    Німі кінцівки подумки потре…

    Над головою - вщент розбиті стіни:
    Ще вчора рідні, зараз - саркофаг…
    Коли при тямі - щось шепочуть тіні…
    Надія, віра, потім - лютий жах…

    Десь стукіт ухопило ліве вухо
    Каміння кришиться дрібним рясним дощем
    Чи марення, чи щось завали руха?
    Ще трішечки! Вже близько! Трохи ще!

    Вже майже вдих… І обрис силуету
    У ореолі світла руку простяга…
    Шекспірівського вартує сонету…
    Забракло слів: «Жива?» - «Ага».

    Всі радощі, подяки всі слова
    Німі наразі - витекли слізьми…
    Віддячить як за те, що ти - жива?!
    За те, що відкопали із пітьми?

    Під градами, де кулі і вогонь
    Намацують нескорені життя
    Ні часу не жаліють, ні долонь…
    Відшукують слабке серцебиття.

    Живі хай вийдуть з обстрілів, пожеж!
    Вціліють хай, хоч що б там не було!
    Живіть, герої! Вдячні вам без меж!
    Вклоняюсь вам за ваше ремесло!
    19.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5587

    23 бер. 2022
    Ксенія Бондаренко
    Колискова для мами
    Люлі, люлі, моя нене,
    Спи, матусенько, дрімай.
    Нічка вже минула темна,
    Ти ж не спала, спочивай.
    Молитвами всі гармати
    Від країни відведу,
    Я молитимусь за тата,
    Утоплю в сьозах біду.
    Спи, матусенько рідненька,
    Ворогам нас не здолати,
    Я ж співатиму тихенько,
    Буду щастя колихати.
    Люлі-люлі, люлі-люлі,
    Люлі-люлі, лю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5588

    23 бер. 2022
    Ксенія Бондаренко
    Щебече ластівка весні
    Щебече ластівка весні:
    -Чи вже пора мені додому?
    -Лети, до Ненечки, лети,
    Скажи, що й я прийду потому.
    -Боюся крила обпалити,
    Вогонь в гнізді моїм горить.
    -Лети, тебе чекають діти,
    А я прийду, прийду за мить.
    -Завжди летіла після тебе,
    Дерева ще не розцвіли!
    -А ти поглянь, поглянь у небо,
    І сонце радісно хвали!
    А я залишуся, ще трішки,
    Розмову маю добру я,
    Із Богом йду додому пішки
    Й молюся, щоб цвіла, цвіла Земля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5589

    23 бер. 2022
    Ксенія Бондаренко
    Солов'ї з Батьківщини не линуть
    Солов'ї з Батьківщини не линуть,
    Бо співають, співають пісень
    Україні і про Україну,
    Щохвилини, щоночі, щодень.
    Солов' ї з Батьківщини не линуть,
    Не лишають гніздечка свої,
    Бо співають для доні та сина
    У години щасливі й лихі.
    Солов'ї з України не линуть,
    Залишаються вічно співати -
    Захищають свою Батьківщину,
    Що навчила у небі літати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5590

    23 бер. 2022
    Аміра Януртеп
    Війна чи "мир"?
    За що вмирали 300 років?
    За що вбивали наші орків???

    Січ Запорізька і Кубань!
    Батурин, Крути і Умань!

    Гостомель, Харків і Херсон!
    Ірпінь, Чернігів, Буча!
    Наш Маріуполь, Київ, Львів!
    …Буде й Москва їб*ча!

    Шевченко, гайдамаки й козаки,
    Герої Крут, голодомор і висилки…

    Лесь Курбас і Степан Бандера,
    Симоненко, Стус і Івасюк,
    Наш Чорновіл, Кузьма й Сердюк,
    Наш Нігоян, Кіщук!...

    Кульчицький, Момот і Сліпак!
    Скакун, Мовчан і Матуляк!
    Ступницька, Лисенко, Чобану!
    Оксанченко!!!

    Все нанівець???

    Замість репарацій,
    Свободи й контрибуцій,
    Взамін страшній війні,
    Щоб перемозі – «НІ!»
    Нам знов готують «мир»?
    Де президент – кумир,
    Всі рішення блюзнірські
    За злочини, що звірські,
    За «згодою» народу
    Й підписану угоду?
    Онлайн голосуванням?
    Зі Сколково старанням?
    І ДєньБлагадарєн’я
    Расєюшка введе
    За наше «омовєн’я»,
    Й відспіваний народ,
    Й за мову знищену?
    Урод!!!
    Й російський «братський» наш народ
    До ПразнікаПабєди
    Совдепівських часів
    Нарешті відсвяткує
    Омріяний усім
    Бл*дь, русскім, мать, бомондом
    Американський день?..

    А згодом, історично,
    Питання симетрично
    Про ДЄНЬ постане на Русні:
    «Так чєй ісконнарусскій
    Єсть ДеньБлагадарєн’я?»
    …Америка! Готуйся
    До свого «омовєн’я»!

    Історія Росії написана давно…
    Їй красти факти треба
    Щоб вірило гівно
    У свою «велич» руську
    Бо світу все одно
    Де й як живе воно…
    А бізнес - то є бізнес:
    Прибутки і гешефт,
    А баби нарожають,
    Бо цимес – лиш гешефт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5591

    23 бер. 2022
    Ксенія Бондаренко
    Я сьогодні прокинулась рано
    -Я сьогодні прокинулась рано
    І душа затремтіла моя,
    Уві сні я побачила, мамо,
    Україну в багряних вогнях.
    Може сон мій, матусю, пророчий?
    Може, й справді країна горить?..
    Небо мирне я бачити хочу,
    І його волошкову блакить.
    -То лиш сон був, моє ластів'ятко,
    Небо наше барвінком цвіте,
    Світить сонечко й гріє  завзято
    Те зерня, що ось-ось проросте.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5592

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    НЕБО КИЄВА
    Зорі згоріли до ранку,
    Неба тріснуло дно,
    Сонце застигло в серпанку,
    Ніби несправжнє воно.
    Вибухи простір крають,
    В реверсних смугах блакить,
    Лінії відбивають
    Смерті холодну мить.
    Небо в ординських кодах
    В символах і кривих,
    Бачить в дніпровських водах,
    Київський бог війни.
    Білі хмарки на цівках,
    Розшматована сталь
    Падає на бруківку
    В ламану вертикаль.
    Чорне кричить вороння -
    В зграю не збитись в розгін,
    І впадає в безсоння
    Лаврський великий дзвін.
    Захід горить багрянцем,
    З півночі чорний дим,
    Замасковані шанці,
    І в оберегах дім.
    Небо свої закриють -
    Наші мрії і сни.
    Все блискавицями змиє
    Київський бог весни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5600

    23 бер. 2022
    Егор Жевора
    Мы
    Мы пропавшие без вести в щебне разбитых домов.
    Когда горе пришло в наши жизни разительно близко.
    Позвонить – не берут. Пять минут монотонных гудков…
    И в отчаянии ищем друзей в окровавленных списках.

    Мы ночуем в подземке, питомцев держа на руках,
    Отправляем любимых к границам радушной Европы
    Они скоро вернутся, забыв навсегда о слезах.
    Это будет потом, но сейчас наше место в окопах.

    Мы теряем родных, отказавшихся что-то понять,
    Променявших любовь на уютный светящийся ящик
    Не желающих просто пошире глаза открывать
    Подчинившись запрету смотреть на мир настоящий.

    Мы внезапно находим новые смыслы в словах,
    Что казались обычными ранним февральским утром
    Ощутили как сила и гордость сменили страх
    Кто был юным вчера, завтра станет зрелым и мудрым.

    Мы сплотились в одно, отложив все дела на потом,
    Мы единый народ, а не стайка случайных прохожих
    Да, давно мы не видели мирных и сладких снов.
    И я знаю – вернуть их мы вскоре сможем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5601

    23 бер. 2022
    Костянтин Кузьменко
    Без назви
    "Бог з нами" -каже по телефону вона.
    Бог знає, що у нашій країні іде війна,
    Знає точно кількість загиблих і живих.
    "Бог з нами"- вона каже до нього у молитвах.

    Він знає, що кожен із нас має на тілі хрест,
    Що храми так само руйнуються від влучання ракет,
    Але віра є допоки б'ються наші серця.
    "Бог з нами" - запевняє вона себе.

    Бог під час повітряної тривоги теж у підвалі сидить,
    Бог теж потерпає нестачі питної води,
    Бог чує по телефону наші голоси,
    Бог з нами теж чекає евакуаційні поїзди.

    Він мовчить, бо немає більше молитися кому,
    Просто знає, що він не в змозі зупинити цю війну,
    Тому інколи виголошує про прибуття і відправлення поїздів,
    Щоб хоч якось спробувати загладити свою вину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5602

    23 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Кожний "я" утворює "ми"
    Я не можу мовчати, не можу -
    Як з кривавих снігів по зимі,
    Як на ненці моїй розпускаються
    Ці потворні "квіти" війни.

    Я не можу заснути, не можу
    Бо сирени волають й у снах
    І у кожну хвилину тривожну
    В моїм серці спалахує страх.

    Я не можу боятись. Не можу!
    Я повинна вставати і йти,
    Помагати усім, хто не може,
    Щоб піднятись змогли і вони.

    Місяць болі, тремтіння, тривоги
    Кожну мить перетворює в рік.
    Але здатися зараз - не можна.
    Треба йти, доки вистачить сил.

    Треба йти, коли навіть не можеш,
    Через злам, через сльози і гнів
    І впиратися страхам ворожим
    Наближаючи день наших змін.

    Зрозуміла, що "я" - буде потім.
    А сьогодні важливо, щоб "ми" -
    Наближали наш час перемоги
    І що силою є тільки "всі".

    Кожна крапля утворює море
    А зернятко - народжує хліб,
    Кожне слово утворює мову -
    Кожний "я" - утворює "ми".

    І сьогодні мета, як ніколи,
    Всім зібратися міцно і йти
    Вільним кроком, бо нашої волі
    Не здолати собакам орди!

    Мужні воїни, ми переможемо,
    Схід і Захід - повернеться Крим,
    Кров'ю вмиємо плани ворожі,
    І повісим наш прапор в кремлі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5603

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Ми вистоїм у цій війні
    Ми вистоїм у цій війні.
    Хіба не так було раніше?
    Незламний дух, що у борні,
    стає дедалі ще міцнішим.

    Ми люди на своїй землі.
    Оборонятимемось доти,
    поки не згинуть москалі,
    бо наш священний гнів і спротив.

    Криваві звірства у містах,
    ракетних обстрілів жахіття.
    Жіночий крик, дитячий страх
    у двадцять першому столітті.

    У світі підлої брехні,
    в часи рашистської облуди
    ми вистоїм у цій війні,
    бо з нами Бог і правда буде!

    Стоять міста. Народ стоїть.
    І наше військо непохитне.
    Як завше, гордо майорить
    наш вільний стяг жовто-блакитний.

    Дух загартується в борні.
    Ми сильні українські люди.
    Ми вистоїм у цій війні.
    Бо так завжди було і буде!

    05.03. 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5610

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Не згасне у віках моя нескорена країна...
    Безсонні ночі… сірі дні…
    необнадійливі новини…
    Який вже місяць у вогні
    моя знедолена країна.

    Що завтра буде – не збагну.
    Як далі дихати і жити?
    Якби ж могла я цю війну
    одним лиш словом зупинити!..

    На перехрестях фронтових
    хтось кожен день від зброї гине.
    Один великий біль на всіх –
    моя роз’ятрена країна.

    І десь пронизливо в пітьму
    злітає крик мого народу…
    Чому ж доводиться йому
    життям платити за свободу?!

    Втираю сльози, у думках
    молитви істина єдина:
    «Нехай не згасне у віках
    моя нескорена Вкраїна…»

    04.12.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5612

    23 бер. 2022
    Загоруля Наталія Іванівна (Наталка Сорока)
    Без назви
    Сховаю в серця глибині
    Я до часу і біль і траур,
    Що в рідний край приніс мені
    Московський виродок лукавий...
    Сум вколисаю і печаль,
    Любов і щастя, жаль і радість...
    Чим дорожила - все москаль
    Зумів нещадно розтоптати!
    Він посягнувся на святе,
    Вбиваючи вкраїнських діток!
    Тих не прощу повік смертей...
    Ув Пеклі най йому кипіти!
    Я виплекаю нищівну
    До орків лютую ненависть!
    Всіх, хто приніс сюди війну,
    Господь най милості позбавить!
    А я йому допоможу
    вогнем рашиста спопеляти...
    Ти, мокшо, перетнув межу -
    Тож не чекай пощади, кате!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5614

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    В той чорний ранок…
    В той чорний ранок спала я так міцно
    в завжди привітному до мене ліжку,
    в спокійно-тихому районі міста,
    одна в квартирі, звечора принишклій.

    Та щось таки тривожило й гнітило,
    бо замість того, щоб життю радіти,
    я бачила – птахам ламали крила,
    у небо не могли вони злетіти.

    Я бігла до самісінької прірви,
    кричала я, та не було ні звуку.
    Сердешний птах у розпачі й зневірі
    пораненим крилом у шибку стукав.

    Прокинулась – і геть уся тремтіла,
    душа блукала в тому, що наснилось.
    В передчутті біди оторопіло
    в лютневе небо із вікна дивилась.

    Відходив ранок підозріло сизий,
    свинцеві хмари мороком нависли.
    Невпевнено вмикаю телевізор…
    розколюється час на до… і після…

    28.05.2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5615

    23 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Давня війна
    Ішла Весна, весела, щедра, мила,
    Промінням грала, сипала квітки,
    Вона летіла хутко, мов стокрила,
    За нею вслід співучії пташки!

    Все ожило, усе загомоніло –
    Зелений шум, веселая луна!
    Співало все, сміялося, бриніло...
    Замість весни ураз прийшла Війна...

    Не вірив я, що та Війна настала...
    "Дарунки ж всім приносила Весна!
    Чому ж до мене раптом завітала
    Жахлива жінка та, страшна, чумна?"...

    "Ми вас не ждали!" "Геть іди від мене!"...
    Гудуть сирени і тріщать гілки.
    Скрізь ворог: Харків, Бровари, Зміїний –
    На п'яту ранку вказують стрілки.

    Десь гримнув постріл, і в тісній хатині
    Нечувану він паніку здіймав.
    І тихо так... Не чуть пісні пташині...
    "Вєлікій" пу "спасітєлєй" прислав.

    Моя душа ніколи не забуде
    Того "дарунку", що Весна "дала".
    Весни такої не було й не буде,
    Як ця була, з якою йшла Війна...

    /за мотивами твору Лесі Українки "Давня весна"/
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5616

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Молитва
    Молюся Господу
    У ці скорботні дні,
    Щоби настали
    Дні у нас ясні,
    Щоб не було дітей
    І мам в сльозах,
    Щоби скінчився
    Путінський цей жах,
    Щоби настали мир і тиша,
    О, Боже, поможи скоріше!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5617

    23 бер. 2022
    Ірина Пасько
    інфографіка
    інфографіка така гарна
    така сучасна
    така стильна

    що робити у випадку хімічної атаки
    як правильно евакуюватися із зони бойових дій
    як діяти цивільним на окупованих територіях
    як чинити тотальний спротив
    мапа найближчих бомбосховищ
    що робити в разі зникнення зв'язку
    що робити, коли опинився під завалом
    що робити, коли світ летить в безодню

    інфографіка дохідлива й стильна
    особлива та із ворожими втратами
    від неї відчуття чорноти зовні стає меншим
    а та чорнота що всередині зріє -
    цілюща вода

    ми намалюємо для дітей інфографіку
    - стильну дохідливу і сучасну -

    як плекати цю воду

    #а_поки_липне
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5618

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Я – Кіборг
    Кіборг я – надзвичайна людина,
    та із плоті і крові таки.
    І сумує за мною дружина,
    на дзвінок мій чекають батьки.

    Так пишається мною країна –
    я ж виконую справно наказ.
    Найстрашніше – це смерть побратима,
    а зі мною все буде гаразд.

    Бо я Кіборг – незламний і сильний,
    хтось придумав цю байку про нас.
    І малюнок маленького сина
    рятуватиме серце не раз.

    Ще не раз буду я воскресати,
    підійматись крізь морок і дим.
    У сльозах промовлятиме мати:
    «Повертайся додому живим…»

    На згорілих постану руїнах
    переможцем у дивній війні.
    Я життя віддаю Україні,
    бо воно не належить мені.

    Так, я Кіборг по духу й по крові,
    войовничий солдат проти зла.
    Я укотре померти готовий,
    щоб моя Україна жила.

    24.01.2015.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5619

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Що вам сказати, росіяни …
    Як в сорок першім – сорок п’ятім
    Стріляли вороги завзято,
    Не німці, руські то «брати»
    Бомбили наші тут хати.
    Що вам сказати, росіяни,
    Ви викохали монстра самі,
    Боялись рота ви відкрити,
    А ще приїхали нас бити!
    Як той дракон, що трьох голів
    Ти спопелити нас хотів,
    Поставити нас на коліна,
    Із наших міст зробив руїни,
    Все відбудуємо ми, згодом,
    Своїм невтомним ми народом.
    Ти не радій, свиняче рило,
    На нашім боці правди сила,
    Закінчиться смертельний герць,
    Ми переможем, хай вам грець!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5620

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Королева кришталева ходить у броні
    Королева кришталева
    ходить у броні.
    Королева з міста Лева
    зараз на війні.
    Комусь квіти, в когось свято
    і життя без меж.
    А вона із автоматом
    в вихорі пожеж.
    Промінь сонця вересневий
    в погляді завис.
    Зглянься, горда королево,
    чуєш – відізвись!
    Ти ж бо зовсім не сталева
    на отій війні.
    Королево кришталева,
    подзвони мені…
    Рвуться сутінки свинцеві,
    ворог напосів.
    Відчайдушній королеві
    не до ніжних слів.
    Не минути болю втрати
    у найважчі дні.
    Не питають у солдата
    як-то на війні.
    Промінь сонця вересневий.
    Телефон мовчить.
    Кришталева королева
    після бою спить.

    14.03.2016.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5621

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Російським льотчикам
    Як коршуни ви налетіли,
    І градом бомби полетіли,
    Ви, певно, відчували втіху,
    Коли чинили нам це лихо…

    Та наші хлопці в вас влучають,
    І парашути вилітають,
    Не спасетеся, соколята,
    За наше лихо вам – розплата.

    Моліться, гади, щоб на шмаття,
    Ми вас не розірвали, «браття»,
    Собі пускайте кулю в скроню,
    А ми вже, якось, похороним…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5622

    23 бер. 2022
    Аліна
    Вирвались...
    Перший раз, другий, третій і так далі
    Тиша, тиша і раптовий шум
    Хвилина, секунда і всі в брамі
    Почули далеко ракети бум...

    Страх, тривога, паніка й спокій
    Все переповнило в один раз.
    В країні нашій не одинокій
    Руйнується й гине все напоказ

    Тільки два слова рятують
    "Як ти?" пишемо рідним кожного дня
    А нелюди ці будинки грабують,
    Які залишила чиясь сім'я....

    Тривога знову настигла
    За рідних, що в облогих містах
    Чують всі постріли і танки ворожі
    Й бояться виходити на рубежах

    Вирвались. Спокій і радість спіткала
    Думка про те "Хоч би свої" і не руській пост
    Мама в машині міцно дітей тримала
    Ні слова не зрушило з її вуст....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5623

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Без назви
    Темна сила, зворожи,
    Українцям поможи,
    На прохання від народа,
    Зроби з Путіна урода:

    -	Хай він біга – як собака,
    -	Як у мавпи – гола срака,
    -	Зуби – як у крокодила,
    -	Замість носа – свине рило,

    От получиться мутант –
    Ненависний окупант!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5624

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Мамо...
    Мамо...
    Чому так плачуть діти?
    Чому під вікнами не пахнуть наші квіти?
    Чому так тихо?...що аж в вушках, Мамочко, свистить...
    І що над нами голосно гримить?
    Не можу спати... я боюся, Мамо..
    Я жити хочу... мені ж вмирати рано?..
    Де мої друзі... де моя родина?
    За, що страждає наша Україна?
    Що ж буде далі... Мамо...
    Чому уже НЕ плачуть діти?
    Під вікнами лежать пов'ялі квіти...
    Чому так димно... темно... страшно... Мамо...
    Чому мовчиш???
    Вставай... пішли... ну не мовчи...
    Ну, хочеш ти на мене накричи...
    Я буду все робити... все що скажеш... Мамо...
    Ти тільки встань... нам всім вмирати ж рано...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5625

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    до Шойгу
    Не неси про нас «пургу»,
    Легендарний ти, Шойгу,
    Зпідтишка на нас напали,
    Ну а ми тут мирно спали…

    Кожна бомба – то прокляття,
    На голову впаде вам, «браття»,
    Не пройде це безкарно, НІ,
    Які огидні ви й смішні!

    Здаються ваші у полон,
    І це все правда, а не сон!
    Ми дамо вам прочухана,
    Заживе ця наша рана,
    Вам же жити із гріхом
    Разом з вашим «паханом»…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5626

    23 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Чего добилась ты, Россия?
    Чего добилась, ты, Россия,
    Введя войска на Украину?
    Не говори, что это ложь,
    Сама себе ты только врешь.

    Чего добилась ты, Россия?
    Народы наши разозлила,
    Порвала узы все свои
    И мы теперь уже враги.

    Всегда друг другу помогали,
    И боль твою мы разделяли,
    Когда беда была у вас,
    В сердцах болело и у нас.

    Зачем разрушила все это?
    Лишь рев орудий – нет ответа,
    Мы жили, как одна семья
    Нет дружбы больше - ты сама.

    Чего добилась ты, Россия?
    Весь мир ты только ополчила
    Cо всеми ты была дружна,
    Теперь осталась ты одна.

    Тебя любили, уважали,
    И дружелюбною считали,
    Одним лишь росчерком пера
    Ты все разрушила дотла.

    Зачем тебе все это надо,
    Несешь ты смерть - твоя награда,
    Погибших сотни сыновей,
    И слез проливших матерей.

    О, сколько горя принесла,
    Твоя ненужная война!
    Ты пожалей своих детей,
    И пожалей их матерей.

    Не для того детей растили,
    Чтоб на войне их всех убили,
    Ведь истина всегда одна, —
    Война не принесет добра.

    Одумайся, пока не поздно!
    Ведь все реально и серьезно,
    Погубишь ты сама себя,
    Ты же умная страна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5627

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Святая молитво моя
    Почуй мене, праведний Боже!
    Блукаю у потемках я.
    Нехай мені душу примножить
    Батьківська порада Твоя.

    Моя милосердна Вкраїно,
    Святая молитво моя…
    Ніколи мене не покине
    Любов материнська твоя.

    Мій рідний стражденний народе,
    Без тебе не житиму я.
    Нехай мої сили відродить
    Невтрачена віра твоя.

    Відкрий своє серце, людино!
    Ти – щирая сповідь моя.
    Від сонця промінчиком дивним
    Хай буде надія твоя.

    28. 10. 2016
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5628

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Мій край - моя Україна
    Мій край, моя Вкраїна!
    Це пісня солов’я,
    В саду калина квітне,
    Пшениця на полях.
    Лелеки тут літають
    У синіх небесах,
    Духмяно трави пахнуть
    В заквітчаних лугах.
    І все це – Україна,
    Веселий дивний край,
    Козацька батьківщина,
    Мужній і процвітай!
    Заграю на сопілці
    Народну пісню я,
    Душею я вкраїнка
    І це – моя земля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5629

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Фотокартка. Пам'яті земляка.
    Сьогодні не спиться мені.
    На те є вагома причина.
    В руці фотокартка – на ній
    солдат із сумними очима.

    Він дивиться у далечінь…
    Цей погляд знайомий до болю.
    Військовий рюкзак на плечі.
    Як завжди, готовий до бою.

    Він сивий і немолодий.
    Мабуть, підростають онуки…
    Чому не лишився живий?!
    Не підуть до діда на руки.

    Не встигла сказати дочка,
    що батько найкращий у світі.
    Та, певно, вже доля така –
    запізно вклоняються діти.

    Змарніла від горя вдова
    все згадує про чоловіка.
    Забрав із собою слова,
    яких не почує  довіку.

    Героєм поліг на війні,
    хоча і звання не отримав.
    Такий не чужий він мені,
    солдат із сумними очима.

    20.04.2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5630

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Наша сила в нашій любові до рідної землі.
    Хизуєшся, що зброя у вас є,
    Повір, козел, отримаєш своє!
    Заробиш добре «на горіхи»,
    Недовга в тебе буде втіха,

    Зберем всі сили у кулак
    І вдаримо ми міцно так,
    Що ти відчуєш нашу силу,
    «Звільняти» нас ми не просили.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5631

    23 бер. 2022
    Ольга Личко
    Долітався...
    Літачок – літачок,
    Завалився на бочок,
    На нім зірочка красніє,
    Догорає, тихо тліє.

    Що, соколик, долітався?!?
    По нам бомбами кидався,
    Ми управимось отут
    І здамо тебе на брухт!

    Думав ти – «зачем» летиш,
    А тепер лежиш смердиш…
    Так вам треба, хай вам трясця,
    Нас зломити вам не вдасться,

    Дякуєм ми «Байрактару»,
    Що наніс тобі удару,
    Знайте, підлі ви кацапи,
    Сплетете отут ви лапи.

    Літачок – літачок,
    Бомбив наших діточок,
    Получив од «Байрактара»,
    От тобі і Божа кара!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5632

    23 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Я не москаль, я - украінець!
    Я не москаль, я українець!
    Й думки в мене українські!
    Моя країна - Україна!
    Вона завжди була - єдина!
    Ніякий в світі супостат
    Її не зможе поділити,
    Хоча б стріляв з усіх гармат,
    Він землю хоче спопелити.
    Нехай скрегоче він зубами,
    Від злості тупотить ногами,
    Ніколи моя Україна
    Пред ним не стане  на коліна.

    Я не москаль,
    Я – українець!
    І серце в мене українське!
    В моїй країні все красиве
    До неї з добротою лину.
    Вона велика і багата,
    Для кожного вона, як мати,
    Пригорніть, приголубить всіх,
    І захистить від ворогів.
    За неї я життя віддам,
    І не позволю ворогам
    Її гнобити, ображати,
    Усі повинні -  поважати.

    Я не москаль,
    Я – українець!
    Й душа в мене українська!
    Вона болить за всю країну,
    За рідну неньку Україну.
    Болить за всіх її людей,
    Болить за всіх її дітей,
    Болить, кричить, від болю стогне
    Душа в середині холоне,
    Коли я чую, що вони,
    Загинули під час війни.

    Людей багато з України
    Роз’їхалося по чужих країнах,
    І хоч далеко всі живуть,
    Я з України їм кажу:

    - Яка різниця, хто ти є,
    І де живеш, в якій країні,
    Запам’ятай, що головне,
    Що ти завжди є УКРАЇНЕЦЬ!

    2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5633

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Мій солдате, я ніколи тебе не покину
    Мій солдате…
    Я ніколи тебе не покину,
    мій козаче, відважний мій хлопче.
    В цю журливу прощальну хвилину
    я тебе відпускати не хочу.

    Підеш ти боронити країну
    і залишиш мені довгі ночі.
    Я чекатиму кожної днини
    на твій голос далекий, мій хлопче.

    Я до тебе всім серцем полину
    і віддам усю ніжність дівочу.
    Захищаєш мене і Вкраїну –
    я  тебе захистити ж бо хочу,

    мій солдате коханий, єдиний.
    Як молитву невпинно шепочу:
    я ніколи тебе не покину,
    я з тобою, хоробрий мій хлопче.

    28.01.2015.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5634

    23 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Країна Україна
    Колись вважав, що ми всі тут чужі.
    Будь-яка тема - наголо ножі,
    «Свої» ж раділи, як у когось лихо,
    Новини добрі - поглинали тихо.

    Північ і південь, центр, захід, схід,
    По напрямкам усім кровавий слід
    Грошей, брехні, і безліч хабарів
    Не випускали неньку із боргів.

    Країна тих, де завжди хата з краю,
    На біль і розпач очі закривають,
    Де горе «краще десь, аби не в мене»,
    А заздрість тим, хто живе ліпше тебе.

    Не розумів, ну як так можна жити?
    І чому складно так цю заздрість зупинити?
    Сіяти зло й самому пожинати
    Вже досить! Стій! Ну скільки вас благати!

    Та згодом біль цей зник. Просто погас.
    Здавалося, більше немає «нас».
    Є я, і якісь інші українці,
    Які живуть з собою на одинці.

    Так, є герої, діячі,
    Їх давлять наші ж «паничі».
    Поки корисний - тебе тішать й хвалять,
    Як що не так - одразу зрадять.

    Та завжди є якесь своє «але».
    В душі щось відбувається не те,
    Чи давить, ниє, тисне, чи болить,
    Відчуєш зразу, як зупинишся на мить.

    Тому біжиш… постійно, знову й знову,
    Не віриш жодному «чужому» слову.
    Не бачиш те, що десь перед ногами.
    Говориш навіть руськими словами.

    А тут війна. І все. Все зупинилось
    І почуття те в серці закрутилось.
    І знову давить, ниє тисне чи болить.
    Отримав вічність там, де була мить.

    Прокинувся від телефонного дзвінка.
    «Алло, ти спав? А за вікном війна».
    Всі як один кудись біжать… з речами.
    А ти ще не збагнув слова своєї мами.

    Не знаєш, куди йти, що брати
    Куди везти дівчат, як вийти з хати.
    І де безпечно буде якийсь час.
    І як військові там, врятують нас?

    Де рідні, і як їм допомогти?
    І як зібрати всіх, де їх знайти?
    Усюди черги, АЗС та магазини
    Всі переповнені, а вже пройшли години.

    І десь посеред страшного хаосу,
    Ти мрієш не про вид із хмарочосу,
    Не про смаколики, та океан чи море
    А про людей, тих, що чекає горе.

    І ось, у цей складний момент
    Життя, яке було, розбилось вщент
    Чужії люди тепер рідні, як ніколи
    Благають всі, щоб це скінчилось скоро.

    Доїхавши кудись, ніби в безпеку
    Ти відчуваєш все, холод і спеку
    І біль, і розпач, злість, несправедливість
    Бажання смерті ворогам, а нашим божу милість.

    Коли чогось чекаєш, то вже знаєш
    Що «наші» - не лиш ті кого кохаєш
    Не тільки ті з ким вчився, кого бачив
    А всі, хто зараз, як і ти, несплячі.

    Тепер по-іншому ти бачиш Україну,
    Вже ті «чужі» нагадують родину,
    І розумієш, що ти сам собі чужий.
    Це саме ти серед своїх - не свій.

    Бо серед неньок - кожна з них твоя,
    Зустріне радісно, дасть їжі і тепла.
    Тих, хто боїться, плаче, терпить та тремтить,
    З’єднала на віки жахлива мить.

    ***

    Це вже не та сліпа-глуха країна,
    Якою, ненько, ти колись була.
    Єдина ти тепер і не покине
    Тебе ні брат, ні батько, ні сестра.

    Хто їде з України - діти неньки,
    Хай де б не був, десь там на чужині
    Це наш народ, з собою має завжди
    Джерело сили - української душі!

    Окрім тих зрадників, що ніби пацюки,
    Піджавши хвіст з торбами хабарів,
    Тікали всюди, де тільки змогли,
    Не залишаючи назад мостів.

    Тварюки, знайте, вас тут не чекають,
    Загинете ви десь на чужині!
    Таких як ви хай карма подолає,
    Замість багатства - голод і борги.

    Хто зараз вдома, ви усі тримайтесь.
    І знайте, що ви зовсім не самі!
    Хутчіше з українцями єднайтесь,
    І не важливо, чи дорослі, чи малі.

    Всі ми сім’я, і нас єднає горе,
    Шкода, що об’єднала нас війна.
    Та окупанта крові проллєм море,
    Але й свої ми віддамо життя.

    Наш ворог - нелюди, що несуть смерть і біль.
    Без волі, жертви власного народу,
    І лізуть вони зараз звідусіль,
    Мруть тут та за найменшої  нагоди.

    Бо ми нащадки славних козаків,
    І воля наша то сталеві грати!
    Про них є безліч давнішніх віршів.
    Я вирішив ще одного додати.

    Відзначити я хочу єдність нашу,
    І волю, що є від кайданів вільна.
    Та знову кріпаками нам не стати,
    Поборемо військове те свавілля.

    Тож, любий, сильний, милий мій народе,
    Борітеся до самого кінця!
    Війна назавжди нас всіх перероде,
    Та зітре вщент сліпого москаля.

    Бо той хто волю має, має силу!
    І сила завжди з нами тут була,
    Сила звільнити неньку Україну,
    Відстроїти зруйновані міста.

    Не повернеш життів… так тяжко
    Їх рахувати зараз… вдень, вночі
    Життя наші міняєм на свободу,
    Щоб вільними були наші малі.

    Ми переродимось і перемога поруч!
    Згуртовані поборемо рабів.
    Повернемо свої славу і волю,
    І помстимось за сльози матерів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5635

    23 бер. 2022 р.
    Юлія Бараболя
    "Україна з Богом - її не здолаєш"
    Страшна реальність сколихнула  небо,
    Немає сну для мене, для тебе.
    Мадонна дитятко закрила тілом –
    Нічого святого у бузувіра.

    Огненні «кинджали» - у самісіньке  серце…
    Маріуполь живий, Маріуполь не вмер ще,
    Б’є нещадно сатанинська орда
    А в Маріуполі – Мати, Божа мати Свята.

    Скаженіє від люті звіряче кодло –
    Українська земля стає їм у горлі,
    За Бучу, за спалену вщент Охтирку –
    Не матиме ворог ні дня, ні спочинку.

    Ворог не бачить ні землі, ні неба,
    Сини і доньки, Україно, –  за тебе,
    Стоять, як титани, залізно стоять,
    За спалений Харків, що так і не здавсь.

    Собор скривавлений – останній прихисток,
    Небо кричить: «Зупинися, виродок!»
    Господь несе на руках дитину:
    «Дивися, світе, ти теж в тому винен!»

    Дивися, світе, торгуєш з дияволом,
    Вагаєшся, гадаєш на гущі кавовій.
    А поки гроші рахуєш, стоїш осторонь –
    Пологовий дім  під ракетним обстрілом.

     Поки ти зважуєш усі «за» і «проти»,
     Підпирають небо українські пілоти.
     Фантом Києва – стає справжнім символом,
     Україна - непоборною, сильною!

    Рани у серці, у душах незагойні рани,
    Молимось… мироточать ікони в храмах…
    Бійся, враже, – сили такої не маєш,
    Україна з Богом – її не здолаєш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5636

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Нам гідність пращури заповідали
    Яка історія дісталась нам,
    не описати в жодних фоліантах.
    Не віддамо Вкраїну ворогам,
    отим потворним карликам-мутантам.

    Хай не плекають задумів брудних,
    своїх звірячих рук не простягають.
    Страшну хижацьку силу, що є в них,
    обов’язково ми колись здолаєм.

    Ми виженемо з рідної землі
    оту огидну нечисть сатанинську.
    Хай начуваються почвари злі –
    ми є величним родом українським!

    В усі часи важкої боротьби
    нас віра в перемогу надихала.
    Ми є народ, що не терпів ганьби,
    нам гідність пращури заповідали.

    Було чимало бойових доріг,
    пісень тужливих в нелегку годину.
    Ми завжди повертались на поріг,
    в одну велику батьківську родину.

    Живе в сторіччях пам'ять про синів.
    «Героям слава!» - в кожнім поколінні.
    Буремним відгуком минулих днів
    звучить сьогодні – «Слава Україні!»

    29.12.2015
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5637

    23 бер. 2022
    Слободянюк Наталка
    Ти - ворог!
    Як тільки носить нелюдів земля
    і терпить сморід їхніх душ гнилих, пропащих?
    Брехливий псе з червоного Кремля,
    ти заслуговуєш на кару якнайтяжчу!
       ***
    Імперського жадаєш визнання,
    в жорстокій величі царя ростеш невпинно.
    І досі плаче Грузія й Чечня.
    Тепер тобі ще й знадобилась Україна?!
       ***
    Від тебе по землі кривавий слід,
    твоє покликання – все людяне вбивати.
    Як можна обдурити цілий світ,
    і після злочинів страшних спокійно спати?!
       ***
    Ти із когорти сталінських катів,
    хоча  й загрався в визволителя-месію.
    Твоє нутро - скажених підлих псів -
    зі шкури виверне пробуджена  Росія!
       ***
    Ти ворог - той, що розпочав війну
    із волелюбним, мирним, праведним народом.
    Запам’ятай-бо істину одну:
    не малороси ми, а українці родом!
       ***
    Ти чуєш, іроде? Ми є народ,
    і ти не в змозі хід історії спинити.
    Не скрутиш руки й не затулиш рот,
    тобі не вдасться нас в рабів перетворити.

    12.09.2014.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5638

    23 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Я кричу на целый мир
    Я кричу на целый мир….
    У меня родился сын!
    Маленький, смешной,
    Но зато – он мой!

    Я гляжу в его глаза,
    Мелкие бусинки,
    И поет моя душа,
    Падают слезинки.

    Бога я благодарю
    За такое чудо,
    Обещаю, что любить
    Сына сердцем буду.

    Вот он сделал первый шаг,
    Тихо, осторожно,
    Я на ушко прошептал:
    - Правда ведь несложно.

    А затем, вдруг, произнес,
    Тихо слово “Mама”...
    Вновь поет моя душа,
    Я от счастья пьяный.

    Все я силы приложу,
    Помогу советом,
    Знаю, верю, будет он,
    Станет Человеком.

    Дни бегут, года летят
    Время пролетает
    По - немного, по чуть-чуть,
    Сын мой подрастает.

    Вот и время подошло
    Постигать науку,
    В школу, в первый класс повел
    Сына я за руку.

    День за днем, за годом год,
    С удивлением вижу,
    Сын мужает и растет,
    Стал меня повыше.

    И  уже не я, а он,
    Силу применяя,
    Поднатужившись слегка,
    Меня приподнимает...

    Взрослым стал мой сын давно,
    Снова время подошло,
    Послужить родной земле,
    Долг отдать своей стране.

    Честно службу он несет,
    Служит на границе,
    Не пропустит никого,
    Видит все как птица.

    Все я силы приложил,
    И помог советом,
    И я горд, что сын мой стал,
    Стал он – Человеком!..

    … А затем пришла война….
    А затем пришла ВОЙНА!!!
    Страшная, жестокая,
    Никому не нужная,
    И - бесчеловечная.

    Сколько горя принесла,
    Эта страшная война,
    Сколько жизней унесла,
    Их приняли небеса…

    Будь ты проклята война,
    Будь ты проклята всегда,
    Будьте прокляты все те,
    Кто жаждет крови на земле!

    Будь ты проклята война!
    Ты забрала у меня,
    Самое родное,
    И в жизни дорогое!!!..

    … Я кричу на целый мир -
    Где ты! Где ты!!
    Где мой сын?!!!

    Черной стала вся земля,
    Черной стала и душа,
    Черным стало все вокруг,
    И замолкло сердца стук…

    … Для чего детей растим,
    Для чего мы все хотим
    Счастья, мира и добра.
    Но когда пришла война,

    Всех их на смерть посылаем,
    Все желанья забываем.
    Я кричу на целый мир…
    У меня был мой…!

    (2015)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5639

    23 бер. 2022
    Юрий
    Чернобаевка
    Про село українське з Херсонщини -
    Пишуть вірші, легенди і байки...
    А вони як бидло йдуть туда. Орда із московщини!
    Я думаю за десять перевалить це лайно!
    Саранчою лізе у Чорнобаївку!

    Багато разів їх там били й калічили
    "В пух і прах" розбивали їх танки...
    Хоч би розуму де запозичили
    Генерали  у руських жупанках.

    Наче медом намазано в цім селі.
    Хай вам трястя, продажним наймайцям!
    Залишайтесь назавжди ви в цій землі -
    В чорнобаєвській пастці-приманці ви всi
    Орки с Херсону там повздихаєте i помрете!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5640

    23 бер. 2022
    Костянтин Хриков
    Палачу
    Я видел боль, я видел страх,
    Я видел смерть в чужих глазах,
    Я видел ужасы войны,
    Неописуемы они.

    Я слышал шепот на губах,
    Молитвы тихо на устах,
    Чтобы закончилась она,
    Скорее страшная война.

    Я видел слезы на глазах,
    Проклятья на людских устах
    И крики, стоны матерей
    Хоронящих своих детей.

    И вместе с ними я кричал
    И все проклятья посылал
    На тех, кто развязал войну,
    Кто погрузил страну во тьму.

    И я вопрос задать хочу,
    Не человеку-палачу:
    - Зачем, зачем нужна была
    Тебе проклятая война?

    Неужто радостно тебе
    Когда земля горит в огне,
    Когда повсюду льется кровь
    Повсюду ненависть и злость!

    И сотни, тысячи смертей
    И плач, и крики матерей!..
    В священной книге говорится:
    Не укради, и не убий
    И надо каждый день молиться,

    Чтоб в мире не было войны.
    Но ты забыл заветы эти,
    Забыл, что людям всем дано
    Жить в мире, дружбе на планете,
    И созидать, творить добро.

    Как только об одном мечтал:
    Чтоб на коленях мир стоял,
    А ты над ним был властелин,
    И что хотел, то с ним творил.

    Когда-нибудь наступит время
    И твой черед собрать грехи,
    И отвечать перед Всевышним,
    Что жил без совести, во лжи.

    Судьба твоя предрешена,
    Давно известна всем она,
    С таким грехом, как у тебя,
    Дверь в рай закрыта навсегда.

    Не позавидуешь тебе,
    Когда окажешься в огне,
    И будешь ты гореть в аду,
    И проклинать свою судьбу.

    2016
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5641

    23 бер. 2022
    Олександр заяць (ЗОБ)
    День незалежності. Донецьк 2014
    Парад полонених - українські солдати,
    А бидло кричить, хоче їх розірвати.
    Вони не прозріли, сволота, що там -
    Солдати прийшли відсіч дать ворогам.

    Танцює дівча на жовто-блакитному стязі,
    А мати радіє із того, в екстазі.
    І не луна українських пісень –
    Донецьк так святкує Незалежності день.

    Та прийде пора і очистить країна
    Себе від продажної доньки та сина.
    Згадає Донецьк, українське він місто -
    Не будуть з Росії там найманці лізти.

    Прокиньтесь, «шановні», прошУ вас без крику,
    І плюньте ви карлику «Путіну» в пику.
    Нехай зрозуміє проклята скотина,
    Щоб він не робив – Україна Єдина!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5642

    23 бер. 2022
    Олександр Заяць (ЗОБ)
    Україна 2013-2014
    Путін, імперія, Росія.
    Солдати, Крим, анексІя.
    Претензія, брехня, артисти…
    Зброд, чечени, терористи.
    Вторгнення, захват, полон.
    Грабіж, розбій, закон?
    Контракт, бакси, служба.
    Постріл, вбивство, дружба?
    Вибори, президент, єднання,
    Армія, Нацгвардія, навчання.
    АТО, перемир’я, удар.
    Таки вже злякався цар.
    Захід, Схід, дорога,
    За нами буде перемога!
    Справа відсічі в нас спільна –
    Україна наша вільна!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5643

    23 бер. 2022
    Nadi Po’lu
    З приходом війни
    З приходом війни
    життя перетворюється на оболочку страху.
    Страху за брата, тата, себе.
    З приходом війни ти усвідомлюєш кого кохаєш
    і кого насправді потребуєш.
    Твоє тіло тремтить від думки:
    Він загине.
    Пройшло вже достатньо часу з останньої вашої зустрічі,
    але серце нічого не забуває.
    Воно досі тремтить згадуючи його.
    Тоді ж
    З приходом війни зникає твоя гордість і принциповість.
    Тобі просто потрібно почути від нього ці 2 слова - Я живий!
    З приходом війни згадуєш моменти перехоплення твого подиху,
    коли він був поряд і при цьому твоє серце зупинялося.
    З приходом війни ти просиш у чогось невідомого,
    просиш у Всесвіту, щоб твоя людина залишилася живою.
    З приходом війни ти більше не плануєш свій день,
    як раніше у всій повноті.
    Бо його, на жаль, планують окупанти.
    І ти в постійному страхові від цього.
    Сили забирає щось страшне і невідоме.
    Але
    Просто бережи себе
    І повертайся

    3.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5644

    23 бер. 2022
    Василенко Ярослав
    Знову
    Знов рідненька Україна
    Чуєш плач своїх дітей
    Бачиш хати у руїнах
    І знедолених людей

    Твої поля чудові
    Знову топче ворога нога
    На захист твій завжди готові
    Рідна ненька, дорога.

    Замість хмар на небі
    Маєш чорний дим
    Рідний брат тобі по крові
    Став тобі чужим

    Земля твоя палає
    Біду нам окупант приніс
    Чому прийшов сюди не знає
    І горе робить скрізь

    Совісті своєї він не має
    У нього віра для тварин
    Тут лихо лиш його спіткає
    Не вернеться до своїх родин

    Нема святого в них нічого
    По самому болючому б'є
    Не пам'ятає він одного
    З мечем прийшов, від нього і помре.

    Скинеш з себе ворога вкраїно
    З нами Бог і правда тут
    Не поставити нас на коліна
    Не вчепити на нас хомут

    Ти будеш вільна Україна
    Проженемо ми цю біду
    Разом ми сила, ми родина
    Нікуди я від тебе не піду

    І знов зацвіте калина
    І буде спокій на землі
    Та свіжесенька хлібина
    Буде лежати на столі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5645

    23 бер. 2022
    Євген
    Обращение к Богу
    Моя дочь стала слышать слово "война"
    В чем перед Богом провинилась она?
    И по сыну в столице стреляют ракеты
    Бог, ты ушел, отвернулся, уехал?

    Моя мама трясется от каждого взрыва,
    Боже, чем же она это все заслужила?
    Там, в небесах, с тобой рядом отец,
    Может тебя он встряхнет наконец?

    Может, глянешь ты сверху на нашу планету?
    Здесь в Украину повсюду вонзают ракеты
    Шестая часть суши сходит с ума
    У них мракобесья и чертовщины чаша полна.

    Но мы верою в Бога сегодня сильны
    И на страже отечества - Украины герои-сыны.
    Боже, прошу, ты услышь, ты поверь и приди,
    Дай нам сил и беду от людей отведи.

    Пусть наши дети ещё долго и мирно живут
    Пусть черешневые все сады зацветут
    А пока, ты запомни страны нашей лица -
    Мы придем к тебе все -
    за Победу в войне мы будем молиться!

    23 марта 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5646

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Мы должны
    Мы должны, мы обязаны зубы сцепить до предела
    И настойчиво делать свое повседневное дело,
    Чтоб суметь одолеть все военные страшные беды,
    С каждым днем приближая часы долгожданной победы.

    А потом, рукава засучив, надо строить Отчизну
    Для свободной, красивой, спокойной и радостной жизни,
    И рассказывать в книгах о том, как врагу не сдаваться,
    И учиться у зеркала снова судьбе улыбаться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5648

    23 бер. 2022
    Василенко Ярослав
    Як побачив москаль у віконце
    Як побачив москаль у віконце
    На плечі в українця енлав
    Сидячи на своєму місці
    В штани він відразу наклав

    Постукали до них у гості
    Наші друзі джавеліни
    Це їм кажуть наші хлопці
    Добрий вечір, ми з України!

    Наш київський привид
    Крила всім поламає
    Дайте йому тільки привід
    Від нього аси тікають

    Як наздоганяє
    Б'є щосили
    Ворог не знає
    Куди себе діти

    Сурові горці до нас заблукали
    Потім бігли від нас як шакали
    Отримали свій гарячий загар
    На своєму місці був Байрактар

    Тремтять перед ним кацапові морди
    На службі в Україні турецький Мухтар
    Вже знають про нього орків орди
    ВСУ аксесуар - Байрактар

    Москаль у танку приймає
    Теплу ванну із джакузі
    Дуже добре відчуває
    Коктейль бандера смузі

    І звичайні добровольці
    Досвіду не мають
    З тероборони хлопці
    З автоматами ганяють

    І як вдарять по кацапу
    Щоб не було за мало
    Відрубають йому лапу
    Щоб на віки пам'ятало

    Що не треба сюди їхати
    Більше ніколи знову
    Щоб починали тремкотіти
    Як чули українську мову!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5649

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Мой героический народ
    Мой героический народ,
    Ты победишь, я точно знаю.
    Ты выстоишь, страна родная.
    Спасенный мир к тебе придет,
    Чтоб поклониться до земли
    За то, что ты собой прикрыла
    Его, за стойкость, веру, силу,
    За то, что Землю сберегли
    От разрушительного зла
    Твои сыны. И ты готова
    Весь мир прикрыть собою снова,
    Хоть сердце выжжено дотла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5650

    23 бер. 2022
    Олена Уманець
    24.02.2022
    І знов сирена... Знов тривога!
    І гул ракет чи літаків,
    У небі ясному і чистому до цього
    Давно уже не чути спів птахів.

    Прийшла війна, а з нею розпач,
    Такий абсурд, на дворі ж 21 вік?
    І замість сміху - плач дитячий чутно,
    Уже не зімкнемо ми уночі повік.

    - Мамо, ти чула? Знов сирена,
    Давай вдягайся швидше, щось летить.
    - Мамуль, скоріш пішли ховатись в погріб,
    Нас, мабуть, вороги будуть бомбить..

    В цю мить наш тато вже на фронті,
    Разом із воїнами він захищає всіх
    Від нечисті, від цих паскудних орків,
    Які несуть кругом свій "рускій мір".

    Коли ішов, він сказав малому:
    "Тепер тут ти за старшого, і маму бережи.
    Із перемогою я повернусь додому!"
    Ми тебе любимо татку. Боже, поможи!

    І 5-річний син вмить став дорослим хлопцем,
    і матері він сльози витира,
    Мамусь, не плач, все ж добре,
    Наш татко переможе ворога!

    Настане скоро день цей переможний,
    Згниє в нашій землі орда
    Україна стане вільна і заможна,
    Вкраїна наша, така ще молода.

    І знову зійде сонце ясне,
    І знов пташки співатимуть пісні
    Народ вкраїнський вільний і відважний
    Ми назавжди сказали рабству - НІ!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5651

    23 бер. 2022
    Василенко Ярослав
    По земле шел черный дым
    По земле шел черный дым
    Над полями и травой
    Забирал, кто был иным
    Не согласен с той войной

    Кто не видит свет во тьме
    Кто не хочет быть убитым молодым
    Тот, кто верит доброте
    А приходится быть злым

    Говорить, что нет войне
    Значит узниками быть
    Не желанья быть на дне
    А хотелося бы плыть

    С нами ты хотел дружить
    Но не справится с ордой
    Как так дальше можно жить
    Воевать с самим собой

    Такой уж выпал вам билет
    Жить в эпоху перемен
    С лебедями новыми балет
    На экране без измен

    Льется в уши вам навоз
    Ест его тупой народ
    Лезет сам под паровоз
    И гордится, что урод

    Среди вас достойных много
    Кто не верит в ложь с экрана
    Но и много из такого
    Кто поддерживал тирана

    Уходят крики в тишину
    Молитвы эхо затухает
    Церковь призывает на войну
    Душа ваша умирает
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5652

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Из всех утюгов верещат о войне
    Из всех утюгов верещат о войне.
    Спасибо соседям, устроившим это.
    Куда-то пропали слова о весне,
    Слова о любви растеряли поэты.

    Земля наглотается крови сполна,
    И скоро от ужаса мир содрогнется.
    А в бункере где-то сидит сатана
    И над человечеством злобно смеется.

    Да только смеется исчадие зря,
    Аукнется выродку эта забава.
    И на омерзительного упыря,
    На подлого беса найдется управа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5654

    23 бер. 2022
    Віктор Білик
    Зачем вам полковник, чужая земля?
    Вовек вам не взять Украины столицу.
    Никто вам не даст «За победу» медаль.
    Дают по зубам тут, полковник Ослицын,
    И вас посылают в российскую даль.

    Майор Дуболенский, вам тоже не рады,
    И вместо цветов вас встречают огнём,
    Сжигая дотла ваши танки и «Грады»,
    И предупреждая: «Башку вам снесём!»

    Дают вам отпор и Чернигов, и Сумы,
    И Харьков стоит на пути как скала.
    Вас ждут репараций огромные суммы,
    И вместо салютов – глубокая мгла.

    Да, русское солнце всё ближе к закату.
    Всем вашим бахвальствам – у нас грош цена.
    Подобна «Уралу» со спущенным скатом
    Лишь в мифах великая ваша страна.

    На «рашке» повсюду угрюмые лица:
    Как сбитая «Сушка» - в пике курс рубля.
    Своих пожалейте, полковник Ослицын.
    Зачем вам, полковник, чужая земля?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5655

    23 бер. 2022
    Олександр Заяць (ЗОБ)
    Зелені чоловічки...
    Зелені чоловічки ступили в Україну,
    Думали злякають її доньку та сина.
    Але прорахувались на злобу вони дня,
    Країна об’єдналась немов одна рідня!
    Ми український вільний народ -
    З нашої землі відступи урод!
    Не зрозумієш підем до боротьби:
    Матері і доньки, батьки та сини!

    (приспів)

    Дух не зламати козацький такий -
    Україно-мати бій наш важкий!
    ВідстоЇмо вкотре разом нашу волю -
    Вкраїнці-патріоти стаЄмо до бою!

    Заплаче проклятий російський окупант,
    Лизати буде рани, бо вже він не кат.
    Складе свою він зброю і скаже гудбай -
    Нехай процвітає УкрАїна, нехай!!!
    За нашу свободу життя віддамо -
    І за майбутнє держави вмремО!
    Нас незалякає московія ніяк…
    Дуже нелегкий наш історичний шлях.

    (приспів)

    Дух не зламати козацький такий -
    Україно-мати бій наш важкий!
    ВідстоЇмо вкотре разом нашу волю -
    Вкраїнці-патріоти стаЄмо до бою!

    Злетіла ракета, землю вдарив град,
    Йдуть юрбою хлопці у військомат,
    А тепер на фронті б'ють вже ворогів
    За рідную землю, за дітей, батьків.
    І  їх не злякає путінська орда,
    Ворог помре кожен, як прийде сюда.
    Москалям не пити українську кров,
    Дали відсіч і гроби їдуть у Ростов!

    (Приспів)

     Воїни світла, воїни АТО
     Стали вже на захист не пройде ніхто!!!
    Воіни АТО, воїни світла -
    Сила України, міць наша елітна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5656

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Гей!
    Гей, принеси мені перші квіти
    Уплети їх, багряні, в волосся
    В мки!
    Бо в душі моїй все ще діти…
    Забігають й питаються «Хтося?»
    То Я!

    Гей, намалюй ти мою молитву
    Закривавленим рукавами
    Замозолиними руками.
    Бо Вбито.
    Бо Все юнацьке в мені зарито
    І моє серце люттю розлите
    Увіковічене букварями.
    В мені.

    Гей, то подаруй мені п’янку тишу.
    Канонади най зміняться піснею!
    Не жорстокою і не злісною.
    Мирною.
    І любов’ю тонкою, помірною
    Адже Молодість стала чужою
    Бо зустрілась вона війною.

    Гей!

    13.03.22 (19:29)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5657

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Я все ще кохаю тебе на вдачу
    У підвалі На холодній підлозі
    Серед міста, що надцятий день в облозі
    Серед смерті, розпачу й плачу
    Я все ще кохаю тебе на вдачу.

    Вчора, жива.

    Серед темряви й де сипляться стіни
    Де ніхто не прикриє спИни
    У безсилі й розпачі на здачу
    Я все ще кохаю тебе на вдачу.

    Сьогодні, живу.

    У прозорій надії тіні
    Сонце цілує у губи сині
    Тримаю Богу вірність собачу
    І все ще кохаю тебе на вдачу.

    Завтра, житиму?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5658

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Видать, страна сошла с ума
    Видать, страна сошла с ума,
    Ведь, подчиняясь идиоту,
    То в пропасть прыгает сама,
    То норовит спихнуть кого-то.
    Хоть у нее полно забот,
    Но царь проблем не замечает.
    Сидит на троне идиот
    И кнопкой ядерной играет.
    Зато забавнее всего
    Смотреть на свиты царской лица.
    Она кумира своего
    До одурения боится
    И, не разгневался пока,
    Подобострастно жмется к трону,
    Стремясь напялить на хорька
    Царя всемирного корону.
    Смешно на этот цирк смотреть,
    Хотя и грустно, и охота
    Всей свите морды утереть,
    По плеши щелкнув идиота.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5659

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Никогда не прощу вас и детям велю не прощать
    Никогда не прощу вас и детям велю не прощать.
    Даже если вы землю, покаявшись, будете жрать.
    Даже если вы будете дохнуть в грязи и снегу,
    Не прощу вас, убийцы, и выжить вам не помогу.
    Не прощу вас за Киев, за Харьков, за все города,
    Куда рвется сейчас ваших орков большая орда,
    Та, что женщин, детей, стариков – никого не щадит.
    Не простит Украина вам зверства, и мир не простит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5660

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    ХОЛОД
    Ще не знала такого холоду
    Серце скуте безкрів'я голодом.
    Аж до синьої глини вирвища,
    Всюди смерті, і біль, і згарища…

    Найчорніший мій темний полудень,
    Найстрашніший мій чорний березень.
    А застигле сонце ледь сріблиться.

    Діти-янголи з неба дивляться,
    З ними зіроньки мовчки бавляться,
    Тільки місяць усе кривавиться…

    То війна прийшла. Звідти, з півночі.
    Звідти вся біда підло поночі –
    Сто мільйонів там - душу жебрають
    І нічим, нічим вже не гребують.

    Пожирають там і дітей своїх -
    Розчахнеться твердь і поглине їх.

    Дітям-янголам в небі холодно,
    Не зігріє їх сонця золото,
    Тільки праведне чисте полум’я
    Гніву й помсти світлого воїнства.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5662

    23 бер. 2022
    Надя
    Крик землі.
    Знов стогне зрита танками земля,
    Сльози течуть кровавими струмками,
    Зчорніла злякана полин-трава,
    Димовими обкутана клубками.
    Небо вдягнуло сірий балахон,
    Тремтіло вибухами і вогнем жбурляло,
    Злилось з землею в гучний унісон,
    Жорстокість людства і маразм ховало.
    Донецький степ-платформа для війни,
    Розсадник "Градів", куль і смерті,
    Де брата брат затоптує сліди
    І губиться в російській круговерті.
    О руський враже, кате, схаменись,
    Усе ж кінець у цьому світі має,
    Ти низько землі-матері вклонись,
    Проси прощення. Кара накрапає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5663

    23 бер. 2022
    Катерина
    БерегТи
    Берегти береги
    Копати окопи захисту
    Голосно лаятись і не боятись наступу
    Зупиняти тремтіння
    Телефон лишити в спокої
    Це те що не вийде. Поки
    Інакше з'їдять докори

    Берегти глузд і пильність у погляді
    Бо не знати всіх тих, хто стоїть там на вході
    Зупиняти фальшивих
    Фільтрувати потоки стагнації
    Бо ми ж незалежні паростки великої Нації
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5664

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Что же ты наделала, Россия?
    Что же ты наделала, Россия?
    Что ж ты ненасытностью больна?
    Земли привлекли тебя чужие,
    И тобой затеяна война.
    Неужели территорий мало?
    Иль богатств тебе не достает?
    Для чего накачивать ты стала
    Злобой агрессивной свой народ?
    Коль отвергла ты добрососедство
    И живешь, живое все бомбя,
    У людей одно осталось средство:
    Просто изолировать тебя.
    Без финансов и без технологий,
    Без лекарств, без спорта, без всего…
    Ждет тебя такой конец убогий.
    Неужели хочешь ты его?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5665

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    За длинным столом недомерок сидит
    За длинным столом недомерок сидит,
    Боясь, чтобы рядом никто не чихнул,
    Боясь, что его окруженье сместит,
    Боясь, чтоб свободы народ не вдохнул.
    Ногами сучит и слюной брызжет он,
    И ядерной кнопкой планете грозит,
    И не понимает, насколько смешон
    Безумный трусливый и злой паразит,
    Презренный, никчемный, дурной сатана,
    Ведущий людей за собой на убой.
    Ты выглядишь жалкой, большая страна,
    Когда шизофреники правят тобой.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5666

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    КРИВАВА
    Ти не красна, страшна московія…
    Ти, кривава тюрма-імперія,
    Скільки сотень літ нас неволено,
    У Сибіру нас ой поховано
    Аж до самого краю холоду…
    Все творили нам біди-голоди.
    Підлі нелюди, ви - раби рабів,
    Вічні сторожі вічних Соловків,
    Вічно піддані, вічно спутані -
    Душі дріб’язку, в хутра вкутані.
    Продали, здали, вічні душеньки -
    Занапащені ваші дітоньки,
    Сотні сотень літ не спокутують
    В часовій петлі захомутані.
    Ми здолаємо. Ми поборемо.
    Відбудуємо, переоремо,
    Будем сіяти сотні сотень літ,
    Забіліє скрізь наших яблунь цвіт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5667

    23 бер. 2022
    Юлія Селіхова
    Війна 2022-го...
    Сумує ранок – весняний світанок,
    В задумі верби мовчазні стоять,
    Мати в сльозах, виходячи на ганок,
    В надії, що не будуть в Україні вже стрілять.
    Що неймовірність вплетена в жорстокість
    Прозрінням душі незабаром засвітить,
    Й збагне в Росії кожна мати,
    Що син її теж хоче, хоче, хоче жить!
    То нащо вбивство? Незбагненна лють?
    Навіщо світу та роса, що з крові?
    Нехай же люди в щасті, у добрі живуть,
    Земля в країні – то життя основа.
    Як же не знати, що земля у кожного своя,
    Й життя дороги, що дарує доля,
    То нащо матерям Росії ця війна?..
    Щоб син її лишивсь лежати в українськім полі?
    Нехай вам матері-жінки, Бог надішле прозріння,
    А в душах, вчинках, помислах святих
    Народиться добро й усім синам спасіння.
    Не треба нам кровавої війни,
    Ми спів птахів і весну хочем чути,
    Сина поклич додому, мати,
    Й «живого крепко обними»,
    Й надай нам щастя, вас назавжди забути.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5668

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    МРІЯ
    Я пам’ятаю, як злітала Мрія
    І разом з нею кожний був із небом
    Блакитним, як у юності надії,
    На прапорі як небокрай над степом.

    Я бачила: над Києвом так низько
    На радість всім захопленим і гордим
    Вона здавалась мрією, що близько,
    Неначе ми причетні до рекордів.

    Її убили. На землі. Під ранок,
    Як ті міста і села, що палають.
    Та в згарища наступному серпанку
    Мені вже снилось, що вона злітає.

    Так! Вільна Мрія вільної країни
    Злетить як птах, могутній і прекрасний,
    Розкрилена, як карта України
    Це мрія Мрії, і вона не згасне.

    Я хочу знов її відчути крила,
    Залізним пір’ям неба знов торкнутись.
    Найбільша в світі Мрія нас навчила
    Найбільшій власній мрії усміхнутись -

    Україна назавжди буде вільною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5669

    23 бер. 2022
    Людмила Некрасовская
    Им лгали двадцать лет
    Им лгали двадцать лет, их двадцать лет кормили
    Баландой, что вокруг - фашисты и враги.
    А в результате им извилины отбили,
    И в черепах пустых отсутствуют мозги.
    Хоть безусловно жаль обманутое стадо,
    Но будем продолжать их, озверевших, бить.
    От «братского» Кремля спасти планету надо.
    Мы выстоять должны, чтоб мир продолжил жить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5670

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    СЕРЦЕ З МАРІУПОЛЕМ
    Азовські коси на карті —
    Ніби грецькі боги погрались…
    Стара Домаха на варті,
    Та коршуни й пси підкрались.
    Здичавілі орди Аресові
    Від Тмутороканської Керчі
    Злочинні підлі агресори
    Палять вогняні смерчі.
    …Пліній вас звав асоки
    На Синій Воді Лящевій,
    Чому змовчали пророки,
    Що греків потомки крицеві.
    Як доісторично скипало
    Слов'янське Сурозьке море —
    Стійкістю вас спаяла
    Війна і пекельний морок.
    В бетонних уламків потоках,
    В руїнах втоплене місто
    Новим біблійним потопом,
    Та міць ваша нового змісту.
    Якір на срібно-синьому
    Стане щитом для ангела,
    Світ подивується сильному,
    І місто повстане з попелу.
    …Ви, хто назавжди вдома
    Ви, хто назавжди з домом
    Всьому світу відомі
    Й Зевс здригнеться від грому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5671

    23 бер. 2022
    Вадим
    Страхи війни
    Гримить за обрієм щодня
    по небу сунуть чорні хмари
    їх вітер попелом затьмарить
    з пожеж, що сунуть навмання

    Тут темні краплі дощ пролив
    у цю важку, смурну годину
    як сльози вбитої людини
    десь там, де вибух прогримів

    На небі спалахи-примари
    і вже здригається земля
    закрила мати немовля
    собою від такої кари

    Сирени крик летить угору
    від вибухів уламків море
    комусь біда, для когось горе
    і смерть косою водить споро

    У цю страшну, шалену мить
    єдина думка серце гріє
    не подолає нас росія
    за свій порєбрик побіжить

    А ми всі дружньо і завзято
    співати будемо про волю
    про щастя і щасливу долю
    і Україну будувати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5672

    23 бер. 2022
    Ілона
    Єдність народу
    Завдяки єдності народу,
    Будемо країну захищати,
    До каплі останнього поту,
    Ми є один народ і ми єдині,
    А також тверді й невпинні,
    Через якогось дідуся з приколом,
    Гинуть люди, в грудях з проколом,
    Руський мір каже, що це їх місія,
    А до дідугана не прийде вже ремісія!!!
    Скільки днів вони не бомбили на міста,
    Молитва, Воля, Непокірність,
    Але ми завжди за мирність,
    Один цілий народ з прадавньою історією,
    Зможе протистояти будь-кому,
    Кілька пляшок "Смузі від Бандери",
    Нагадають, хто повинен приймати, якісь "Мєри"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5673

    23 бер. 2022
    Ганна Мельник
    Тюльпани
    Наснилося, що не було війни
    І небо чисте, мирне і безхмарне
    І чуються лише пташок пісні
    Навколо радість, сонце і тюльпани
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5674

    23 бер. 2022
    Жека ЗОЖ
    Шлях до свободи
    Грати, голод та знущання – все задля народу,

    Пройшли наші десиденти, щоб здобуть свободу.

    У полон потрапили, бо волі захотіли,

    Та попри всі тортури не втрачали віри!

    І ворога-проклятого змогли подолати.

    Й незалежну Україну почали будувати.

    Але ворог зачаївся і почав дурити.

    Все йому хотілося ярмо на нас одіти.

    Якось він собі надумав нами керувати.

    Знов тоді ми об’єднались правду відстояти.

    Одягнулись в помаранч і почали кричати,

    Що ми самі на землі цій будем панувати!

    Згодом він нас обіцянками прагнув підкупити,

    Але замість обіцяного, почав кийками бити!

    Проте мій народ великий, то взірець сміливості,

    В той же час розпочалась революція гідності!

    Згодом ворог показав, що крові йому треба,

    І тоді небесна сотня піднялася в небо.

    Ворог отоді програв, але дав реванш,

    Злидні і розруха під гаслами «Крим наш».

    А за цим майже одразу вдарили по сходу,

    І цим ворог заподіяв найбільшу негоду.

    Тож до бо бою піднялися тисячі героїв,

    І змогли звільнити ми більшість територій,

    Від однієї тільки назви вороги дрижали,

    Славних воїнів вітчизни «кіборгами» звали.

    Тож для України, лише одна дорога –

    І цього разу за нами буде перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5675

    23 бер. 2022
    Анна
    Весна-війна
    Перші квіточки - яскраві первоцвіти -
    Сяють зорями на матінці-землі,
    Ясне сонце, неба оксамити -
    Все купається у веснянім теплі.

    Нам би милуватися весною,
    Що так рано цьогоріч прийшла...
    Та кати ввірвалися з війною -
    Кров невинна в землю потекла.

    І тепер вона волає звідусюди:
    "Люди, схаменіться, я свята!"
    Але в нелюдів "zалізні" груди
    І в серцях у них нема Христа.

    Ми усі святого Бога діти,
    Нам би одне одного любить,
    Тож не піддавайтесь злому світу,
    Не порушуйте небес блакить!

    Не крадіть майбутнє наших діток,
    Бо вони - наш найдорожчий скарб,
    Скільки зірвано уже життєвих квіток,
    Їм не бачити весняних барв!

    Жаль, що марно до zлодюг волати,
    Плакати, благати, закликать.
    Та вони обрали жах для страти -
    В Україні падаллю лягать!

    З нетерпінням я чекаю краю,
    Де не буде жодної війни!
    Бога повсякчас про це благаю,
    Щоб жили і доньки, і сини!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5676

    23 бер. 2022
    Жека ЗОШ
    Громада
    Над цікавим питанням задумався нині.
    Населення чи народ переважає в Україні?
    І щоб ти не подумав усіляку фігню,
    Я зараз різницю тобі поясню:
    Народ, на землі своїй хоче прожити,
    Населення прагне подалі звалити.
    Так народом керує лад та гармонія.
    Населення ж більше походить на злодія.
    Народ хоче все гарно впорядкувати.
    Населення може тільки критикувати.
    Народ сердечний і здатен на співчування.
    Населення спроможне тільки на глузування.
    Завжди народ людям допомагає.
    А населення каже «Моя хата з краю».
    І коли народ іде до єднання,
    То населення створює розшарування.
    Народ завжди діє і невдачі долає.
    Населення ліниться і зради чекає.
    Коли ж народ наживає великий спадок,
    Через населення все приходе в упадок.
    Народ наді всім свободу цінує.
    Населення наглядача завжди потребує.
    Народ має право на величне життя.
    Населення чекає лише забуття.

    Буду завершувати, бо вже маю йти..
    Доречі, а ким в цій країні являєшся ти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5677

    23 бер. 2022
    Жека ЗОЖ
    Байка про дурака
    (Укр.) У кожного, мабуть, такий є знайомий,
    Що стверджує, що ніби, йому все відомо.
    І генія в світі такого не буде,
    Бо він знає більше ніж всі інші люди.

    У мене такий знайомий Іван.
    Каже: до кожного, що він все зна!
    Мовляв: (Рос.) «что историю переписали,
    Поэтому мудрых людей очень мало,

    К примеру не было древнего Рима,
    Была только Русь! Свята и неделима.
    И тысячи лет мы все дружно жили,
    А после массоны нас разделили.

    Языки напридумали людям не ясный.
    А был веть один русский, прекрасный!»

    (Укр.) Стосовно релігії твердить Іван,
    То взагалі, каже, повний обман:

    (Рос.) «Тору, Коран и Веды читал я,
    И всё это вышло из православья!
    И в Библии тоже есть махинация,
    Там начисто стёрта реинкарнация».

    (Укр.) Перебив я Івана, ввірвався терпець:
    «Ну що ти вже мелеш? Ну хай тобі грець.
    Ти статна людина, вже третій десяток,
    А розуму, «ніби котик наплакав».

    Івану я з книги факти давав.
    Просив, щоб вій їх мені спростував.
    За тиждень домовились зустрітися знову,
    Та не судилось продовжить розмову.

    Мабуть, спростувати факти не взмозі,
    Тож як бачить мене йде по іншій дорозі.
    На мої привітання пикою верне,
    Та виражає зневагу до мене.

    І ставить знайомим такий ультиматум,
    Що разом не можемо перебувати.

    Іван не признає свої помилки,
    І в очі не скаже, буде вести плітки.
    Ну а мораль цієї байки така:
    Тримайтеся далі від дурака.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5678

    23 бер. 2022
    Владислав Ганілов
    Лінія
    Ми стоїмо
    світлом,
    на межі темряви.
    Ти, я, кожен із нас –
    ми є суцільна лінія
    оборони.

    Бо наша українська душа знає,
    що таке
    право на повстання,
    право на опір гнобленню,
    право на революцію.
    Наша українська душа знає,
    що таке
    справедлива війна.

    Ми пам’ятаємо

    Ворог сотні років,
    непомітно та лагідно,
    проводить хірургічну «спецоперацію»
    по вирізанню нашого язика,
    аби пришити свій «язык»,
    кожне слово якого – зрада.
    Ми пам’ятаємо:
    «Чия мова – того й влада».

    Ми бачимо

    Загарбник давно веде війну
    в головах,
    лиш нападає – зненацька, вночі.
    Він,
    аби ми краще спали,
    краде від кордону ключі,
    й, милосердно заколисуючи,
    запускає по нашим домівкам
    балістичні ракети.
    Каже, що рятує нас,
    й ніжно-лагідно скидає бомби
    на лікарні, пологові будинки
    й мирні оселі.
    Це привід стати на захист –
    казус беллі.

    Ми не забудемо
    Ми не пробачимо

    адже
    шовковий оксамит
    припливних хвиль
    кривавих рік
    виривається із джерел
    тіл
    наших людей,
    тіл наших дітей,
    які уже ніколи не прокинуться,
    аби свідчити на весь світ,
    свідчити ген-ген:
    Росія – це Карфаген,
    що має бути зруйнований.

    Ми єдині
    Ми знаємо

    Не можна зачаровуватися.
    Надія тільки на себе, тільки на нас.
    Визвольні змагання тривають –
    розсудить час.
    Сьогодні
    ми живі й незламні, всупереч прогнозам.
    Наші: сила, воля, дух
    й холодний розум.

    Ми стоїмо
    світлом,
    на межі темряви.
    Ти, я, кожен із нас –
    ми – суцільна лінія
    оборони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5679

    23 бер. 2022
    Каріна
    Він - воїн, він - захисник
    Він зараз міг сидіти в теплій хаті
    і їсти мамин чи дружинин смачний борщ..
    та «браття руські», орки дурнуваті,
    як грім на голову упали, немов дощ.

    І по тривозі він біжить в частину,
    вдягає бронік, в руки - автомат,
    біжить і думає про кожну ту людину,
    яку у мирнім місті зараз накриває «Град»

    Чи він в тилу буде, чи може на кордоні,
    а може кинуть в зону найзапекліших боїв?
    а може не побачить більше очі мами, доні?
    він цього й в сні страшному не хотів.

    Та він біжить, бо він - герой, наш воїн..
    і за безпеку нашу - тіло й душу покладе.
    а серце плаче від побачених вибоїн,
    а скільки ще снарядів зараз попаде?..

    Він може бути тобі другом, братом чи сусідом,
    і можеш ти не знати, хто він є,
    але якщо його побачиш - нагодуй обідом,
    бо за твій мир собою перед небом він стає.

    Шануй його, бо він заради тебе
    не спить, подекуди не має часу і погрітись..
    моли за його долю і життя у Неба,
    щоб міг після війни із рідними зустрітись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5680

    23 бер. 2022
    Каріна Багрійчук
    Без назви
    За що страждає наш народ,
    скажіть, для чого?
    ракети, бомби, кулі в небесах..
    ви покажіть мені хоча б одного,
    кого не сковує сьогодні страх?

    Ми просто жили, працювали і любили
    сміялись, плакали, раділи.. все як в всіх
    орда російська дала люті в наші жили,
    щоб захистити рідних, чути діток сміх

    Не вірим, що це все і справді з нами,
    здається, ніби, все це - страшний сон
    так важко подивитись в очі мами,
    що плаче, молячись біля ікон.

    Ми вистоїм, така є наша доля,
    бо наш народ - непереможна міць
    ми вистоїм! за неньку Україну!
    нас змушувать не треба силоміць.

    В нас бабка банкою збива ворожі дрони,
    а роми - під селом украли танк
    в нас хлопці біжать до тероборони,
    а «патріоти» - закордон, ще й за хабар

    В нас воїн підірвав з собою міст,
    аби орда не сунулась і далі
    в нас мародер ти, диверсант, ба терорист,
    народ поначепить добрих «медалей» .

    І мало слів, щоб описати героїчність
    тих хлопців, що життя за нас кладуть
    ми будем пам‘ятати їх всю вічність,
    а вони ангелами нашими будуть.

    Ми - сильні, вільні, бо ми - українці,
    єдині ми, бо ми один народ,
    ми вистоїм без НАТО, наодинці,
    і не зайде більш та падлюка в наш город.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5681

    23 бер. 2022
    Овсянник Юлія
    Українська Мадонна
    Лютує Ірод і гримлять гармати...
    Сюжет біблійний: тисячі солдат
    Ворожих йдуть поміж згорілі хати
    І знищують невинних немовлят.

    Коли ми так заборгували Богу,
    Чи бачить він, що діється у нас?
    Та все ж ми віримо у Божу допомогу -
    Для миру в Україні прийде час!

    Здійсняться наші мрії кольорові -
    Знамень для того вже достатньо є.
    Спадають з нас уже вінки тернові,
    Й нова Мадонна з попелу встає!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5682

    23 бер. 2022
    Слава Слободян
    Чекали не такої ми весни
    Чекали не такої ми весни.
    Ракети, байрактари, джавеліни.
    Вчимось  писати нові ми слова.
    Про перемогу мрія в серці тліє.

    Ще вчора ми навчали діточок
    Свою країну в праці прославляти.
    І вчили не робити помилок,
    І слів вульгарних в мові не вживати.

    Пробачте, ми забули, діти, вас.
    Бо інші в нас тепер пріоритети.
    Чекає хліба втомлений солдат.
     Щоб ми про мир співали знов куплети.

    Щоб ви могли навчатись і зростать
    Під мирним небом, у своїй країні.
    Життя віддав вже не один солдат.
    Щоб збулися твої, дитинко, мрії.

    Ми будемо читати у книжках
    Про ці часи і про живих героїв.
    Хай пролетить над нами миру птах
    Щоб кожен з нас урок страшний засвоїв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5683

    23 бер. 2022
    Слава Слободян
    Час Перемоги вірте, друзі, близько
    Я вірю твердо, що настане ранок.
    Коли погаснуть згарища війни.
    І заясніє наш святий світанок.
    Додому прийдуть дочки і сини.

    Час перемоги, вірте друзі, близько,
    Бо ворог наш відомий нам давно.
    Він сотні років опускав нас низько,
    А ми з колін вставали все одно.

    Вони нам душу-мову отравили,
    В концтаборах гноїли наш народ.
    І голодом наших дітей морили.
    Ми не забули ці часи скорбот.

    Ми пам'ятаємо усі наші страждання,
    Які нам заподіяв "старший брат".
    Не простимо усі ці злодіяння,
    Відомстимо ми ворогу встократ...

    Ви думали - вас квітами зустрінуть.
    На рушнику піднесуть коровай?
    Та ваші всі надії тихо гинуть,
    Бо захищає наш народ свій рідний край.

    Герої наші землю захищають,
    І вільні стануть  села та міста.
    Навалу орків  впевнено здолають,
    Бо з нами правда - істина проста.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5684

    23 бер. 2022
    Ярослав Марков
    Не пробачу
    Залізні птахи налетіли, коли ранкова кава закипала,
    Коли тюльпани у вазі пахли весною,
    Червоні, як кров, що розрізали сіре небо, того вже не зимового ранку..
    Того вже не мирного життя..
    Не пробачу "їм", як всі тікали у підвали, метро, на вокзали,
    як плакали, як кричали і вірили, що скоро весна..
    Не пробачу за ночі, що несли нові ракети, як пахло кров'ю повітря..
    Як ненависть у скронях гриміла гучніше за вибухи,
    Не пробачу ворогу, що прийшов в наш мирний Дім.. Не пробачу.
    І як ставало спекотно від болю,
    Як швидко з дітьми у сльозах до кордону.. А далі - лише невідомо..
    Як буде..
    Коли з землі нашої підуть ці кривавії нелюди..
    Бузок розквітне, зоряне небо стихне..
    І я до тебе повернусь..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5685

    23 бер. 2022
    Слава Слободян
    Пробачте, воїни
    Пробачте, воїни, святі захисники.
    Не можу зазирнути вам у очі.
    Чиїсь сини, кохані чи батьки.
    Я пригорнула б вас усіх охоче.

    Та опускаю очі до землі.
    Тут сотні ніг, все берці, берці ...
    Слова мої застрягли в голові,
    Болить за вами і душа, і серце...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5686

    23 бер. 2022
    Слава Слободян
    Незай розквітне слава України
    Безмежний світ дививсь на Україну
    Країну в центрі сильної Європи.
    Дививсь, як потопає у руїнах,
    Як гинуть діти у війни потопі.

    Дивився світ безмежними очима,
    Що повні страху і нерозуміння.
    Уми великі все прорахували,
    Бо українці - то одне терпіння.

    Міста-герої градом поливали,
    Крилатими ракетами і танками.
    А українці впевнено стояли,
    Не спали і молились ранками.

    Ти світе, опускаєш в землю очі,
    Коли тебе благають мертві діти.
    Не хочеш? Чи немає в тебе мОчі?
    Тварюку цю московську зупинити?

    А ми її розлючено задушимо,
    Руками матерів, синів і донечок.
    Дитячими ногами твердо топчемо,
    Бо ми один народ, народ нескорених.

    Ти світе, глянь із сховку  з соромом.
    На наших воїнів з палким гарячим серцем.
    Які завзято так воюють з мороком.
    Палять його вогнем із перцем.

    Ми всі тебе благали в унісон
    Закрити для росії наше небо.
    Та ти не зміг поставити заслон.
    Поставив першими свої потреби.

    Та вірю, світе, скоро глянеш вражено.
    На наш народ, який піднявсь з руїни.
    Тебе засліпить наше сонце й скажемо:
    Нехай розквітне слава України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5687

    23 бер. 2022
    Слава Слободян
    Янголи  Маріуполя
    Ти спиш, матусенько, чому так довго спиш?
    Не хочеш бачити мене, моя лебідко?
    Ти непорушно, наче статуя, сидиш.
    Я пригорнусь до тебе близько-близько.

    Не буду, рідна, я тебе будить,
    Тихесенько до тебе притулюся.
    Так тихо стало, все навколо спить,
    Поспи, матусю, я вже не боюся.

    У тебе, мамо, на щоці сльоза,
    Вже не тремтить, застигла, мов перлинка.
    Я хочу лагідні почуть твої слова,
    Що я найкраща дівчинка-дитинка.

    Мовчиш, матусю, довго так мовчиш,
    Може я в чомусь, мамо, завинила?
    Та може, мамо, ти мене простиш?
    Чому так міцно очі ти закрила?

    Я їсточки не прошу, пити теж,
    Сльозинкою твоєю закроплюся.
    Мене в обійми ти свої візьмеш?
    Дай в очі твої, нене, подивлюся.

    Накрию я тебе старим рядном,
    Як ти мене ще вчора накривала.
    Зігрію ще тебе своїм теплом,
    Як ти мене, матусю, зігрівала.

    Матусю, чуєш, щось вгорі гуде.
    Не страшно, ні, ти, мамо теж не бійся.
    Ти міцно-міцно обніми мене,
    Я тепла ще, і ти також погрійся.

    Я бачу, мамо, зірка мерехтить,
    Між камінцями видно зірку, мамо.
    Душа моя кудись у ввись летить.
    А очі закриваються так само.

    Дай руку, мамо, ні, тепер крило,
    Ми янголами небо закриваєм.
    Розженемо над нашим містом зло.
    Тепер ми таткові в бою допомагаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5688

    23 бер. 2022
    Марта
    ЗМІ кажуть, у нас є два дні
    ЗМІ кажуть, у нас є два дні.
    Туристам радять вернутись до дому
    Америка всіх послів відправляє у Львів...
    Куди ж нам поїхати з
    Нашого Дому?

    Цей подих холодний війни
    Так дує із Нашого Сходу!
    Чи затишно воїн тобі,
    Із зброєю входити до нього?

    Я, чесно, не знаю сирени дзвін -
    і знати, повірте, не хочу!
    Невже цей нестриманий звір
    Таки прорветься до
    Нашого серця?

    Всюди видно сполоханий люд,
    Дорослих і молодь з дітьми -
    Стоять очима до неба й на Схід
    Невже ми беззахисні тут?

    Складаєм молитви свої,
    За руки тримаєм братів.
    О Боже, невже Твій союз
    Вже вкотре під сумнів дають...

    За землю, ресурси, за гріш
    За владу, за вплив, чи за силу?
    За що сьогодні нас віддають?
    Тебе ж продали за 30...

    ЗМІ кажуть, що в нас є два дні,
    Та вірю, Бог стане за нами,
    За всіх українських дочок і синів,
    За наш мир і свободу!

    Не бійтесь, Бог з нами!

    13.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5689

    23 бер. 2022
    Марта
    Без назви
    Мені здається, світ зійшов з ума,
    Злетів з катушок, чи зірвався в прірву.
    На нас летить ударів тьма.
    Мій Боже, ми пройдем цей вишкіл?

    Куди сховатись нам усім,
    Коли спадає небо і летять ракети?
    Ми мрієм вистояти всі:
    І ЗСУ, і волонтери, і вагітні жертви...

    Мій Боже, ми благаємо Тебе
    Устань, візьми Свій гнів і зброю!
    Ти чуєш, як з землі до неба кличе кров
    Про тисячі невинні смерті.

    Ісусе, Ти за нас усіх терпів
    Побої, глузування, біль розп’яття.
    А разом з тим, Ти всіх нас відкупив,
    Розрушив повністю тенета смерті.

    Тепер вона вривається до нас.
    Ґвалтує, все руйнує, губить!
    Так страшно бачити цю злобу без прикрас,
    В агонії кати танцюють...

    Та я не вірю в силу цих гранат,
    В скрежет металу, артилерійську канонаду.
    Хоч тисячі снарядів випустіть на нас -
    Наше спасіння не відняти!

    І хтось кивне на мене з-під чола:
    «Скажи це мамі, що ховає сина!»
    Безмежний біль, крик серця й плач
    Це відповідь моя на зла зусилля.

    Я не знайду розради слів
    Для всіх жінок, що зараз у полоні,
    Для тих, хто від ворога тікати біг,
    Але отримав кулю в скроні...

    Не маю слів. Не маю виправдань.
    Нема нічого, що може змити цю гидоту!
    Але наш Бог пролив всю Свою кров і стільки поту,
    Щоб кожен з нас у вічності з Ним жив.

    І це єдине світло, єдина блага вість і радість,
    Одна надія, яка в мене є...
    Складаєм Богу всі наші страждання,
    А Він їх на Голгофу вже несе...

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5691

    23 бер. 2022
    Діана
    Захисникам
    Земля здригається від кожної сльози,
    Змащуючи рани розчином із крові.
    І, якщо можеш ще, то ти біжи!
    Біжи зі зброєю назустріч Волі.

    Вже чуєш звуки залпу замість року,
    І так рішуче ти стискаєш кулаки.
    Оці краї, що завше були милі оку,
    Довірили своє життя тобі.

    І навіть коли ніч зливається із ранком,
    Й ворожі кулі десь зрадницьки свистять,
    Стискаєш автомат, як пристрасну коханку,
    А серце б‘є в секунду разів п‘ять.

    І ти стоїш з прикритими очима,
    З-під шолома вже видно сивину…
    Будь певним, ти став гідним сином!
    ТИ в Україні розпочав історію нову…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5692

    23 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    Варто жити
    Схожий ваш край вже давно на тюрму.
    Нація ваша ніяк не розквітла.
    Ви йдете до нас, щоб сіяти тьму,
    Ми ж прагнемо світла.

    Практика ваша — грабуй і бери,
    Залякуй усіх, піднявши сокиру,
    Бий, підкоряй і жени в табори,
    Ми ж прагнемо миру.

    Друга шукай, чиї руки в крові, —
    Ви там усі упиваєтесь кров’ю —
    Створюй хвороби, найперш - морові,
    Ми ж прагнем здоров’я.

    Ось принципи ваші і ваша мораль,
    Ніяк вам з цього не хочеться злізти.
    Мало всього вам, нікого не жаль,
    А ми пацифісти.

    Будь трішки скромнішим, мудрих не вчи,
    Не нахваляйся — я, мов, найкращий,
    Бо ти не такий, а тому і мовчи,
    Закрий свою пащу.

    Це думка моя — ми так думаєм всі,
    І нікуди думку цю діти.
    Ми будемо жити у мирі й красі,
    Й заради цього варто жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5693

    23 бер. 2022
    Іра Соловей
    Країна волі
    Країна соняшників, мрій,
    Країна волі та кохання,
    Ми разом крізь пітьму обійм
    Пройдем з тобою, й на світанні
    Зустрінемось у боротьбі,
    Яку кати принесли в місто.
    До болю, в шумі той стрільби,
    Я збережу твоє намисто.
    Я буду поруч в темноті,
    Коли, мов грім заграють «Гради»,
    Коли крізь тишу в мерзлоті
    Побачиш ти ті канонади.
    Не відступлю я ні на мить -
    І жити буду, і плекати!
    Бо ти навчила нас любить,
    А ми тебе - оберігати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5694

    23 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    Хата ж моя — ні! — Не скраю
    Чуєм ми, бува, відверто:
    «Моя хата, хлопці, скраю».
    Ну а я скажу вам твердо:
    «До всього я діло маю.
    До нас лава йде рашистів,
    До усіх нас і до мене.
    Нам від них слід край наш чистить,
    Щоб він цвів і був зелений.
    Це ж бо витопчуть до друзки,
    Владу хутко хвать у руки,
    Щоб командувать... А дзуськи!
    Є у нас гірка наука.
    Україна - це Європа,
    Нас до себе їм не взяти.
    Досить з нас робить холопів,
    Досить влади азіатів.
    І до рук беру я зброю,
    Хата ж моя ні! — не скраю,
    Тож готовий стать до бою —
    До всього я діло маю.
    Онде біженців потоки,
    Всі напружені дороги,
    І туди я правлю стопи,
    Де потрібна допомога.
    Чим я можу допоможу,
    Моя ж хата бо не скраю,
    Радий бути на сторожі,
    До всього я діло маю.
    Все готовий я робити,
    Ні, не скраю моя хата,
    Цю навалу слід розбити,
    Й покарати вбивцю-ката.
    У нас нині спільна справа,
    Будьмо разом — заклинаю!
    На байдужість нема права,
    До всього я діло маю».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5695

    23 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    Небо закрийте!
    Ноу флай зоун!
    No-fly zone!
    Європо, Америко, НАТО!
    Вслухайтесь в крик наших дзвонів!
    Ми, українці, не хочем вмирати.
    Небо закрийте! No-fly zone!

    Вожді, королі, президенти!
    Не зваляться ваші корони...
    Якого ви ждете моменту?
    Небо закрийте! No-fly zone!

    Наше життя вигорає,
    Мало в повітрі озону.
    Просимо, ні, вимагаєм:
    Небо закрийте! No-fly zone!

    В усіх областях України
    Тулиться люд в тісних схронах.
    Досить смертей і руїни!
    Небо закрийте! No-fly zone!

    Господи милосердний!
    Глянь же з небесного лона!
    Благослови і примусь їх, упертих,
    Небо закрити.
    Небо закрийте!
    No-fly zone!
    No-fly zone!
    No-fly zone!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5696

    23 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    МИ ПОСПІШАЄМ ДО ВАС...
    Ми поспішаєм до вас,
    Ой швидше, швидше, скоріше...
    Туди ми мчимо в цей час,
    Де грози землю колишуть.

    Ми поспішаєм до вас,
    Де полум’я й дим стіною,
    Де смрад, а отруйний газ
    Простір покрив пеленою.

    Ми поспішаєм до вас,
    Бо інші відтіль утікають...
    Нам не потрібен наказ,
    Те, що нас жде, не лякає.

    Ми поспішаєм до вас,
    Хоч розум кричить: «Вернися!»
    Ми з цим вже стикались не раз —
    Тож уперед, не барися!

    Ми поспішаєм до вас,
    Де плач і крики людини,
    Втрачаєм в борні сил запас,
    І дехто, буває, гине.

    Ми поспішаєм до вас —
    Як хутко біжать хвилини...
    Ми знову покажемо клас —
    В нашім труді є перлини.

    Кожен між нас — рятівник,
    Воїн важливої служби.
    Кожен до неї вже звик,
    Узи між нас — більше дружби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5697

    23 бер. 2022
    Руслан Югош
    Матери раии
    — Здравствуй, мама, я в плену! Я на Украине.
    Нас послали на войну, на убой, как в тире…
    — Я не верю, нет войны! Мы лишь помогаем!
    Мы заканчиваем войны, мы не начинаем!

    — Мама, тут не ждали нас, тут нам все не рады!
    Украинский чернозем станет нам наградой…
    — Там заждался вас народ, встретит вас с цветами!
    От нацистов-наркоманов там уже устали!

    — Разгромили в хлам и в дым танковую роту…
    Выжил только я один — лейтенант Федотов.
    — Что ты, сына, нет потерь! Нам вчера сказали.
    Генерал от ФСБ станет врать едва ли…

    — Мама, мы бомбим людей — мирных и гражданских,
    Как в Алеппо, как в Чечне, как в горах афганских…
    — Не поверю я ни в жисть, что вы людей убили,
    То бендеровцы до вас сами разбомбили!

    — Мама, брату передай — пусть уйдет со службы,
    Не пускай в военкомат, коль живым вам нужен!
    — Как мы можем возражать? Родина прикажет —
    Мы приказы выполнять будем. Ну а как же?

    — Выходите на протест, хватит этой бойни!
    Нам теперь позор на век, стыдно мне и больно!
    — От товарища майора были два звоночка —
    У меня нет сыновей, у меня две дочки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5698

    23 бер. 2022
    Олена
    Подалаємо
    Ви бачили очі загиблих Героїв?
    Їх посмішки щирі на фото зі зброєю.
    Вони не хотіли ні кого вбивати.
    Та як на поталу віддати свою Мати?
    Їм жити і жити, дівчат цілувати, дитину совіти,
    матусю обняти, іти на роботу, а може на свято..
    Та як на поталу Свободу віддати?
    Не плач Україна, не ма на то часу,
    Ми люті, ми мстимося за батька та брата.
    Ми люті, ми вам не пробачим сусіди
    Ні Мрії, ні кожну убиту дитину.
    Ми все подолаєм, ми все переможем,
    Та зброю не кинемо під страхом ворожим!
    Ми все подолаєм, і знов як раніше
    Пісень заспіваємо про гори, про вишні,
    Про синіє море, про синіє небо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5699

    23 бер. 2022
    Лілія
    Пересилимо і переможемо!
    У Межигір’ї славно,
    Але що не кажи,
    Хотілося б побачить
    Хороми сатани.

    Ті бункери казкові
    І дачі за бугром,
    Які нам тільки сняться
    Із краденим добром.

    Хіба могла людина
    За три десятка літ
    Украсти стільки грошей?
    І де в цей час був світ?

    І газ, і нафту добре
    Купляють в сатани,
    Бо що їм ще робити,
    Як гріть тре казани?

    І руська голка колить
    У кожну із країн,
    Та тяжко так доходить
    До них той сильний біль.

    Угорцям не важливо,
    Який на колір газ.
    Чи став він вже червоний,
    Аби вогонь не згас.

    Німеччина трясеться,
    Бо торгувати тре.
    «Глибокая стурбованість»
    На цей раз не пройде.

    І штати, бачте, сильно
    Хвилюються за нас,
    Аби тільки продати
    В Європу сланець-газ.

    Японія-красава
    Вкусила Мордор так,
    І хто б ото подумав,
    Що тут вони мастак?

    Британія хвилюється,
    Бо третя світова
    Тепер не просто вигадка
    — Реалія ж нова!

    У Лондоні (загугліть!)
    Наш український стяг
    Спроектували чітко
    На мордорських дворняг.

    Краса невидана була
    І людоньки гуляли,
    На фоні сфоткатись хоч раз
    Доки ще ніч стояла.

    Варшава щодень більшає,
    Людей бо пре (страшне!)
    Пів Києва приїхало,
    І це іще не все.

    Але поляки чують,
    Що Мордор внюхав їх,
    Як тільки схопить нас,
    Так з’їсть їх там усіх!

    Литва змінила назву
    На вулиці одній,
    Де дипломати рашки,
    Жили до лютих днів.

    І нині там герої є —
    Герої України,
    І мордорські собаки
    Щодня ті бачать зміни.

    Із Латвії й Естонії
    Повиганяли псів.
    Хай орки ті вертаються
    У свій рідненький хлів!

    Лукашка — падло рідкісне,
    Вже зуби оскалив,
    Бо мордорський придурок
    Йому їх нагострив.

    Буде чи не буде —
    Ось у чім питання
    Кровопролитна бойня
    Без грама покаяння?

    Чи досить білоруси
    Вспротивились були,
    Коли вночі тихесенько
    Ті колії тягли?

    Ні шпали ті, ні рельси
    Не варті тих життів,
    Коли їх відправлятимуть
    Вбивать своїх братів!

    Їх теж окупували
    От тільки вже давно:
    Років вже певно з тридцять,
    Отак воно було…

    І пару слів про Мордор,
    Без нього нам ніяк,
    Такі новини строчать,
    Прогнив у них кістяк!

    А смішно ж, боже,
    Люди, ви вдумайтесь хоч раз,
    Коли ще світ побачить
    Такий заразний сказ!

    То їхній телевізор
    Відняв у них мозги,
    Бо вже не розбирають,
    Де правда й вороги.

    Гадали, що то ковід —
    Лютіше всіх зараз,
    Але у них є путін,
    То гірше всіх відраз.

    Корону за два роки
    Навчились лікувати,
    Та в випадку рашистів —
    Тут тільки відспівати.

    Немає лікування
    Від пропагандистських чар,
    Тут допоможе тільки —
    Маленький Байрактар!

    На мітингах проплачених
    За сахар, гречку й соль
    Кричать царю велікому —
    «Zа прєзідєнта!» вволь.

    На фото вже під вечір
    Ми бачимо таке:
    Що прапори й символіка
    У смітнику уже.

    Прогнили люди повністю,
    Коли у дні війни,
    За голову і розум
    Глаголять в них кишки!

    І санкції по-трошечки
    Відкинуть їх туди,
    Де жили «пріпіваючи»
    Усі їхні діди.

    Не буде в них Макдональдса,
    Айфонів й Адідас.
    «У дяді Вані» хавають,
    І мода — белтрикотаж.

    Вивчайте тексти баскова,
    І басти, й повалій…
    І нафіга вам запад?
    Ось ваші королі!

    Лякайтесь там усіх птахів:
    І курки, й гуски й качки,
    То зброя страшная тепер,
    І аж до напівсрачки!

    Ті кізяки пташині,
    І яйця, пір’я й пух
    Несуть в собі загрозу,
    Бандерський в них є дух!

    І біолаби всюди
    На Україні є,
    У них міксують люди
    Хімічне олів’є!

    Там сказ, холера, віспа,
    Бубонная чума!
    Що тільки не розкаже
    Злочинна та тюрма!

    Ніколи ще так дружньо
    Весь світ не ждав новин,
    Аби тільки побачить,
    Як здох кремлівський свин!

    І в Україні сотні
    Для нього є могил —
    Гранітні плити гарні
    Для тебе, старожил!

    І часто люди добрі
    Прокльони шлють туди,
    Помиї виливають —
    Так святять їх завжди.

    У нас же президента
    Весь світ шанує й чте.
    Підтримка всеосяжна —
    То є для нас святе.

    І боремось незламно
    Вже стільки-стільки днів,
    Повстала вся країна
    Від залпів та вогнів.

    Із того ранку лютого
    Ми всі, немов кулак,
    Усі на своїм місці,
    І проти вовкулак!

    Не знала вража армія,
    Що лютий надворі,
    Коли вторгалась вправненько
    У цій страшній порі.

    Нехай собаки мерзнуть
    В окопах й бліндажах,
    То діло їм вже звичне —
    В чукоцьких міражах.

    І їжу всю проїли,
    Що брали на 3 дні,
    Бо Києвом проїхати
    Хотіли, ой дурні!

    Солдатики приїхали
    Повчитися війні,
    Хто ж знав, що повертатися
    Прийдеться у труні!

    Але от що жахливо,
    Що матері тепер
    У рашці не турбуються,
    Чи то їх син умер?

    Вантаж «двохсотий» їде,
    Але не до батьків.
    Десь тихо закопають,
    Шматки чиїхсь синів.

    Батьки ж бо свято вірять,
    Що синочка десь тут,
    На захисті тюмєні
    Від вражих, грішних смут.

    Селяни танки тягнуть,
    То трактором, то так.
    Усе ж бо знадобиться,
    В хазяйстві, як лошак.

    Стоять міста-мільйонники,
    Не візьме їх орда.
    Хай навіть в місті каменя
    На камені нема.

    Коли літають бомби,
    Сирена скрізь реве,
    Не впаде наший Харків!
    Він всіх переживе!

    І в Маріуполь часто
    Нещадний окупант
    Вже кілька тижнів поспіль
    Блокує провіант.

    Ракети, смерчі й гради
    Стирають місто знову.
    Орк пропонував здатись,
    Та має лиш відмову.

    Над Києвом літає
    Примара всіх примар,
    Для нас — то наче ангел,
    Для орків — то трунар.

    Чорнобиль в нас забрали
    Й сидять там, як в кущах.
    Їм певно не сказали,
    Що рудий ліс — то страх.

    Шкода, що радіація,
    Таки не зна кордонів,
    Достатньо лише вибуху —
    Й нас всіх тут похоронять.

    Кадиров до нас в гості
    На десь день-два заїжджав.
    Розбили їх колону —
    То він в штани наклав.

    Бандеру всі шукають,
    Для руських — то сам Чорт!
    На тому світі кожен
    Бандеру стріне орк!

    Від потойбічних сил,
    Вернемось в наші дні,
    Де Анонімус б’ються
    За правду на війні.

    Зламали сотні сайтів
    Госдепства із рф,
    Аби донести людям
    Про загальноруський блеф.

    І гігабайти даних
    Раптово зникли в тих,
    До кого не доходить,
    Який ті чинять гріх.

    Нестле ше спонсорує
    Пропутінський режим
    Торгуючи у рашці…
    Ой-ой! Багато ж чим!

    Народ наш нездоланний!
    Ми на своїй землі
    Й за кожну втрату наших —
    Воздасться у кремлі.

    По путлеру вже плаче
    Гаазький трибунал.
    І хай з Землі вже щезне
    Цей кровожер й шакал!

    І що б не сталось далі,
    В нас буде перемога!
    Ми були. Є. І будем.
    Така наша дорога.

    Слава усім Героям!
    Героям України!
    Що врятували неньку
    Від орків та руїни.

    Пройде ще довгий час
    І відбудують втрати:
    Піднімуть всі міста з руїн.
    Збереться вся сім’я до хати.
    У рідний, теплий,
    Український дім!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5700

    23 бер. 2022
    Іван Ганіткевич
    Звернення
    Война? Война...
    Не спросишь, для чего она дана?
    Чтобы жили люди в мире, процветали города?
    Освободить вы нас решили, от бандэровского круга?
    Посмотри назад, дубина,
    На шею вешают петлю, да туго!
    Сидит у власти вашей,
    поехавший социопат.
    И ради этого дебила,
    В руках ты держишь автомат?
    Что ты делаешь придурок?
    Нервно теребишь курок?
    У нас потушат об тебя окурок,
    Дабы ты усвоил наш урок.
    Земля – наша!
    Нечего на ней вам делать!
    Не виноват, что в головах у ваших каша,
    Не виноват, что любишь в монитор смотреть.
    Объясняю кратко, чётко:
    Гоните в уши вашу власть.
    Поверьте мне, стреляют наши метко,
    Против народа путин пешка, а не масть...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5701

    23 бер. 2022
    Тетяна
    24 лютого
    24 лютого. Все немов уві сні.
    Напад росії. Ми у війні.
    Відносини між країнами складні.
    Інтриги, брехня від русні.

    Сьогодні дуже неспокійні дні.
    Думки тривожні та сумні.
    Світ нас підтримав. Ми не самі.
    Людські життя в найвищій ціні.

    У рашистів серця кам’яні.
    А є співчуття до сина в полоні, чи ні?
    У них людські втрати значні.
    Вже звертаються до білорусі, Чечні…

    Як можна вірити путінській маячні?
    Треба ж мати мозок в голові,
    Почуття до рідних, до сім’ї.
    Вони німі, глухі та сліпі.

    Вони як зомбі в СРСРовській труні,
    В інформаційній тривалій тюрмі.
    Між нами немає й щілини в стіні.
    Вони до Аду пливуть у човні.

    Ми рішуче кажемо «Ні»
    Цьому руському сатані,
    Путінській фейковій брехні,
    Геноциду, вибухам, життю у вогні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5702

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Ніколи не бути нам братами
    Ніколи не бути нам братами,
    Кляті рашисти, довіку з вами.
    Оббрехали світ наш гидкими словами,
    Спаплюжили землю брудними ногами.

    Життя ви міряєте рублями.
    На всіх вас людської крові плями.
    Школи, театри, лікарні ночами і днями
    Обстрілюєте танками, ракетами, літаками…

    Під обстріли потрапляють храми…
    Ви нелюди, антихристи і Бог не з вами.
    Величезна прірва поміж нами
    І не стане меншою ніколи з роками.

    Сидите в своїх норах сліпими кротами
    Зі своїми руськими паспортами.
    На всі покоління ви стали катами,
    Вбивцями та мародерами – скотами.

    Не вимолити прощення вам віками
    За дітей, за жінок, за кров річками,
    За сльози, за біль, за душевні рани,
    За наших захисників, що стали янголами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5704

    23 бер. 2022
    Марко Гліб
    Термінали
    Термінал.
    У війни перелякані очі.
    Глухота від ударної хвилі.
    Нерви, скручені в дроти колючі.
    І убиті дерева на схилі.

    У війни покалічене тіло.
    Дим пожеж. Невідомі могили.
    І біліють на спалених травах
    Журавлів переламані крила.

    У війни є свої термінали,
    Що ведуть від життя у нікуди
    І великої мужності треба
    Добровільно ступити у небо.

    Сніг холодний, розтане весною.
    На деревах народиться листя.
    І земля, пошматована війною,
    Закриє рани травою і чорнобривцями

    Теплим дощем буде хмара плакать
    На галявині гриби прикриються  бриликами
    А де кров пролилась гаряча
    Їжачок діловито шнирятиме...

    Так! Життя поволі відродиться,
    Відійде від людської дурості.
    Знову зорі на небі з'являються
    Після градо-вогнянної бурі.

    Бо життя є життя. Та і люди
    Теж душею від злоби отямляться
    А тоді наберуться мужності
    Термінали війни розвалять.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5705

    23 бер. 2022
    Євген Курносенко
    Без назви
    Не згадувати минуле,
    Не думати про майбутнє.
    В потопі не захлинулись,
    Виявилось, що людяні.

    Не втратили себе в місиві,
    Побачили, що ми Нація.
    Зупинимо орди бісові
    І будем своїм займатися,

    Будем любити й тішитись,
    Усвідомлювати й тужити,
    Насолоджуватись тишею
    Будем. Ми будем жити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5706

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Багата Україна красивими жінками,
    Кмітливими та вільними дітлахами,
    Сміливими та мужніми чоловіками,
    Рідної країни відважними захисниками.

    Вони стали для українців щитами,
    Влучними зосередженими стрілками,
    Кращими військової справи майстрами
    Проти рашистів з їх щурами.

    Весь світ підтримує Україну думками,
    Діями, справами та словами,
    Матеріально, технічно та віршами,
    Гуманітарно, медично та піснями,

    В соціальних мережах постами,
    На подіумах гаслами та кольорами,
    Захисними жилетами та сітками,
    Акціями з українськими прапорами,

    Ліками, одягом та харчами,
    Самими необхідними речами,
    Приборами для бачення ночами,
    Технікою та зброєю тисячами,

    З гарячих точок репортажами,
    Додатками для дітей з казками,
    Вивезенням біженців блокпостами,
    Блокуванням ворогу GPS програми…

    Перемога наша не за горами.
    Знищимо  рашистів з їх понтами.
    Пошлемо на*** їх кораблі з літаками,
    Їх руський мир з його чортами.

    Буде світити сонце над нами
    У мирному небі над головами.
    Вилікуємо душу, загоїмо рани.
    Відбудуємо Україну з роками.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5707

    23 бер. 2022
    Вікторія Пльохіна
    За все відповісти змушу!
    Знов заревіла. Гримить.
    Боляче, страшно, мерзотно.
    Вже ніби й небо димить.
    Тиша навколо мертвотна.

    Вже на валізках тривожних
    Заснула маленька дитина.
    Люди готові, спроможні,
    Аби тільки не на коліна...

    Хотіли народ непереможних
    Врятувать від мирного неба?
    То вас, гостей вельможних,
    Пригостить батько Бандера!

    Під кулі, під танки, під бомби.
    Я ДІМ захищати готова,
    Зубами вгризатись в "тромбы".
    І навіть кончина раптова

    Від розплати не порятує.
    За правду положу душу,
    Що криваво в серці лютує,
    Та відповісти змушу!

    За злочини проти людства,
    Без совісті і без честі,
    За всі ваші боягузства,
    За всі лживі “вести”.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5708

    23 бер. 2022
    Дар’я Яркова
    Весна. Війна
    Весна. Війна. Вже двадцять восьмий день.
    Весняний місяць промайнув неначе уві сні.
    І з кожним днем все більше прагнень,
    Свободу вигризти в огидної русні.

    Вони вважають, що більш могутні, кращі,
    Але здебільшого бездарні й боязкі.
    Рабами стали та й залишаться навік,
    Не маючи свободи в серці та душі.

    А наші хлопці: сильні, мужні козаки,
    В руках тримають зброю, в серці віру,
    Врятують нашу Батьківщину від поганої русні,
    Й повернуть нас додому, в єдину Україну.

    Розквітне знову кожне наше місто,
    Й щасливі будуть бігать діточки.
    А ми тепер вже будем інші -
    Інтимніші, чуттєві та міцні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5709

    23 бер. 2022
    Леона Вишневська
    Хвилина мовчання
    Хвилина мовчання о 9 щоранку.
    А для тебе, мов вічність,
    що стала смутком.
    Час не загоїть всі наші рани,
    серце не дозволить усе забути.

    Ми пам‘ятаємо твого сина,
    як ти боялась йому дзвонити.
    Щоб ця порожня німа хвилина
    не стала спогадом, який
    сльози розлуки витер.

    Ми пам‘ятаємо всіх коханих,
    листи любові до крові списані.
    Душі їхні на цій землі деревами стануть
    і гіллям закриють небо,
    роз‘ятрене вогняними списами.

    Ми пам‘ятаємо сивочолого тата,
    хлопчиська з сусіднього двору
    й дівчинку на зеленій гойдалці.
    Це зло не змогло їх у нас відібрати.
    Незламних героїв, відчайдушних бійців.

    Хвилина мовчання о 9 щоранку.
    Сирена вкотре кричить «в укриття»
    Час не загоїть всі наші рани,
    але твоя молитва врятує їхнє життя.

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5710

    23 бер. 2022
    Строкань Юрій
    Мій друг аптекар
    Мій друг аптекар, хороша людина, забрав у мене рецепт
    Я досі пам'ятаю його обличчя, чую його фальцет
    Він верещав на підлозі аптеки, мовляв, краще померти живим
    Ніж кожного дня проживати мертвим і нібито молодим

    У скронях лупали барабани, на пульсі сидів басист
    А хтива блондинка з тату на шиї відсмоктувала мій тиск
    І тільки залізний флегмат на гітарі шепотів мені ноту "до"
    До тебе вже їдуть, до тебе прийдуть, не смій засинати, бро

    Аптекар вчепився у струни гітари, мовляв, не чіпай, хай мре
    Таких пацієнтів на сотню один, ніхто не помітить смерть
    Він кожного дня знеболює біль надією і бухлом
    Нехай подихає, бухло вже не діє, Надію везуть в полон

    Я не пам'ятаю як вийшов з аптеки чи випарувався з вікна
    Як повз на схід сонця і шрамом пшеничним позаду лилася рілля
    Як оком зеленим, мов на ланцюгу, тримали дорожні пси
    Я не пам'ятаю як вийшов до міста, а в ньому, як завжди, - всі

    Ударник, басист, блондинка, флегмат, усі на своїх місцях
    Аптека на місці, аптекар мій друг і над аптекою - стяг
    Я не пам'ятаю лише себе, забутого, у росі
    Я вийшов до міста, до свого міста, в якому, як завжди, - всі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5711

    23 бер. 2022
    Тофан Андрій
    Твоїми трупами, росіє...
    Твоїми трупами, росіє,
    Земля вкраїнська вже рясніє.
    Беріть насіння у кишені.
    Ми кара вам, а НЕ мішені.

    Сери-сери, Си-Ри-Си-Ри!
    Кричиш: "аґонь!" — тоді — гори!
    Палай, зривайсь, бензоколонко!

    Імперіє, вам похоронка!

    27.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5712

    23 бер. 2022
    Тофан Андрій
    Маріуполь
    Московити неба купол
    Зрешетили ракетами й бомбами...
    Укриття поробилися тромбами,
    Кладовищами...

    Дітлахи, що не стануть вищими...
    Малюки, що убиті в утробі...
    В місті з вирвами та попелищами
    Лежать трупи у братському грбі!..

    Допоки Маріуполь
    Не став суцільним трупом,
    Світе,
    Ти маєш прозріти!!!

    17.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5713

    23 бер. 2022
    Софія Шайда
    Коли ми переможемо...
    Розпаковуй тривожний рюкзак
    І бери свій найкращий купальник.
    В нас на ранок квитки на літак,
    А у планах - Судак і Куяльник.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5714

    23 бер. 2022
    Уляна Письменна
    Об'яви
    Ці звуки на «нулі» стають дедалі звичні,
    Здригається зі стогонами земля.
    Отам, де моє серце, звуки інші,
    Рідніших за які нема у мене.

    Там лагідно риплять у дворі гойди,
    Що для малого був торік приладив.
    Там дзенькає старий трамвай вечірній,
    Від вітру тихо шурхотять об’яви.

    Коли придушим цю рашистську хвойду,
    Всі рідні звуки знову будуть звичні.
    Стане мій біль пласким, немов графіті,
    Не буде порожнечею лякати тиша.

    Кресне з дитинства скельцем кольоровим диво,
    Дощем впадуть на випалену землю хмари,
    І справдяться усі мої дитячі мрії,
    Бо жоден рух, і сум, і біль мої немарні.

    А на зупинці жде когось трамвай вечірній.
    Малий на гойдах вже уміє вправно.
    На всіх стовпах однакові об’яви свіжі
    З трьох слів лише: «Війни уже немає».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5715

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Паляниця
    Рум’яниться у борошні пшениця.
    І за одним столом із козаком
    Розкішна українська паляниця -
    Святковий хліб з козирним козирком.

    Під небосхилом поле колоситься.
    Шанують хліб і вчитель, і герой.
    Бо наша українська паляниця
    І смакота, і мовний наш пароль.

    Сусід північний об залізні зливи
    Зі словом братським наточив мечі.
    Та якщо брат ти, а не цап брехливий,
    То «паляниця» вимовлять навчись.

    І прибери свій чобіт з України,
    І не паскудь ракетами весни.
    У нас вимову вибачать людині,
    Та не простять убивчої війни.

    І зверхність залиши в своїй столиці –
    Далекий родич, жадний московіт.
    А кров невинних в нашій паляниці
    Народ ніколи раші не простить.

    У Каїна язик і погляд вбивці,
    Він не побачить неба горілиць.
    Хай знають всі, що наша паляниця
    Застрягне в горлі найманців-убивць.

    Про перемогу сповістить дзвіниця,
    І з’їсть герой у хаті зі смаком
    Розкішну українську паляницю –
    Священний хліб з козирним козирком.

    3 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5716

    23 бер. 2022
    Леона Вишневська
    В ім‘я Любові
    Вона сяде тихенько поряд,
    важко зітхне:

    - Господи, як це все пережити?
    Не плач, рідна.
    Скоро світанок і ніч цього горя
    мине як заколоситься степом жито.

    На шпальтах газет останній рядок
    про те, що було і що трапиться далі.
    Знай, рідна.
    Життя більше
    ніколи не буде таким як «До».
    Війна наші душі лиш загартовує,
    а ворогів - нещадно палить.

    Вона гляне на нього, немов
    востаннє.
    Така сильна і така тендітна.
    - Скажи, що житимеш допоки
    не стану сивою.

    - Обіцяю тобі, рідна. Що моє кохання
    зупинить всі біди. У нас буде все про
    що мріяли, у нас будуть діти.

    І після всього цього ми все ще можемо
    бутищ а с л и в и м и.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5717

    23 бер. 2022
    Ірина Сєдова
    Дитина, яка бачила війну
    Дитино, яка бачила війну
    ніколи я тебе не дожену
    не усвідомлю істину одну
    як це жахливо - бачити війну.

    Якщо дозволиш, поруч я піду,
    якщо дозволиш, просто обійму,
    сміливим, сильним янгулом назву
    дитину, яка бачила війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5718

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Морський піхотинець
    Пісок до мушель сиплеться з верхом,
    Із лагідного моря п’є Генічеськ
    І над Азовом дихає теплом,
    І сонячним здається навіть ніччю.

    За рибою, за морем, по ропу
    З північних областей спішать в Генічеськ.
    У хвилях заколисує добу
    Рибальський човен, геть не героїчний…

    По-чорному у бруді і в диму
    Зайшла до міста войовнича раша.
    Щоб день майбутній ніс на крилах тьму
    Від привидів давно позавчорашніх.

    Серійного убивці посланці,
    Якого світ допоки ще не спекавсь,
    Пішли крізь реп’яхи і якірці
    По степу,
                   щоб потрапити до пекла.

    Казала жінка їм: в кишень кладіть
    Полів родючих соняху насіння,
    Щоби коли поляжете умить,
    З кісток
                насіння проросло в росії.

    Щоб пам'ять залишилась назавжди
    Про ціну зради і про ціну крові,
    Що в течії дніпровської води
    Або застигла на пробитій скроні.

    Рашистські танки дерлися на міст,
    Не встигли відступити чорноморці.
    Круки із криком позлітали з місць
    І почорніло приазовське сонце.

    Невже служити можна без звитяг?
    Невже життя чужинцям на поталу?
    Він біг на міст – сапер, морпіх Віталій,
    Матрос з латинським іменем «життя».

    І подумки братам не дорікнув,
    Коли усе вирішували миті.
    Вже лютий зазирнув
                                         в його весну,
    Та не судилось до весни дожити.

    Бог бачив зверху, як він стрімко біг,
    Хрустів пісок під берцями, мов стебла.
    Біг по мосту нескорений морпіх,
    Щоб з ним злетіти у безсмертне небо.

    24 лютого 2022 року морпіх, сапер Віталій Скакун
    щоб зупинити російську колону танків біля Генічеська, підірвав міст і себе.
    Нагороджений званням Героя України (посмертно)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5719

    23 бер. 2022
    Леона Вишневська
    Нове майбутнє
    Як жаль, що через океан тебе
    не обійняти.
    Не почути як ти прокинешся зранку.
    Вони всі кричать, що ми не війна,
    що ми - театр.
    А ми голіруч зупиняємо їхні танки.

    Як жаль, що через міста тебе
    не приголубити.
    Не притулитись до тебе серцем.
    Ти вкотре кажеш, що ми
    рятуємо тих, кого любимо.
    А вони всі лишаються.
    Мама. Подруга. Сестра, бо тут дім,
    і кіт.
    А як без кота? Ти на них не сердься.

    Тут значно більше, ніж вони сподівались.
    Сирен зогиджений галас
    - не могли вигадати щось путнє?

    Затямте.
    Всі ви і ваш путін.

    Тут не за добу чи дві усіх можна взяти.

    На нас чекає нове майбутнє,
    А вам дістанеться - лисий нелюд проклятий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5720

    23 бер. 2022
    Вікторія, псевдонім: Вогник Аурелія
    Без назви
    Глотку правді пробили мирні ракети,
    Для гОстей не званних готуєм пакети,
    Серце країни свій привид боронить,
    Допоки «спаситель» в крові власній тоне…

    Гарячі снаряди, сирена у скронях
    Лунає у тиші у мізках в долонях…
    Хрипкий голос каже: ми їх переможем!
    Благослови ЗСУ, вони зможуть!

    В обіймах солоних, ночі в підвалах,
    Голос дитини ти чуєш в завалах,
    Вогка, червона сорочка в малого,
    У покидьків клятих нема в серці Бога

    Ви нас об’єднали, ви нас розлютили
    Ваш «руський мір» дав нам братської сили
    Ви покидьки славні, вам кров дуже личить,
    Вам на*** іти з кораблем наші зичать

    Вкрадем ваші таки, та лишим останки,
    Земля Українська чекай свого ранку!
    Ми їх переможем, бо маємо сили!
    Слава Героям! Та всій Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5721

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Непереможні
    Колонами зайшли через кордон
    Із літерою Z російські зомбі
    У Маріуполь, Харків і Херсон,
    Із «руським миром» в танковій особі.

    Увесь народ повстав на боротьбу,
    В ній кожен українець – незабутній.
    А в головах російських всю добу
    Озвучував брехню безумний путін.

    На чесну путь убивць не повернуть,
    Слід під землею їх шукати сліду,
    Ціну високу сплатять за війну
    У пеклі ненаситного Аїда.

    Їм вистачить на сто років проклять,
    До раю назавжди закриті двері.
    На московітах каїна печать,
    Тавро на найбрехливішій з імперій.

    Над Києвом збивав вас привид-ас,
    Незвичний ангел, що не відав страху.
    На кожному шляху дороговказ
    Вбивць посилав великим шрифтом на***.

    А наші українські жіночки
    Консервою влучали в безпілотник.
    І, запаливши на броні свічки,
    Коктейлі готували для піхоти.

    Живі і мертві на своїй землі,
    На рідній, залишаємось назавжди.
    А ви пропали безвісти в імлі –
    По-людськи непохована пропажа.

    Є текст один для тисячі скрижаль,
    Що не спотворять москалі лукаві:
    Ганьба і зрада, там, де є москаль,
    Де Україна – там Героям Слава!

    9 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5722

    23 бер. 2022
    Вогник Аурелія
    Ти снишся мені…
    Мерехтить твоє серце в сирому підвалі,
    Не можуть пробити цей град мої чари…
    Ти снишся мені… я співаю до тебе…
    Зіркове моє, а твоє в вогні небо…

    Шукаю можливість спитатися: як ти?
    Не в клітці, та наче зачинена в шахті
    Від сліз задихаюсь, у відчаї каюсь…
    Коли це припиниться, я не дізнаюсь…

    Живи в моїх скронях, думками з тобою,
    Твій голос цінніший за всі перли моря,
    Ти знаєш смак горя, не хочеш ділитись,
    Та можеш мені знову й знову наснитись…

    Де вільні від лиха, тривоги та болю
    Я вірю, що скоро пізнаємо волю…
    Тримайся мій друже, бо ми переможем,
    І знову зустрітись в реальності зможем…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5723

    23 бер. 2022
    Ірина Вишневська
    ***
    цей розпач дитячий
    фантомні сирени
    розгублені люди
    немов сірники
    розбиті міста
    як розсічені вени
    впиваються в пам‘ять
    немов реп‘яхи
    очевидна різниця
    між вами і нами
    зазначені часом ці рубежі
    усталені словом
    укриті тілами
    ми з вами не «братні»
    ми з вами - ч у ж і
    ваш бог жалюгідний
    кривавий і ниций
    як вся ваша
    бісова клята орда
    земля не забуде
    ворожі обличчя
    це ваша остання
    передсмертна хода
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5724

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Не забудь, Україно
    Не забудь, Україно, як 24 лютого
    Хижий звір-росіянин, у шкурі овечій, мов брат,
    Вдерся в мирну країну і бив із ненавистю лютою
    З літаків, «Ураганів» і тисяч потужних гармат.

    Навіть мертві в землі залишаємось непереможені.
    Не забудь, Україно, уже о щасливій порі,
    Як вбивали жінок – матерів немовлят ненароджених,
    Як пологи приймали в підвалах сирих лікарі.

    Позаштатний історик кричав із брехливого рупора
    Про єдиний народ і про давню братерську любов.
    Не забудемо, як мордували людей в Маріуполі
    І показував ворогу пекло безстрашний «Азов».

    З ким іти по життю, українцям завжди неоднаково,
    Є різниця, хто поруч: надійний товариш чи клон.
    Дух козацький міцнішав в героїв двомовного Харкова,
    І на перші три букви свої посилав окупантів Херсон.

    Не забудь, Україно, як діти кричали поранені,
    А ракети страшні не жаліли церковних склепінь,
    Як священники йшли і вмирали в бою капеланами,
    Як мовчали у храмах країни московські попи.

    І даремно росія брехала і зброєю бряцала,
    Україна зламала двом куркам імперських хребет.
    Не забудь, Україно, коли згуртувалася нація,
    Жоден ворог у світі не зміг подолати тебе.

    12 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5725

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Скажи, затіяв хто війну?
    Панує й ліс над горами…
    Тріщить Земля, немов кавун,
    між скибками-кордонами.

    Тут замість тисячі квартир
    держава танк купує.
    І знищує мільйон родин
    збагачення культура.

    Над Запоріжжям дим курить
    і Хортицею в’ється,
    мов палять люльки козаки,
    а не заводи серце.

    Харчить і піниться Дніпро,
    знівечене й отруєне.
    І прикрашають «чайки» дно
    величністю минулого.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5726

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Нас навіть кулі не зупинили…
    Із тіл христових росли троянди
    (ми покладали їх на могили
    тих, хто втомився іти до правди).

    Всіх прикрашали стигмати шрамів.
    Волосся стало вінцем терновим.
    А поруч йшли найгарніші: мами,
    дружини, діти й воскресла мова.

    Хоч розмовляти були не дужі –
    мов скалка міни, язик у роті
    від слів чужинських. Та наші душі
    вже українським гули народом.

    Тремтіли контури днів і вулиць.
    І юродивий близнюк сіамський –
    орел на нашої волі тризубі
    в агонії згадував спільність і братство.

    І люди братались, і в брата стріляли,
    аби перевірити сон це чи мара –
    навпроти, неначе клонований Сталін,
    повстала із пекла червона держава.

    Із квітами вийшли жиди їй назустріч,
    безсилі костюмами страх приховати.
    Нам чорні б стрічки в ті букети… Проснувся.
    З вікна бачу напис: «Смерть Пу… …й… олігархам».
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5727

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Додому
    Здійнявсь вітрилом синьо-жовтий прапор,
    Ми на майдан натхненними йдемо
    І кричимо в обличчя окупантам
    Дохідливо російською: «Домой!».

    Херсон повстав. Херсон стояв стіною.
    І окупант у панцирник сховавсь.
    Танк був йому і домом, і труною,
    Що повезе у рідний Арзамас..

    13 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5728

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Коли око всевидюче склює сіамський орел
    і тризуб останньому не залишить шансу на втечу -
    діти Велеса вийдуть із всіх хатокрайніх джерел,
    розпакують валізи й Вітчизну піднімуть на плечі.

    І вона, як дитина, від радості буде стрибать,
    і все вище зростатиме в спільній єднальній любові...
    І легендою стане між Заходом й Сходом війна...
    Безголовий орел і більмо на тризубах героїв!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5729

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Мої батьки, ви – дві долоні,
    що внесли мене в цей світ, як в храм любові і добра…
    Мої батьки, – вечірні зорі
    на землі, – світіть мені, хай навіть все навколо догоря!

    Мої батьки, я все б віддав
    за ті хвилини, де жили разом ми у казках!
    Мої батьки, це не біда,
    що ваші душі сиві вже засипають смутком снігу мій шлях.

    Мої батьки, я вам не вірив,
    що колись так шкодуватиму про мить, коли вас ображав…
    Мої батьки, ще спущені вітрила
    і ще безсилий вітер дороги в Вічність перед бурею бажань.

    Мої батьки, які ж ми схожі
    з вами, як в безкінечнім морі всі далекі кораблі!
    Мої батьки, на цій землі немає, може,
    крім вас, нікого, хто умів би так любить.

    Мої батьки, це ви – моя Вітчизна –
    усі місця, де ми разом бували, навіть в снах…
    Мої батьки, хоч я – дитина пізня,
    але я рано визрів у ваших мріях і піснях.

    Мої батьки, іде війна навколо –
    для чого ж дали добре ви серце, що тепер безжалісно щемить?..
    Мої батьки, я хочу, щоб ніколи
    не розвела долоні на трьох єдина доля – ні на мить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5730

    23 бер. 2022
    Марущак Анатолій
    Не влучите
    Даремно танки мчали навпростець,
    Убивці шикувалися в колони.
    Не влучите у кожне із сердець,
    Їх в Україні 42 мільйони.

    Даремно ліс рубали для розп’ять
    І цілили квапливо в неминуче…
    Стріляє з автомата окупант,
    Та з нами Бог, а в Бога він не влучить.

    22 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5731

    23 бер. 2022
    Ірина Вишневська
    Без назви
    Темінь лягає вузькими стежками,
    День починається з жовтого сходу.
    Сонце не схилиться перед "совками".
    Сонце радше кане у воду.

    Не ті, хто підносять нутро на спалах,
    І хто без причастя складає руки.
    А "ці", що першими зчинять замах,
    Вмить задихнуться від диму й пилюки.

    Нації діляться за кольорами,
    Може, й не видно чия скраю хата.
    Тільки й різниця між прапорами,
    В тому, хто тил для "старшого брата".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5732

    23 бер. 2022
    Ася Рубан
    Без назви
    Хочу на батьківську кухню,
    Разом щоб співали «вишні»,
    Тато грав на укулеле…
    Чи принаймні - усім тиші.

    Хочу в меседжер «як справи?»,
    Відповісти: «дивовижно».
    Хочу пензлі, мрії, фарби
    Чи принаймні - усім тиші.

    Хочу маму обійняти,
    Щоб сестричка трішки ближче,
    Танцювати та кружляти…
    Чи принаймні - усім тиші.

    Хай всихають гіркі сльози.
    Тільки вітер нехай свище
    Тільки далі, тільки вище.
    Чи принаймні - усім тиші.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5733

    23 бер. 2022
    Ірина Вишневська
    До біса
    Ну як ся маєш, «путінська холеро»?
    Нагрів вже руки під склепінням «Граду»?
    А в нас тут хлопці зводять барикаду
    Під стукіт твоїх ницих артилерій.

    Як кажуть в нас: «Бери своє і йди»,
    Але ж тобі тут й нічого забрати!
    Отож хапайся за залізні ґрати
    Допоки дихають твої сліди.

    На голій шиї вже мільйони рук,
    Стиснути б дужче, але ні, ми - люди.
    Не те, що в тебе «кремлівські приблуди»,
    Що завдають нам й так численних мук.

    Утрися кров’ю, фамільярна паще,
    Не подавай підозр, що ти це скоїв.
    Дарма терпимі до твоїх побоїв.
    Забути і пробачити? Нізащо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5734

    23 бер. 2022
    Ася Рубан
    Без назви
    Мне все это снится,
    Как тушь на ресницах,
    Как дождь заграницей -
    Забыться.

    Кому-то не спится,
    А кто-то под Ниццей.

    Я в Польше.
    Мне стыдно.
    Забиться…

    Под крышку,
    Мне в кружку,
    Кишки все наружу

    Не образно -
    Перекреститься.

    Не лезет, не лечит,
    Когда будет легче?

    Ах, боже,
    Пускай это снится.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5735

    23 бер. 2022
    Казьмірчук Анастасія
    Я не вдома..
    Я не вдома..
    Він не поруч..
    Нашу волю
    Топчуть знову
    Син хворіє
    Я молюся..
    Серцем вірю
    Та боюся..
    За родину
    Мама, тато..
    Україна..
    Гей, солдате!
    Я вклоняюсь..
    Вірю свято
    Не здолають
    Нас, проклЯті!
    Весна буде
    З чистим небом!
    Ми повернемось
    До тебе…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5736

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Скільки ти випив води, та чи став менше спраглим?
    Скільки ти випив біди, та чи став менше щасливим?
    Скільки ти випив, та чи став менше п’яним?
    Скільки ти випив, та чи став менше пити?

    Скільки шукав ти на Землі правди?
    Скільки шукав ти у житті сенсу?
    Скільки людей стрінуть тебе радо?
    Скільки ще крові вип’є твоє серце?

    Скільки веселок ще вип’ють твої очі,
    щоб не дощити, а сяяти понад світом?
    Скільки любові! Та я лиш одну хочу –
    тільки на двох із тією, яку стріну.

    Скільки ще друзів спіткаєш у просторі й часі
    (може і тих, що зірками на неба погонах)?
    Скільки ще постріли наших дітей зустрічатимуть?
    Тільки батьки нас чекатимуть ввік вдома!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5737

    23 бер. 2022
    Турчин Валентина
    Вона оберігає рідні стіни
    її сон уривають лункі вибухи,
    волання сирен за вікном
    серед ночі, тоді,
    коли смиренно ступає світанок,
    її валіза чекає,
    трагічно зітхає під столом,
    чатує давно прохололий сніданок.

    рідні стіни співають колискову,
    ледь чутно, щоб не злякати,
    спроквола,
    і темінь з'їдає вогники світла,
    так ненажерливо,
    щоб нікому нічого не дати,
    щоб знищити все щойно розквітле.

    вона оберігає рідні стіни,
    він тримає оборону,
    він повернеться,
    неодмінно,
    вона чекатиме,
    хоч до скону.
    вона оберігає рідні стіни
    її сон уривають лункі вибухи,
    волання сирен за вікном
    серед ночі, тоді,
    коли смиренно ступає світанок,
    її валіза чекає,
    трагічно зітхає під столом,
    чатує давно прохололий сніданок.

    рідні стіни співають колискову,
    ледь чутно, щоб не злякати,
    спроквола,
    і темінь з'їдає вогники світла,
    так ненажерливо,
    щоб нікому нічого не дати,
    щоб знищити все щойно розквітле.

    вона оберігає рідні стіни,
    він тримає оборону,
    він повернеться,
    неодмінно,
    вона чекатиме,
    хоч до скону.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5738

    23 бер. 2022
    Марущак  Анатолій
    КАЛАНЧАЦЬКІ  ГУСИ
    18 березня біля Каланчака на Херсонщині російський  винищувач, атакований зграєю гусей, упав в болото.

    Ніс літак, як безкарний хижак,
    Смерть, приховану в кожній ракеті.
    Він летів, щоби сіяти жах,
    Щоб невинним в стражданнях померти.

    Виглядала весна з-під пера,
    Над деревами хмари загусли.
    Із далеких країв до Дніпра,
    В Каланчак поверталися гуси.

    І довіривши долю вітрам,
    Розігнавшись у ріднім просторі,
    Дикі гуси пішли на таран.
    І заглохли ворожі мотори.

    Щось двигун прохрипів, але здавсь.
    Вийшов час, щоб чинити супротив.
    Впав в болото винищувач-ас,
    Саме місце йому у болоті.

    Крила інший вожак розгорнув
    І політ над степами очолив.
    Захистивши у небі весну,
    Розлетілося пір’я червоне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5739

    23 бер. 2022
    Ірина Мороз
    Побудь зі мною хвилину будь ласка
    Побудь зі мною хвилину, будь ласка
    не залишай із думками одну
    досі не можу все в голові скласти -
    реальність не хочу  приймати таку.

    Поговори зі мною - мені так страшно
    озвучувати, проживати цей жах самій
    війна не буває легкою чи вчасною
    ніхто до війни не буває готовий.

    Торкайся мене. кажуть, це помагає
    підходь й обіймай мене, обіймай
    нагадуй щоразу: ми перемагаємо!
    зневіритись і духом впасти не дай.

    Побудь зі мною хвилину, будь ласка,
    коли я не знаю, як бути, побудь
    не дай забути, не дай пробачити
    не дай, Боже, звикнути коли-небудь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5740

    23 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Мій герой
    В Ганнусі свято завтра. Так чекає!
    Їй аж чотири роки. Вже доросла!
    Уже багато чого в світі знає,
    Сягає пояса її густе волосся.

    В садочку подарунок вже готовий,
    Чекають з нетерпінням всі весни
    Вивчила віршик для матусі новий,
    Вже пора спати. Хай насняться сни.

    Зірвалась з ліжка. Щось гримить: салюти?!
    Всі люди закрутились в метушні.
    Хм... Новий рік зустріли, уже лютий...
    Це всі готуються радіти так весні?

    І мама з татом дивні, не вітають...
    Хіба забули, що у неї свято?
    24 лютого, не знають?
    Лиш бігають квартирою завзято.

    По телевізору на всіх телеканалах
    Одне і теж, одне і теж... новини!
    Розповідають, щоб ховались у підвалах.
    Ну поясніть нормально (для дитини!!!)

    Мерщій батьки в сумки збирають речі...
    "Ура! Мабуть, поїдемо на море!"
    "Ось документи, гроші... для малечі.
    Війна в країні! - мама каже,- горе!"

    На вулиці. Якісь тривожні звуки,
    Літають швидко дивні літаки...
    Татко мерщій підняв її на руки,
    "А чорне,тату, що? летять граки?"
    "Ганнусечко, тихесенько, не зараз
    Сідай в машину, їдемо в Карпати
    Бабусю з мамою провідаєте ще раз,
    А я вернусь сюди вас захищати!"

    "Хай я без свята, - мовила Ганнуся,-
    В квартирі залишилась лялька. Ой!
    Тобою дуже сильно я горджуся.
    Татусю, знай, що ти є мій герой!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5741

    23 бер. 2022
    Нестеренко Л
    * * *
    Чути голос друзів це майже як курити, тому зі мною поки що все добре.
    Сонце вранці говорило, що серце безсмертне поки воно хоробре
    Алкоголь не знеболює, але я вже й не намагаюся використовувати його як ліки від всіх можливих душевних ран.
    Хтось казав, що життя це просто, допоки  не ввімкнув 24-го мерехтливий екран.
    А потім ми мріяли про те, щоб Києв ніколи не впав
    Або принаймні не підсковзнувся
    Та його вміло захищала настоянка різнобарвних трав
    І кілька земних святих
    І у горах мольфарський став
    І поки ти ще живий помолися за тих
    За тих хто іще хоробрий
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5742

    23 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Люблю тебе, український солдате!
    "Люблю тебе, український солдате!
    Я не боюся, трічешки тремчу,
    Я бачила, як вбили в когось тата.
    А потім вдарили, неначе по м'ячу.

    Мій тато також зараз десь далеко,
    Від куль його молитва береже.
    У небі чутно моторошний клекіт...
    Архангел Михаїл нас стереже."

    Солдат вдивлявся в оченята сині
    І обіймав щосили, мов свою,
    Вдома чекає теж його дитина...
    Не має права здатися в бою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5743

    23 бер. 2022
    Маргарита Бухамет
    Без назви
    Я щовечора чекаю на твій дзвінок.
    І прокидаюсь від твого «Привіт, усе окі».
    Мені достатньо лише твого «Все норм»,
    щоби серце ненадовго повернути у спокій.

    Кожен вечір я довго не можу заснути,
    бо тепла твого поруч зі мною немає.
    Кожен ранок, прокинувшись, я боюсь зазирнути у новини за ніч,
    що там сталося у твоєму краї.

    Я радію, коли у нас є хоча б хвилина.
    Коли на екрані смартфону твої очі я бачу.
    Коли чую твій голос, низьким тембром він лине.
    І коли розумію як сильно люблю,
    сподіваюся я ти це знаєш.

    Можливо не завжди вистачає мені сил,
    щоб сказати як багато для мене ти значиш.
    Проте знай, я хвилююсь і вірю,
    що скоро я знову наживо твої очі блакитні побачу.

    Ця війна розлучила нас жорстко.
    Не пробачу цього їй ніколи.
    Не пробачу того, що щоразу я прошу «Бережи себе».
    І ти кажеш «Обов‘язково».

    Я так хочу, щоб війна швидше вже закінчилась.
    Хочу знову тепло твоє відчувати, біля мене.
    І щоранку, не від страху і болю,
    а від кохання безмежного твого прокидатись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5744

    23 бер. 2022
    Сун-Чен-Лі Юрій Олександрович
    Україна у віках
    Ракети летять та снаряди.
    На Україну ідуть орки, гади.
    Та здохнуть вони тут усі.
    На безкрайніх степах України-Русі.

                            ***
    Вкриють землю своїми вони черепами
    І не бачити їм більш своєї мами.
    Бо прийшли до нас, як убивці-фашисти,
    Бо зомбі, бо орки, москальські “рашисти”.

                            ***
    Українці ж знов засіють свої поля.
    Поглине їх, орків, українське рілля.
    Заколоситься жито й пшениця на ниві.
    Українці – герої… у віках….ми - єдині!

    18.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5745

    23 бер. 2022
    Трейтяк Людмила
    Без назви
    Нас всіх розкидало, неначе ту шрапнель,
    Немов від вибуху, пекельного удару.
    Усе було - закінчилось тепер.
    Я загубилася. Забула свої чари.

    Усе зацупло, тіло ніби крига.
    У грудях тліє - тане лід. Вода.
    Війна усе забрала і розбила.
    Ніби пропала моя воля й сила.
    Лишилися лиш сльози та біда.

    Я скучила за тишею, за небом,
    Яке несе лиш сонце, а не бомби.
    Усе повернеться, але чи буде треба?
    І де мій дім? Оції катакомби?

    Ти кажеш "сильна", а мені так страшно.
    Ти кажеш "мужня", а я так боюсь.
    "Живи" ти кажеш, але я змирилась,
    Із тим, що може я не наживусь.

    9.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5746

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Класичні рози (переспів з Ігоря Северянина)
    У ті часи, коли роїлись мрії
    в серцях людей: прозорі і ясні –
    хорошими та свіжими без міри
    були троянди слави і весни!

    Пройшли роки – повсюди ллються сльози.
    Нема країни й тих, хто жив у ній…
    Хорошими та свіжими, як рози,
    були згадки про вже минулі дні.

    Та дні ідуть – уже вщухають грози,
    шука стежок Вітчизна повернуть…
    Такі хороші й свіжі будуть рози,
    які вона нам кине у труну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5747

    23 бер. 2022
    Володимир Віхляєв
    Без назви
    Нам в очі вставили контактні лінзи,
    встромили у вуха слухові апарати,
    щоб реальності туманну істину
    від нас притишити і приховати.

    Наші ноги із кришок пластикових
    (їх збирали в супермаркетах,
    як пожертву),
    щоб за пільгами в черзі ми стояли,
    й відстояли для вас Незалежність.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5748

    23 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Без назви
    Я хочу гуркіт коліс залізниці
    І хочу запахи станцій метро.
    "Пакета не треба!" - сказати в крамниці,
    Трамваї, що сонно прямують в депо.

    Мені так кортить на світанку босоніж
    Або у заторах, що будять Поділ,
    Не бачити сльози, приховані поміж
    Тривожних рядків, тих, що коштують сил.

    Що далі: майбутнє чи наше минуле?
    Допоки в теперішнім мучить вина,
    Що зміг розбудити бажання заснуле -
    На мить я забув, що триває війна.

    23.03.22
    на мить забувши
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5749

    23 бер. 2022
    Мар'яна Данилюк
    Війна у всіх однаково болить
    Війна у всіх однаково болить.
    На повну силу, аж до ломоти!
    Не передати ту тужливу мить,
    Як бачиш ті повалені мости.

    На місці парку - згарище руїн,
    Порожні вулиці, обпалені дерева,
    Іконостас стоїть в церкві без стін.
    Снує над містом очманіле мрево.

    Увесь добробут і інфраструктура,
    Що було цінне серцю і душі,
    Фонтани і історія, й культура -
    Залишилась лиш пам'ять і вірші.

    Відповісте за всі пролиті сльози,
    Ми в одязі спимо десятий день,
    Не треба нас "спасати" від загрози,
    Від обстрілів почалася мігрень.

    А найболючіше - зруйновані будинки,
    Скалічені і забрані життя,
    На Суднім дні заплатите за вчинки,
    І вам не допоможе каяття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5750

    23 бер. 2022
    Настя
    Доброго вечора, ми з України!
    Злись, Україно, плач
    Смійся, копай їм могили
    Бо ти вже тертий калач
    І звідки у тебе сили?!

    Це якась нереальна реальність
    Як таке взагалі може бути
    Бо влучають крилаті ракети
    Ні пробачити це, ні забути

    Я втекла від тебе далеко
    До Італії в гори, запекло
    Ти досі воюєш і небо
    Не закрили - welcome до пекла!

    В світ летять світлини з війни
    Посилаєм русню як Зміїний
    На руїнах збудуємо стіни
    Ми співаємо гімн і пісні
    Віримо в ЗСУ і у мрії
    Гордо скажем будь-де на Землі:
    "Доброго вечора, ми з України!"

    #поетея
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5751

    23 бер. 2022
    Олена Бурачок
    Ми стали старші на одну війну
    Це все було одну війну назад,
    Одну весну, одну нестримну мрію.
    Коли були не бомби – зорепад.
    Та більш мирськими були наші мрії…

    Це було тисячу життів назад,
    Нічних жахіть, холодних бомбосховищ.
    Де ще не відрізняли «грім» та «град»,
    Не розуміли ще ми силу мови.

    Це було міліони слів тому.
    Вже й не згадаю, що я говорила…
    Це було менше на одну війну,
    На один подих та незламні крила.

    Та світло переможе знов пітьму.
    І кожен день дарує нам надію.
    Ми стали старші на одну війну,
    Одну весну, одну нестримну мрію.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5752

    23 бер. 2022
    Лариса Л.
    Моя країна
    Війна триває,
    повітряна тривога
    усю країну накриває.
    Безжальний ворог,
    що "братом" себе називає,
    і смерчем, градом свого убиває.
    То що, він є людина?
    Та ні, ще гірше за скотину.
    В запасі слів таких немає,
    щоб описати злодіяння,
    що чинить в день із вечора до рання.
    Сторінку звірств у світі він відкрив,
    у лютому спаплюжив пам'ять
    батьків, дідів.
    Страждає, стоїть
    і мужньо бореться Країна.
    Її в усьому світі знають,
    це - Україна.
    Перемагаємо сусіда - звіра,
    бо з нами Бог і міцна віра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5753

    23 бер. 2022
    Оксана
    Біль
    Ти думаєш, що в мене, не болить?
    Ти думаєш, що моє серце камінь?
    Коли у вухах, ще той сміх дзвенить,
    Знайомих хлопців,
    Що немає з нами...

    Болить,болить і крається душа,
    Найближчих проводжаючи до раю,
    Але,не маєш права розкисать,
    Бо ти живий, і іншим помагаєш.

    Прийде той час,
    коли згадаєш всіх,
    І сльози хлинуть,
    Сльози, це не гріх,
    А зараз, хлопцям треба допомога,
    Щоб менше їх,
    Збиралося до Бога.

    Щоб були сили,
    Ворога здолати,
    бо кожного із них, чекає мати.
    Тому, зберіться,
    Боляче,
    я знаю,
    бинтами серце змотуйте до купи,
    Воюйте, помагайте, вживайте,
    Щоб волю Україні повернути.

    22.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5754

    23 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Кожний "я" утворює "ми"
    Я не можу мовчати, не можу -
    Як з кривавих снігів по зимі,
    Як на неньці моїй розпускаються
    Ці потворні "квіти" війни.

    Я не можу заснути, не можу,
    Бо сирени волають й у снах.
    І у кожну хвилину тривожну
    В моїм серці спалахує страх.

    Я не можу боятись. Не можу!
    Я повинна вставати і йти!
    Помагати усім, хто не може,
    Щоб піднятись змогли і вони.

    Місяць болі, тремтіння, тривоги
    Кожну мить перетворює в рік
    Але здатися зараз - не можна.
    Треба йти, доки вистачить сил.

    Треба йти, коли навіть не можеш,
    Через злам, через сльози і гнів,
    І впиратися страхам ворожим,
    Наближаючи день наших змін.

    Зрозуміла, що "я" - буде потім.
    А сьогодні важливо, щоб "ми" -
    Наближали наш час перемоги
    І що силою є тільки "всі".

    Кожна крапля утворює море
    А зернятко - народжує хліб,
    Кожне слово утворює мову -
    Кожний "я" - утворює "ми".

    І сьогодні мета, як ніколи,
    Всім зібратися міцно і йти
    Вільним кроком, бо нашої волі
    Не здолати собакам орди!

    Мужні воїни, ми переможемо!
    Схід і Захід - повернеться Крим!
    Кров'ю вмиємо плани ворожії,
    І повісим наш прапор в кремлі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5755

    23 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Колодія
    Ми б ліпили вареники нині...
    Такі білі, пухнасті, духмяні.
    Зустрічали б весну в Україні
    Із усмішками, щиро, з піснями.

    Та приперлись непрошені в хату.
    Ті, що стали навік ворогами.
    Ті, що звали себе старшим братом -
    Із брудними руками й серцями.

    Йдіть собі. Ми вас тут не чекали.
    Геть назад, у свою гнилу рашу.
    Доки вас тут усіх не поклали
    У гостинну святу землю нашу.

    Проженемо зелену потвору,
    Хай зоріє земля калинова.
    Наготуєм вареників гору,
    Колодія відмітим святково,

    Ми гостинно стрічаємо друга,
    Якщо наміри чисті він має.
    А "братів'', тих що сіють розруху,
    Хай землиця святая приймає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5756

    23 бер. 2022
    Віра Щомак
    Вас більше немає
    Коли ніч огортає землю
    І серце починає щеміти
    Я прислухаюсь до тиші
    Щоб щось, тай не пропустити
    Щоб вчасно почути сирену
    Дитя своє встигнуть сховати
    Тай, щоб не дай Боже, такого
    біда не влетіла до хати.
    А серце починає щеміти
    Боже, як Маріуполь згадаю
    То хочеться вовком завити,
    За що наш народ так страждає?
    Лишіть нас нарешті вспокої
    Не треба нас визволяти
    Покиньте нашу країну
    Це наша рідная мати
    І як хтось скаже росія
    Ми скажемо такої не знаєм
    Для нас, вас більше немає
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5757

    23 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Повертались лелеки додому
    Повертались додому лелеки.
    У війну. У розорені гнізда.
    У вогонь і дими,
    Під ненависний гуркіт гармат.
    З теплих, ситих країв,
    хоч чужих і далеких,
    На свою батьківщину поспішали назад.

    Прилітали додому для життя, для кохання.
    До села, де родились вони, до гнізда.
    А гніздечка немає... Війна невблаганна.
    Сіє чорну пустелю кривава біда.

    Поспішали лелеки... Додому, додому.
    З неба бачили біль, з неба бачили жах...
    Прийде час, зазвучать у гніздечку новому
    Голоси несміливі молодих лелечат.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5758

    23 бер. 2022
    Ганна Склярова
    Сон ли?
    Паника. Дрожь. Помутнение. Приступы боли.
    Нам не уйти. Окружили. Во вражеской клетке.
    Выстрел в висок. Снова выстрел. Подохнуть в неволе.
    Я задыхаюсь от страха, запутавшись в сетке.
    Паника. Дрожь. Помутнение. Силы иссякли.
    Кровь отовсюду. И ноет от раны спина.
    Слез больше нет. И безжизненно руки обмякли.
    …Мама, мне снова сегодня приснилась война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5759

    23 бер. 2022
    Лідія Мищенко
    Як там справи?
    "Як там справи?''
    "Тихо.''
    "Бережи вас Біг!''
    Прикотилось лихо
    На людський поріг.

    Саранча триклята
    Суне, як орда.
    В кожну, кожну хату
    Загляда біда.

    Щирі, мирні люди
    Злобою киплять.
    Хочеться іуду
    Моskaля розп'ять.

    Нам саджати квіти,
    Пиріжки пекти...
    Та в підвалах діти...
    Боже, захисти!

    Озирнися, світе,
    Захисти життя!
    Бо ж щасливі діти -
    Світле майбуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5760

    23 бер. 2022
    Божена Костромська
    Як же я хочу додому
    Як же я хочу додому.
    В гамір квітучого міста.
    Прогулянку по Подолу,
    На човнику із намиста
    Рік, на галявині каву...
    Пішки чи просто в заторі.
    Хочу, закликавши маму
    Обід у рідному домі.
    Хочу вітати сусідів,
    З песиком рано до лісу,
    Хочу захід сонця в літі
    На схилах, тераси навісом.
    Хочу, прокинувшись знати,
    Ранок цей сповнений мрії.
    І більше не помирати
    Серцем від безнадії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5761

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Війна
    Війна розбудила нас вранці,
    о боже як страшно було
    почути як падають бомби
    найстрашніше то в світі є зло.

    Прийшли нас брати убивати,
    розстрілюють мирних людей,
    ГОРІТИ вам в пеклі тварюки,
    туди вам дорога тепер.

    Ви діточок наших убили
    не можу я більше мовчать,
    я пишу і плачу від болю,
    як хочеться вас покарать.

    Ридаєте ви у полоні
    і просите матір забрать,
    хіба ви не знали собаки?
    Що будете в брата стрілять?

    Як мізки вони вам промили
    й сказали іти воювать,
    ви сім'ї свої не забули,
    а наші прийшли убивать.

    Я вірю що ми переможем,
    бо маєм найкращих синів,
    боронять вони Україну
    І чути далеко їх спів.

    Розквітне моя Україна
    і сонце над нею зійде!
    Весь світ об'єднали собою
    і правда за нами буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5762

    23 бер. 2022
    Діма
    Блаженна сповідь
    Дивна річ, писати про тебе ночами,
    Блаженна сповідь, здобута різними кольорами,
    Ця прірва, яка росте між нами,
    Ця відстань, котра стала по горло місцями.
    Процес, невідкладно запущений днями,
    Це сонце, яке згасає довгими ночами,
    І я, котрий пишу тобі на світанку,
    Кохана, зачекай мене до ранку...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5763

    23 бер. 2022
    Дмитро Троян
    Земля в крові
    Горить земля, вмирають наші діти,
    А за вікном лиш техніка одна,
    Прокинувсь я від пострілів гармати,
    Моя земля, в крові уся вона,
    Московські гниди звідусіль заходять,
    І я не знаю чи настане день,
    Коли сини повернуться додому,
    Чи буде так, а може й до тепер.
    І я не знаю чи живим залишусь,
    Але я знаю, що в бою помру,
    За нашу славну неньку Україну,
    За тебе рідна, із життя піду,
    Народе рідний, з заходу до сходу,
    Давайте разом пройдемо цей шлях!
    Покажем ми московському народу,
    Що помирати будуть на ланах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5764

    23 бер. 2022
    О. Похмурий
    Без назви
    Тиша пішла, її замінили
    сирени, новини із кров'ю
    куплю нову куртку на наступну зиму
    ця вже пропахла війною
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5765

    23 бер. 2022
    Катерина Мотуз
    Не вірю жодному слову
    Не вірю! Я жодному слову загарбників нині не вірю!
    Сльозам й каяттю я фальшивим сьогодні - не вірю!
    Про те, що не знали, що йдуть на війну - не повірю!
    Й наразі я думку усіх українців поширю...
    - Якщо й припустити, що вас обдурили комбати,
    Хто змушував вас по мирному люду стріляти?
    Коли зрозуміли, що вам в Україні не раді,
    Чому не здалися в полон, а вбивали ви, бл*ді?
    Чому ви гатили по мирних кварталах й лікарнях?
    По школах, садочках, будівлях простих і кав’ярнях?
    Чому ви тоді не вмивались гіркими сльозами?
    А плачете зараз спілкуючись із матерями?
    Якби моя воля, то я б вас в полон і не брала,
    За те, що прийшли із війною – безжально вбивала...
    Хоч чисто по-людськи – мені вас все-таки шкода,
    Ви ж виросли там де немає поняття - «свобода»,
    Де брешуть постійно на всіх вам відомих каналах,
    Де за будь-який спротив складають в тюремних підвалах...
    По суті у нас, розумнішим із вас пощастило,
    Хто зброю поклав, того військо країни не вбило,
    Надало допомогу медичну і погодувало,
    І той факт, що не били – вас відверто усіх здивувало...
    Та дивного в цьому зовсім нічого немає,
    Українець беззбройних людей взагалі не чіпає,
    Але варто на землю зі зброєю в нас наступити,
    Народ із загарбників попіл зможе зробити...
    Та попри всю людяність й витримку нашого роду,
    Довіряти кацапам – це пірнути не знаючи броду
    І судячи з досвіду навіть мого покоління,
    Вірити «русским» - це щось на кшталт ворожіння...

    (03.03.2022)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5766

    23 бер. 2022
    Дмитро Троян
    Неосяжний світ
    Для нас з тобою неосяжний світ
    В якому ти хотіла розуміти,
    Мою самотність сповнену, як сміх
    І зачарованість немов блакитні віти,
    Твої вуста я бачу наяву,
    Та прикро знов з тобою говорити,
    Немов побачивши твою красу,
    Я знову стану радісним, як діти,
    Загине все, немов удалині,
    Зав'яли паростки останніх квітів,
    І з ними я, закоханий творець,
    Який в останнє покохав у світі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5767

    23 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Без назви
    Завмерло все. Затихли співи
    Навіть птахи вже не летять
    Прийшов загарбник на мою країну
    Він дуже хоче з нами воювать.
    Він не жаліє наших хлопців
    Стріляє навіть у дітей
    Прийшла війна на Україну
    І косить наших тут людей
    Ми не здамось, ми вільні люди
    Нас тут не треба визволять
    Ми на землі не станем на коліна
    Нас тобі, кате, не зламать.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5768

    23 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Молитва
    Почуй, Господи, молитву мою
    Закрий небо над нашими головами
    Спаси й захисти Україну свою
    На яку ворог летить разом з градами.
    Почуй, Господи, голос мій
    Що в тиші пролунає дзвонами
    Захисти і спаси усіх воїнів
    Що стоять перед танками й кулями
    Почуй, Господи, сльози мої
    Хай течуть під дощем і під хмарами
    Збережи ти життя для дітей твоїх
    Хай не будуть вони під ударами.
    Почуй, Господи, наші благання всі
    Що в церквах і домах передзвонами
    Хай повернуться в дім наші воїни
    Й привітають усіх з перемогою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5769

    23 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Дозволь я не буду для тебе війною
    Дозволь я не буду для тебе війною
    Серед вибухів, стрільб та повного хаосу
    Дозволь стану тобі просто тихою
    Миттю спокою, годиною мирного статусу
    Дай побуду для тебе ніжністю
    У душі дай навести порядочок
    Не відкинь ти від себе байдужістю
    Серед смутку хай стану радістю
    Залікую душевні всі рани я
    Ну хоча дай лиш спробую
    Вже не пристрастю, а тільки мрією
    Мирним небом для тебе стану.
    Дай поселю у душу надію я
    Спокій, світло і віру дам
    Заспокою в думках твоїй грози всі
    Пристанню стану й маленькою поміччю.
    Дозволь я не буду для тебе війною
    Миром буду, твоїм власним спокоєм
    Щитом стану, біль сховаю собою я
    І зустріну тебе з перемогою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5770

    23 бер. 2022
    Володимир Присяжнюк
    Святий Джевелін
    Вас чекає фіаско, орки —
    Не підніметеся з колін.
    Методично, разюче, жорстко
    Мститься вам Святий Джевелін!

    Його святість вже вам знайома —
    Зло карає уміло він.
    Проти лома нема прийому,
    Зате є Святий Джевелін!

    Розбігаєтеся, як миші —
    Бачать Київ, Нью-Йорк, Берлін.
    Ворогів, як капусту, кришить
    Добрий дядечко Джевелін!

    Хоч ми мирний народ, терплячий —
    Не пробачимо вам руїн!
    Як козацька вдача, гарячий
    Спопеляє Святий Джевелін!

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5771

    23 бер. 2022
    Дмитро Троян
    "Братский народ"
    Ей ты, русский воин, на небо смотри,
    Там куча убитых из-за вашей вины
    Испорчены жизни, тысячи людей,
    И всё это из-за вас, бл*дей.
    Я клялся что в творчестве не будет мата,
    Извини меня Боже, ты знаешь всю правду.
    Как они убивали стоявших за хлебом,
    И закрывали свои жопы мирным силуэтом.
    Я видел ужасные кадры войны, я в них участвовал
    А что сказали они?
    "Да вы сами стреляете по своим городам
    Мы тут не причем, это нам так Вовочка сказал"
    На этом моменте можно вспомнить цитату
    "Чем ужаснее лож, тем больше люди воспринимают ее за правду".
    Мы не братский народ и тем более не дружественный,
    вы рабы своей системы, а мы мужественные,
    против танков выходим с голыми руками,
    а вы убегаете от ментов с пустыми головами.
    Наша месть будет быстрой, но мучительной,
    Мы разрушим всех ваших пути водителей,
    Наберём вашим жёнам по громкоговорителю
    "Пакетик брать будете?"
    У меня все, теперь можете идти на*** к своему повелителю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5772

    23 бер. 2022
    Ірина Матвеєва
    Навчились
    А ми навчились по-іншому чути весну
    Сиренами міряєм кількість ударів
    Навчилися бігти в підвал по дзвінку
    І довіряти собі і тільки Богу.
    А ми навчились цінити близьких
    Чути у трубку: живі і здорові
    І відпускати з обійм через сльозу
    Нехай їх всіх Бог охоронить…
    А ми навчились приймати людей
    Такими як є, без осуду й гніву
    Ми відчиняємо сотній дверей
    І віддаємо себе навіть через міру.
    А ми навчились працювати гуртом
    Дихати так, ніби востаннє
    Тримати удар, стояти стовпом
    Щоб не проїхали ворога танки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5773

    23 бер. 2022
    Сергій Дубенко
    Голуби
    ГолУби се на сонці милували,
    Купалися в калюжах навесні
    І дзьобиком до дзьоба се торкали,
    І цілувалися, усупереч війні...

    Вже первоцвіту білина у гаї,
    І пролісків блакитні килими -
    Все навкруги потроху оживає...
    А на Великдень оживем і ми.

    Бо знає в нас дорослий і дитина,
    За всіх часів і миру, і війни -
    Христос Воскрес - воскресне Україна!
    Це неминуче, як повернення весни.

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5774

    23 бер. 2022
    Ольга
    Колись в книжках читали про війну
    Колись в книжках читали про війну
    Тепер живем під звуки вибухів й сирени!
    Нам страшно уві сні та наяву,
    Нам страшно, що над головою «свистять» ракети!

    Ховаємось в підвалах та хатах,
    Ховаємось у бункерах і за «подвійною» стіною,
    Але той страх і сльози на очах
    Не приховати дуже довго після всього!

    Хтось втратив друга, тата чи синів;
    Хтось дім з грушевим садом і батьками.
    Хтось залишився сам серед чужих,
    Когось піймали і розстріляли на очах у брата…

    В книжках не пишуть, як прожити біль…
    В них не відома дата миру та свободи.
    Там не напишуть як стримати гнів,
    І не підкажуть як це зупинити знову.

    Ми плачемо і платимо життям!
    Ви плачете про втрату інстаграму.
    Ми втратили усе… усе своє!
    А ви б’єтеся за «московский сахар»

    Ми переможемо і відбудуєм знов!
    Ми вистоїмо і зацвіте країна…
    Ми будем вільні та засія любов
    До нашої незламної України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5775

    23 бер. 2022
    Валентина Седньова
    Царю
    Землі палають зсередини
    Полум'ям лиже всім п'яти.
    Цілить в людей кулеметами
    Зло, воно любить брехати,
    Щоб вберегти грішні душі від
    Божої кари та марно!
    Ноїв ковчег, наче хиткий пліт,
    Не залишає безкарним
    Жодного! Ти мовчазним ягням
    Виступив, як співучасник!
    Люд вже не вірить твоїм каяттям,
    Цар та володар "z"свастик!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5776

    23 бер. 2022
    Композитори – Сергій і Дмитро Радзецькі, автор ідеї – Микола Арсенюк
    Жінки плетуть маскувальні сітки (фрагмент рок-опери «Тарас Бульба»)
    Плетися, мереживо, живо-наживо,
    На життя, на захист, на силу-міць.
    Укрий від загрози, ока ворожого,
    Відведи, врятуй, захищай щомить!..

    Нехай ворогу з неба, з боків – вогонь,
    Хай скажений звір геть забирається,
    Або прийме смерть, забуття і землі полон
    І на віки-вічні в землі залишається.

    Най повертаються,
    Най здорові-живі,
    Неушкоджені
    Та незламані.
    До коханих своїх,
    До своєї землі,
    Дому рідного,
    Краю мирного

    Сплітайся-зчіпляйся до нитки нить,
    Вборони від вогню, злої думки, нападу.
    Все замислене зле нехай назворот летить.
    Зупиняй-розганяй-розчиняй цю орду.

    Вплітайся в мереживо буття-небуття,
    Силу сонця-вітру-землі-води набери.
    Для чужинця пеклом стане наша земля,
    Нас всіх збережи і покров свій напни.

    Най повертаються,
    Най здорові-живі,
    Неушкоджені
    Та незламані.
    До коханих своїх,
    До своєї землі,
    Дому рідного,
    Краю мирного.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5777

    23 бер. 2022
    Сергій Вікторович
    Спасибо за "мир"
    Спасибо за мир, что несут нам
    На танках и крыльях ракет,
    Военным доставленный судном,
    Нам воткнутый в грудь байонет

    Ножом упирается в шею,
    Снарядом влетает в окно,
    Он траками роет траншею
    И тянет с собою на дно

    Ударом по детской больнице,
    Поджогом домов и квартир,
    Разрухою в нашей столице -
    Спасибо большое за мир
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5778

    23 бер. 2022
    Ярослав Ткачівський
    Українська Мадонна
    Хай святиться ім’я твоє,
    Українська Мадонно,
    слава Богу, що в нас ти є,
    хоч життя не медове…
    Тут – сирена й тривога,
    в укритті, а не вдома.
    Ми – під захистом Бога,
    Українська Мадонно.

    Захистила дитяточко,
    своїм тілом накрила:
    на руках ангеляточко –
    скоро виростуть крила.
    Загояться поранення
    від осколків ворожих.
    Серце б’ється: «Пора мені
    йти між ангелів божих,

    між героїв, між месників
    за отця свого й сина,
    і за вбитих ровесників –
    так велить Батьківщина!».
    Кожен воїн у стрій стає
    й орків нищить невтомно.
    Хай святиться ім’я твоє,
    Українська Мадонно!..

    21.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5779

    23 бер. 2022
    Тота
    Війна почалася
    Війна почалася - і світ зупинився.
    У тілі прокинувся страх.
    Той вибух приснився, я вірю, приснився!
    Але я вже бачу свій крах...
    У розпачі галас з усіх вилітає.
    Збираю валізу кудись…
    Хвилина, секунда – країна палає.
    Невже мої страхи збулись.
    Дитина з сльозами у мами питає:
    Де батько, чому ми одні?
    У відповідь тиша – мами немає.
    За мить вся квартира в огні.
    А батько в останнє дівча огортає
    І тихо їй мовить: "біжи!
    Росія нас зранку війною вітає.
    Мій Боже, за що нам, скажи!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5780

    23 бер. 2022
    Олександра
    Рідна Україна
    Україно, наша ненько!
    Ти єдина батьківщина,
    Мальовнича, немов диво,
    Світла наша мова солов’їна!

    За нашу рідну Україну,
    Ми будемо стояти до кінця!
    І вистоїмо ми за перемогу,
    Де батьківська рідна нам земля.

    І возз’єднаємося всі,
    Герої, побратими!
    І будемо ми жити в мирі,
    І цінувати назавжди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5781

    23 бер. 2022
    Сергій Вікторович
    Мрія
    Як спалити можна мрію?
    Вирвати з грудей
    Сил не стане в нас надію,
    У простих людей.

    Після ночі завжди ранок,
    Й кращим буде день
    У країні вишиванок,
    Братства та пісень

    Вільні вітри хмари диму
    В небі розженуть
    На могилах невідомих
    Квіти проростуть

    Будуть голоси веселі,
    Мир настане знов,
    Відбудовані оселі,
    Щастя та любов
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5782

    23 бер. 2022
    Донкоглова Юлія
    24 лютого
    Усюди лякали
    Датою страху -
    Тоді, мов, росія
    Нагнатиме жаху.
    Та ми не повірили,
    Навіщо боятись?
    Кацапи лякають,
    Щоб з нас посміятись.
    16 лютого -
    назначений час
    Та безстрашним
    був кожен із нас.
    На всякий випАдок -
    тривожна валізка,
    Від мами прихована
    дончина слізка.
    Йшли дні, всі забули
    жили ми у мирі.
    Аж раптом - новини,
    новини, новини
    Із півдня, зі сходу -
    по всій Україні
    Ворожі війська,
    мов великії хвилі.
    Напали. Боялись.
    Українці молились,
    Та тільки військові
    доблесно бились.
    Молоді наші хлопці
    голови похилили
    Заради дружини,
    заради країни.
    ЗСУ разом з "Привидом"
    напади відбивали,
    Президент Володимир,
    не втрачаючи запалу,
    Просив у країн інших
    про допомогу,
    Хто хотів - допоміг,
    а хто - зрікся Бога.
    21 століття -
    хто б подумати міг,
    Що війна завітає
    до нас на поріг
    Що ні дня тиші,
    усюди сирени.
    Ось що путін хотів  -
    захопити терени
    України, квітучої
    і суверенної.
    Брат за брата,
    сестра за сестру -
    Не здамося ми ворогу,
    скільки я вже кажу!
    Будем стояти
    плече до плеча,
    Не здамось ми росії,
    будем меч до меча!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5783

    23 бер. 2022
    Донкоглова Юлія
    Бомбічна весна
    До нас завітала
    Бомбічна весна,
    Вона принесла нам
    Новенькі права.

    Права заявляти
    про те і про се.
    Казати і не боятись
    Когось там "зверху".
    Хто скаже слово лише
    І вас може на Землі
    й не зостатись.

    Тепер спокійно
    можна здавати
    розташування
    рашистських військ.
    Тільки про наші
    треба мовчати,
    Якщо ти, звісно,
    не з москалів.

    Запам'ятай,
    мій любий друже:
    За нами перемога.
    Якщо рашисти
    настільки слабкі,
    Що українців вивозять
    до Таганрога,
    Якщо вони настільки слабкі,
    Що б'ються тільки з жінками,
    Вбивають ні в чому не винних дітей,
    Хоч багато в нас втрат,
    але дух наш міцний -
    перемога буде за нами!

    Якщо думав рашист,
    Що стрічатимуть їх
    З квітами, хлібом і сіллю -
    Засмутити спішу -
    Вас ніхто тут не жде
    Тих, хто любить
    катувати насиллям.

    А це ніяк не надумано -
    Щиріша ця правда
    На усьому білому світі
    Окрім правди народ,
    Український народ,
    Не каже нічого й  миті.

    У нас тільки правда,
    Не те, що у вас -
    На кожному розі - брехня.
    У нас на ТБ, не як у вас -
    навмання -
    Тільки правда чистіша,
    ніж наше життя.

    Ми тримаємось разом,
    Стоїм плече до плеча,
    Не здаємо позиції,
    Не зараз, не час.
    Ми не зрадливі,
    наші солдати найкращі,
    А тепер здогадайтесь -
    хто насправді пропащі?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5784

    23 бер. 2022
    Мороз Ольга
    Бежать или остаться
    Ты говоришь бежать,
    А я хочу остаться
    Этого уже не избежать
    Да, знаю: война - это страшно

    Ты говоришь: погибнем,
    А я верю: мы сильные!
    Враг на нашей земле
    Но нас ему не одолеть.

    Ты говоришь: нет шансов
    Но я все равно не сдамся
    Весь мир на нашей стороне,
    А мы ещё покажем, как защищаться

    Ты говоришь, что я должна спастись
    Но моё сердце рвётся на части,
    Что моя страна останется в беде
    Ты правда думаешь, что я могу быть счастлива?

    Ты говоришь: всё забудь и беги
    Поздно, взорваны уже все мосты
    Да и зачем мне без тебя жить?
    Ведь ты половинка моей души

    Ты говоришь: прощай
    Целуя в лоб и уходя,
    А я шепчу: мне надо тебе что-то сказать
    Знаешь... я ведь уже не одна поэтому и ты обещай вернуться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5785

    23 бер. 2022
    Лук'яненко Ніна Іллівна
    До Бога
    Уже не маю сили і снаги
    Лише до Бога можу я взивати:
    О Боже, Маріуполь захисти,
    Не дай в тім пеклі людям помирати!

    Там кров рікою ллється, як вода,
    Невинні душі страчені жорстоко.
    Настигла всіх невидана біда,
    Вбивають діточок там яснооких.

    І небо вже зовсім не голубе,
    А чорно-сіре, з обрієм кривавим
    За що ж та кара людям з неба йде,
    Від бомб ворожих,  що несуть заграви.

    Прошу я Бога, діток захисти!
    І мам їх, щоб в теплі діти зростали,
    Щоб нЕнавистю їм не прорости,
    Щоб світу світло душі дарували.

    Бо свято є одне і це — життя!
    Без війн, втрат від жорстокої навали.
    Вони ж бо діти, дай їм майбуття,
    Допоможи, щоб цю біду здолали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5786

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Перемога
    Перемога вже скоро за нами
    розженемо ту дику орду,
    що прийшла на святу Україну,
    забирати земельку мою.
    І стоять наші воїни стійко
    захищаючи землю в бою,
    і тим оркам заткнем їхні пельки
    і відкриєм їм правду свою.
    Пом'янемо всіх тих, хто загинув
    на своїй Українській землі
    і вдягнемо свої вишиванки,
    хай завидують нам москалі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5787

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    ***
    Почуй мене, путлєр
    Я тебе проклинаю!
    Ти застрелишся в бункері
    Як собака сконаєш

    За всі твої злочини
    За вбивства й обстрІли
    Що шістнадцять малят
    Вік короткий прожили

    За зруйновані долі
    Мости і домівки
    Не пробачим ніколи
    Не пробачим довіку

    За те, що нас деяких
    По землі розкидало
    Що сина від матері
    Назавжди відірвало

    За сльози, за нерви
    За безсоннії ночі
    Я тебе проклинаю
    Щоб ти здох, дуже хочу...

    І одразу в ту мить
    Україна воскресне
    Вірю я, що в нас будуть
    Нові зИми і вЕсни

    01.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5788

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Закрийте небо
    Вас вся Україна благає -
    Закрийте над нами небо!
    Щоб більш не було загиблих
    Це все, що лишень нам треба...

    Закрийте над нами небо!
    Нехай не літають снаряди
    А дітки всі будуть живі
    Й за руку тримають матір

    Закрийте над нами небо!
    Щоб в домі тиша настала
    А в ньому сім'я зібралась
    Й ховатися  перестала

    Закрийте над нами небо!!!
    Щоб наші сильні воЯки
    Були живІ та здорові
    Й поранень не мали ніяких

    Вас вся Україна благає -
    Закрийте над нами небо!
    Й настане  мир на планеті,
    А більшого нам не треба!

    07.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5789

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Наш Привид
    Найкращий України син
    З ім'ям містичним Привид
    Відомим став ти на весь світ
    І є для цього привід

    Ти наш надійний рятівник
    Наш ангеле крилатий
    Зроби, щоби горів в аду
    Загарбник цей проклятий

    Ти вже шістнадцять їх поклав
    І це початок лИше
    Своєю мужністю й відвагою
    Історію нам пишеш

    Щоб в Україні всі могли
    На мир надію мати
    Ти захищаєш нам життя
    Вночі даєш нам спати

    Себе, пілоте, бережи
    Хай Бог з тобою буде,
    А подвиг героїчний твій
    Навіки не забудем!

    28.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5790

    23 бер. 2022
    Євген
    Без назви
    Небо запалало
    Гомонять зірки
    Ненька Україна
    В серці та душі
    Колосом покриті
    Золоті поля
    Ненька Україна
    Рідна ти моя
    Щастя в тобі повно
    Радості моря
    Сміх твій як веселка
    Пташка степова
    Спів твій солов'їний
    Чує вся земля
    Ти одна єдина
    З ким щасливий я
    Море твоє синє
    Зелено трава
    Ти є надзвичайна
    Ніжна ти моя
    Вільна й незалежна
    Наче в небі птах
    Я тебе кохаю
    На моїх вустах
    Ці слова є щирі
    Ці слова тобі
    Моя Україна
    В серці назавжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5791

    23 бер. 2022
    Хіргій Олексій
    Злое сердце
    Не одна жизнь его не волнует
    Он свое отражение в зеркале целует
    Паранойя ходит возле него кругом
    Злое сердце стало его одним другом

    Он смотрит на жертвы холодным взглядом
    Он не хочет никого видеть с собой рядом
    И наверно свое отражение очень любит
    Злое сердце его за это не осудит

    Но когда-нибудь каждому конец приходит
    На могильной плите надпись выводят
    Потом потомки прочитают на разбитом слое
    У него было очень сердце злое
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5792

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Чи хочуть "руськіє" війни?
    Чи хочуть "руськіє" війни?
    Нам скажуть люди СУмщини
    Яким жахлива ця війна
    Не снилась й в самім страшнім сні

    Спитайте в наших харків'ян
    В гостомельців і в бучан
    Які здригаються весь час,
    Бо в їхній дім летить фугас

    Спитайте ви у матерів
    Що захищають дітлахів
    Над ними крила розпустив
    Тримаються з останніх сил

    Спитайте в наших вояків
    Найкращих, сильних хлоп'яків
    Які боронять майбуття
    Ціною власного життя...

    Я знаю, перемозі буть!
    Каштани рясно зацвітуть
    Й всі люди в мирі і добрі
    В країні нашій заживуть...

    05.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5793

    23 бер. 2022
    Надія
    Без назви
    Давай будемо далі мріяти і не зупинятись,
    Я так хочу тебе зустріти і обійняти.
    Вже не можу так довго за тебе боятись,
    Вже набридло мені тебе так довго чекати.

    Скоро ти знов зможеш запросити мене до танцю.
    Тільки тоді я прошу тебе не соромся.
    В бою ти ж сильний, скажи це своєму рум’янцю.
    Тепер ти теж із власною слабкістю познайомся.

    Ти – герой, хоч повторюєш, що простий хлопець.
    Хоча так, ти – звичайний, бо таки не безсмертний.
    Вже нарешті не думають люди, що ти незнайомець,
    Бо лиш ти допоміг зупинити той вибух ракетний.

    Захисник, чемпіон і моє єдине натхнення,
    Знаю точно, що повернешся скоро живий.
    Я чекаю тебе, хоч жахливе тепер сьогодення,
    Пам’ятаю завжди, що у тебе дух бойовий.

    Інколи все ж згадаю про наші розмови.
    Твої обіцянки пригадую перед сном.
    Я тепер не потерплю жодної твоєї відмови.
    Завтра – море, сьогодні – пляж перед твоїм вікном.

    Тільки так – швидко виконаєш мої накази,
    Прошу тільки – повертайся живим.
    Буду сильно чекати твої милі фрази,
    Але не в телеграмі, а при вході одразу у дім.

    Прогуляємось разом по вулицям нашого міста?
    Ти розкажеш, як важко було, хоча, мабуть, буде не так.
    Ти лиш знову повториш, що з побратимами з одного ви тіста.
    І ти – не герой, а звичайний український хлопак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5794

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Коли війна скінчиться
    Коли війна скінчиться
    Ми заживем щасливо
    Негайно відбудуєм
    Всі села і міста
    І буде Україна
    Найкращою у світі,
    Бо настраждалась нині
    Ріднесенька сповна.
    Засяє Маріуполь
    І Харків забуяє,
    А Буча І Гостомель
    У квітах будуть знов
    І  в нашій Україні
    Навіки запанують
    Лиш щастя, мир, достаток
    Надія та любов!

    16.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5795

    23 бер. 2022
    Анжела Левченко
    Без назви
    Усе, що нажила за це життя,
    Вмістилось, як не дивно, у долоні.
    На оберемок злякане дитя,
    Крізь обстріли біжиш, аж кров холоне.
    Перехрестивши тричі рідний дім,
    Йшли навмання від пекла і від смерті.
    Заграви чорні в небі голубім,
    І між людським-звірячим межі стерті.
    Ніколи ще так грішно не кляла,
    Нікому ще так зла я не бажала,
    І ненависть, мов напнута струна,
    Від гніву й болю душу розривала.
    Всесильна і слабка, як кожен з нас,
    Молюся й плачу, плачу і молюся,
    Схилятися, здаватися не час,
    То ж як умію, так тепер борюся!
    Та ворога з лиця землі зітрем -
    Ця мрія зараз в кожного єдина,
    Із вірою розквітне й оживе
    Моя найкраща в світі Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5796

    23 бер. 2022
    Олександр Єсенін
    Європа
    Гаврило пішов на принцип,
    Поникли вуса ерцгерцога.
    "Чорний квадрат" Малевича.
    Чорний П'єро Вертинський.
    Сюїти тривог повітряних,
    Супрематизм на вікнах.
    Сутінки над Європою
    Невивчених вчасно уроків.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5797

    23 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Війна
    Війна. Проклята. Непотрібна.
    Несе розруху, горе, смерть
    Волосся мамі сиве в коси
    Життя і долі шкереберть

    Бомбардування і обстріли
    Безсонні ночі в укритті
    Біль, окупацію і сльози -
    Що найстрашніше у житті

    Тому ми будемо триматись
    І рідну землю боронить,
    Щоб швидше нашу Україну
    Від злого путлєра звільнить!!!

    26.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5798

    23 бер. 2022
    Григор'єва Наталія
    Війна – це з фільму було слово
    Війна – це з фільму було слово,
    Та тепер це стало рутиною життя.
    Зло забирає наші душі знову,
    Бо в нелюдів немає каяття.

    Це був ніж, який встромив у спину,
    Так званий, східний злий сусід.
    Почав вбивати без упину,
    Щоб стерти із Землі наш слід.

    Вільну націю прийшли раби рятувати,
    Свободи не існує для них.
    Пішли б свою країну з колін підіймати,
    Але у нашій землі подих їх стих.

    Ми переможемо, бо незламний наш дух,
    Бо в жилах кров нескорених людей.
    Крізь століття вогонь наш не вщух,
    Повстанемо ми із розбитих тіней.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5799

    23 бер. 2022
    Лариса Лукіяненко
    Матусю! Татусю! Уже не болить!..
    Матусю! Татусю! Уже не болить!
    Тільки сумую дуже за вами.
    Мені б пригорнутись до вас лиш на мить,
    До рук ваших теплих торкнутись вустами.

    У мене тут друзів уже більше ста!
    Старші... Молодші...  І зовсім малята,
    Які народились в воєнних містах...
    Я буду їх тут на хмаринках гойдати.

    Не плачте! Мені тут не холодно, ні!
    Тепло ваших рідних сердець зігріває.
    І страшно мені було там... На війні...
    Тут зовсім не страшно, тут спокій витає.

    Не чути сирен тих зловісних виття!
    Матусю, я плакати більше не буду...
    Для вас я залишусь назавжди дитям!
    Для вас, мої рідні, я янголом буду!

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5800

    23 бер. 2022
    Аля
    Віра не згасає
    Крикни мені: де ми є?
    Заспівай мені: що ми є?
    Скажи мені: які ми є?
    Ми всі єдині, вже все мине

    Скажи собі: «я маю силу»
    Скажи собі: «є сильні крила»
    Скажи собі: «я маю волю»
    Скажи собі: «то моя доля»

    Любові біль нестерпно лине
    Мої слова у стінах гинуть
    Коли кричу, а я нечута
    Коли мовчу, а я закута

    Закривши очі, вуха, губи,
    Не зачиняй ти серце, любий
    Нехай живуть ті почуття
    Нехай поринуть в майбуття

    Живи ту злість, той біль могутній
    Він дає силу незабутню
    Живи той сум, нехай палає,
    Хоч тільки віра не згасає!

    Хоч тільки віра не згасає…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5801

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Добро і зло.
    Яку нам силу всім потрібно мати,
    щоб знищити те зло усім разом,
    воно проникло в кожну нашу хату
    і хоче панувати над добром.
    Я запалила свічку і пишу,
    я помолюся за нас всіх,
    бо помирають безневинні діти
    і тихо тихо в бога попрошу,
    щоб всіх зумів собою обігріти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5802

    23 бер. 2022
    Просто жінка
    Без назви
    Снилась мені країна мрій
    Моя, твоя країна,
    Де мати з сином у садку,
    Де радісна дитина.

    Де весняним гатунком рай
    У селах, коло хати.
    Я не забуду в снах цей край,
    Не стомлюся чекати!

    Я буду там де вороги
    крадуть, грабують землю.
    Я не пробачу москалям
    за кривду чужоземну!

    Пройдуть роки, козацтво є,
    Було і вірю буде!
    Важливо те, що з нами Бог,
    А решта все в нас буде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5803

    23 бер. 2022
    Тарас Хвиля
    Темно, мамо
    Темно, мамо, темно,
    немовби знову зараз народжусь.
    темно, мамо, та даремно,
    я більш до тебе ніколи не вернусь.

    Щипає щось мене у серці, тату,
    я бачу світло десь у далині,
    неначе знов заходжу я живим в нашу хату..
    до вас я доторкаюсь!.. але ні..

    Браття мої, куди ж це ми попали?
    Ми ж разом з вами там усі були,
    вставайте браття!.. Чого ви полягали?
    Чого «Небесними» нас люди нарекли!?..

    Ясніє!.. Й якось біль пропала.
    Тату.. Мамо!.. Я хочу, щоб ви мною гордились,
    не плачте, ми за то вмирали,
    щоб Україна вільна народилась!

    1 березня 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5804

    23 бер. 2022
    Тор Віра
    Зоря
    Раз місяць із зорею розмовляв
    І все її настирливо питав:
    - Чому сумна ти зіронька моя,
    Чом радістю твій погляд не сія?
    А зоря йому ніжно промовляла:
    - Я не була б сумна, якби я знала,
    Який той день і як у ньому бути,
    Щоб сонця промінь бодай раз відчути.
    Щаслива б я була, по-іншому жила,
    А так, лиш ніченька все небо облягла
    - Ти не журись, зіронька моя,
    Це наша доля, щоб не бачить дня.
    У птаха - крила, а у риби хвіст,
    У дня є сонце, а у нас є ніч.
    І все в житті так просто не мина -
    За дня ти не була б така ясна
    Так має бути, так воно і є,
    І все, що бачиш то воно твоє.
    Тож не журися, зоре, задарма
    І не сумуй за тим чого нема.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5805

    23 бер. 2022
    Клименко Сергій
    Вкраїнське!
    Де москальські трупи луччі?
    Ну звичайно - це у Бучі.
    Де їх б'ють і вдень, і вранці?
    Ну канєшна - в Бородянці.
    Де горіть їм дуже файно?
    У Макарові, звичайно.
    Де є жопа москальні?
    Стопіцот у Ірпені.
    Де чєчню дерем без втоми?
    Ну звичайно, це Гостомель.
    Де вкраїнське все у силі?
    Це на путіна могилі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5806

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Весна у попелі
    Солодкий аромат весни
    Разом із запахом порохового диму
    І як би не хотілось теплоти
    Мушу переживати зиму

    Десь за горизонтом знов гримить
    Поки на вулиці стою, дивлюся зорі
    Яка тиха й гарна мить
    Перетворилась на джерело болю

    Часто згадую метро, тролейбуси й трамваї
    Пам'ятаю слово в слово
    "Обережно, двері зачиняються
    Наступна станція до раю"

    Я так сумую за життям
    Яке у мене нагло відібрали
    Але я вірю у людей
    Які день у день нас захищають
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5807

    23 бер. 2022
    Тор Віра
    Той дощ
    Коли вже перестане литися той дощ
    На мій народ сльозами матері й дитини,
    Вже небо почорніло від жорстоких трощ
    І залунало стоголосям синку-сину!
    Коли вже перестане литися той дощ
    І Божа благодать зійде на Україну,
    Бо відтерпілося, сто кратно віддалось
    Найкраще, що було у домовину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5808

    23 бер. 2022
    Олександра
    Завесніло...
    Завела нам весна пісню дивну….
    Пісню снів, перемог і засніжених лат.
    Як ручай розлила каламуть неспокійну.
    Все тремтить і бринить - і ні кроку назад.

    Я вдихну в груди силу морозного вітру.
    Я розправлю плечима пригноблені крила.
    Запитаю: Чи скоро, весна, ти нарешті розквітнеш?
    Через щем і страждання пробивається сила.

    Поруч серце до серця. Як намисто в долоні.
    Весно, ясочко, виринь. Ми туточки. Поряд.
    Ми - сердечні коралі, ми -  вогонь, ми - про Встоять….
    Заквіти нашу путь - золотий Шлях Героя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5809

    23 бер. 2022
    Олександра
    Марта. 8е
    Я закрыла глаза на пятнадцать минут,
    А открыла - опять за окном вой сирены.
    Шторы в пол. В сердце ком. Я себе - "Где покой?"
    И дышу, и смотрю в потолок и на стены.

    А потом падал снег. Белый чистый густой.
    Я вдохнула его каждой клеткой как Счастье.
    Март. 8е. Война. А мне вдруг хорошо.
    Март. 8е. Весна. На минутку стал праздник.

    Падал снег через птиц. Через серость домов.
    Через боль. Через вой. Через пепел и слезы.
    Постарели лицом. Повзрослели Душой. ...
    Мы как снег через грязь, заметелим. Прорвёмся!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5810

    23 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Без назви
    Коханий, любий, я з тобою:
    Думками, серцем та душею.
    Ми разом ідемо до бою
    Своєю рідною землею.

    Бороним неньку від навали
    Колон орди ворожої.
    Дітей ховаємо в підвали
    Під захист Матір Божої.

    Втомились, майже сну не має…
    Роботи зроблено немало.
    Та справедлива ціль єднає,
    До зброї стати спонукала.

    Молитви мої щохвилини
    За тебе, рідний, промовляю.
    Переживемо чорні днини.
    Ще дужче я тебе кохаю!

    Любов моя тебе огорне,
    Щитом незримим тіло вкриє
    Та силу дасть непереборну,
    І душу від страху омиє.

    Тебе обійму дуже скоро.
    Це певно! Маю відчуття.
    Поляже в Україні ворог -
    Не буде тут йому життя!

    Вогонь у пеклі стане раєм -
    Не знайде спокою ніде.
    Ми землю рідну захищаєм!
    Вся лють на ворога впаде!

    За всі знущання віковії
    Та помста буде без жалю.
    Ми разом! З вірою. В надії.
    Цілую, рідний, і люблю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5811

    23 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Без назви
    Занадто високу ми платимо ціну…
    Недолюбили себе, Не змогли донести,
    Що лиш в єднанні ми маємо сили,
    Тільки разом ми дійдем до мети!

    Хата то скраю, та не зрозуміли,
    Що козак перший брав шаблю до рук!
    Поруч дружина трималась за вили.
    Вісті розносили діти та крук.

    Світ просинайся! Війна на порозі!
    Бачиш, як мужньо стоїть мій народ?!!!!
    Ти або з нами до волі в дорозі,
    Або начуваєшся горя й скорбот!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5812

    23 бер. 2022
    Шуліка Степова
    Мій перший синдром
    Прикуси язика, що жартує!
    Не виляй хвостом!
    Сховай посмішку, що тобі так пасує,
    Це врятованого синдром!

    Ні! Найнадійніший тил — що жартує,
    Що під градом сміється до сліз,
    Що усюди й завжди кокетує,
    Тож сміливо всміхаймося скрізь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5813

    23 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Колискова війни
    Дітоньки любі, мої золотії!
    Ваше дитинство закінчилось враз…
    Долі скалічені, втоптані мрії -
    Бо недомірок свій видав наказ.

    Погань рашиська війну розв’язала:
    Хворі амбіції, влада й брехня.
    Світу усьому себе показала:
    Слово расєї - пуста маячня.

    Спіть же маленькі, я витру вам сльози -
    Воїни світла боронять вночі.
    Знайте, кохані, ми сильні, ми взмозі
    Знищить поганців. В нас гострі мечі!

    Правда за нами, бо ми захищаєм
    Землю, домівку та волю свою!
    Темінь піде. Окупанта здолаєм.
    Дітоньки, спіть. Я вас дуже люблю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5814

    23 бер. 2022
    Любов Минівна
    Над Україною янголи летять
    Над Україною янголи летять,
    Незримо, тихо крила шелестять.
    Летять вони до нашої землі
    У вихорі проклятої війни.

    Випробування дано по силам?
    А як же бути бідним матерям?
    Як їм уберегти своїх дітей,
    Їх пригорнувши до своїх грудей?

    Над Україною янголи летять,
    Обпалені, шматовані війною.
    А мати шепче: "Я з тобою, я з тобою"...
    Очі янголів карі, сірі, як блакить
    Дай сили, Боже, це пекло зупинить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5815

    23 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Без назви
    Ще трохи,чуєш, потерпи,
    Моя рідненька Україно!
    Піднялись доньки та сини -
    До перемоги! Неодмінно!

    Терпіли довго, край настав.
    Вражина темна та підступна
    Безумні мрії все плекав -
    Земля примарилась доступна.

    Поляжуть кляті москалі,
    Що своїм духом осквернили
    Та кров пролили на землі -
    Себе лиш в пастку заманили!

    Тримайся, лють лиш нароста
    Із кожним вбитим сучим сином!
    Ми помстимося за міста,
    За сльози й біль належним чином,

    За всіх убитих та живих,
    В яких украли мирне небо.
    Сюди не звали ми чужих -
    Поляжуть всі нараз ганебно.

    Так, гинуть наші земляки…
    Їх кров проллється не даремно.
    Ще повтікали пацюки -
    Своє знайдуть… Хоч неприємно.

    Ми встоїмо! Наш дух міцний!
    Народ єдиний встав до зброї.
    До перемоги шлях складний,
    Та захищаються герої!

    Ще трохи. Й змінимо наш світ!
    Ціну сплатили зависоку.
    Ми - нація! Ми - моноліт.
    Навалу знищемо жорсткоку.

    Вже сонце сходить. Небокрай
    Заграє сяйвом перемоги.
    Свободу й волю обирай!
    Немає іншої дороги!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5816

    23 бер. 2022
    Кушнір Андрій
    Жив був пес
    Жив був пес! Горя не знав.
    Їв, пив, гуляв і багато спав.
    Як тільки бомбило він завивав.
    І по команді, рашистів за сраку кусав,
    А його господар
    російський військовий корабель на*** посилав.
    Рідну країну з першого дня захищав.
    Аж раптом на міну він став.
    Здаля пролунало лиш - гав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5817

    23 бер. 2022
    Таранюк Костянтин Анатолійович
    Соняхи при дорозі
    На Херсонщині де ген земля розрита
    Вирвами снарядів і ракет
    Їхав я додому в кінці літа
    І побачив соняхів букет

    Квіточки при самому узбіччі
    Мов сирітки, збилися в кружок
    Схожі так на наше сонце вічне
    Навкруги розпечений пісок

    Спогади дитинства як лавина
    Швидко заполонили думки
    Соняшник - це символ України
    Жовте сонце з небом голубим

    В спогадах тих незабутніх
    У бабусі в тихому селі
    Ми ховались в соняхах могутніх
    Як в таємнім лісі чарівнім

    Ліс зелений з жовтими вершками
    З часом похилився, постарів
    Світ дзвенів веселими пташками
    Соняшник зернятками дозрів

    І посипалися сонячнії дітки
    Буде людям добрий урожай
    Виростили сонцелику квітку
    Виплекають хліба коровай

    Дивно, що серед пісків гарячих
    Де недавно йшли важкі бої
    Де природа з болю  гірко плаче
    Сльози сонця досягли землі

    Де ж ви тут з'явились немовлята
    Хто ж годує ніжні корінці
    Чом відбились ви від мами з татом
    Вам б з братами й сестрами рости

    Може поле те було уже не взмозі
    Ще подбати про кількох дітей
    Той хто вас посіяв при дорозі
    Мало сподівавсь, що проросте

    І схиливши голови гарячі
    Мовили тихенько, мов здаля
    Та не сіяв нас ніхто, юначе
    Ми самі, з кишені москаля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5818

    23 бер. 2022
    Вікторія Горбатенко
    Без назви
    Мені не досить носити квіти у волоссі*
    і писати про особистий досвід
    наші слова дорожчі, наші пісні не босі
    і діє рішуче моя вільна українська посвідка

    я пам'ятаю зродились ми великої години*
    у диво-Україні навпроти Європи*
    де кожен страждав на вцілілих провину
    доки старі фотографії на столі* у загрозі потопу

    у нас як доречно є дозвіл мовити
    давно не "українізація", не "дерусифікація"
    бо інакше Київську Русь дратують обмовленням
    доцільно дати назвисько "деросіянізація"

    дописую вірш у погребі, де сидимо родиною.
    з семи вечора до початку недбалого ранку
    небезпечно дрімати занадто дужими думами
    авіація росії кидає по двічі характерно без графіку

    не добуваю з надр пам'яті історії далекої
    козацькі давні дні доброї волі й слави
    дивлюсь на козаків сучасних з долею полеглою
    дивуюсь, де за ці воєнні злочини розправа

    у нас є за москву тванисту ще древніша пані
    державотворення якої мало різні назви
    і вбрана пані ця у вишиванки продірявлені
    російськими численними поразками

    Примітка. Зірочки означають рядки з відомих українських пісень.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5819

    23 бер. 2022
    Шуліка Степова
    Без назви
    Мовчимо о дев'ятій хвилину,
    Що війна забрала янголів
    Я мовчав би за них не годину,
    Я би вічність мовчати зумів.

    Та я ліпше кричатиму гучно
    Зірву голос і буду волать
    Без цензури, та все ж таки влучно
    Що ви суки накоїли, *б вашу мать!?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5820

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Діти війни
    Біленька дівчинка співала в укритті,
    тоненький голосочок пробивав бетонні стіни,
    той голос линув далі у світи,
    які пекельні і важкі війни дороги,
    маленькі діти нас ведуть до перемоги!
    Маленька дівчинка співала в укритті,
    тим голосом розвіяла тривоги,
    бо навіть там глибоко у землі,
    наш голос всі почують, навіть боги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5821

    23 бер. 2022
    Ірина
    Сльози матері
    Кому потрібна ця клята війна?
    Коли мама сина в останнє побачить
    У домовині
    Для всі він герой, а для мами
    Страшніша біда
    Яка прийшла у їхній дім,
    З цією війною.
    Можливо політики, що проживають в росії
    Забули про совість, гідність і честь
    Але українці ніколи не зможуть забути,
    Ті сльози матері
    коли її воїну віддають честь..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5822

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Я дякую бійцям...
    Я дякую бійцям за день,
    Я дякую бійцям за ніч.
    Дякую за стійкість в світі протиріч.
    Дякую за хвильку щирості й добра,
    Дякую за вірність, битви на фронтах.
    Дякую за мудрість, спокій та тепло...
    Дякую за місто, ріднеє село.
    Дякую за річку і небес блакить.
    Дякую за пісню, що в серцях бренить.
    Дякую за волю, спрагу до життя.
    Дякую за чесність, захист нас від зла.
    Дякую за очі, що не сплять вночі,
    Дякую за руки , сильні як мечі.
    Дякую за мужність, що не на словах,
    Ворог швидко зникне в наших болотах!
    Бережи вас Боже, бережи Аллах!
    Україні - щастя, воріженькам - крах!

    Присвячується всім Мужнім та Відважним,
    волонтерам, друзям, всім, хто не стоїть осторонь ....
    28 день війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5823

    23 бер. 2022
    Світлана Малюгв
    Додому
    додому
    від цього слова
    я чую втому
    додому…
    нема нічого
    більш простого -
    додому!
    я йду додому,
    коли тривоги
    злітають знову
    до мого дому…
    вони потому
    летять у школи,
    лікарні, вікна
    і з того дзвону
    складаєм пісню
    про шлях
    додому
    й голосим її довкола,
    а з тої мови
    у тишу стогін
    із серця мого -
    додому…
    додому…
    додому
    мій шепіт -
    я хочу
    додому
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5824

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Десь за горами туман,
    В серці мрія - талісман.
    Теплі спогади, торбина,
    В хустці - мамина хлібина,
    Рушничок, шматочок сиру ...
    Все, що рідне, серцю миле.
    У кишені - старе фото.
    Люди їдуть на роботу.
    Скоро вЕсна й посівна..
    Але трапилась війна...
    Людям плани зіпсувала,
    долю й щастя ти забрала.
    Зруйнувала все навкруг,
    Став смолястим й сірим луг.
    Церкви, школи розбомбила,
    Все, що серденько любило.
    Кров'ю землю окропила,
    Де не глянь - ворожа сила.
    Все розбитеє лежить,
    згинув враженько умить.
    Славне військо українське
    не пустило у обійстя.
    Рідну Землю збережемо,
    Воріженьків - посічемо.
    Слава мужнім ЗСУ, що щоночі на посту!
    Слава нашим ДНС - не проскочить вражий пес!
    Слава хлопцям з оборони - руські орки у полоні!
    Слава людям з України -
    Орки згинуть у руїнах!

    23 березня 2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5825

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Весна
    Весна... и ожила природа.
    Весна... на сердце боль, тоска.
    Нас ожидает длинная дорога.
    Весна... такие монотонньіе все дни...
    Весна... А где же детство без войньі?!
    Весна... не слышу пения я птиц.
    Весна... не вижу неба...
    Только сотни чужих лиц.
    Весна... нет радости и сна...
    Весна... когда ж закончится война?
    Ракеты, грады день за днями.
    Проходит жизнь...
    За что вы, русские, так поступили с нами?!
    Зачем вы разрушаете нам все?
    Не потому ль, что в вашем сердце зло?
    Дома, сады, больницы, школы, храмы...
    За все заплатите кровавыми слезами!
    Вы разрушаете заводы и мосты,
    Стреляете в детей... Не видите своей вины...?!
    И вам не стыдно перед нами?
    Когда-то ж были вы "братами"!
    За мир мы вместе воевали!
    Что сталось? Честь вы запятнали...
    За слезы матерей, детей, страны....
    Ответите за все!  Пощады нет! Такая Се Ля Ви!
    Мы защитим себя, родных, свободу!
    Козацькому роду нема переводу!
    Чекають Вкраїну лиш світлії дні, гучна ПЕРЕМОГА.
    Поразка орди.

    22 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5826

    23 бер. 2022
    Діана
    Україна у нас одна
    Я живу у свої країні
    В "русском мірє" живіть самі
    Вас чекають лише могили
    В моїй рідній, квітучій землі.

    Наберіть у кармани насіння
    Хай хоч соняхи проростуть.
    І ніяке це не "спасіння"
    Тут щасливі люди живуть.

    Ви народ наш лише об'єднали
    Страва року *сєпар в сметані "
    Ваші танки цигани украли
    Вас як пушечне м'ясо кидАють.

    Ви прийшли убивати людей,
    Руйнувати міста, домівки!
    І залякувать наших дітей
    Вам не буде й в землі спочинку.

    Ми все вистоїм, та не пробачимо
    Ми уб'ємо усіх рашистів
    Ви не знали де? Все ви бачили
    І стріляли в дітей - убивці.

    І від кого ви нас визволяєте?
    Від бендерівців і нацистів?
    Ви могилу собі копаєте
    Там і місце вам сепаратисти.

    Щодо тих, хто утік у Польщу
    І кричить Україна програє
    Ви продажні пси, не вертайтесь
    Вас тут також ніхто не чекає.

    А коли вам захочеться ласки
    І приїдете ви "додому"
    Не чекайте хліба і солі
    Ви як сєпари ляжете в полі.

    Коли йдуть у твою домівку
    Убивати твоїх дітей,
    Не чекайте жалю - ви наживка
    Вас вбивають вночі і вдень.

    Ще не пізно, назад вертайтесь.
    Україна - для вас труна.
    Ми ненавидим вас, ідіть на***
    Україна у нас одна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5827

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    “Де рідная моя Земля?
     І де моя країна?” —
    отак тихесенько пита у матері дитина.
    А мати ніжно пригорта
    до свого серденька маля:
    “Твоя Земля — річки й поля,
    діброви, луки й полонини...
    Звідки не глянь — то рідний край,
    що зветься Україна”.
    “Чому ж в підвалі сидимо?
    Не бачу річки, де село?
    Не бачу друзів, рідних, тата...
    Чому чужих людей багато?
    Чому так сиро й холодно?
    Я хочу в ліжко, молочко”.
    “В наш  рідний край прийшла біда —
    вороже військо наступа.
    Не мають серденька кати —
    кругом обпалені хати...
    Зруйновані церкви, скрізь ґрати ...
    І сунуть вражії солдати...”
    “Чому ж немає поряд тата?”
    “Твій батько нині — на війні,
    Боронить Землю від орди.
    Він захища свою родину
    і нашу неньку-Україну!
    Таких багато — тисячі ,
    Низький уклін їм до землі!”

    12 березня 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5828

    23 бер. 2022
    Олеся Соколенко
    День 28-й.
    Зруйновані міста, розбиті села –
    Це – «русский мир» прийшов до наших хат.
    Але ми живі і є над нами небо,
    І наші хлопці, що боронять нас.

    23.03.22р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5829

    23 бер. 2022
    Андрей
    Украина – значит у края
    Украина – значит у края.
    Край империи треснул до крови,
    До звериного воя и лая,
    С русским матерным, внятным на мове.
    Насаждая гуманности ересь
    Небеса протыкает ракета,
    Даже ангелы все разлетелись
    От того и до этого света.
    Отскочив от подножья престола,
    Состраданьем полна, на излете
    Тварь железная дарит осколок
    Беззащитной, доверчивой плоти.
    Так иди и смотри явь иную,
    Как страшней откровений пророка,
    Кони, красный и бледный, гарцуют
    По украинской степи широкой.
    Торжествует реквием трубный –
    Снова былью сделаем сказку!
    Расправляют крылья хоругви
    Ездоков с нарукавной повязкой.
    Но грядет Белый конь и Спасенье –
    Не насытится нечисть за тризной:
    У Гостомеля, Бучи, Ирпеня
    Встало светлое воинство жизни!
    Св. Георгию, бьются, на зависть –
    Чёрно-белою стала планета,
    И куда отползет, огрызаясь,
    Тьма, там и будет край света.
    И на заднем дворе пантеона,
    Где хоронят поверженных огров,
    Раскорячится остов дракона –
    Крыльев зиги и ржавые ребра.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5830

    23 бер. 2022
    Костянтин Парфенов
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчаться наші страждання,
    І пташка у гніздо вже прилетить,
    На диких свинособак ми завершим полювання,
    Та перемогу Господа будем святить.
    І радість переповнить всі серця, що вже чекають
    Повернення додому та домів,
    Коли це буде, - лиш Господь це знає,
    Але, вважаю, що і Він б цього хотів...
    Тож, любі друзі, не дамо місця скорботі,
    І смутку не дамо місця в бутті,
    Най буде найважливіші турботи,
    Як зберегти покій та віру у душі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5831

    23 бер. 2022
    Ядвіжин Олександр Петрович
    Україна
    Рідна мати моя Україно,
    Ти прекрасна, ти не руїна,
    Я твій син, ти мене породила
    Накормила, духом зростила.

    Твої землі, твоя природа
    Найпрекрасніша в світі врода,
    Надихають любити життя
    І дивитися у майбуття.

    Сонце, що гріє твій край
    Перетворює тебе наче в рай,
    І поля, нива й луги
    Все прекрасне таке навкруги.

    Я щасливий, що я українець
    Побратим козаків, а не злочинець,
    І я з гордістю голосно скажу
    Україну всім серцем люблю.

    Існуй вічно прекрасна земля
    Хай цвітуть твої вродливі поля,
    Процвітай моя батьківщино,
    Слава тобі Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5832

    23 бер. 2022
    Любов Кондратюк
    І знову думки...
    Ми назАвжди й у вічнім боргу перед тими,
    Хто ціною життя захищав Україну,
    Хто в жахливій війні втратив батька чи сина,
    Хто героєм постав у бою за країну.

    Ми в глибокій пошані й захопленні тими,
    Хто з руїн рятував і виносив дитину,
    Хто під кулями зміг випікати хлібину.
    Хто в підвалі зумів лікувати хлопчину,

    Хто на армію дав немалу копійчину,
    Хто людей прихистив у маленьку хатину,
    Хто плів сітки, збирав допомогу без спину,
    Хто в розбиті міста доїжджав на машині,

    Хто виходив в патруль, на блокпост щохвилини,
    Хто під дулами гімн заспівав України,
    Хто молився і вдень, і вночі на колінах,
    Хто віддав свою кров для чужої людини.

    Ні, не так, не чужої! В цій кривавій війні
    Стали ми, українці, рідніші рідні,
    Що залишилась десь у чужій стороні,
    Не підтримує нас у визвОльній борні.

    Але Бог разом з нами і плани яснІ:
    Ворогів подолаєм, згинуть думи сумні,
    Перемога засяє, залунають пісні,
    Мир нарешті настане у моїй стороні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5833

    23 бер. 2022
    Анютка Гук
    Миколаїв вистоїть
    Бажати зла не можу і не буду,
    Бо те що сієш потім і пожнеш.
    Забути... ні, ніколи не забуду
    Отого лиха, що не мало меж.

    Прийшли рашисти взяти Миколаїв
    І після безлічі невдалих спроб...
    Від смерчів, градів місто запалало,
    Здригнулася земля від підлих бомб.

    У бій іти не можуть, бо бояться,
    А здалеку... так підло.... пуск ракет.
    І потім суки п'ють та веселяться...
    Але нічого, скоро всі в пакет.

    Бо Миколаїв вистоїть і не прогнеться.
    Їм не поставить на коліна наш народ.
    І дуже пізно буде вже, як схаменеться
    Народ расєї, який був і буде "под".

    А мій народ, він сильний і могучий
    Нас не здолати, не перемогти.
    До волі, до свободи ми жагучі.
    Ми Батьківщину зможем вберегти.

    23.03.2022
    20:23
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5834

    23 бер. 2022
    Дмитро Жеваго
    Великдень (Генетичний код)
    З вогню смолоскипів та дзвону металу
    Під гуркіт монгольських орд
    Яким свого завжди мало
    Народжено мій генетичний код

    У знищених хатах, зруйнованих стріхах
    Зі шурхоту рабських колод
    В народному вареві столітнього лиха
    Карбувався мій генетичний код

    З люльок козацьких, вільного вітру
    Відібраних прав і свобод
    Складали люди та несли до світла
    Мій генетичний код

    Із чорних рубах, хрестів вишиванок
    Знищених журналів мод
    Карпатських героїв, що йшли у світанок
    Гартувався мій генетичний код

    У віршах Шевченка, Костенко та Стуса
    У гомоні поетичних од
    У фільмах Параджанова та Довженка
    Плеканий мій генетичний код

    Із вибухів, танків, смерчів та градів
    Свинцем заподіяних шкод
    Жорстоких війни епізодів
    Сформувався мій генетичний код

    На жовтому небі, на планеті блакитній
    Шепотом весняних вод
    У день Великодній ясний та чистий
    Лезом тризуба, грає на сонці
    мій генетичний код!

    (2019 рік)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5835

    23 бер. 2022
    Тетяна Нємцева
    Лист
    Солдате, я пишу цього листа,
    Так надто щиро, просто і дитинно.
    Лиш завдяки Тобі прийшла весна,
    Вуаль бузку так личить їй безмірно!

    Солдате, я пишу Тобі листа,
    Не знаю твого імені та віку,
    Лиш ти даруєш спокій з дня у день,
    За це я вдячна буду аж до віку.

    Солдате, я пишу Тобі листа,
    В конверті зі шафранів і калини,
    Зворотній адрес: селище Душі,
    Де кожна думка із суцвіть аорти лине,

    Солдате, я подякую за все,
    За кожен подих, за свою родину.
    За те, що тут ціле гніздо лелек.
    За кожне "Як ти?", і за теплу днину.

    Солдате, я Тобі вклоняюсь сотні раз,
    За те, що подруга дитинства поруч.
    За те, що хай кімнатка і проста,
    Але для друзів зі столиці стала домом.

    Нас ще чекає Крим й пінисте море,
    Кава у Харкові: я там її не пила.
    Ти бережи для мене Україну,
    Бо я цю землю до душі пришила.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5836

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Міста-герої:
    Маріуполь, Волноваха, Суми.
    Міста в руїнах, з кров’ю дітлахів.
    О, як печально, як печально -
    Люди!
    Що діти стали свідками скотів…
    Цей жах, наповнив кожну нашу жилу,
    Це гнів Богів, який вже не спинить…
    Отямтесь врешті ідіоти тупорилі!
    Ви стали гірше демонів і відьм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5837

    23 бер. 2022
    Ліля Корчова
    Біль, сльози, крик...
    Біль, сльози, крик і ріки крові…
    Цього хотіли ви, скажіть?
    Спиніться, я прошу доволі,
    Країну нашу так «любить».
    Не треба вашого «спасіння»!
    Не треба «визволення» нам!
    Ми живемо на батьківщині
    І дамо відсіч ворогам!

       Ми сміло боремось за правду
       І щиро молимось за мир.
       Не треба нам ваші «поради»,
       Нам вистояти хватить сил!

    Страх, відчай та бажання вбити…
    І мародерство вже кругом.
    Ви думали, будем боготворити
    Й на зло відплачувать добром?
    Чи може, ви чекали хліба-солі
    На вишитому болем рушнику?
    Якщо принесли в наші землі горе,
    То ви навзаєм не одержите хвалу!

       Ви нас не переможете ніколи,
       Бо усі разом ми – одна сім’я!
       І доки живе наша слава й воля
       Ми прагнемо до мирного життя!

    02.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5838

    23 бер. 2022
    Остап Тивонович
    І мертвим, і живим, і ненародженим (рашистам)
    І смеркає, і світає,
    День божий минає,
    І знову люд потомлений,
    І все спочиває.
    Час настав і ненці нашій
    Поміж люди жити.
    Ще й жили сусіди вражі,
    Що хотіли вбити
    Тої неньки-України
    І славу, і волю.
    Геть спаплюжили країну
    І завдали болю.
    Ще й братами нам назвались…
    Та грійтесь у пеклі!
    Ті, що мир нести зібрались,
    Іроди запеклі.
    Що звільняти від нациста
    Прийшли Україну.
    Назвільняли так дощисто,
    Що вбили дитину.
    Й поховали ту дитину
    В чорнім целофані,
    А тіла її родини
    Лежать на Майдані.
    А москаль тому радіє,
    Руки потирає.
    Йому вбивство серце гріє,
    Та й він далі ламає
    Людські долі. Й тіло, й душу
    Все знищити хоче!
    Із дівчини зробить тушу,
    Трахне й зарегоче.
    Той, хто “брата” убиває
    І твердить: “За Бога”,
    Того Бог в суді карає,
    Він не любить Бога!
    Теє мудрії пророки
    З давніх літ казали.
    Але що нам ті уроки —
    Ми храм збудували!
    І чоло ми в храмі бємо
    Не отцю й не Богу,
    А мозаїки цілуєм
    З путіним і шойгу.
    А на храмі хрест зліпили
    З куль та автоматів
    Й на іконах повбивали
    Доньку, сина й мати.
    Кров'ю плаче свята Діва,
    Очі затуляє,
    Бо російський снайпер з хліва
    В каліку стріляє.
    Але ж милий ваш цар путін
    Вам все правду каже!
    Й за ту правду син ваш в смуті
    Попелом поляже!
    Він вам бреше й не красніє,
    А ви йому раді.
    Він вам три рубля жаліє,
    А сидить при владі.
    Ще й росію ту брудную
    Із Богом братає.
    І церкви святі руйнує…
    Та Бог проклинає!
    Вас і матушку-расію
    І клюкву погану,
    Кровю змочену надію
    Й землю неорану,
    І дідів ваших хвалених
    Що з німцями бились.
    Бо всі справжнії діди ті
    Тутоньки лишились!
    Бо боролись із фашистом
    На землі вкраїнській.
    А тепер і ми з рашистом
    Бємось по-дідівськи!
    А раз ви вже безязикі,
    То зляжте на лані
    Славних прадідів великих
    Правнуки погані!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5839

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Так доля історично склалась,
    Що Україна проживала й прожива:
    Це напади монгольських шайок,
    Це прояви ординського ярма.
    Рятує світ народ безцінний,
    Сміливий, гордий, вольовий.
    Народе-варвар схаменися,
    Ти явно програєш Богам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5840

    23 бер. 2022
    Ліля Корчова
    Українці
    Роками ми стояли на колінах
    Та прагнули свободи у думках.
    Були ми порізно, але єдині
    І торували власний шлях.

       Знаходили й втрачали поступово,
       Ворогували хоч були брати.
       Ми вільні, незалежні, гонорові –
       Упевнено ідемо до мети.

    Нас не лякають жодні негаразди,
    Сміливо й вперто дивимось вперед!
    Згуртовані, не боїмось падіння,
    Радієм щиро ми за кожен злет.

       Бо усі разом ми – одна родина
       І Батьківщина в нас лише одна.
       Нас не поставиш більше на коліна,
       Нескореність в серцях наших жива.

    26.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5841

    23 бер. 2022
    Маруся Шаповал
    Я повернуся додому
    Я не хочу жити в Америці,
    Не кличте мене до Італії,
    Круасанів я не замовлю
    У французькій маленькій кав'ярні.
    Я не хочу вивчати німецьку,
    І бігти від себе і страху.
    Я хочу тільки одного -
    Опинитися під своїм дахом.
    У маленькій квартирі у Харкові,
    Де все рідне й до болю знайоме,
    Де я зможу заснути міцно,
    І не думати де я і хто я.
    Я не біженець, не втікач,
    Бо зробила вибір свідомо -
    Після нашої перемоги
    Я повернуся в Україну додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5842

    23 бер. 2022
    Соловйова Ганна
    Без назви
    Не ховайте відчаю і болю
    Таке життя, воно як є
    Але так тяжко бути в "полі"
    Коли війна по всюди йде.

    Коли ворожий стан кріпчає,
    І гонить танки звідусіль.
    Моя країна вся палає...
    "О, дай нам, Боже,жити сил"

    І вистачить нам духу й віри
    Перебороти всю заразу.
    А ти не плач, сльозу зітри
    Ми обов'язково будем разом.

    Ми - переможемо, поборемо!
    Підем на узбережжя знов,
    Жахливі дні ніколи не забудемо,
    Бо то є ми, то наша кров.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5843

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Чудова фраза:
    "Час покаже"...
    Це ода зараз нашим дням.
    Лихим народам не в образу -
    Єднання це не ваш талан.
    Наразі диспути відсутні,
    Немає чвар, нема образ...
    Ми знов єдині,
    Бо Українці!
    І це найгірша кара вам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5844

    23 бер. 2022
    Наталя
    Без назви
    Мне больно смотреть на могилы
    Я не переношу запаха крови
    Вот ирония, стою я среди руины
    И не чувствую ни страха ни боли.

    Нет, я не умер, мама, стал я убийцей
    Я пошел против Божьей воли
    Меня здесь называют - кровопийца.
    Мама, я убиваю – людей.

    Простых, невинный, нерожденных.
    Моя душа становится пустей.
    Я, убиваю всех нам, непокорных
    Мама, я убиваю - людей!

    Я уже не чувствую запах крови.
    Мама, твой сын – злодей.
    Не чувствующий ни вины, ни боли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5845

    23 бер. 2022
    Grytsyk
    3.03.2022
    Жили - здуті,
    м'язи - напружені,
    пульс - високочастотний струм.
    Вуха - гострі,
    очі - натруджені,
    холодний, тверезий ум.

    Життя розкололось на "до" і "зараз".
    Чи є тут наша вина?
    О, Всесвіте, як же так сталось?!

    Війна...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5846

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Ну як ти там?
    Боєць безстрашний.
    Як твої погляди?
    Без змін?

    Я щиро рада,
    Що Країна так гордо вистояла дим.
    Ти будь хоробрим, щирим, мужнім
    Країну оркам не давай

    Так час пройде,
    І твої діти гордитись будуть
    Своїм батьком
    Який так гордо оберігав свій край!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5847

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Україна
    Україно, милий рідний краю,
    скільки в тобі величі святої,
    ти у мене в серці, так і знай,
    нема в світі наймилішої такої.

    Україна, рідна сторона,
    твої діти розбрелись по світу,
    але пам'ятають всі свій рідний край,
    бо у серці батьківщина, мати й квіти.

    Українець - як же гордо слово це звучить!
    Я люблю твої безкрайнії простори.
    Україно, скільки тобі мила повних літ?
    Я люблю твої ліси моря і гори.

    Україно, милий рідний край,
    ти розкинулась на захід і на схід,
    твоя мова ллється як та пісня,
    твій Кобзар читає увесь світ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5848

    23 бер. 2022
    Галина Британ
    Без назви
    Ти думав, що я вмиюся слізьми?
    Впаду перед тобою на коліна?
    Нащадку сумнозвісної орди
    Не по зубах тобі я - Україна!

    Я - нація, я - сила, я - народ,
    Я - світло, що ніколи не згасає,
    Я - правда, без прогнилих нагород,
    Я - істинна любов, що не вмирає!

    Ти думав я струмочок без води?
    А я ріка стрімка, глибоководна,
    Я з кожним днем міцнішаю, а ти?
    Все нижче й нижче падаєш, - в безодню...

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5849

    23 бер. 2022
    Анастасія
    «Те» життя
    Це було так давно, але в грудній клітці віддає досі різко.
    Всі спогади залишились так далеко, а мариться, ніби близько.

    Реальність, прикро, не зникне в минулому,
    до котрого буде краще на "ви".
    Відчуваю скорботу, я хочу додому, у місце,
    якого вже нема на землі.

    Я не стану долі докоряти, вона не винна у всьому,
    ми всі у цьому стражданні єдині.
    Лише маю мрію, навіть в останню хвилину всесвіту
    знову відчути «миру» обійми.

    У нас всіх на рахунку вже сто помилок
    і були зустрічі влітку ночами:
    під небом, яке мало мільйони зірок,
    до якого, здавалось, могли торкнутись руками.

    Ці страшні дні вже влилися під шкіру,
    у скронях мов цвях.
    «Абонент поза зоною» забирає надію.
    Моє божевілля: «ви як там, всі цілі?» - тремтить на вустах.
    Це все ніби мара, сюжет у страшних снах,
    де навіть тікати не маєш сили.

    Людей інші люди вбивають своїм мовчанням,
    в очах лиш біль і порожнеча.
    Як зберігти віру в краще,
    коли останній свій подих робить малеча?

    Нехай скоріш прийде день, закінчиться війна,
    на серці затягнуться шрами.
    Прийде день і янголам вдасться все
    і мільйони облич посмішками засяють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5850

    23 бер. 2022
    Олька Громова
    Моноліт
    Мій лютий поки ще трива,
    Війна зрівняла мрії-всни
    З землею. Я іще жива,
    Та не воскресну.

    Бо в серці вже нема жалю,
    А лише ненависть-зневага.
    Хоч фраза "Я тебе люблю"
    Тамує спрагу.

    У серці щем і сум, і лють -
    Ці почуття безмежні й згубні,
    І співвітчизники живуть
    Там волелюбні,

    Там кожен дім, дитячий сміх
    Лунає радісно і дзвінко.
    Звучать улюблені пісн,
    Бринить сопілка.

    А вороги руйнують світ,
    Який плекали ми ще змалку,
    Де протягом стількох століть
    Цвіли фіалки,

    Де паляниця на столі,
    Козак в сідлі,
    Жінки веселі.
    Стирають із лиця земл
    Міст і сла,

    Вбивають наше майбуття
    Оці невігласи-бандити.
    Ховаються до укриття
    Жінки і діти.

    Старі і хворі знов сидять
    В холодних льхах і підвалах.
    А тим, хто хоче воювать...
    Їм крові мало.

    І згарища лиш навкруги -
    Церкви й лікарні, наші школи.
    Вас подолаєм, вороги,
    Й ніколи знову.

    Поляжете на цій землі,
    Із добрива проб'ється сонях.
    Бо мій народ, як моноліт,
    В ночах безсонних

    Чека на радісну весну
    Та молиться святим іконам,
    Щоб вижив кожен в ЗСУ,
    Їх охоронець.

    19.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5851

    23 бер. 2022
    Александр Тарадов
    Киевская Русь
    Опять идёт война
    Без видимой причины!
    Какой-то "сатана"
    Пришёл нас истреблять.
    Причина тут одна,
    Стремленье Украины
    Москву отправить на...
    И место указать!

    Рашистская орда
    Опять сжигает Киев
    И Харьков, и Изюм,
    И Мариуполь-град,
    И Сумы, и Ирпень,
    И Бучу, и Чернигов...
    Но принципы "Руси"
    Не тонут, не горят!

    История вернёт
    Украденную славу
    И "кто пришёл с мечом,
    Тот от меча умрёт".
    Свобода и земля
    Нам надлежат по праву
    И Киевскую Русь
    Восславит наш народ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5852

    23 бер. 2022
    Олексеенко Дмитрий
    "Подарочек" к 8 марта
    Он рос сынком послушным, приказы выполнял,
    Был к водке равнодушным и слабых защищал.
    Ему мозги промыли, потом сказали - фас.
    И стал он идиотом и в профиль и в анфас.

    Московский маразматик нарисовал врага
    И выросла у путина Гитлера рука.
    Он помахал монетой и вдаль пошли войска.

    А тот сынок прилежный,
    Что к матери так нежный,
    Решил к 8 марта подарочек купить.
    Омытый нашей кровью, на стол ей положить.

    Но не судьба, как видно...

    Под Киевом убитый, за что не знает сам.
    Весь в дребезги разбитый и ноги пополам...

    Пришло 8 марта и в двери стук - сынок?
    Но там лишь похоронка, остатки его ног.
    На кладбище 2 ямы, где мама и сынок
    И над землей играет судьбы тяжелый рок.

    6.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5853

    23 бер. 2022
    Олексеенко Дмитрий
    Без назви
    Обманутый народ
    в обманутой стране
    И некому у вас
    ударить по струне,
    Подняться в полный рост
    И громко так сказать -
    Вставай весь мой народ!
    Вставай россия-мать!
    Узнай, где наши дети
    И что они творят,
    И что об этом люди
    На свете говорят...
    Я зная, что - тюрьма,
    И тот жестокий строй,
    Что тысячи детей
    Послал он на убой.
    Ваш царь в своем гробу
    Уже совсем простыл.
    Он адскую машину
    искусно запустил.
    Лапшу умеет вешать
    и праведных людей,
    И он не отречется
    от своих идей.
    Он очень глубоко
    наживку проглотил,
    Чтоб выплюнуть ее
    так много надо сил.
    И светит вам разруха
    и общая тюрьма.
    Но если силы духа
    воспрянут ото сна,
    То в русло диалога
    перетечет война.

     28.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5854

    23 бер. 2022
    Олексеенко Дмитрий
    Фарш по-путински (Матерям России)
    Матери болванчиков, идущих убивать,
    На ваших лучших деток путину насрать.
    Они победным шагом идут в огонь войны.
    А то, что там выходит, вы точно знать должны.

    Весь этот фарш вонючий вам надо забирать.
    От горя и от злобы вы будете рыдать...
    Скорей остановите вы жернова войны -
    Они здесь в виде фарша нам точно не нужны.

    1.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5855

    23 бер. 2022
    Grytsyk
    17.17.03.2022
    Так, я можу вночі не спати,
    В Бога миру для всіх благати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    І новини весь час читати,
    Із надією стрічку гортати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    Можна навіть і вдень не спати.
    Все думками молитви читати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    Можна воду відром таскати,
    На тепло і світло чекати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    Буду речі руками прати.
    І без кави зорю стрічати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    Можна їжу десь "діставати"
    І з "нічого" "щось" готувати.

    Але ви, перестаньте стріляти!

    Від дітей важко сльози ховати...
    І не думати... Обнімати...

    Ви ж, кати, перестаньте стріляти!

    Можна стримуватись, не ридати,
    І відміни тривоги ждати.

    Тільки ви перестаньте стріляти!

    Від рідніших дзвінка чекати.
    Божеволіти, небо благати!

    Навіжені, не смійте стріляти!

    Вже несила! Сирен накати...
    Закликають в підвали тікати.

    Літаки, перестаньте літати!!!

    Україно, стражденна мати...
    За що мусиш дітей ховати?

    Досить наших людей вбивати!

    Ми не прагнули воювати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5856

    23 бер. 2022
    Наталія Мартинюк
    Бог не виїхав з України
    Бог не виїхав з України
    Він лишився ось тут серед нас...
    Там, де наші міста в руїнах,
    Там, де промінь надії не згас...

    Бог не виїхав з України,
    Він в підвалах, в церквах, в метро,
    Де схиляємо ми коліна...
    Розкриває святе шатро....

    Бог не виїхав з України,
    І на перший не сів літак...
    Бог стоїть там, де рвуться міни,
    Бог стоїть, де вогні  атак...

    Бог не виїхав з України,
    За опертя солдатам став..
    Він між ворогом зводить стіни ,
    Його кулі не раз спиняв...

    Бог не виїхав з України,
    Як під обстрілом знову ми,
    Закриває крильми своїми ...
    Він рахується зі слізьми..

    Бог не виїхав з України,
    Плаче з нами... Йому теж болить..
    В Бозі тільки нема переміни,
    Він той самий, що був... і щомить...

    Бог не виїхав з України,
    Бог сьогодні із нами є...
    Кожне серце для нього - цінне...
    Сил, терпіння ще додає....

    До останньої навіть битви,
    Буде поруч... не відійде...
    Чує кожну просту молитву...
    Поміч наша - ім'я святе...

    Залікує народу рани,
    Відбудуються знов мости...
    Вірю: спокій і мир настане,
    Зможе Бог всіх людей, спасти...

    Ворогів відведе далеко,
    Не допустить Вкраїні зла...
    Прилетить до гнізда лелека...
    Інші вернуться до села...

    Заспіває ще хор солов'їний,
    Ще настане прекрасний час...
    Бог не виїхав з України,
    Він ніколи не лишить нас
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5857

    23 бер. 2022
    Олексеенко Дмитрий
    Война 2022
    Какой же Путин ты урод!
    Чтоб сдох твой весь хмельной народ.
    Пора тебе уже в отстой
    С Кобзоном петь за упокой
    Своей державы "величавой"
    Чтоб сдох скорей тиран кровавый.
    Над нами ты занёс топор
    Мы будем бить тебя в упор!
    Москва пропитана дурманом
    Ты свой народ покрыл обманом.
    Так оболванил свой народ!
    Своих на смерть послал, урод.
    Он посылал их убивать
    Груз 200 надо вам принять
    Чтоб мамы "радостно" встречали
    Гробы от "счастья" обнимали...
    Такой у вас в стране отстой
    Пора главу на упокой.
    Твой трон шатается, урод.
    Тебя сметёт хмельной народ.

    26.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5858

    23 бер. 2022
    Олексеенко Дмитрий
    Без назви
    Крысиные глазенки
    уже давно дрожат
    И кислород до мозга
    хрящами пережат...
    И наконец до путина
    немножечко дошло -
    Его же окружение
    царька в капкан ввело.
    Пока решил в квартирах
    условно содержать,
    Потом топить в сортирах
    Он будет свою рать.
    За то, что врали складно
    И крали под шумок,
    И что хотели жадно
    Насрать ему в горшок...
    Капкан уже на взводе,
    Захлопнуться спешит
    И многие вопросы
    Он сразу разрешит.

    15.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5859

    23 бер. 2022
    Наталія Мартинюк
    Над ріками Вавилону
    Над ріками чужого Вавилону ,
    Ми сидимо сьогодні у сльозах...
    Ніхто не забирав нас до полону ,
    Та рана кровоточить у серцях...

    Домівки наші раптом опустіли ...
    В дворах тепер не чути голосів...
    Там де снаряди з кулями свистіли ,
    Смертельний жах і слід війни присів...

    Міста перетворилися в руїни,
    І налетіла, наче крук, біда
    Знов згадуємо рідну Україну,
    На чужині, далеко від гнізда...

    Повісили ми арфи тут на вербах ,
    Співати просять в радості всіх нас....
    Та боляче, здається, навіть в ребрах...
    Й клітинці кожній тіла у цей час....

    Як нам пісні в тій стороні співати?
    Як тішитись, коли в серцях печаль...?
    Чи може край далекий любим стати?
    Нас й Батьківщину розділила даль...

    Якщо тебе забудемо, Вкраїно,
    Не стане хай в десницях наших сил...
    У пам'яті звучить трель солов'їна...
    Проходимо вже не одне з горнил...

    До болю рідні харківські проспекти,
    Нам снитись будуть до кінця війни...
    Чи Києва прекрасного об'єкти...
    Полтава легендарна з давнини...

    Одеса безтурботна і ласкава,
    Донецьк, Житомир, Рівне і Волинь...
    Чудовий Львів із ароматом кави...
    В полях пшениця... зверху - неба синь...

    Тут Бог нас поселив, дозволив жити...
    Між іншими, наш край - мов діамант...
    І як за ним не можна не тужити?
    Ховає сльози кожний емігрант.....

    Садки вишневі, гори і долини,
    Озера чисті, квіти у лісах...
    Красою вбрана наша Батьківщина...
    Тепер її ми бачимо у снах...

    Нам хочеться вернутися додому,
    Притулком стали землі ці чужі...
    Приносить ностальгія смуток, втому...
    І боляче сьогодні на душі...

    Я вірю в час, що арфи ми знімемо,
    І переможна пісня зазвучить...
    Всіх в Україні знову обіймемо ...
    Настане та благословенна мить...

    Збереться за столом одна родина,
    Припиняться коли страшні бої...
    Поверне Бог дітей на Батьківщину,
    Де нас зустрінуть співом солов'ї...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5860

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Ви породили гнів,
    Та жах війни,
    Про людське вже нема,
    що говорити,
    Ви злі катюги,
    Ви бридкі скоти,
    Кацапи одним словом,
    А не люди!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5863

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Орда прийшла звільнити наші сім’ї
    Від неба мирного, майбутнього, домівки
    Свободи вибору, квіток, що ми плекали на подвір’ї
    Та дати в руки кожному гвинтівки

    Ми мирні люди, що не звали в дім війну
    У воїнів сусіда поміч не просили
    Та перший вибух змусив пробудись віді сну
    Й на захист правди кинути всі сили

    Одні на полі бою орків пачками кладуть
    А їхні спини захищають добровольці й волонтери
    Чи виїхавши від війни майбутнє бережуть
    Ворожу пропаганду стримують кібер легіонери

    Весна прийшла, хтось поле засіває
    Наповнює податками бюджет, продовжуючи працювати
    У місті серед орків гімн співає
    Та починає справи на день перемоги планувати

    Ми воїни усі, бо стоїмо за правду
    Єдину в тих, у кого в серці Україна
    Коли настане день, війну лишим позаду
    Та відбудуєм неньку, бо вона нетлінна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5864

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Темрява на землю опустилась
    Поля заполонила, і ліса, й міста
    Сльоза дитячою щокою покотилась
    Дитини, що залишилась сама

    На полі бою літаком ворожим
    Убито батька, бо він землю боронив
    А мати вмерла, коли вистрілом байдужим
    Від проявів нацизму орк жилий квартал звільнив

    Із біллю в серці будуть виростати діти
    Укриті шрамами війни та смерті
    В підвалах від сирен у снах тремтіти
    Минулим та майбутнім на шматки роздерті

    Дітей цих врятувати можна ще сьогодні
    Закрити небо чи надати літаки
    Щоб не лишалися вони самотні
    Та щоб із дому нашого тікали чужаки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5865

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Героєм вмерти мало хто бажає
    І мучеником стати для нащадків
    Бо кожна смерть не перемогу наближає
    А сіє біль і страх серед уламків

    "Життя безцінне", "Ні війні" та "Ми за мир"
    Так каже кожен та чи досить слів
    Щоб вберегти від смерті мешканців квартир
    Чи повернути до життя утрачених синів

    Війна це зло та більше зло байдужість
    Закрити очі й вуха, якщо мирне небо над тобою
    І бачити у відповіді на агресію ворожість
    Та вірити, що наслідки боїв обійдуть стороною

    Війна проноситься по світу наче смерч
    Теперішнє ламає, плани, мрії
    Уроки хто минулого забув, той підіймає меч
    І забирає в поколінь надії
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5866

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Сто вісім... Що вони побачили в житті?
    Усмішку мами, Мурку, що на сонці спить
    Слона у зоопарку, феєрверк із конфеті
    Снаряд ворожий як у їх вікно летить

    А може стелю, що звільнилась від опор
    Вогонь, що поїдає хати рідної безпеку
    Дітей життя украв орди терор
    Роззявила на нашу землю що пащеку

    Вони не знають горя матері, яка утратила дитя
    Вони раби, бездумно що виконують накази
    Та виправдань нема для цього кровопролиття
    У світу вони викликають лише відчуття відрази

    Сто вісім душ, що втратили майбутнє
    І кожен день ця цифра буде лиш рости
    Допоки ж світове суспільство всемогутнє
    Нас змушуватиме цей хрест нести?

    Допоки економіка лишатиметься осторонь війни
    А гроші будуть вартувати більше за життя
    Народи будуть знову й знову будувати стіни
    З надією, що спільний ворог омине їх укриття

    Але ракета, ну вона така дурна
    Що може прилетіти і до вашої оселі
    Бо влада, що лишається безкарна
    Продовжує випалювати навкруги пустелі
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5867

    23 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    "Рускій мір",
    Аж смішно...
    Ви що там?
    Зовсім вже дурні?
    Так, ви попили крові в українців,
    Давно таких "монголів" не було.
    Та вже затямте сатанинські учні,
    Що України ми не віддамо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5868

    23 бер. 2022
    Альона Біль
    Без назви
    Я хотіла давно написати вірша,
    але щось мене завжди спиняло.
    Описати біль, що є на душі,
    та рядків мені було замало.

    Намагаючись чути свої думки
    я друкувала собі ж у нотатки.
    Проте натхнення приходило уночі
    бо не могла більш солодко спатки…

    І чому ж ті думки майоріли мені
    налаштовуючи усе проти вітру?
    Такої потворної навколо брехні
    краще не бачила б я довіку!

    Я хотіла давно написати вірша,
    але за правду рот затикають.
    Знаєш, справедливість, -
    за тебе тут нині лякають.

    Лютий 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5870

    23 бер. 2022
    Єва Вікторія
    24.02.2022.
    Сьогодні час війни настав,
    Коли ти мирно, тихо спав.
    Летіли гради, постріл, міни
    В самому серці України.

    Ніхто не вірив і не знав,
    Та ворог діяти почав.
    І наші хлопці з ЗСУ зустріли,
    Женуть їх геть із Батьківщини!

    Хоробрі, сильні, вільні люди
    До зброї стали в одну мить.
    В усіх куточках України,
    Щоб свою землю боронить.

    Незламний дух та віра в перемогу
    Дає наснаги далі йти.
    Відступить ворог клятий скоро.
    За все прийдеться їм відповісти
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5871

    23 бер. 2022
    Марина Ісайченко
    Роздуми вголос
    Чи думала я рік тому,
    що сюди прийде ця сволота?!
    Наслухавшися ідіота
    піде міста наші палить...

    Чи думала я рік тому,
    що той Ковід був тільки стартом!
    А зараз згадувать не варто
    як ми боялися кашлів.

    Всі мрії, плани, сподівання
    змістилися в одне бажання -
    зустріти завтра новий день!

    І це не сон...
    Таке не сниться!
    Комусь тепер назавжди спиться...
    А хтось вже виплакав весь біль.

    Прийшла весна!
    Чи хтось помітив?
    Теплішим став зустрічний вітер,
    який розвіює вогонь.

    Хай буде МИР!!!
    Хай все скінчиться!
    І Україна укріпиться!
    Ми не потерпимо панів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5872

    23 бер. 2022
    Ольга
    Вечір настав, луна тривога
    Вечір настав, луна тривога...
    І кожен з нас вже і укритті
    Ми знаєм буде Перемога,
    Так має бути у житті...

    Сьогодні місяць як триває
    Жахлива, проклята війна,
    Для орків слів не підбираєм,
    Щоб не казали - їх вина...

    Вже місяць наші мирні гинуть,
    Міста палають у вогні,
    Проте країну не покинем,
    Ми в себе вдома, ви ж - в лайні...

    В житті з нас кожен обирає,
    Як жити нам у цім житті...
    Знай, ворог, що життя карає...
    Ти точно згинеш в проклятті...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5873

    23 бер. 2022
    Олена Коржовська
    Моя Україна
    Я народилася у центрі України,
    холодної осінньої пори,
    з дитинства чула мову солов'їну
    і дзвінкий сміх моєї дітвори.

    Як було добре, коли бігала до пізньої зорі,
    не було тоді смутку і печалі,
    ласкало мене сонечко промінням золотим,
    щаслива йшла дорогою я далі.

    У нас на Україні - українки мають чарівную вроду,
    а українці - силу коваля,
    з дитинства чула спів я солов'їний,
    він досі мою душу звеселя.

    Які у нас прекрасні ріки і ліси,
    природа зачаровує красою,
    бо тільки в нас весною проліски цвітуть
    і стрімко так біжать струмки,
    моя ти Україно, я пишаюся тобою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5875

    23 бер. 2022
    Юлія Совинська
    Без назви
    двадцять вісім днів у моєму місті
    не замовкають про війну,
    клянуть від усього серця,
    і у вечірніх молитвах просять бога
    про тисячі смертей
    з такою силою, ніби про спасіння!

    посеред ночі прокидаються від сирен,
    що проймають тіло до кісток
    і спросоння пишуть «як ти?»
    усім, хто на лініях вогню,
    на ранок заварюють каву й усміхаються дітям,
    ніби усе так і мало бути.

    читають бентежні книги й ридма ридають
    у моменти гірких прощань,
    з-за рогу виглядають перші натяки весни,
    і доставляють тоннами ліки та бронежилети,
    а під вечір грузнуть у відчуттях провини,
    бо просто живі

    двадцять вісім днів у моїй країні
    не замовкають про війну,
    бо війна триває.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5876

    23 бер. 2022
    Верес Оксана
    Без назви
    Вже вісім років рана тліла,
    Весь світ мовчав, а ти терпіла.
    Вмирали доньки і сини,
    Топтав тебе солдат орди.

    Та через біль ти лиш міцніла,
    Ти стала сильна й норовлива.
    Тож як прийшов на землю кат,
    Стіною стала і в набат,

    Дітей скликала взяти зброю,
    Жорстоко битися з ордою.
    Смертельні жала з неба впали,
    Річки червоні миттю стали.

    Просили небо ми закрити,
    Та світ зі страху почав мліти.
    Безжальний ворог не щадив,
    Щодня дітей твоїх бомбив.

    Та ти лицем у бруд не впала,
    За кожну смерть ти відсіч дала.
    Скажений карлик у кремлі,
    Брехав, що діти їх живі,

    Та гори трупів окупанта,
    Смердять, гниють навколо танка.
    То десь в степу колона впала,
    Зустрівши зірку Байрактара.

    Хотіли знищить Україну,
    Та поламали собі спину.
    Бо Україна то народ,
    Незламних, сильних воєвод.

    Тут голіруч ідуть на танки,
    Жінки з коктейлями на ганки
    Виходять зустрічать русню,
    Бо люблять землю всі свою.

    Настане ранок, буде днина,
    З крилом підбитим, Україна,
    Ти йтимеш далі, не впадеш!
    Твоє життя не має меж!

    Кохана, рідна Україна!
    Ти знову вільна, знов Єдина!

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5877

    23 бер. 2022
    Одарченко Олена
    Весна
    Привіт! У нас весна, вже видно перші квіти,
    А ще у нас війна, вмирають чиїсь діти.
    І видно вже птахів, небачених ніколи,
    І у кривавих плямах прекрасні матіоли...

    Хто прокидається в сльозах,
    бо бачить там страхіття,
    Хто наяву побачив різновиди жахіття...
    І поки десь у Мюнхені читають ці новини,
    Отут, на цій землі, у ці самі хвилини
    Горять дахи й здриґаються оселі,
    А десь, в якомусь там Брюсселі,
    всі ходять начебто й веселі.

    І поки низ, умовно, змінює шкарпетки,
    Вирішують десь вище проблему вагонетки.
    Хто вартий жити, хто нехай вмирає?
    Та що б не відповіли, кохана не сконає.
    Усі ті люди, що таки тварини,
    Ті першими побачать пекельні гільйотини.
    Хто ранив нарід, раненими будуть,
    Хто захищав - мир здобудуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5878

    23 бер. 2022
    Анастасія Колотенко
    До наших матерів
    Найцінніше - то наші чуття:
    Від серйозності в щирі шаленства,
    Коли кожна хвилина життя -
    Це найбільше у світі блаженство.
    Найдорожче - маленьке дитя,
    Стукотіння завзятого серця.
    Це наївна і чиста душа,
    Кришталеве, тендітне люстерце.
    Обіцяй мені все зберегти:
    Доброту, чистоту, свою віру,
    Щоб малята зуміли зрости
    Квіточками на терені миру...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5879

    23 бер. 2022
    Яна Турович
    Ворогу
    Як жити маєш на цім світі?
    А в очі як дивитись своїм дітям?
    Геть! Згинь з лиця землі!
    І з України-неньки йди!

    Людські життя ти погубив,
    Дитячі мрії вщент розбив…
    Народ ти сильно розгнівив!
    Хіба погане він тобі зробив?

    Як жаль, що ти така скотина…
    Старенька мати жде додому сина,
    В підвалі заховалася мала дитина…
    Їй страшно, бо лишилася вона єдина.

    Як жити маєш на цім світі?
    Хіба подохнеш ти від мук у гніві!
    Будь ти проклятий зараз і від нині!
    І зарубай собі - ти в нашій Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5880

    23 бер. 2022
    Інна Щадіна
    Назавтра
    Назавтра не всі проснуться.
    Побачити небо не зможуть…
    Враз чорні води проллються,
    Війни горлянку зав’яжуть.

    Заціпить жахом холодним…
    Болем скує навічно…
    Потоком страшним неприродним
    Здійсняться пророцтва віщі.

    Живі у пітьмі порятунок,
    Без свіжого подиху вітру,
    Шукатимуть швидко притулок
    Від кари вогню та світла.

    Три дні на молитви й три ночі.
    Всі разом і кожен окремо.
    У людства відкриються очі.
    Новою зорею зійдемо.

    Тримаймося, мужній народе!
    Збігає лиха година.
    Це наша ціна свободи…
    Майбутнє приймає Людина!

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5881

    23 бер. 2022
    Наталя
    Щастя
    Що таке щастя? Що воно значить?
    Ми думали щастя в грошах
    Ми думали щастя в славі,
    А щастя це дуже просто
    Це жити у свому домі
    Прокинутись в свому ліжку
    І не чекати відбій тривоги
    Побачити рідних поряд
    Щасливі усміхнені діти
    І мирне безхмарне небо
    І світить сонце ласкаво
    За це ми молимо Бога
    Закрийте небо над нами
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5882

    23 бер. 2022
    Александр
    Простите дети!
    Простите дети нас, что не смогли!
    Мы не смогли, но очень этого хотели.
    Хотели, что бы вы, как первые цветы
    Весною расцвели и ваши голоса нам песни пели!

    И пели нам совсем не про войну!
    Не про обстрелы и как вам несладко
    А пели нам про раннюю весну!
    И никогда не видели, как тихо плачет папка!

    Он плачет не от страха умереть!
    А плачет, что он стал в момент бессильный!
    Что умирают тысячи детей!
    На сердце грузом это непосильным!

    Но мы не упадем, мы устоим!
    И враг увидев это - онемеет!
    И скоро в Украине будет мир!
    Так как добро намного зла сильнее!

    Пуйло повесится или напьется яда
    И на Крещатик выйдет весь народ!
    И будет Мир весь восхищён парадом,
    И каждый украинец этим будет горд!

    А "русский" станет словом паразитом
    В одном ряду с "фашистом" "ссыкуном"
    Что промолчали, когда был ваш мозг пропитан
    Той всей брехней, что пропитала русский дом!

    И мне не будет вас ни капли жалко
    Я буду ненавидеть вас всегда
    И детям расскажу что вся россия свалка!
    Что нет людей там, они все *уйло!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5883

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Чекаю мирної весни,
    Чекаю теплої погоди.
    Чекаю сонечка й дощів
    І відпочинку на природі.

    Чекаю я щасливих днів,
    Коли нарешті Мир настане.
    Війна залишить рідний дім,
    А ми боятись перестанем.

    Боятись за свою рідню,
    переживати за Вкраїну.
    Що  десь ракета пролетить
    І не побачить батько сина.

    Що хтось зруйнує рідний дім,
    Скалічить кошеня, собаку.
    Що десь зруйновані мости,
    А діти так чекають тата...

    Я хочу мирної весни,
    Для всього світу й для країни.
    Я хочу усмішок ясних і відновити всі руїни.
    Заради цього ми живем, плекаєм у серцях надію.

    Нас Віра в Бога береже,
    Ми стоїмо за Україну!

    14 день війни.
    9 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5884

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Сьогодні щось мені не спиться,
    Весь час мені дорога сниться:
    Оті зруйновані мости,
    наспіх укріплені пости.

    Мішки з піском та чорні шини,
    Воєнні броньові машини.
    Військові хлопці мужні наші,
    Із серцем молодим гарячим.

    Крізь сльози, біль, безсонні ночі
    Охороняють сни дівочі.
    Охороняють сон маляти,
    Бабусин сон десь в сільській хаті...

    Охороняють місто і село.
    Ото орді не повезло!
    Охороняють море і Карпати ,
    Степи, річки та рідні хати.
    Музеї, школи та мости,
    Собори, церкви та пости.

    А наші вміють воювати!
    Жінок коханих захищати.
    Низький уклін, захисники!
    Вкраїні-миру навіки!

    Подяка мужнім та відважним.
    10 березня 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5885

    23 бер. 2022
    Валентина
    З весною прийде мир
    З весною прийде мир,
    Його чекають люди.
    Він зайде звідусіль,
    І запанує всюди!

    С весною свет прийдёт,
    И станет мир счастливым,
    Он благость принесет,
    И радость Украине.

    І темрява мине,
    І біль ущухне дикий.
    І рана заживе
    Для серця завелика...

    И будет снова день
    Благославленный Богом.
    Не ляжет больше тень
    У моего порога...

    І гучно прозвучить
    Славетне "Перемога!"
    Подякуємо ми
    За неї людям й Богу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5886

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Без назви
    Палає небо сіре над Києвом вночі,
    Ракета розриває простори голубі.
    Несе вона неспокій, жахи, страхи та кров.
    Забули руські "браття" про дружбу та любов.
    В них ненависть палає, і туга, і журба.
    А в нас живе надія на світле майбуття.
    Ми мріємо про Волю й хороші світлі дні.
    Про рідне мирне небо й закінчення війни.
    Гуртуймося, ми браття,
    Разом - одна сім'я,
    Ще трохи і здолаєм ми руського врага.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5887

    23 бер. 2022
    Тетяна Гусак
    Без назви
    Мрію про Карпати, мрію знов і знов,
    Мрію про країну, де живе любов.
    Мрію про хороші теплі й ясні дні,
    Мрію про Вкраїну нашу без війни.
    Мрію про свободу, щастя, шум дібров,
    Мрію про простори без ракет та бомб.
    Мрію про садочки з вишнями в селі,
    Мирне синє небо, щастя на Землі.

    12 день війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5888

    23 бер. 2022
    Ковальчук Ніна
    Без назви
    місто зі спогадом про чужих
    котиться місяцем по дорозі.
    ти бережи його, бережи...

    нам тепер будуть миліші грози.
    в нас тепер буде темніша кров
    і запікатиметься від гніву...
    збільшиться віри і молитов,
    слів і мелодій, пісень і співу...

    нам тепер буде смачнішим все:
    хліб запашніший, вода солодша.
    довші дороги, рідніший хрест...
    далі ясніші і легша ноша...

    ми тепер щеплені від брехні.
    в нас розвеснілося і воскресло.
    місто знекровлене на війні...
    ти відроди його миром, весно.

    22.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5889

    23 бер. 2022
    Тетяна Гусак
    Без назви
    Я вдячна друзям за підтримку,
    За співчуття в важку хвилинку.
    За теплі, добрії слова.
    Нехай вас Бог оберіга!
    За гостре влучнеє слівце,
    за міцне дружнеє плече.
    За ті недоспанії ночі,
    коли аж серденько тріпоче,
    Що поруч , друзі,ви були,
    У ці важкі та сірі дні.
    Коли сиділа у підвалі
    й шалено дико я страждала,
    За теплоту та співчуття,
    Що моє серце зігріва.
    Далекі друзі та близькі,
    Бажаю Миру на Землі!

    11 день війни
    Друзям, колегам, знайомим та онлайн-друзям.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5890

    23 бер. 2022
    Мельник Інна
    Ко всем, кто молчит!
    На ваших руках, россияне, кровь сотни людей.
    Она течет по вашим рукам, по рукам ваших детей.
    Она стекается в лужи, в которых тонете вы.
    Ведь именно вы допустили возможность этой войны.

    Не будет больше ни братских народов, ни братской соседней страны.
    Вы допустили, чтобы нас убивали, никто иной, а именно вы.
    Вы молча приняли, а тем поддержали, все то, что происходит на нашей земле.
    За это гореть будут семь поколений в адском кровавом огне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5891

    23 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Наш синьо-жовтий стяг знову облили кров'ю...
    Міняє свій окрас він на очах...
    О, скільки ще нам будуть завдавати болі,
    Ті, хто несе свій "рускій мір" до нас?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5892

    23 бер. 2022
    Олена Василенко
    ***
    Ще день. Ще ніч. Ще тиждень. Ще живі.
    Ще можна, навіть, пити каву зранку,
    А що там буде завтра на світанку?..
    Чи ми зустрінемо оті ранки нові?

    Ще схід. Ще захід. Ще триває бій,
    І чути у повітрі запах крові.
    Іще не вистачить російській цій потворі
    Скидати в землю нашу мотлох свій!

    Ще день. Ще ніч... Ми дух свій збережем
    В найважчий час страшної цієї днини!
    Ми вистоїм на Славу України,
    Тримайтесь, хлопці! Ми переживем.

    22.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5893

    23 бер. 2022
    Ковальчук Ніна
    Без назви
    Тут все моє: і темний горизонт,
    і біла тінь розрідженого
    світла...
    Фарбую стіни в камуфляжний тон.
    Моя броня – історія.
    В повітря
    вростають сили спротиву і гнів
    із дощової справжності,
    із правди.
    І мертві, й ненароджені з часів
    минулих воєн
    вернуться назавжди
    міцним щитом,
    розгорнутим крилом,
    плече в плече,
    із лютими очима...
    Бо все оце колись уже було.
    Бо ця війна – і наслідок, й причина.

    22.02 - 09.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5894

    23 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Серед Братів й Сестер Європи
    Серед Братів й Сестер Європи,
    Москаль як Каїн заховав своє єство,
    Підступно жив,солодко спав та їв мерзото,
    Аїда почитав як божество!
    Свободу зневажав він люто,
    Як хижий звір ловців та єгерів
    Зненавидів москаль красуню Україну
    Що щиро пригорнулася до світу
    Від гір Карпат до Кримських берегів....
    Москаль заніс ножа і вдарив в спину,
    Так Каїн брата вбив у сиву давнину
    Стікає кров'ю ненька Україна
    Але її рятують, в боротьбу
    Весь Світ вступив, рубають москалеві руки й чортовії роги
    Ще мить - поганець у Тартар летить,
    Хай там Аїду миє ноги...
    А наша Україна ожива,
    Покровом Божій Матері сповита,
    У Світі Рівних - Гідна та Свободна
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5895

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Молитва за Україну
    Господь, я всім серцем до тебе молю
    Захисти нашу світлу країну.
    Захисти Боже всіх, кого знаю, люблю,
    Захисти кожну матір, її воїна-сина.
    Дай нам Господи сили і віри сердець,
    Незламний народ наш всесильний.
    Дай нам Боже терпіння, силу і міць,
    Об‘єднай нас в одну спільну родину.
    Не дозволь розколоти нас навпіл усіх,
    Роз‘єднати Донбас і Одесу,
    Ми є ціле одне, нам не треба шматків,
    Без Карпат, без Дніпра, і навіть ЧАЕС.
    Боже нас захисти, борони від війни,
    Вбережи «от страны» окупантів.
    Дай нам спокою, мудрості, миру, а ми….
    А що ми ? Бо ми того варті.
    Хочем жити спокійно на землі своїй,
    Нікому ж насправді зла не бажаєм.
    Ми лиш хочемо вільними бути в країні своїй
    Це єдине чого ми бажаєм.
    Цінувати ресурси, які у нас є
    І дітей ростити щасливих,
    Дай нам Боже лиш мирного неба і все,
    Бо все інше в нас є, щоб бути насправді щасливими.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5896

    23 бер. 2022
    Тетяна Щолокова (Квіточка)
    Твое рядом
    Обесценивать тех, кто рядом,
    Когда знаешь, что это Твоё,
    Стало вирусом, горьким ядом
    И для каждого - дело свое.

    Эгоизм прорастает бурно,
    Принимаем заботу как дань.
    Можем высказать гнев прилюдно
    И продолжить пустую брань.

    Когда рядом, желанье проходит
    Удивлять, помогать, вдохновлять.
    Даже малая просьба заводит!
    Крики, склоки - тебя не унять!

    Когда рядом, нет смысла меняться.
    Благодарность не стоит терять.
    Что уйдёт человек, не бояться.
    Ведь не может он взять и пропасть.

    Когда рядом, ты ищешь причины
    Оказаться немного в тиши.
    Но так быстро вернуть всё стремишься,
    Когда миг - и с тобой ни души.

    И в момент придаешься сравнению.
    И забот не хватает тебе...
    Когда рядом - прекрасное чувство!
    И так дорого это Душе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5897

    23 бер. 2022
    Сергій Боровиков
    Колись
    Я пам’ятаю, як колись
    Тебе вважав своїм я братом,
    І з росіянином-солдатом
    Мій прадід брав Берлин колись…

    Та ті часи перевелись,
    І крізь прицілля автомату
    Спостерігаю, як без ладу
    Москальські орди увірвались

    У вільну й лагідну країну,
    Щоби поставить на коліна,
    Щоб у батьків відняти сина,
    І щоб зігнути нашу спину,

    Зробить те саме, що з росієй –
    Де цар, а інші всі – раби,
    Де дурень ти, як не крути,
    І де свободою не віє,
    Ти – чернь, ти смерд – що не роби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5898

    23 бер. 2022
    Марина
    Кат
    Ти думаєш, що ти керуєш світом?
    Ти думаєш, що все тобі мине?!
    Та доля твоя нагла і проклята,
    Тебе нікчемо скоро забере!
    Ти думаєш, що вічно будеш жити?!
    Що світ буде підвладний лиш тобі?!
    Народ будеш вбивати і гнобити
    Та знайдеш від галактики ключі?!
    Ти думаєш, що свого тобі мало?
    Ти хочеш ще привласнити чуже?
    Та доля твоя грішна і лукава,
    Вона тебе невдовзі забере!
    Війна для тебе, це неначе свято,
    Брехня, мабуть, то матінка твоя.
    Немов актор ти граєш так завзято,
    Ми знаємо усі твоє ім'я!
    Ми знаємо тебе проклятий кате!
    Що в світ прийшов і ще не спопелів,
    Ти будеш довго й страшно помирати,
    За наш народ, за дочок і синів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5899

    23 бер. 2022
    Марина Свірнюк
    Україна
    Бог бачить все, Бог бачить геть усе!
    І перед катом ми не станем на коліна!
    Усе в житті минає, все мине,
    Та буде вічно вільна Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5900

    23 бер. 2022
    Вихристюк Любов Петрівна
    "Друг" (песня)
    От меня друг ушел. Мы расстались навек.
    Память в сердце о нем берегу.
    Он всегда был со мной столько дней, столько лет...
    Позабыть я его не смогу.

    Больше он не придет, и не скажет он мне:
    "Привет, старина, как живешь?
    Еще не в таких переделках бывали,
    Ты сердце свое не тревожь.

                     Все пройдет, все будет хорошо.
                     Жизнь прекрасна, верь, я это знаю.
                     Я с тобой, а значит нет печали,
                     Вот тебе мое плечо".

    Все делить пополам меня он учил,
    Но иначе решила судьба.
    В том бою он другого собою прикрыл
    И ушел навсегда, навсегда...

    Как же это такое случиться могло?
    Смерть делить он не стал на двоих.
    Я остался один. Но когда тяжело -
    Рядом друг и со мной говорит:

                        "Все пройдет, все будет хорошо.
                         Жизнь прекрасна, верь я это знаю.
                         Я с тобой, а значит нет печали,
                         Вот тебе мое плечо".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5901

    23 бер. 2022
    Віка
    Без назви
    Мною ніколи раніше не було помічено,
    Що кожна написана буква здається вічною,
    Що кожне несказане слово здається біллю,
    Що люди мусять вмирати, щоб бути вільними,
    Що під вікнами виють не тільки собаки, але й сирени,
    Що кожного дня писатиму: «Приїжджай до мене»,
    Що буду боятися зірки, що світить в вікно,
    Бо може це шлях Чумацький, а може дрон.
    Я ніколи не знала, що в мені є стільки ненависті.
    Що можу голосно закричати, що Бог вам не простить.
    Я ніколи не знала, що зомбі вдягають людські обличчя
    І виходять вбивати під гаслом «Війна нам личить»,
    І виходять вбивати під гаслом «Ми хочемо миру»,
    Однією рукою стріляючи мені в спину.
    Я ніколи не знала, що так буває,
    Що чекаєш не літа, а просто коли засвітає,
    Хоч і вранці видніші розбиті віконні рами.
    Та коли засвітає – то значить, що сонце з нами.
    Через відчай і жах, через скло і бетонні плити
    Ми боронимо нашу землю, бо хочемо жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5902

    23 бер. 2022
    Ліза
    28.02
    заплющити очі. лягти на живіт. перший шок.
    лєпьошкі: вода, сіль і борошно - вже дуже ок.
    чи можна отримати певні гарантії в Бога?
    прокинутись і побачити сонце - це вже перемога.

    стоять в магазині у повному ступорі біля тих каш
    і чути як в твому народі звучить "Отче наш"
    і тільки одне в голові і в душі: як так можна?
    ніхто ж не казав шо валізка аж надто тривожна.

    залишити друзів і книжку улюблену там, де бомблять.
    і після читання новин говорить слово бл*ть.
    нам холодно, це якщо чесно, у сховищі спати
    але ми сховались від тих, хто "прийшов рятувати".

    відправити в круглому відео посмішку мамі.
    і купу разів нашим хлопцям зізнатись в коханні.
    я спати не хочу. дивлюся кудись. поможи нам Боже.
    Ukraine! my love! my soul! ми переможем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5903

    23 бер. 2022
    Анастасія Брилліантова
    24 лютого 2022
    Накриває місто жовто-сірий смог,
    Долітає гомін пострілів і бомб,
    Чом же ти дівчино, не біжиш в підвал?
    Ти бажаєш миру, смерті ворогам.

    Вдень готуєш їсти, ввечері плетеш
    Сітки маскувальні воїнам несеш.
    Стомлена мадонна з немовлям в руках
    У метро зродила храм у закутках.

    Закриваєш очі, тиснеш до грудей
    Стомлену дитину, далі від очей.
    І по спині краплі в'язкої крові
    Джерельцем стікають, та ми ще живі.

    Ти в руках тримаєш міцно автомат,
    Силу в серці маєш та вогонь в очах.
    Не боїшся смерті та ідеш у бій,
    Повернись живою ти заради мрій.

    Одягнула форму, лишила халат,
    Під вогнем рятуєш тисячі солдат.
    Ти лікуєш рани, з смертю йдеш в двобій,
    Дочка Гіппократа теж тримає стрій.

    Хоч і не удома, десь на чужині,
    Помагаєш словом, волею в крові.
    Хай у світі знають, що іде війна,
    Правду не сховати - ти її іскра.

    Ти тримаєш пензлик, гостриш лезо слів.
    Нищиш пропаганду й брехні ворогів.
    Твоя зброя розум й послідовність байт
    Не забудуть люди ні боїв ні втрат.

    Маєш в собі волю і залізний стан.
    Не даєш надіти на руки кайдан,
    Ти долаєш втому та кричиш рабам
    Слава Україні - смерть всім ворогам.

    Присвячується всім українкам, що боронять себе, свій дім та свою Батьківщину.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5904

    23 бер. 2022
    Ліза
    02.03.
    прошу, пиши.
    три слова. три букви.
    (можна без коми)
    той довбаний стікер з єдинорогом
    чи шось на кшталт того...
    я прошу, пиши.
    Шевченка вірші.
    наш текст зі сцен мови.
    промови
    великих ораторів
    тощо
    я буду читати. пиши. про те, шо ти тут
    і шо разом з весною
    ти не забув воду покласти з собою
    в рюкзак. я прошу, пиши.
    про літак,
    шо "ніби як над головою"
    пиши про кота. про любов.
    і про те, шо вмирати з нас поки ніхто не готовий,
    в нас іспити скоро, альо,
    і дипломи. я прошу пиши.
    шо хочеш. шо можеш.
    бо я
    я буду тобі кожен ранок писати.
    "я люблю тебе" виглядає тепер
    якось так:
    де ти і як ти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5905

    23 бер. 2022
    Віра Панюта-Тор
    Моє найрідніше тут
    Мене питають: ти ще тут?
    На цій землі на Україні
    Коли кругом одні руїни
    Й Серени прокляті ревуть
    А крові скільки - скільки мук
    А я стою не знаю, що сказати
    У горлі ком, а у очах сльоза
    У мене тут старенька мати
    У мене дім у мене тут дочка
    Вона є медик там десь у окопах
    Рятує знов чиєсь життя
    А  мій Андрійко впертий хлопець
    Пішов до війська лиш почалась війна
    І де мені іти куди втікати
    Який такий податись край
    Щоб все забути і не пам'ятати
    Щоб втамувати біль і той пекучий жаль
    Нема мені куди іти я мушу тут лишатись
    А ви ідіть рятуйте діточок
    Та не забудьте знов додому повертатись
    Коли вже перемозі прийде строк
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5906

    23 бер. 2022
    Анастасія Брилліантова
    А ніч така місячна
    А ніч така місячна,
    Темно у хатах.
    Спокійно та тихо
    Без звуків різких.

    Сирени гуділи
    Летіли снаряди,
    Але ми з тобою
    Зостались живі.

    Я хочу любити,
    Співати й сміятись.
    Та хочу прожити
    Тривалі роки.

    Тож виключим світло
    Та будем мовчати,
    Щоб вражії кулі
    Нас тут не знайшли.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5907

    23 бер. 2022
    Ліза
    03.03
    якби я могла тебе заспокоїти,
    я б віддала тобі голос, ніжність і трохи печива
    а більше мені дати нічого.
    у мене ще є щоденник
    та там мій брєд.
    я б зробила тобі омлет
    з томатами, рукколою і шматочком хліба.
    я би закрила наметом усе наше небо.
    я б купила тобі в магазині все, що ти хочеш
    і кожної ночі
    читала б тобі листи Симоненка.
    я би вмила тобі лице
    і про це
    написала б велику книжку.
    я б поставила молоко біля твого ліжка.
    і сказала б тобі шо війни нема,
    нам не треба нікуди тікати!
    це твій дім.
    і ти можеш спокійно спати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5908

    23 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Без назви
    Будинки чорними очницями
    Війну журливо роздивляються.
    Гарматне м'ясо із рушницями,
    Вже непотрібнеє валяється.

    Земля кривавая здригається,
    Вона обгорнутая смородом,
    На кілометри простягається,
    Її біда зі смаком пороха.

    Ми сніг розтопимо напитися.
    Господь надав можливість жити!
    Нам трохи б за життя вчепитися,
    По-конотопськи ворожити...

    То де ж ви друзі європейські?!
    Чом наш біль спостерігаєте?
    Мабуть, чекаєте на членські,
    Що боронить не помагаєте...

    Часи настали безпощадні,
    Зробилось людство безсердечне.
    Всі роблять вигляд безпорадний!
    А нам долати небезпечність...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5909

    23 бер. 2022
    Ліза
    Ukraine is
    Це Черемош, Синевир і Карпати
    це нація, шо не буде мовчати.

    Це водіння Кози та свято Маланки
    Це Політех, Шевченка і Могилянка

    це Петрик, якому слоненят треба порахувать
    і картини Марії Примаченко, що не горять

    це героїзм Херсона і Конотопа
    це Щедрик, який співає уся Європа

    Це Дніпро, до середини якого долетить рідкісна птиця
    І найбагатша в світі мова: "А ну говори, паляниця"

    це наш дім, де скрізь нам раді.
    і найсмачніші млинці зі шпинатом в Пузатій хаті

    Це чорнобривці, бузок, кущ калини
    І Віталій Кім, що каже "Добрий день. Із України".

    Це армія, що до всього готова.
    Це Майдан і свобода слова.

    Це Мрія, що ніби вже літає,
    "А крила має. А крила має"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5910

    23 бер. 2022
    Карина
    Лист до путіна
    Невже так важко бути справжнім чоловіком?
    Бути, може, не дуже ідеальним,
    але хоч трохи
    Розуміти
    Як, що буде і надалі
    Невже так важко зрозуміти
    Життя є дар
    І забираючи його в невинних
    Тобі це не простять навіть насильно
    Невже так важко бути вірним?
    Вірним своїм людям хоч
    Бо я не можу зрозуміти
    Ти маєш розум чи хоч щось?
    Якщо не можеш стати сильним
    Тільки наживатись на невинних
    Та брехати всім в уста
    Мабуть, немає в тебе віри,
    Що Україна - це не простота
    Але твої проблеми - то як краплі
    Вони тут не цікавлять навіть мавп
    Ми доводимо, що здатні
    Боротись щогодини і щодня
    Правління то є справа нелегка
    Для неї треба віра й голова
    На жаль, не маєш ти нічого
    Але не парся,
    Це не на біду
    Не можеш знайти місце в світі?
    Я тобі допоможу
    Могилка за Одесою чекає
    Хочеш, відведу?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5911

    23 бер. 2022
    Ліза
    я не думала
    я ніколи не думала, шо мій організм адаптується до війни
    "ми" звучить якось сильніше аніж "вони"
    коли чищу цибулю - мені не плачеться.
    я сподіваюсь, нам вийде з тобою колись побачиться.

    зараз хочу дивитись на небо, а не собі під ноги
    ми будем обійматись і плакати в день перемоги.
    мені хочеться дізнатись усе з історії України.
    пишу це. на фоні - новини.

    дякую, шо я можу писати друзям, бо в мене безлім.
    в кожної людини має бути свій дім.
    не хочу, щоб ці мої спогади були стерті.
    я не думала, шо зможу тішитись чиїйсь смерті

    якщо квітці важко - то тре її полити
    зараз є дуже моцна потреба любити
    в мене тут піч. вода з колодязя. і килими.
    я ніколи не думала, шо мій організм адаптується до війни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5912

    23 бер. 2022
    Ліза
    ...
    це весна. нашим пальцям, можливо, стане трохи тепліше
    зараз мій страх номер раз - це тиша.
    я сумую трошки за дотиком твоєї руки.
    я подивилась на небо. а там зірки.

    мій організм - це 50% провини і 50% новин
    головне те, що зараз ти не один
    іноді хочу сховатись в кущах якогось густого лісу
    нашо я, блін, вчилася на актрису?

    19 березня. я знову збираю речі.
    хочу втекти від себе. який план втечі?
    хтось помирає від того, що в нього нема води
    я хочу тебе обійняти. іди сюди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5913

    23 бер. 2022
    Юлія
    Прихисток відчуття
    Співати про кохання під гради артилерійських обстрілів.
    Учора сирена новий вид, сьогодні
    Буденна повінь, новий і холодний пташиний спів.
    Придавлені стіни з усіх боків - з тіл.
    Місто новою раною, ще тече.
    Втрачає своїх бійців, колони військових,
    Колони міських машин.
    Уперше під гул сирени, коханню забракло слів, доторкань і перерваних кроків.
    Між нами стіни, що мають сліди часів,
    Що бачили колонади, ці стіни живі ветерани, і знову тримають бій, напір
    Від зізнань в рокових коханнях від сирен, що можливо фатальні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5914

    23 бер. 2022
    Ліза
    друзям
    я хочу запросити тебе до себе в Одесу. в Україну
    коли закінчиться війна
    ми будемо їсти сирники моєї мами, тости з арахісовою пастою і малиною
    а потім візьмемо в "Сільпо" найкрасивішу пляшку вина
    і поїдем до моря. я зроблю фото на плівку
    навіть якщо вийде розмито - буде супер
    це точно буде цього року. влітку.
    ми перезимували, а значить і перевеснуєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5915

    23 бер. 2022
    Юлія
    Скляна мішень
    Я памятаю, як від снігу ми зачиняли вікна.
    Як тепер від сирени ми закриті від видів,
    Хтось заклеює вікна ніби плете павутини,
    тільки б о ці павутини раптом не стали мішенню,
    щоб не спіймали здобич скла, що із рами б'ється.
    Десь запустілі полиці, десь полігони повні,
    Де не рахуючи тіл - в руських немає жертв,
    вишлють і ще батальйон ніби нам треба фарш.
    Чи заборону на смерть ставили може їм.
    що ж скажуть їх батьки, попіл коли до вікон снігом до них поляже
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5916

    23 бер. 2022
    Ліза
    2
    в перший день ми їхали через центр Гостомеля разом
    двадцять третього - мріяли про майбутнє і пили каву в круасанах
    коли ти пишеш - спокійніше стає одразу
    хоча невідомо, де ми будем завтра... де саме.
    ми будемо грати в театрі, їсти піцу, співати наш гімн
    колись ми прокинемось і все навколо прийде до тями
    а поки я посилаю тобі теплі обійми
    з маленького селища під Чернівцями
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5917

    23 бер. 2022
    Тамара Бащук
    Вам не здолати нас
    Вам не здолати нас, не здолати!
    Як би не мріяли, як не хотіли
    Бо є ми вільні, та як вам те знати
    Вам ще з народження рота закрили

    Вам не придумати способу вбити нас
    Ми бо душею безсмертні
    Ви просто скривлено слиною давитесь
    Бо ви завжди були мертві

    Вам не придумати. як з світу нас звести
    Наші бо гени є сильні
    Того й ви проситесь до нас в брати/сестри
    Ці інтереси не спільні

    Так кортить знищити, так крепко муляєм
    Заздрість з'їдає печінку
    Наші здобутки для вас наче реквієм
    Для ваших нервів поминки

    Ніяк не знищите, жодним із способів
    То перейшли на культуру
    На ваші запити навіть Бандера встав
    Щоб комусь вжучити кулю

    Можете знищити школи, лікарні
    Можна всю інфраструктуру
    Речі не вічні, є шанси не встояти
    Нашу ж не знищиш натуру

    Душі в вас загнані, пахнуть убогістю
    В них загнилась власна цінність
    Нема шляхів, щоб боротися з гідністю
    Гордо пішли через підлість

    Бачим оце усе, просто лиш дивимось
    Бо ж не можливо збагнути
    Ви ж як шакали на падаль накинулись
    Аж чути присмак зіпсутий

    Немає зброї в вас знищити ДНК
    Зброї, щоб дух наш убити
    Хоч і натисне курок рука
    Віра нам в душі зашита

    Навіть якщо всі поляжем в війні
    Немає шансів в вас, геть нема
    Ми проростем на своїм бурштині
    І на всіх каменях будуть слова:

    Ми вічні досі є, хоч тіло у землі
    Досі є в цій землі наша любов
    Наш чорнозем згноїть вражі тіла
    Хто лиш прийде сюди, пролиє кров

    20.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5918

    23 бер. 2022
    Сергей Симонов
    Заходит красный горизонт
    Заходит красный горизонт
    Вот приближение ночи
    И ваша техника стоит
    И захватить нас хочет

    Хоть много вас на наш отряд
    Вас не боимся тоже
    И даже если все умрем
    Мы отступить не можем

    Вот прозвучал наш первый залп
    Заряд из нашей "Стугны"
    И вот горит ваш первый танк
    Сорвав все ваши планы

    И после битвы черный дым
    И кто-то где-то стонет
    За Украину отомстим
    Пощады ждать не стоит

    Тела сгоревшие русни
    Вокруг одни руины
    Запомни мерзкий (русский) оккупант
    Не взять вам Украины
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5919

    23 бер. 2022
    Тамара Бащук
    Моя земля
    Моя земля, моя країна
    За тебе зараз так молюсь
    Як ще ніколи не молила
    І крепко за тебе горджусь

    За тебе, цілую країну
    За землю, що тримає нас
    За стіни, що стоять, хоч міни
    Їх трощать раз у раз

    За прояв кожної людини
    Хто все ж крокує в майбуття
    Хто злобу випив до краплини
    Долає страх, іде в життя

    За всіх, хто радість зберігає
    У цей не радісний нам час
    За всіх, хто в світі промовляє
    Молитви, що рятують нас

    За кожного сильного духом
    І всіх, хто сильним згодом став
    І воїнів і добровольців
    За всіх, хто вже життя віддав

    За інфлюенсерів, військових
    Що заспокоюють серця
    За оптимізм і силу слова
    За відчуття, де в тому я

    Моя земля, моя країна
    За тебе зараз так горджусь
    Як ще ніколи не гордилась
    І крепко за тебе молюсь

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5920

    23 бер. 2022
    Лю
    Без назви
    Я так хотіла написати про війну хоча б вірша,
    Бо бачила як інші пишуть, й моє серце мліло,
    Але мовчанням відзивалася душа
    І важкістю щоразу наливалось тіло;
    Хотіла вкласти страх і біль в рядочки і слова,
    Щоб щиро інші люди через них все зрозуміли,
    Але палким вогнем горіли мої почуття,
    Поки вірші в моїх думках чомусь лиш тліли
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5921

    23 бер. 2022
    Ksu M
    "русский мир"
    "Нет войне, миру - мир",
    А в самого давно Чикатило кумир.
    Ще не згнив "советский пломбир",
    А з ним і ілюзія "русский мир"

    "Мы в России все тут пацифисты"
    Кричать як один блогери та артисти.
    Доки вбивають дітей їх терористи
    "Виновата власть" і містичні "нацисты".

    "Мы за мир, мы против войны"
    Шикуючись літерою Z казали вони..
    "Мы не выбирали", "это не мы"
    Шептали тихенько сучасні раби.

    Ваше "Поверьте нам не все равно" -
    Насправді сумує лиш за Uniqlo (юнікло)
    Розбили пологовий - "монтаж и кино",
    Для тих, хто в наш дім приносить зло.

    І плачуть, горюють за інстаграм,
    Ті хто "за правду айфон не продам".
    Поки стріляють по нашим містам
    Їхні "родину и путина я не предам".

    "Мне не стыдно, извинятся не буду"
    Воює в ІКЕА за останню посуду.
    Доки їхнього "на ученьях" приблуду
    Ми женемо до Гаазького суду.

    "Как так, ведь братья же мы"
    - так сокрушаються проти війни,
    Ті хто "какие смешные хохлы"
    Казали "братам" з-за спини..

    "Мы вам не братья" хоч вірте, хоч ні,
    Самі обрали жити в брехні.
    Руки "спасителей" геть від нашої землі
    Запамятайте не "НА" Україні а "В"!

    14.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5922

    23 бер. 2022
    Тамара Бащук
    Так хочеться кричати "я люблю вас, люди"
    Так хочеться кричати "я люблю вас, люди"
    Ми зараз втрапили в страшні бермуди

    Ми в доказах постійних, б'ємо себе в груди
    В росію кричимо і на усі усюди

    Наш окупант не бачить де, які споруди
    В них є наказ, їм вже не люди люди

    У чому наша роль, можливо треба взнати
    Просили вищі сили ці слова сказати:

    Побач, милий народе, в чому всі невдачі
    Не забереш з собою ти машини й дачі

    Не збережеш свій дім, бо там нема сторожі
    В пекельному кострі стали брати ворожі

    Не забереш в той світ нічого ти з собою
    Не ті запаси тягнеш ти до бою

    Ми кажемо, що вам так необхідно жити
    Творити і цвісти, навчатися любити

    А ви кажете так, ми любимо, ти ж бачиш
    А потім, що ніяк ти цього не пробачиш

    Ми кажем відвяжись, блага - матеріальні
    Натомість за майно є випадки летальні

    Ми кажемо, що ти є та рушійна сила
    Слідкуй свої думки і створюй купол тіла

    А ви нам, я ж крута, я вже, я перейшла
    І подругу клянеш, що за кордон втекла

    Дивіться на своє, хто ти, для чого ти
    Не варто на чуже увагу берегти

    Допоки бачиш, слухаєш, рахуєш не своє
    Не можеш ти прокинутись, пізнати, що твоє

    Хто ти, для чого ти на цьому світі є
    Холодне і незаймане ще серденько твоє

    Прокиньтесь, наші дорогі, прокиньтеся, молю
    Відкрийте свої душі, відчуйте як люблю

    Ми любимо вас просто так, збагни лиш, просто так!!
    Для нас важливий кожен з вас, багатий і бідняк

    Нам головне не статки є, не статус, не машина
    У нас є правило на всіх - нам головне людина!

    Свідома, зрілая Душа, готова віддавати
    Ми бачимо як вас війна зуміла поєднати

    Тримай в собі ту іскорку, не смій її втрачати
    Зумій до полум'я її найшвидше розігнати

    Не тіло ви, не гроші ви, не щось матеріальне
    В нещасті щастя віднайшли, це зовсім не банальне

    Є новий день в твоїм житті, якщо цього захочеш
    Проснись, почни жити життя, яке насправді хочеш

    3.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5923

    23 бер. 2022
    Світлана
    Можна?
    Можна я буду твоєю молитвою?
    Твоєю іконою в нагрудній кишені?
    Потім я стану в полі квіткою,
    Дай побути ворогові мішенню.

    Можна піду з тобою за руку?
    Сяду поруч з автоматом в окопі?
    Навіть на небі я буду молитвою,
    І твоєю іконою в нагрудній кишені.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5924

    23 бер. 2022
    Горова Ірина
    Іди додому, російський солдате...
    Іди додому, російський солдате!
    На тебе чекають дружина і мати.
    Іди додому, і братів не забуть забрати:
    Чеченів, білорусів, кадирівців і бурятів.

    Іди додому, бо тобі тут не раді,
    Іди. Не чіпай ні Чернігів, ні Харків.
    Іди додому, подалі від лихої долі,
    А то станеш органікою для соняхів в полі.

    Іди додому, бо ми вже оскаженіли,
    Ви ракетами нам дітей попалили.
    Отакий він "руській мір"? Дебіли
    Хто віддав ці накази. Щоб вас чорти в пеклі смалили.

    Йди додому голодний російський солдате.
    Нащо почав з дружнім народом воювати?
    Як Каїн на Авеля... В голові одні мати.
    Люди в підвалах, а комусь нема чим дітей годувати.

    Геть додому, російські солдати.
    Ми сильні як ніколи, готові захищатись.
    Україна - наша! Сильна незалежна держава!
    Слава Україні! Героям слава!

    27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5925

    23 бер. 2022
    Любов
    Молюсь за тебе, мій солдате
    Молюсь за тебе мій солдат
    Мій рідний хлопчику козак!
    За Україну - нашу мати!
    За українців, за народ!
    За світле небо, за свободу,
    За мир і спокій,
    Лиш тривога.
    Всі в укриття.
    Нестерпний біль.
    За що ми мусимо страждати,
    За що, життя свої віддати?
    Не зрозуміло, мабуть, всім.
    Але кати, як люті звірі,
    Хапають тих, хто ще не вмер...
    І налітають, невмирущі?
    Яка стратегія у вас?
    Навіщо нищити бездарно,
    Те, що і так ти не зростив!
    Навіщо прийшли ви воювати,
    З своїм сусідом, чи не так?
    Навіщо кривду посівати
    Й самому в бої пропадати!
    Війна. Кроваве пролиття.
    А все даремно? Все даремно.
    Я хочу миру для України,
    Я на планеті хочу мир!!!
    І сила думки не згасає.
    Прошу я в небесах одне
    Щоб розум дав нечистій силі,
    Щоб совість поселилась в них,
    Щоб зрозуміли, що зробили
    І що накоїли вони!??
    Я хочу розуму, напевно.
    Не розуміють.
    І розум другорядне в них,
    І взагалі його нема.
    І що робити? Що казати?
    Не чують, чи вже глухі?
    Молюсь за тебе мирний житель,
    Молюсь за тебе я, солдат!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5926

    23 бер. 2022
    Дар'я Загребельна
    Без назви
    провалля мого безсилля критичне,
    бо я вже не плачу, а лише безнадійно зла.
    коли після страху приходить відчай,
    здаєшся червоними уламками скла.

    мені важчає в грудях і повітря стає замало,
    за всіма законами встоїмо, бо все є по наших силах,
    та для себе я заслабка і війна мене доламала.
    це при тому, що я в безпеці (в умовних тихих годинах)

    затягує під нерівне дихання, під біль у глибини тіла.
    наш монстр пішов з росії, а мій хай сидить тихіше.
    цей гострий і терпкий біль – мої джерело і сила,
    я хочу трощити ворога, а пише нехай хтось інший.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5927

    23 бер. 2022
    Левченко Юлія
    Без назви
    Де ти доле? Куди заблукала слідами?
    У некошених травах ти ноги змочила в росі.
    Я тебе виглядаю і кличу тебе я роками.
    Де ти доле, замріяна в своїй красі?

    Де ти спокою, з ким ти ночуєш сьогодні?
    Де ви думи, в чиїй сидите голові?
    Знов душа виринає, немов із безодні,
    І малює уява предивні картини нові.

    Світе милий, тобою надихатись хочу,
    До знемоги, до терпкості слів на устах.
    Я до тебе, моя Україно шепочу:
    Ти Мадонна моя. Я дитина на твоїх руках.

    Ти моє просвітління, солодкий мій подих.
    Обіймаю, мов крилами, кожен розстріляний день.
    Я вклоняюсь солдатові кожному в ноги за подвиг.
    Я вклоняюся Богу за наших вкраїнських людей!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5928

    23 бер. 2022
    Дар'я Загребельна
    Без назви
    Любов закінчилася там, де пролунали постріли,
    де померла дитина,
    де ридає безсило мати,
    де бабуся сидить на візку під автобусом,
    в який щойно стріляли
    безчесні
    рускі
    солдати.

    Любов ледь жевріє, коли відпускаєш на чергування
    брата, друга,
    батька, коханого,
    сусіда, який боїться вбивати,
    але який захищає сім'ю
    від руского бляха
    солдата.

    Любов помирає, коли за тридцять хвилин нема повідомлення,
    що живий, що в нас не стріляли,
    що стою, пообідав ось щойно,
    що спав, ось зараз чергую,
    що розвозив гуманітарку,
    що просто сів телефон, не треба там тільки плакати.
    тебе наші хлопці знищать,
    вбивце, рускій солдате.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5929

    23 бер. 2022
    Тамара Бащук
    Мій вибір - жити!
    Молю за просвітлення народу усього
    Кожної душі цього світу сліпого

    Зніміть пелену з очей і сердець
    Серце відкрите - війнам кінець

    Серце відкрите живе без жаги визнання
    Добре все бачить воно без чужого "вчення"

    Любляче серце завжди розуміє усе
    Знає де праве, а де відповідальність несе

    Вищії сили, за кожного в світі молю
    Дайте пізнати нам дієслово люблю

    Прошу просвітлення душ досі сліпих
    Важко дивитись, як луплять "любов'ю" під дих

    Знаю, процес цей тривалий і нелегкий
    Душі це самі схотіли, як йшли у цей "бій"

    Вже пора жити, нарешті, пройшовши урок
    Болісну силу пізнати власних думок

    Шкода всіх тих, хто не вийде душею увись
    Знаю, що це є їх вибір, це не зорі зійшлись

    Очі для того, щоб бачити
    Серце - любити
    Тяжко, та треба пробачити
    Мій вибір - жити!

    28.02.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5930

    23 бер. 2022
    Тома Бащук
    Глянь мені в очі
    Глянь мені в очі, в самі зіниці
    Досить вже вчити ті паляниці

    Просто поглянь і скажи нам відверто
    Нащо прийшов, і для чого ці жертви?

    Просто зніми свій бронік, зброю
    Я саме так стою перед тобою

    Будь рівне рівному в даному бою
    Хоч ми й не рівні, я вдома, ти - воїн

    Хочу заглянути в вражії очі
    Знати, навіщо вам трупи жіночі

    Нащо ти гатиш будинки цивільні
    Ти нас рятуєш? Нічьо, що ми вільні?!

    Хай вже з мостом, хлівом і забором
    Військо займається справжнім терором

    Ти зруйнував пологові будинки
    Те, що так треба завжди для жінки

    Хочу останнє питання задати
    Ким треба бути, щоб діток стріляти?

    В очі дивись, треба відповідати!
    Хто це придумав цивільних карати?

    Ти хоч шмат тіла, що демону служить
    Та є душа, це вона тебе душить

    Може дійте все в останні хвилини
    Хто ви насправді і в чому ви винні

    Це все тобі просто так не пройде
    В інше життя по кармі піде

    Будеш колись ти собі поживати
    Раптом прийдуть і тебе "рятувати"

    І не поймеш в чому ти провинився
    Буде це все! Зараз, в очі дивися!

    2.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5931

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Ніхто із нас такого не хотів!
    Торік, я посадила квіти...
    Чекала довго, щоб зійшли,
    А замість того, гинуть діти,
    В проклятій цій війні.

    Тепер, маленькі янголи вони,
    На небі зірочками світять уночі.
    А зранку поглядають із небес,
    Промінням сонця гріють нам лице.

    Повірте, милі янголята,
    Ніхто із нас такого не хотів!
    Той рік я посадила квіти...
    Та не чекала я війни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5932

    23 бер. 2022
    Міла
    Шматочок майбуття
    Дай мені набутись в тишині
    Дай мені надихатись тобою
    Наші життя зламали ті враги
    Рускій карабель й путінські пригожі

    Дай мені хоч трішечки свободи
    Хоча у нас вона давно вже є
    Свобода вибору й свобода слова
    Здивуєтесь, та на Україні таке є

    Дай мені насолодитись сонцем
    Але не тим, що у ночі горить
    А тим, що прокидається о 6
    Й надією всіх полонить

    Дай мені шматочок майбуття
    В якому майорить очікувана перемога
    Де ти і я, де вся наша сім’я
    Зібрались разом на своїх кордонах

    06.03.22.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5933

    23 бер. 2022
    Інна
    Недитяча мрія
    Не плач матусю рідна, не журись,
    Я вірю як ніколи в нашу перемогу;
    Прошу зі мною в тихі зорі помолись,
    Так страшно спать лягать в облогу…

    Мій янголе, закрий щитом народ,
    А нашого захисника зроби супер героєм;
    О воїн український, скільки нагород
    Ти заслужив звитяжним боєм!

    Я буду битись уві сні, пліч-о-пліч,
    За Україну, за дитинство, мрію,
    Хай злого орка украде ця ніч,
    Плекаю ненастанно я надію!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5934

    23 бер. 2022
    Уляна Іщук
    Без назви
    Хто б що мовчав чи говорив, та до нестями
    Війна у всіх однаково болить...
    Шматує душу, тіло і наносить рани,
    І день за днем збігає наче мить.

    Уже давно перемішалися всі дні і дати.
    В рахунку залишився тільки день війни.
    А в голові єдине слово - "Не здаватись",
    Бо не для того полягли в бою сини!

    І не для того хтось лишився без домівки,
    А хтось назавжди залишився ніг та рук.
    Потрапивши під розстріли автівки,
    Хтось не промовив навіть свій останній звук..

    Заглянь в той дім - там плаче чиясь мати,
    Шепоче втомлено уривки з молитов,
    Бо син  пішов всю честь на фронт віддати -
    Десь там , в бою пекельному, у полк "Азов".

    А бачиш те вікно? Там плачуть діти,
    Тавровані назавжди словом "сирота".
    А на могилу знов принесла вчора квіти
    Чиясь заплакана дружина, а тепер вдова.

    Та все ж поглянь на те блакитне небо,
    Ще й зовсім скоро пожовтіють всі жнива,
    А значить перемога близько і не треба
    Здаватись духом, поки віра ще жива!

    І хто би що мовчав чи говорив, та до нестями
    Війна у всіх однаково болить...
    Та поки сильні ми і є любов між нами
    Наш ворог у пекельному вогні згорить!

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5935

    23 бер. 2022
    Роман Дегрю
    Вистоїть Україна
    Вистоїть Україна!
    Нас не зламає ніщо!
    Ніяка російська тварина,
    Як путін, шойгу та лавров!

    Кожного їх собаку
    Знищимо ми в бою!
    Їх бетеери і танки
    Роздавимо наче змію!

    Повернемо наші землі,
    Збудуємо ще мости,
    А ті окупанти у пеклі
    Горітимуть всі віки!

    Приперлись до нас з війною,
    Хоч тут не чекали на вас!
    Гей, українці, до зброї,
    Загарбників бити час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5936

    23 бер. 2022
    Марта Курилів
    «Живи, Україно»
    Живи, Україно! Живи повсякчас
    Живи для добра і любові.
    Живи, нероздільна і мирна у час,
    Коли хижаки напасти готові.

    Живи… бо ти в світі єдина одна,
    Гартована духом й віками.
    Живи, бо настала уже та пора,
    Яку ти чекала роками.

    Втомилася, ненько?
    Я знаю: болить.
    І рана роз'ятрена,
    І серце щемить,
    І ворог не спить,
    Крокує, ричить
    Та це всього… мить

    Живи, Україно, віками живи!
    І волю святую для нас бережи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5937

    23 бер. 2022
    Роман Дегрю
    Защитим!
    Бьют градами, бьют искандерами,
    Самолётами, танками бьют!
    Говорят: "На Украине бендеровцы
    Мирным гражданам жить не дают."

    Говорят: "Запрещают по-русски общаться,
    Ущемляют везде и во всём".
    А мы не устаём отбиваться
    И земли своей не отдаём.

    Гибнут наши детишки и женщины,
    Гибнут воины в страшных боях
    От кадыровцев и ведевешников
    Защищая народ, не боясь.

    А чего нам бояться? Мы правые!
    И гордимся своею страной!
    И культуру свою с державою
    Защитим мы любою ценой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5938

    23 бер. 2022
    Ksu M
    Україна у вогні
    Україна у війні, а ми на сторожі.
    Тримаєм удар, нищим танки ворожі,
    І стінгером і нлоу, самим байрактаром.
    Москалик, і в полі, і в лісі, ти під ударом.

    Україна у війні, а ми на сторожі -
    Будуємо від ворога стіни та загорожі.
    Хто в ЗСУ, хто волонтер чи тероборона,
    А в кого влучні слова замість патрона.

    Україна у вогні, вогонь ми затушимо.
    У своїй правоті ми з місця не зрушимо,
    Не віддамо ні клаптика рідної неньки.
    Ми встоїмо, тримайтесь рідненькі!

    Україна у вогні, вогонь ми затушимо.
    Ворога й зрадників спокійно додушимо.
    Щоб навіка зрозуміли і мертві й живі,
    Ми вдома, ми на своїй землі!

    12.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5939

    23 бер. 2022
    Дар‘я
    Зрада
    Сучий син, що звався братом,
    Що кида в мій бік гранату,
    Зазіхає на чуже,
    Бреше, нищить і краде.

    «Ти моя!» - Даремний крик цей.
    Це кричить скажений вбивця?
    Бережи свою державу,
    Зроби так, щоб не вбивали.

    Пеклом стане кожне місто
    Для твого сліпого війська,
    Хвора влада - горе людям,
    Ні життя, ні правосуддя.

    Ти бреши, вбивай і далі,
    Обертай свої педалі
    І їдь до чорта в саме пекло,
    Там чекають вже на тебе!

    Українці - то є сила,
    Шо віками в битвах жила!
    За труну чийогось сина
    Псів відправимо в могилу.

    Схаменись, побійся Бога,
    Якщо віриш у Святого,
    Ти почав гру проти себе,
    Вкравши наше мирне небо.

    Україна хоче миру!
    Нема пуль - візьмем сокиру,
    На землі цій нема місця
    Хворим вбивцям і нацистам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5940

    23 бер. 2022
    Катя Рудик
    Bloodland
    країна моя - це рана
    на тілі діра роздерта
    кривавить брунатним нектаром
    з гнилуватих вишнь коло хати

    рушники на бинти порвали
    плоть зашили рослинним орнаментом
    а вона набрякає однаково
    териконами і курганами

    степ двигтить від заліза
    земля болить
    людським м’ясом перегодована
    частоколом довкола хрести стоять
    кимсь роковані на оборону

    в матерів вода мертва тече з очей
    а дівчата мовчать поґвалтовані
    будуть снити довіку кошмарами
    пити чорно каліки-герої

    мов калини коралями вкрапані
    залишивши відкраяні крила
    нелегалами і кріпаками
    лелеки кульгають у вирій.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5941

    23 бер. 2022
    Віра Репчук
    Презираем
    Пока раздупляется мир
    Мы автоматы сжали
    Пустили ракету не мы!
    Страну мы не променяли!

    Поймите же вы наконец,
    Мы смерти совсем не хотели!
    На нас вы напали вдруг
    Но взять пока не сумели!

    Уже пару дней вокруг
    вы Украину бомбите!
    Ненавижу я вас <русский друг>…
    Мосты уже все разбиты …

    Дороги назад нет!
    Вы подлые гнусные твари!
    Ваш народ презираем от бед…
    Которые вы нам послали!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5942

    23 бер. 2022
    Віра Репчук
    Сирена
    Сирена гуде!
    Кажуть рф колона йде!
    Диверсанти мітки малюють…
    Бойовики міста руйнують…

    Тут вас ніхто не чекає,
    В оборону йде і путіна проклинає!
    Доки НАТО, ЄС нічого робити не буде
    Україну ЗСУ рятує та прості люди!

    Оборону тримаєм в Києві, Одесі та Херсоні
    Вже немає спокійного дня, є ночі безсонні…
    Ракети, літаки збиваєм і немає страху
    Ми вас і ваші кораблі шлемо нах*й !

    Наш незламний народ наказує вам відступати!
    Бо буде литись кров і гинути будуть солдати
    Жорстоко… та вибору іншого нема
    На кону спокій наш і наша рідна земля!

    Ви посягнули на дух і волю,
    А собі скалічили долю!
    Рятували нас від миру? Не треба було лізти!
    Бо тепер собаки тіла ваші будуть їсти!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5943

    23 бер. 2022
    Наталія
    Без назви
    Мамочко,  не плач я повернуся,
    Мамочко, я прийду уві сні,
    Тихенько я твого чола торкнуся
    Такий я знак подам тобі.

    Мамочко, не плач мені тут добре,
    Тут тихенько і нема війни.
    Я тепер твій янгол-охоронець
    Убережу тебе я від біди.

    Мамочко, не плач, все буде добре.
    Скоро вже калина зацвіте,
    І пташина заспіває в полі
    Переможних нам дзвінких пісень.

    Мамочку, не плач, я дивлюся за татком,
    Як боронить край він наш щодня,
    Часом йому теж буває тяжко
    І до нього в снах приходжу я.

    Мамочко, не плач, я знаю зовсім скоро,
    Наш татко повернеться із війни,
    Бо ми здобудем перемогу
    І все вже буде, як завжди.

    Підете з татком на роботу,
    Квартиру купите нову,
    І заведіть, будь ласка, котика
    Пухнастого й біленького, й назвіть Мурком.

    А я буду приходити й з ним гратися,
    З тим бІленьким й пухнастеньким котом,
    Бо я ж хотів так сильно мати,
    м'якого друга з іменем Мурко.

    Мамочко не плач я повернуся,
    Мамочко, я прийду уві сні.
    Тихенько я твого чола торкнуся
    Такий я знак подам тобі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5944

    23 бер. 2022
    marrry__ly
    Вона чекала...
    Вона чекала козака.
    Свого коханого, Захисника.
    Кохала вона, мов країну, що виростила всю її родину.

    Вона любила та вона кохала,
    хоча й обпікалася не один лиш раз.
    Та вона продовжувала, бо вона кохала.

    Вона обожнювала його - Захисника!
    Вона кохала.
    Чекала, доки він повернеться з борні.
    Кривавої, безжальної мори.
    Вона його чекала й дочекається.

    А Він, чарівний козаченько, що захищав її від куль.
    Повернеться без ран від жадібних уламків,
    що вилетіли з клятих смерчів-ураганів, та і тих же куль.
    І без подряпин, що могли б і бути.
    На тілі білому, мов сніг.

    Та вона все ж продовжила молитись,
    за всіх своїх чарівних козаків.
    Тих хлопців, що неньку захищали,
    клали життя за Волю нашу, за наших синів.
    Синів та доньок нашої Вкраїни.

    Вони назавжди в нашім серці.
    І в пам'яті наступних поколінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5945

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Математика війни
    Навколо єдина зачЕпка реальності:
    Цифри, які нині описом дійсності…
    Для когось це символ кінця та фатальності…
    Для інших це ознак любові й прихильності…

    Стільки то вбито ворожої техніки…
    Стільки но мам перетнули кордон…
    От гігабайт відзнятої хроніки
    От скільки тегів позначив Гордон…

    От вам і кількість москво-полонених,
    Скільки будівель чекають ремонт…
    Кількість дверей для людей відчинЕних…
    От скільки днів у вогні горизонт…

    Список дітей, що покинули землю…
    Кількість поранених, навіть психічно…
    Маса пліток і фейків із крЕмлю…
    Та Антиподвигів… дуже цинічно…

    Ці наративи складають історію…
    Запишуть кожного, хто від серця
    Боронить свою краєвну територію
    Та всипле ворогу в очі перцю…

    Та ми не цифри і математика…
    Ми вільні люди, що прагнуть миру…
    Досить вже днів для того маразматика
    Хто-небудь, встрОмте в нього сокиру!

    23.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5946

    23 бер. 2022
    Юлія Родіна
    Без назви
    Невже так багато потрiбно для щастя?
    Менi лише небо блакитне прозоре,
    А коли нiч, щоб засяяли зорi,
    I щоб одна несподiвано впала,
    Бо мою мрiю вона вiдгадала.

    Щоб сяяло сонце i поруч коханий,
    Щоб завжди жили моi тато i мама,
    Були, щоб здоров'я, натхнення i вiра
    I ми жили в мирi!
    Невже так багато потрiбно для щастя?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5947

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Сегодня ночью не было сирены
    Сегодня ночью не было сирены…
    Но мир не спал и выслушивался в даль…
    Ведь все ещё в конвульсиях гиены…
    Не всем раскрыт их замысла скрижаль…

    Сегодня солнце светит очень ясно…
    И небо аж искриться голубым…
    Но в воздухе звучит «ещё опасно»!
    И где-то там ещё клубится дым…

    Весна! Ей в новый тон горланят птицы…
    Все те, что их боятся москали…
    Они, не ведая войне границы
    Лишь воспевают новый день земли…

    Мы, вдруг заставшие убийства низость…
    Не будем как неверующий Фома…
    Ведь ощущая смерти близость,
    Мы все же не покинули дома…

    Во всем искали символ и знамение…
    Любили бесконечно каждый день…
    Ведь этот март навеки стёр сомненье…
    И замер в трауре потерь…

    21.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5948

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Російський абсурд
    Чесно кажучи досить загадка!
    І над нею найкращі уми
    Міркували допоки лампадка
    Не змінилась на темінь тюрми…

    Як же так: заборона слова?
    Потужна підміна понять!
    Їхня сутність не випадкова!
    Це треба історію знать!

    Але якщо дивитись прямо…
    То відповідь на лиці!
    Руський вторить за ТіВі «упрямо»!
    Дуже різні відомі митці…

    То їм жить не дає Бандера!
    То віруси крізь комах…
    Ну ж бо, люди! Сучасна ера!!!!
    Вам всім позносило дах!

    То ковід не дає перемоги…
    То покійний Америк татусь…
    То земельні врожаю пороги…
    Ну чесно! Як всі, я сміюсь…

    Ви святкуєте смерті та горе…
    Ви платите глядачу…
    Ви створюєте затори
    Щоб кожний на сОбі відчув…

    Ну-ну! Віддаляйтесь далі!
    Бороніть свого пу та Рунет…
    Видаляйте інсту та медалі…
    Та моліться на кулемет…

    Ваш абсурд, як і ваша жорстокість
    Все безглуздя заїзжених фраз…
    Свідчить лИше про однобокість…
    Та про страх не здійснити наказ…

    Така нація - не потрібна!
    Це вже очевидний факт!
    І всі, хто русоподібні
    Узяли для розвИтку антракт!

    Тож варіться в своєму жахітті…
    Свої ж горлянки на ніж…
    На вашу могилу квіти
    Ми покладемо босоніж…

    20.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5949

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    ГеноКод
    Щоб проявити гено-код
    Та вмить згадать своє коріння
    Увесь УкрАїнский Народ
    Має прожити потрясіння…

    Від остраху, до сили й міці…
    ненАвисті до співчуття!
    Де кожен на своєму місці
    Та хоче кращого життя

    Прожити має безнадію…
    Розчарування, лютий біль…
    Єднання, де кожЕн радіє
    Та дух, бо зброя звідусіль…

    Турботу знати і підтримку…
    І щиру вдячність за просте…
    Усе змінилося узимку…
    Та віра в ліпше проросте…

    Жага до правди! Перемоги!
    Уміння, що зривають дах…
    Любов до людяних порогів…
    Та жалюгідність до невдах…

    Болить душа… той шлях пекельний…
    Не всі зустрінуть новий день…
    І плач над ненькою смертельний …
    На бій як хвилями натхнень…

    І світ навколо іздригнувся…
    Злетіли маски, стан ясний…
    Народ країни не прогнувся
    На перших кроках у весни!

    Довів на кожному куточку,
    А хто не зна, тим доведе:
    Від ворога - чекай кістОчку!
    Фашизму не будЕ! Ніде!

    18.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5950

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Она слушала новости очень внимательно
    Она слушала новости очень внимательно…
    Затем отключила картинку и звук…
    Взяла карандаш и очень старательно
    Что-то писала, без дрожи у рук...

    Надела пальто, замотала шарфик…
    Кота обняла, и сказала «прощай»
    Отменила в дороге встречи и график…
    На крики друзей оборвав - «не стращай!»

    Пришла на площадь. Безлюдно и тихо…
    Осмотрелась вокруг - как жаль, никого…
    Никто не понял, что мрачно и лихо …
    А может им страшно и без того…

    Глаза не боялись, и руки делали!
    Все выше и выше держа плакат!
    Ей было стыдно, что мир неделями
    Не видел пылающий кровью закат…

    Прохожие спотыкались и падали…
    Делали фото, звонили родным…
    «Вы не боитесь?! Оно вам надо ли?»
    «Услышьте кару! Почуйте дым!

    Я не слепая! Мне очень больно!
    Вы безразличны, и безвольны!
    Мы вместе можем сказать «довольно»!
    Никто не хочет этой войны!»

    Толпа вокруг неё собиралась…
    Кто-то плакал… Кто-то молчал…
    Она же стоять до утра собиралась,
    Если бы некто не настучал…

    И когда ее уводили под руки…
    И рвали прилюдно белёсый лист,
    Толпа про себя прошептала «суки!»
    Пора задуматься, кто фашист!

    Казалось бы, что одинокий голос?
    А он сильнее бездумной толпы!
    И когда прорастает сознания колос,
    Крайне трудно закрыть правдо-рты!

    Пелена спадёт… и совесть нагрянет!
    Кошмар всех безумий сведёт с ума…
    Ведь умный в тюрьме ненадолго застрянет…
    А недоумков покосит чума!

    16.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5951

    23 бер. 2022
    Юрій
    Молитва
    Змилуйся Боже, прошу!
    Зупини цю війну, попрошу!
    Бо в силах Твоїх, це зробити!
    І немає в нас більше, кого попросити...

    Стань на захист, людському життю.
    Прожени Ти від нас, усю цю, русню!
    Щоб не кривдили наших дітей!
    І не кидали бомби, в наших людей!

    Вірю у те, що Ти можеш зробити.
    І хочу Тебе, я ще попросити!
    Відправ охоронців, із неба до нас.
    Нехай захистять, від ворога нас!

    Змилуйся Боже, прошу!
    Зціли, Ти державу мою!
    Дай нам сили, це пережити!
    І Україну, стрімко відродити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5952

    23 бер. 2022
    Тетяна
    Моя Україна
    Люблю безмежно неньку Україну,
    Її безкрайні землі, ріки та моря,
    До рідних країв всій душою я лину,
    Бо тут на віки Батьківщина моя!

    Немає більше в світі кращої землі,
    Яка б мене на все життя зачарувала,
    В моєму серці, Україна, тільки ти,
    Якби змогла, тебе б я обійняла.

    Тебе б я захистила від страждань,
    Які, на жаль, в твоїй траплялись долі,
    Ти назавжди облиш хвилини виживань,
    Живи спокійно в мирі і на волі.

    Всміхнись, країно, та вдихни на повні груди,
    Найсміливіша ти з усіх на цій Землі,
    Твоє ім'я всі стоячи вітають всюди,
    Від цього в серці завжди солодко мені.

    Пишаюсь тим, що народилась в Україні,
    Бо Україна - це моє натхнення в кожну мить,
    Завжди над нами буде мирне небо синє,
    І зірка свободи над нами майорить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5953

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Русский солдат
    Звонит на родину солдат:
    «Привет, Родная!» (через мат)…
    Сегодня был убит мой друг…
    Здесь ад кромешный! Крик вокруг…
    Но я везу тебе духи…
    Украл там всякой чепухи…
    Представь, у них в деревнях свет…
    И вкус есть разный у конфет…
    У них не грязь, кругом асфальт…
    Ванек везёт своей семь пальт…
    Тебе то я добуду шубу!
    Тебе в ней точно будет любо!
    Одно боюсь, сгорит все это…
    Нам отпускных не ждать до лета…
    Еда закончилась вчера…
    Крадем и жжем тут все… дотла…
    На грани Леха-командир…
    Стреляем всех… вот русский мир?!
    Тут нет нацистов… все обман!
    И ночь… Чернобыль и туман…
    Ты знаешь… я ведь не вернусь…
    Мне дом предатель! Лживо Русь!
    Если удастся, будет плен…
    Я тут молюсь, не встав с колен…
    Бежать нельзя! Своих стреляют…
    Тела солдат не собирают…
    Ты просто знай, я в западне…
    Нет смысла в этой всей войне…
    Под дулом Новая атака…
    Мы мясо тут! Мы не вояка…
    Я здесь фашист… я хуже твари…
    Я больше труп, чем чей-то парень…
    Такой позор в душе роиться…
    Здесь каждый хочет застрелиться…
    Спасибо, что приняв все это,
    Ты просто плачешь, без ответа…
    Прощай, любимая! Прости…
    Но я сдаюсь… мне не снести…»
    И выстрел голос оборвал…
    Упал солдат… Он тут не врал …
    На том конце слеза прорвалась
    «Обидно! Шуба, блин, сорвалась!»

    13.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5954

    23 бер. 2022
    Lyubina
    Cовет
    Не общайтесь с дураками!

     Не общайтесь с дураками,
     С голубыми "петухами"
     И с врагами, и с "козлами"
     Не общайтесь никогда!
     Посылайте на*** трусов,
     Хитроумных белорусов,
     Бизнесменов - толстопузов,
     Чтобы не было вреда!

     Не встречайтесь с президентом,
     Со шпионом - резидентом;
     И со злобным импотентом
     Не вступайте в разговор!
     С  глупым молодым танкистом
     И с "повёрнутым" марксистом,
     С онанистом и рашистом
     Не ведите жаркий спор!

     Кто-то станет вдруг смеяться:
     - С кем прикажете общаться?
     Что ходить и всех бояться?
     Стать аскетом как Кощей?
     - Речь ведите осторожно
     С теми, кто не "отморожен",
     С попугаем даже можно,
     Всё равно он всех умней!

     Не придумали рецепта
     От безумного адепта
     И больного интеллекта,
     Нет лекарств от скрытых злюк!
     Страшно жить в безумном мире!
     Лучше одному в квартире,
     Вилкой шевеля в гарнире,
     Сделать другом ноутбук.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5955

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Знову п’ята ранку
    Знову п’ята ранку…
    Діти на підлозі…
    В кишені валеріанка…
    Спати знов не взмозі…

    Виючи сирени
    Рятівні блокади…
    Ми всі на арені
    І нема пощади…

    Будні між тривоги…
    Потяг око манить…
    Хочем перемоги…
    Біль лише дурманить…

    Інколи здається
    Що ми все те самі…
    Але той, хто б’ється
    Захищен небесами…

    13.03.22 (5:15)
    А коли ще писати вірші?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5956

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Під вій сирен та вибухові хвилі
    Під вій сирен та вибухові хвилі,
    Під відчуття, що не дає здаватись,
    Ми всі від страху посивілі,
    Не маєм наміру продатись!

    Ховаючи дітей подалі,
    Молитвами читаючи кобзар,
    Ми сидимо у темряві, в підвалі…
    І уявляєм безтурботність хмар.

    Та віримо тепер несамовито!
    Настане день і ворог упаде!
    Як і зомбована усяя свита…
    І суд його знайде будь-де!

    Засяє сонце втомлено, та ясно!
    Настане свято! Кожен переміг!
    Я відчуваю перемогу вчасно!
    От-от, лише зійде тоненький сніг!

    11.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5957

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Маріупольський пологовий будинок
    Стояв на пагорбі пологовий будинок…
    Такий звичайний, історичний дім!
    В нім кожен день по п’ятдесят дитинок…
    Де лікарі завжди і раді всім!

    І от напередодні від пологів
    Дівчат багато, втомлених буттям,
    Та й опинились на його порогах,
    І із от-от народженим дитям!

    Війна десь вирувала та зривалась…
    Новинами як обстріл кожну мить…
    Вагітні дихали! І намагались
    Усі страхи новим життям затьмить!

    Пологи не питають, як їм бути…
    У них своя природа і свій час…
    І біль нестерпна дасть жахи забути…
    «Яке ім’я?» «Нехай буде Тарас»

    І кожна мати, забува про себе,
    Відтоді присягає рятувать…
    «Я все зроблю, що можу! Все для тебе!»
    Як добре, що ще є чим годувать…

    Та як шкода, що рішення убивці
    Безжалісно викреслює любов…
    Він просто бачить мітку на бруківці…
    І натиска на кнопку… знов і знов…

    І крик душі нестерпний… вибух… горе!
    Майбутнє перекреслилось умить…
    Фашисти! Що ж це звіринство хворе
    Щоб юну мати із дитям убить?!

    І люта помста прийде! Обіцяю!
    Нащадки вас поріжуть по шматках…
    І ваші сім’ї також розстріляють
    По їхнім мирним і тупих хатках!

    Вас винищать, як расу, як народність!
    Ви всім огидні орки! Злісний бруд!
    У тому й поляга природність…
    Відвідаєте найстрашніший суд!

    А наші світлі й щирі янголята,
    Дай Боже, будуть неньку берегти…
    І сил дадуть подужать супостата…
    А потім мир в своїй душі знайти…

    9.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5958

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Спроси меня «Как я?»
    Спроси меня «Как я?!»
    Скажу - нормально!
    Иллюзий не строю и крепко держусь…
    Смотрю как во всю горланит Навальный
    И с цветами в горшках понемногу вожусь…

    Спроси меня «Где я?!»
    Да где обычно!
    Мой дом - моя крепость! Моя броня!
    Конечно в нем все сейчас непривычно…
    Но мы привыкаем день ото дня…

    Спроси меня «Кто я?!»
    И без сомнений
    Я гордо и громко для всех скажу:
    Я украинка! Без изменений!
    И если прийдется, то докажу!

    8.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5959

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Я вірю в світ, який почує…
    Я вірю в світ, який почує…
    І впевнена, що він побачить!
    І тих, хто зараз не ночує,
    І тих, хто дуже гірко плаче…

    Я вірю, Світло переможе!
    А глупість зникне назавжди…
    Нам в цьому Бог сам допоможе!
    Ти почекай… лише зажди!

    Я знаю, що разом із сонцем
    Настане наш новітній день!
    І наші браві охоронці
    Почують перемог пісень!

    Життя оновиться інакше!
    Ми відбудуємо міста!
    І знову станем трішки м’якше…
    Почнем із нового листа..

    Тому, тримаймося, родино!
    Разом! Удома! У тилу…
    Непереможна Україна!
    Ми точно виграєм війну!

    6.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5960

    23 бер. 2022
    Наталія
    Вже майже місяць точиться війна
    Вже майже місяць точиться війна,
    Кати безжально нищать нашу землю.
    Щодень новини, виє сатана.
    Ми ж, заклики, по всьому світу шлемо.
    Вже сил немає весь цей жах
    Терпіти, плакати та споглядати.
    Та як же діти, люди у містах
    Сидять під бомбами, але не хочуть здатись.
    Заради них, заради нас
    Ми просимо у Бога ласки!
    В цей переломний в світі час
    У нас немає права на поразку!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5961

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Я громадянка вільної країни
    Я громадянка вільної країни!
    Тієї, що обрала Президента
    Для розвитку та блага України,
    Від тоді, як стріляли у Студента…

    Ми жили дуже мирно! Процвітали!
    І будували власнеє майбутнє!
    Та коли вранці під обстрілом встали,
    Ми зрозуміли - біль цей незабутній!

    Та здивував не вчинок окупанта!
    Безглуздя, як і заздрість - зрозумілі!
    Ми всі разом за закликом гаранта
    Піднялись хто у чому!! як умілі!

    Всі, хто сварились, позабули сварки!
    До зброї стали, навіть, хай каміння!
    Держ. Прапор встановили в аватарки!
    Та пробудили захисні уміння!

    Для вояків позносили підтримку!
    Шукали мітки, знищували знаки!
    Вслухались в таємничу вогне димку…
    Та відбивали «русские» атаки…

    Такая віра і любов проснулась!
    Та гордість за безстраща укр. нації!
    Щоб кожная людина повернулась!
    Що ми відстоїм Київ з окупації!

    Всі на зв’язку! Всі як один! Як родичі!
    Питають «як ти?» крізь міста та села!
    Ворожих посилають всі світ за очі!
    І атмосфера страшна …та весела!

    Пишаюсь! Не сиджу також удома!
    Збираю інформацію та речі!
    І тим, із ким знайома й не знайома -
    Героям слава! Рускіє - на втечу!

    26.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5962

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Война грозилась прийти во вторник
    Война грозилась прийти во вторник…
    Готовила почву, свозила танки…
    Уже открывала оружий затворник…
    И делала сгиб в солдатской осанке…

    Затем отвлеклась, постреляла немного…
    Забыла про встречу! Но вспомнила позже...
    И вновь разносилась по миру тревога
    Ну или что-то на это похоже…

    Война сообщила: приду в воскресенье!
    Бегом собирайте семьей чемоданы!
    В другой стране вам будет спасенье!
    Бросайте свои «синьо-жовті майдани»!

    И люди в страхе читали новости…
    И верили каждому вескому слову…
    Испуг - основа для бестолковости…
    И мы ведомы угрозой… снова…

    Но глядя на этот поток информации…
    И вспоминая уроки истории…
    Даю отчёт, что власть публикации
    Несёт опасность большой категории!

    Слова - как эхо! Разбавь их чувством -
    И каждый видит уже своё…
    Править массами - это искусство!
    Где как тотем - впереди враньё!

    Не жду Войну! И встречать не буду!
    И Вам не советую паниковать!
    Наше сознанье подобно сосуду!
    И Вам решать чем его наполнять!

    18.02.21
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5963

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Шёл третий день войны…
    Шёл третий день войны…
    Страх отступал!
    На месте ужаса росла Надежда!
    Наш враг сдавался в плен и отступал…
    Беги, солдат! Ты глупая невежда!

    Стреляй конечно, сколько хватит сил…
    Поверь, нас миллионы украинцев!
    Такое наш народ уже сносил,
    Что много для тебя обстрел - гостинцев!

    Но несмотря на твой убогий шаг,
    Мы верим, Бог его тебе не спустит…
    Мы призываем: «Русский, стоп! Ты лютый враг!»
    Никто из нас рук не опустит!

    Задумайся хоть раз и сам реши!
    Другой возможности уже не будет!
    Продажен ли ты за *уйла гроши?!
    Весь мир тебя разъест!
    Весь мир тебя Осудит!

    Что ждёт тебя, когда утихнет бой?!
    И кто захочет жить с тобой - убийцей?!
    Поверь, тебя стыдом не ждут домой!
    Ты стал ничем… одной пустой страницей!

    Ты на Руси народ нанёс клеймо!
    Вас не простят! И Вас нигде не примут!
    Пора прийти в себя! Уже давно!
    Ведь вашу гибель на айфоны снимут!

    27.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5964

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Один дзвінок - життя змінилось вкрай
    Один дзвінок - життя змінилось вкрай!
    Один обстріл і ти - дитя війни…
    І перед нами відчинився рай…
    А їм - ворота в пекло з Сатани!

    Ніч не одна, коли не немає сну…
    Новин багато! Серед правди фейк…
    І серце розривається за ЗСУ!
    Та радісно всміхається на «стейк»…

    Вже 6 сирен… і сховищ рівно шість…
    Два рюкзаки, дитина на руках…
    Ну дякуємо, наш «бажаний гість»!
    Ми «щиро вдячні» у своїх думках!

    Чотири дні… попереду ще ніч!
    Важка, сумна, пекельна по містах…
    Та ми, як козачейська мужня Січ,
    Не відчуваєм більше ні жалю, ні страх!

    Поранених - багато… ой, шкода!
    Убитих теж, але без них ніяк…
    Та встоїть українська орда!
    О Божечко! Лише подай нам знак!

    28.02.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5965

    23 бер. 2022
    Дмитро Ейдельштейн
    Крізь майже весняний наразі порожній парк
    Крізь майже весняний наразі порожній парк,
    Через неспокій батьків і обов’язковість новин,
    В темну злощасну годину до душ дітлахів
    Пробралась війна і оселилась там.

    То в теробороні «матусін любімий Бумбокс»,
    То облаштовують «сховища від сирен» по домах,
    То впала ракета «над Яром, де плакав татусь»,
    То гімн заспівали «де море велике й тепло»,

    То «гості посплять на дивані» й ще одну ніч
    То пахне мастилом, бо тітка робила «коктейль»,
    То люди вмирають «в місті, де зоопарк».
    «Плюс», «русский военный корабль», «як ти?».

    Лайка і гумор – молитва до Бога тепер.
    Хоч суперечать нам кривда, ненависть і смерть
    Сорок мільйонів зайняті тільки одним:
    Творенням миру для українських дітей.

    2.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5966

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Оголена правда…
    Здавалось, звичайнеє рішення,
    Що відповіда історії,
    Описує всю імперію,
    та чітко намічує шлях…
    Яке стосується знищення,
    Везе для солдат крематорії,
    Та знає лише матерію,
    Й ховається по полях

    Призводить до нового бачення
    До викриття мега злочинів,
    Та розуміння мізерності,
    Яка у людей в голові!
    Їх «правда» не має значення…
    Свідомість - із інфо розчинів…
    І тупість рівня майстерності
    Лиш левели в ній нові…

    Відкрився режим та острахи…
    Тиран, що начхав на людяність…
    Де божевілля охоплює
    Та здатно вбивати дітей…
    І злочини, ніби поштовхи..
    І дивна ворожа відданість
    Та мужність, яка захоплює
    Й захища від «гостей»…

    Повага до креативності….
    До закликів від політиків…
    За відчайдушнії наміри
    Виграли цю війну!
    І бачення ефективності,
    І поетичність від нитіків
    І всіх пошкоджених замірів
    Що мають високу ціну!

    Відкрилось багато темряви…
    Та світла відкрилось порівну…
    А ще розуміння значення
    Кожної сторони…
    І всі турботливі Прояви
    Єднання народу у одну
    Правду й її тлумачення
    Безмірної глибини!

    6.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5967

    23 бер. 2022
    Юлія
    Окупантам
    Хто тобі дав право, вирішувать долю
    Кого обирати, кому і як жити
    Кому, завдавати нестерпного болю
    За ким сльози солоні лити?

    Хто дозволив тобі руйнувати?
    Життя, дороги, будинки
    Хто дозволив катувати?
    Одягати у чорні хустинки

    Тебе мама, що не навчила
    Що чуже брати не гарно?!
    Але якщо на смерть пустила
    То про маму говорити марно

    Ніхто не давав тобі владу
    Розкрадати чужі надбання
    Все рівно не сховаєш правду
    Ця дорога (для тебе) буде остання
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5968

    23 бер. 2022
    Катерина
    Йде війна
    Ви ставите мітки, ми їх прибираєм.
    Ви брешете людям, а ми правду знаєм.
    Ви нищите мову та нашу країну,
    Яку бережемо й плекаємо ми!

    Вас ставлять у рамки, а ми крізь них йшли.
    Така от різниця, геть, москалю, іди!
    "Мы не трогаем мирных, не неси чепухи!"
    Зомбовані кажуть нам всюди.

    Ви гарматне є м'ясо, зрозумійте! Глухі?
    Вас везуть на війну, безсердечні й гнилі.
    Наш Київ палає та Харків в вогні,
    Ми вам не побачим дітей у труні!

    Хіба справжній брат піде танком на брата?
    Невже він поцілить у матір з дітьми?
    Для матері син, це найбільша є втрата
    Ви боїтесь повстати, ми живемо в пітьмі.

    У бункері знову народжує мати,
    Дитинка здорова, а батько в раю.
    Він мужньо свободу пішов захищати!
    За честь і за спокій, за неньку свою.

    Невже життя варте "нам нельзя за границу"?!
    Чи музики варте воно, підкажіть?!
    Чому літні люди повинні страждати?
    За вбитих повинні ми вам відплатить.

    Години минають, прийшла вже весна
    Яка зараз дата, хтось із вас зна?
    21 століття, наш час, йде війна.
    За що? І коли вже скінчиться вона?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5969

    23 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Спільнота, як камертон
    Із перших днів свого явління,
    Людина створюється в футляр,
    Який зростає крізь покоління
    Такий ювелірний, наче тесляр…

    Наповниться він тільки суттєво
    Жагучим, пристрасним почуттям…
    І сильні зарубки в нім миттєво
    Назавжди зостануться співчуттям!

    І якщо буде в нім порожнеча,
    Шкода! Адже ми як душі митець,
    Вирішуєм, чи будЕ ворожнеча…
    Чи буде вихор відкритих сердець…

    Ми кожен день обираєм слово…
    І думку, що прикраша життя…
    І закладаєм в собі основу
    Свого єдинства! Свого буття!

    Тоді і вчинок, як відповідність…
    Тоді спільнота, як камертон…
    І зрозуміло: прірва чи гідність,
    Розквітне чи зчахне душі бутон…

    Ніколи не пізно змінити настрій…
    Обрати інакше, створить нове…
    Відчути ароми щирої айстри…
    І побачити як біда упливе…

    5:43
    11.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5970

    23 бер. 2022
    Наталія
    Здригається від болю Україна
    Здригається від болю Україна
    І тонни зла летять з кремля.
    Із гнійника, що ти носила
    В своєму тілі, Матінко-Земля.
    Твої сини тебе звільняють,
    Конає звір, метає лють.
    Усі народи споглядають
    Його гнилу і чорну суть.
    А ми продовжуєм стояти,
    Звільняти світ від темноти.
    Простий народ, прості солдати,
    Вам вічна слава навіки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5971

    23 бер. 2022
    Катерина Бура
    З Україною в серці
    Час настав. А я не знаю, звідки
    Нам чекати закликів до дій.
    Кажуть: "Мало"... Вистачить і дрібки
    Тих, хто ще живе серед надій.

    Здивування погляд: "Невже знову
    Вам не вистачає боротьби?"
    Хтось чергову підготує змову,
    Аби нас здолати назавжди.

    Це ж абсурдно: переживши пекло,
    З попелу щоразу встаємо.
    Заявляєм всім: змінити вектор
    Наших дій нікому не дамо.

    Хай нас мало. Поки ще не більшість,
    Та все ж двоє - це вже не один.
    Час іде, і збільшується швидкість
    Того вітру, що веде до змін.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5972

    23 бер. 2022
    Вероніка Мовчан
    Батькові очі
    Я ненавиджу палко безкомпромісно
    Так, що серце рветься - нема як зібрати...
    Його доцю шрапнель проймає  наскрізно,
    Йому більше нема вже чого втрачати.
    .
    Батько, цей муж з сухими очима.
    Візьме зброю, одягнеться в форму:
    Спробуйте стати на мить перед ними
    Перш ніж для червів станете кормом.
    .
    Спробуйте стать перед тими очима
    Хоч на секунду, якщо є сміливість
    Вгледіли, що їх зробило пустими? -
    Час подихати Богу на милість!
    .
    Прокляте Богом, прокляте людом
    Кодло найгірших болячок планети,
    Най же подавитесь ви своїм брудом,
    Най заросте понад вас лісостепом.
    .
    Будуть степи ті неходжені й дикі,
    В лісі лиш стерво буде водитись...
    Гляньте у батькові очі великі,
    Перш ніж навічно в землі оселитись.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5973

    23 бер. 2022
    Оксана Кольцова
    Вільна Україна
    За що наш народ убивають?
    Навіщо ці звірі прийшли?
    Говорять, що нас визволяють,
    Бо ми тут фашисти усі.

    Фашистів я тут не стрічала,
    Ні в Києві, ані в Дніпрі,
    І мирним я містом гуляла,
    Раділа на нашій землі.

    Як гірко і боляче, люди!
    Дітей убивають у нас,
    Ніколи прощення не буде,
    Не змінить цього навіть час.

    Ми сильні, ми вільні, ми зможем,
    Пройти всі ці темні часи,
    І разом ми всі переможем!
    Немає  другої мети!

    Ми всі вже дуже втомились
    Слухати всю цю брехню,
    Що в мирних у нас не стріляють,
    Прошу не несіть цю хєрню,

    Як боляче нам все це чути,
    Проживши на вільній землі,
    Тепер у підвалі ховатись,
    І плакати вдень і вночі.

    Проснутись від вибухів вранці,
    Здригатись від звуку сирен,
    Не треба нас так визволяти!
    Ніхто нас не візьме у «плєн».

    Не треба нам «рускава міра»,
    Не треба нам «братья» казать,
    Бо брат до брата ніколи,
    Не прийде своїх убивать!

    Ми молимось кожної ночі,
    Щоб ранок нарешті прийшов.
    Щоб жах цей нарешті скінчився,
    Щоб це був тільки лиш сон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5974

    23 бер. 2022
    Крушельницький Олег
    Святі кольори
    Волійте свободи, беріться за зброю,
    Наносьте на шолом святі кольори
    В них небо та сонце вплітають лозою
    Безсмертя та вічність в козацькі герби!

    Співайте пісень так, щоб воля дзвеніла,
    Щоб прапор ворожий у пеклі горів,
    А ти гомоніла, моя Україно,
    Про мужність та славу хоробрих синів!

    Вже клич переможний у небі лунає,
    Вже зойкіт та стогін стихає в серцях,
    Вже погань кремлівська нутром відчуває
    Свою безнадійність та мордорський крах!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5975

    23 бер. 2022
    Наталія Демедюк
    Проліски
    Ми вистоїм, як проліски в негоду,
    Тендітна квітка - білі пелюстки.
    Ми пронесемо гнів і біль народу,
    І віру в Україну крізь віки!

    Серед снігів воістину розквітнем.
    Вогонь запеклих, кажуть, не пече.
    Ми не здамося і здобудем в битві
    Свободу - як не словом, то мечем!

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5976

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Вічна нація
    Увірвався терпець у народу,
    Що вічно боровся й змагався
    Пішли захищати не тільки власну свободу
    А й тих, хто завдяки ним і тримався

    За сина, за дочку, за брата, за матір
    За нашу святу Україну!
    І прапора свого гордо тримати
    На власній землі, бо це наша країна.

    Ціла історія вкрилась слізьми
    Матерів та дітей, що сидять у підвалах.
    Але ті, хто напали, не є людьми,
    Тому їм всерівно хто лежить у завалах.

    А нам всерівно на їх ультиматум
    Вони лише кажуть що це "операція"
    Для нас ця війна не буде довго тривати,
    Бо окупанти помруть, а українці - це вічна нація.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5977

    23 бер. 2022
    Маргарита Лободзінська
    Чи зможемо це пекло подолати?
    Чи зможемо це пекло подолати?
    Давай долоньку та пішли перевіряти.
    Штовхнув нас лютий в бісове болото –
    тут морок, але нас не налякати.
    Четвертий вершник прискакав в наш дім,
    примусив нас з початку починати.
    Обрати долю іншу,
    й стати
    тим, ким ми не мали стати.
    Ті, що були до нас, з небес попереджали –
    пізнали, бачили, ми все це відчували!
    Ми тут, де світло! Чуєте, нащадки –
    там, на землі, залишили нотатки
    та хрести.
    Будь ласка, не повторюйте помилки,
    роздерти кляте коло настав час.
    І тим, що будуть після вас,
    залиште – землю, стяг,
    іконостас.
    Багряним кольором рукопис напишіть,
    те, що на серці –
    слів не підбирайте.
    Тут вершники були багато раз,
    ми зупинили їх –
    навіки.
    Видихайте!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5978

    23 бер. 2022
    Вікторія
    Хто цей сухий біль зможе роздробити?!.
    хто цей сухий біль зможе роздробити
    він зимний, як лютнево-березневі укриття
    напоєні слізьми страху
    страх навис бурулями й коле
    іноді мені здається –
    ше трохи і все навколо лусне, трісне, вибухне

    хто цей навіжений біль зможе виказати,
    якшо всі слова з’їли свою сутність
    у мерзлих серцях, яким ще гоїтись і гоїтись
    хто посадить любов
    щоб проросли віра й надія
    хто зрошуватиме їх молитвами, піснями й обіймами
    якшо всі навколо вичахли, вихололи
    як лютнево-березневі укриття
    а там же вдихи-видихи
    їм би вижити, їм би вижити, їм би вижити

    хто стоятиме на варті пам’яті про жаскі, лють і гнів
    про крижані крики померлих і сльози живих,
    що вогнем скрапували
    хто вилікує амнезію,
    яка століттями в’язне в жилах,
    затуляючи лик ворога
    може ти війна?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5979

    23 бер. 2022
    Інна
    Нехай це буде сон...
    Наснився сон...страшний...тривожний...
    ...так, ніби в нас іде війна...
    ...так, ніби кат лихий безбожно
    вбиває маму й немовля...
    ...так, ніби наша Україна,
    горить у чорному вогні...
    а українська вся родина,
    сидить в пекельному котлі...

    так, мов антихрист у пагонах
    стріляє з градів кожен дім,
    нав'язує свої закони...
    свій недолугий "рускій мір" ...
    ...так, мов дорослі стали діти...
    ...так, мов дитинства в них нема...
    ...і більшість вже осиротіло...
    За що прийшла така біда?!
    ...........................................................
    Мені наснився сон тривожний...
    ...так ніби в нас іде війна....

    23.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5980

    23 бер. 2022
    MD
    Без назви
    Could you tell me why
    Why should our children die ?
    Why the nights are longer
    Longer than the days of stronger.

    Could you tell me why
    Why should our mothers cry?
    Why should we be killed
    By disgusting evil  will.

    Could you tell me why
    Why do we still have the open sky?
    Why it's open not for birds
    But only bombs, shots and empty words.

    Could you tell me who
    Who would pay for death of me and you?
    Who would help to stay alive
    When all the world seems just to try.

    But to try is not to do
    And no one really thinks of me and you
    The only thing that left for us
    To keep the pace, to start and stop.

    07.03.21
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5981

    23 бер. 2022
    Давид Найфонов
    Versus
    Пітьма проти світла. Війна проти миру.
    Не здасться козак триколорному звіру.
    Міць в правді, а правда на нашому боці.
    Ми всі об’єдналися – й ворог у шоці.

    Добро проти зла. Вільний дух проти рабства.
    Давно світ не бачив такого нахабства:
    Сусідської підлості, зради, цинізму,
    Ніхто не чекав на появу фашизму.

    Покора тупа проти гордості, віри.
    Хай вилізе чортів загарбник зі шкіри,
    Але не відчує смаку перемоги,
    Урешті паде від зневіри й знемоги.

    Все пекло постало супроти сил світла.
    Не хоче, аби Україна розквітла.
    Та бачить Господь наші прагнення щирі –
    Тож будемо жити у щасті та мирі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5982

    23 бер. 2022
    Яна Турович
    Україно!
    Стій! Тримайся! Не падай!
    Навколішки, люба, для них не ставай!
    Скільки кроків вперед вже пройшла ти
    Київ, Харків, Суми - згадай.

    Ти сильна! Ти єдина! Ти горда!
    Наших синів, молю, збережи…
    Я благаю Всевишнього Господа Бога -
    Землю нашу рідну спаси й сохрани.

    Ми переможемо! Нас не зламати!
    Разом ми - сила, Український Народ!
    Всі до останнього йдем воювати,
    Знищим тих клятих рускіх сволот!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5985

    23 бер. 2022
    Давид Найфонов
    Вдивляється у обрій Україна…
    Вдивляється у обрій Україна,
    Усі її думки – про майбуття.
    Про те, коли кожнісінька людина
    Щасливе вільне матиме життя.
    Настане час, якого всі чекають –
    Піде війна, урешті, назавжди.
    І солов’ї натхненно заспівають,
    Гаї цвістимуть, зашумлять сади.
    Мир пануватиме у горах, над степами –
    На героїчній непідкореній землі.
    Тут хлопчаків усіх ростимуть козаками
    Та не впускатимуть ворожі «кораблі».
    Немов мала замріяна дитина,
    Яку нові чекають відкриття,
    Іде вперед сміливо Україна
    Із вірою у світле майбуття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5986

    23 бер. 2022
    Софія
    Розчинитися в житті
    О, ноче! Приспи мене духмяними тайнами своїми.
    Світанок - напої росою!
    О, світе, дай збутись простотою!

    Я хочу розчинитися в повітрі
    Хочу побігти річкою живою
    Хочу жити та забути про Я

    Простого і щирого хочу життя
    Сонця - що золотить шкіру,
    Вітру, що спутує волосся.

    Хіба можливо жити, без права на життя?
    Як можна мати Я, що без чуття?
    А маючи чуття, залишитися досі Я...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5987

    23 бер. 2022
    Давид Найфонов
    За нами – перемога!
    Війна. Щодень, щоніч перестороги.
    Жахливі ці повітряні тривоги.
    Новини, мов шалені водоспади.
    Скажені вороги – мерзенні гади.
    Зруйновані міста, а з ними долі.
    Кривавий шлях до миру, щастя, волі.
    Європи й Штатів дивна обережність.
    На противагу – мужності безмежність,
    Людей єднання, подвиги героїв,
    «Корабль русский» лиха щоб не коїв.
    «Зміїнівці», Скакун Віталій, «Привид»…
    Чужинцю, не давай нам зайвий привід!
    Умить вкрадуть твій танк з-під носа роми.
    Впадеш – ще й пощастить, якщо від втоми.
    За нами перемога! Ти ж – програєш.
    Тікай скоріше! Напрям добре знаєш.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5988

    23 бер. 2022
    Марина Цаль
    Я – не військовий об’єкт
    «як ти?» «тихо?» тотожно «люблю».
    «прочитано», статус «в мережі» - спокійно.
    обов‘язково зустріну ще, до грудей пригорну,
    обороняю кордони наші надійно.

    голосові та кружечки ті у смарфоні
    ми чекаєм терпляче щодня.
    такої напруги теплоти та любові
    раніше не знали телефонні моря.

    все життя помістилось в рюкзак,
    близькі, знайомі, колись невідомі
    поселились надійно у сердці.
    не бійся,
    ти не один, ти по крові козак!

    в нас із неба підтримка небесної сотні
    разом за дім, за людей, за життя.
    відвоюєм! почався відлік зворотній
    - як ти?
    - тихо, відчуваю єдине сердцебиття.

    я захоплююсь тобою, дужий та мужній
    раніше незнайомий мені українець!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5991

    23 бер. 2022
    Степко Юлія
    Мы не будем прежними никогда!
    Мы не будем прежними – никогда,
    Стали слишком личными, все слова,
    Каждый вдох болезненный, как и день
    Наша «Мрія» взорвана, словно тень.
    Мы не братья, хватит вам – всюду ложь,
    Вы нас убиваете, и родня. Ну что ж!
    Нет нацистов. Грады есть и террор,
    Вы давно нарушили сложный договор.
    Мы не будем  прежними, через нашу боль,
    Прошиваем заново веру и любовь.
    Слишком с вами разные, как и суть войны,
    Начался с проклятия первый день весны!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5993

    23 бер. 2022
    Юлія Степко
    На грани!
    Каждый день – на грани,
    Как в последний раз,
    Словно истерия
    Камнем на ногах.
    Криком разнесется
    Материнский плач,
    Но не слышит «русский»
    И молчит палач.
    В посеревшем небе
    Взрывы каждый час,
    А Россия славит
    Всех друзей в гробах.
    Украина крепнет,
    Не сдаётся дух,
    Оккупанты – слепни ,
    Средь своих разрух!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5994

    23 бер. 2022
    Діана
    Привиди
    У руїнах, серед гарячого каменю,
    Що було колись чиєюсь оселею,
    Полягали тіла, що покривдили,
    Над містами поселились привиди.

    Вони танули, та підіймалися,
    У багряне полотно оберталися,
    Завмирали під тінями білими,
    Обгорівшими янголів крилами.

    Тіні предків, привидів, янголів,
    Рев сирен, ніби смерті наспів,
    Розлітались похилими схилами
    У розриви в землі та могил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5996

    23 бер. 2022
    Михайло
    Ой, москалю, ти москалю
    Тоді промовляє до Нього Ісус:
    «Сховай свого меча в його місце,
    бо всі, хто візьме меча –
    від меча і загинуть»
    (Євангеліє від Матвія 26:52)

    Ой москалю, ти москалю,
    Вражий ти, сусіде.
    Ми ж тебе добром благали,
    Щоб тебе не бити.
    А ти слова не послухав,
    Та й удерся в хату,
    Із мечами, і ножами
    Розбійник пихатий.
    Чи ти думаєш, нахабо –
    Не зрить теє Небо,
    І все тобі з рук зійде,
    Як тобі те треба?
    Та Ісус, Всевишній Бог наш,
    Із неба почує
    Молитви і сльози наші,
    Що були не всує.
    І воздасть Він ворогам
    За діла їх злії,
    І понизить пиху вашу
    До хреста й могили.
    Не ходи у землю нашу
    Ні з мечем, ні з списом,
    Щоб тебе не годували
    Сухпайки із рисом.
    Тож, москалю, добре думай,
    Як ввійдеш в Вкраїну,
    Що на тебе тут чекає,
    Недобрий москвине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5997

    23 бер. 2022
    Артем Падалкін
    «Байрактари мої, барактари!...»
    Байрактари мої, Байрактари!
    Не уникне небесної кари
    той, хто пре зі своїм статутом
    у мій монастир!

    Байрактари мої, Байрактари!
    Кращий спосіб ректальної кари
    тим, хто пре зі своїм статутом
    у мій монастир —

    це мої гектари
    і мої отари!
    Це мої паляниці
    й домашній сир!

    І летять Байрактари,
    і палають почвари,
    і невже нам не сниться
    цей пекельний вир?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5998

    23 бер. 2022
    Анастасія
    Сажа
    Котрий день в повітрі чути запах сажі
    Горять міста, горить культура
    А сірники тримають звірі без душі
    В яких по венах суне диктатура
    Вмирають рідні незнайомі мені люди
    Їх скалічені тіла лежать повсюди
    Зґвалтовані, голодні та налякані
    Їх тисячі,
    Тисячі сердець, зупинились на весні.
    Цей запах сажі назавжди зі мною
    Дим відчаю, страху і божої ненависті
    Він вбив в мені почуття жалю
    Він породив в мені зерно жорстокості
    Змусив навчитись керувати багаттям
    Дав зрозуміти всю мою суть
    І запалала диким полум'ям
    Одвічна українська лють.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/5999

    23 бер. 2022
    «Звірині часи вимагають звіриного вчинку…»
    «Звірині часи вимагають звіриного вчинку…»
    Звірині часи вимагають звіриного вчинку.
    Ворожі майори смакують не гірше за шинку.
    Хай хліба бракує, зате є охтирські пельмені:
    стирчіть камуфляж поміж тіста, шматочки зелені.

    Звірині часи вимагають: іди на поклик!
    Міністр або академік, чи салтівський гопник —
    Усім по ріжку, по коктейлю з пекельного бару.
    Вони за*бали, вони нас конкретно усіх за*бали.

    Часи вовкулак і суперників їх — вовкодавів.
    Усе, про що ти перед сном вісім років марив,
    Виходить з підвалів, відхаркує пил бомбосховищ.
    Хай хліба бракує, зате вистачає видовищ:

    Отримує карлик таких стусанів, що й не мріяв —
    за Харків, Херсон, Волноваху, Чернігів і Київ,
    де мирних утюжать людей в двадцять першому — дідько! —
    сторіччі.
    За це він горітиме в пеклі.
    Тричі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6000

    23 бер. 2022
    Артем Падалкін
    «Завтра сталін умре…»
    Завтра сталін умре.
    Завтра мине зима —
    Довга, як це тире,
    і на птахів німа.

    Буде лишати смрад
    Сюру цього режисер.
    Там вже чекає камрад —
    Антон Адріан Мюссерт.

    Там привітає брудний
    І мовчазний Пол Пот.
    Скільки його не мий,
    Всіх не змити гидот.

    Там і Влад Басараб,
    Хижий драконів син.
    Сталін смертельно ослаб
    Скоро, мій друже.
    Не сси —

    Вся його дика рать
    Їстиме чорне пюре.
    Нам його потім — орать.
    Завтра
    Сталін
    Умре.

    4.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6001

    23 бер. 2022
    Дарина
    імперія ілюзій
    не бачили що робили
    не чули вони ким були
    і рили собі могили
    і були братами війни
    і знати землі не знали
    і мітки вели в гаї
    де падали ягоди крові
    породжуючи бої

    й відводили погляд у небо
    слова ж бо були лукаві
    а луки направили в себе
    в кордонах чужої держави
    убили і гідність і честь
    і все що було до того
    кроваві в суді повстали
    в очах у народу і бога

    убога ілюзій імперія
    не бачить ні жалю ні істин
    тримається за трофеї
    своїх замертвілих частин
    і б‘є у чужі дзвіниці
    бо храму свого немає.
    велика імперія смерті
    люстерка собі шукає.

    знаходить в очах найближчих.
    відбитий образ жаху,
    не вірить сама у себе
    розп‘явши тіло в страху
    і куля летить в зіницю
    і вирветься стрімко дух
    відкрито брудну таємницю
    розірвано круг.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6002

    23 бер. 2022
    Оксана

    Рашисти нагло вдерлись в рідний край.
    Які вони "освабодітєлі"? - Губителі.
    Перетворили в пекло вони рай
    Ох, скільки горя принесли оці "спасітєлі"

    Прийшов нас лютий ворог "рятувать"
    від мирного, щасливого життя.
    Почав жорстоко убивати, руйнувать
    безжалісно, без краплі каяття.

    За гроші? За ідею? Чи за ідола?
    За що вони віддали душі Zлу?
    Кривава і холоднокровна віхола
    так хоче розіп'ять нашу весну.

    Немов із пекла ті ракети прилітають
    І вщент руйнують місто і село
    Так боляче, що діти уже знають
    І бачили, яким буває Zло.

    Та вірю, що вже скоро МИР настане
    Бо правда й Бог на боці України.
    І щастя знов повернеться бажане.
    І посмішка до кожної людини.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6003

    23 бер. 2022
    Анастасія Іпатова
    Летіла Зозуля
    Зозуля летіла, білощока, сльзоока,
    далеко на Вкраїну
    В пташини справ багато,
    Літа всім рахувати.
    Комусь ще років сотня: життя все проживати
    Комусь ще день чи місяць,
    Як дасть Бог, може, й два.

    Тепер не злічиш точно, кому й скільки лишилось,
    Бо ж щось занадто сильно
    Російське зло сплодилось.
    Рахуй, моя зозуле, ти кожен день-деньочок,
    Бо пройде час злиденний,
    І всі ті дні крадені чи дією, чи мовчанням,
    російський чорний море,
    Повернеш нам встократ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6004

    23 бер. 2022
    Ерко Красовський (Орест Пастух)
    "я в пам'яті знову пройдуся з тобою"
    я в пам’яті знову пройдуся з тобою
    скажу тобі - «знаєш, те літо убили війною
    літо, в якому тебе я не дочекався
    і знаєш, я, мабуть, дотепер там зостався
    бо досі навідую темряву теплої ночі
    де слід наших тіней ще сторожать слова
    де все вкотре минає, хоча й не охоче
    й від цього знов обертом йде голова
    від того на шию спадає задуха
    а пальці пронизує морозяний трем
    на нашу країну полює розруха
    і цілить крізь дуло підступним вогнем
    то ж вибач, я все ж мушу бігти
    чуєш, сирена рве слух, мов папір
    як ще один вибух змітає на крихти
    ще один день, й осідає в ефір
    сюжет там такий же, жанр мілітарний -
    гострі стріли на картах, втомлений президент,
    світ бреше, що з нами він солідарний,
    експерти сповідують «переломний момент»,
    а між тим мій народ, що вже не піде в неволю
    його у кулак затискає любов
    і розбиті міста, що рідняться по болю
    з чиїх назв гірко скрапує спечена кров
    і під спалахом «градів» тріпочуть молитви
    грубий гумор та мат теж кидаються у фронт
    і під небом гасають навіжені гонитви
    та доблесна армія таки втримує горизонт
    із дійсності нашої вже й не прокинутись
    минулі кошмари до безглуздя смішні
    природа все хоче весною прикинутись
    як все ж пусто й оманливо світять зорі ясні
    отак ми й живемо, над урвищем ядерним
    слідкуєм як сенси колишні з’їдає іржа
    і страх випрацьовує нові й нові патерни
    а час зависає на вістрі ножа
    статистика тоне у списках залюднених
    що мовчки летять на поталу вітрам
    й ми числимось також у сумі загублених
    бо ж так і не знаю - ні де ти, ні що в тебе там
    тому я й вдивляюсь у слід за дорогою
    з бажанням розгледіти тебе на початку
    і вірю, що Бог помилує нас перемогою
    знаєш, твій дотик зостався зі мною… на згадку…» ©
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6005

    23 бер. 2022
    Артем Марченко
    Ренесанс адмірала
    А) конференція, понеділок:
    9 – куди ви йдете?
    6 – на розчленування мілітарної підвалини.
    притаївся розвідник:
    3 – а-га, а-га, а-га
    і так запишу нотатку:
    "завтра о 13:00 відбувається
    іонна, вічна ксерокопія вовкулак"

    Б) четвер нісенітниці:
    7 – волосся порушує правила хоробрості.
    5 – ех знову ти розпочинаєш потік меншовартості.
    9 – заспокойтеся!
     завтра знову-таки полоскати портфоліо.
    усе, пішов у палатку, відпочивати.

    В) епілог ідеальності
    9 – година туризму насторожує, а уже
    як головний момент для розпочатку гіпнозу.
    6 – давай без образів, бо он неподалік екзоскелет для завіси чекає.
    3 – відстороненій гавані розпочалась тактична комбінація підставок.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6006

    23 бер. 2022
    Артем Марченко
    Інфопошук
    В дивний час живемо,
    Коли сплав шукає
    Причетного револьвера.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6007

    23 бер. 2022
    IsteRika
    Я сплету віночок
    Я сплету віночок з жовто-синіх квітів
    І вклонюся низько матінці-землі:
    "Хай біжить струмочок, хай сміються діти,
    Нехай заспівають пісню солов'ї!"

    Я складаю мрію з синьо-жовтих мандрів:
    Де поля широкі та чорніє ліс,
    Де нас всіх чекають сходи та світанки,
    Де усе так само, як було колись.

    Я плету надію - жовто-синю мрію,
    Де моря і гори, де живе душа.
    Там, де ти - дорослий, там, де ти - дитина,
    Там, де мова рідна. А не ця, чужа.

    Я тримаю міцно синьо-жовту стрічку -
    Колір мого неба, єдності й тепла.
    А добро, це точно, має гарну звичку
    І завжди все рівно зло перемага!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6008

    23 бер. 2022
    Вікторія Шаблівська
    Що слова
    Ми не встигли вам все сказати…
    Ми всі разом, весь час, щомиті…
    Бо дорогою до військкомату
    Всі слова вже якісь прожиті…

    Всі слова вже якісь примарні,
    Ще не справжні, ще не у крові
    З того часу… що майже марні –
    З майже миру… з напівлюбові?

    Все промовлене – ще не вічне
    Те, що сталось - має відбутись.
    Вже сьогодні – форми окличні,
    Набувають металу сутність.

    І слова надцінними стануть
    Лиш від завтра, коли чекання
    Вже вночі закричить й розбудить
    І розплавить свинець світання.

    Що слова…  Це бій за столицю!
    Чоловік зі зброєю – зможе!
    Чоловік, що міцніший криці -
    Він – наш всесвіт! Він – переможе!

    15.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6009

    23 бер. 2022
    Надежда Таран
    Без назви
    Лукашенко, лукавый пёс,
    по пути не тому идешь...
    Лижешь пятки ты сатане,
    вместе с ним и сгоришь в огне!

    В Украине идет война...
    В этом есть и твоя вина...
    Ты в войну, жалкий подлый гнус,
    вовлекаешь всю Беларусь...

    С Беларуси ракеты летят,
    Украину мою бомбят...
    Этот груз тебе вечно нести
    Помни это - мы не простим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6010

    23 бер. 2022
    Олексій Шалигін
    У разбитых икон
    Как звучит тишина - мы забыли совсем.
    Ведь повсюду война, дети гибнут... Зачем?

    В этом ужасе дней - мы теряем покой.
    И цвета всё бледней, и восход - не такой...

    У разбитых икон, в опустевших краях
    Изгоняется  в о н  чьим-то мужеством страх

    Чей-то внутренний стон окликает сердца:
    "Несмотря на урон, мы пойдем до конца!"

    И молитва сильна, и надежда горит...
    Украина - одна, и Добро победит!

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6011

    23 бер. 2022
    Карина
    Божевільний місяць
    В той ранок пробудило нас не сонце,
    У повітрі відчувався страх.
    Мільйони жителів опинились на кордоні з Польщею.
    Наші життя постали на порозі страт.
    Усі кричали:" Ми непереможені!"
    Бо так і є. Народ готовий до розплат.
    Нас об'єднала віра в кожного,
    Хто захищає Неньку від великих втрат.
    Ніхто, навіть "брати" московські,
    не зможе українців роз'єднать.
    Ми голими руками готові орків
    із землею родючою зрівнять.
    Боролись, боремось, і завжди будем!
    Незламний і нескорений народ!
    Попри ці тяжкі пригоди
    Єднає нас і віра, і любов...
    Слава Україні
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6012

    24 бер. 2022
    Любов
    Що то бахнуло?
    Що то бахнуло, зірвалось?
    Що упало чи пропало???
    Полетіло вже куди?
    Побистріше вже кажи.
    Чи то бомба, чи ракета
    Вертоліт чи літачок?
    Чи крилату вже ракету
    Збив, догнав, прогнав,
    Скажи.
    Треба ж знати, сон пропав
    Розкажи мені скоріше,
    Напрямок його, куди?
    Полетів куди літак,
    Скільки їх, і скільки в нас?
    Вже летять назад засланці,
    Наздогнати треба росіянтів!
    Вже відбій тривоги.
    Спокій. Та не довго,
    Летять знову...
    Звук сирени, в ухах дзвін!
    Щось шумить, чи то машина,
    Чи птахи, як літаки.
    Все, втомилася, лягаю
    Спати буду, все гаразд!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6013

    24 бер. 2022
    Гушовська Дарина
    ...
    Я i помислить не могла
    Що прийде та година
    Коли я спати буду на полу
    I вся моя родина.
    Що збудить ранком
    Не будильник
    А руський воїн танком.
    Що будем бiгти
    Через двiр
    До сховку у пiдвалi..
    А кицька в руку
    пуска кiгтi
    Бо страшно їй
    в авралi..
    Не бійся кицю, теж боюся!
    Але ми будем сильнi!
    Ніколи я не покорюся!
    Бо люди є ми вільні!
    І хоч не воїн я,
    Я теж борюся!
    Ми сильні Будем!
    Молитвой! Клятвой-
    Що ми ніколи не забудем!

    12.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6014

    24 бер. 2022
    Гушовська Дарина
    Про бабу Машу
    Приснився двiр баби Маши Трифановни.

    Мамка сидить пiд її верандою (вона така як колись - уся засклована й вифарбувана синім), я захожу у двір, а мамка питає: "То баби Маши куртка валяється?"

    Я дивлюсь, а пiд кущем сиренi "кучерявой" лежить розова куртка.. в клітинку прошита й з невеликим мехом на плечах.. й всюди наче дух баби..
    Було моторошно.., бо баби Маши немає вже 14 років, і двір з хатою давно розвалений.. все поросло бур'яном й порослю акації...

    Баба Маша була воєнною медсестрою... дуже багатьох ранених спасла від смерті на війні. Й після війни в селі всі її поважали і йшли до неї за допомогою.

    А тепер знов війна..

    Російські танки їздять по нашому селу...

    А ракети літають над головами.. Засинаєш на полу в кутку під шум вибухів й просинаєшся вiд канонад.. І молимося весь час.. "Боже збережи родину і всіх хлопців ЗСУ, захисників наших.."

    Війна..
    Баба Маша не дожила до цього жахiття..
    Може й добре...
    Бо серце її розiрвалося б...

    Сниться виходимо разом з бабиного двору, а на зиїздi яблуня в полiсаднiку росте. Хоч і виросла вона після бабиної смерті.
    Мама зриває яблуко, надкушує..соковите...
    - Голден
    Я кусаю теж, з її руки
    - Та не дуже це Голден
    Батько кусає своє
    - Да, не схоже
    - Та я цей сорт не спутаю не з чим!
    Це Голден!

    Навіть у ві сні ми не миримось..

    А на дворi вiйна..

    12.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6015

    24 бер. 2022
    Роман Бутковський
    Очима Шевченка
    Усе лихе поборемо,
    бо Він з нами бореться
    ***
    Його слова - то гасла,
    Іскра душі не згасла,
    Його рядки пророки,
    На довгі, довгі роки.
    *
    Якось зранку бачу сонце,
    Воно землю гріє,
    Загоїлись наші рани,
    Трава зеленіє.
    *
    Я замріяно дивився,
    На красу отую,
    Та чомусь в душі глибоко,
    Не знав чом сумую.
    *
    Смуток мій не був даремний,
    Він травив всю душу,
    Всі піднялись: час буремний,
    Мабуть, і я мушу.
    *
    Взяти стяг неначе зброю,
    І піти за волю,
    Крокувати в даль ходою,
    За кращую долю.
    *
    Рани ще не загоїлись,
    А вже знову ранять,
    Крові свіжої напились,
    Наш народ не щадять.
    *
    Молодим життя калічать,
    Та й старших вбивають,
    Нічогісінько святого,
    У душі не мають.
    *
    Та народ наш не байдужий,
    В душі завжди сильний,
    За московською рукою,
    Бігти він не схильний.
    *
    Ви не бійтеся грішити,
    Не варт їх жаліти,
    Краще за Вкраїну свою,
    Бога помоліте.
    *
    Та й не гріх це, як по правді,
    Свій дім захищати,
    За таке святеє небо,
    Здатне всіх прощати.
    *
    Ви ідіть у бій сміливо,
    Не бійтеся крові,
    Як розіб’ються шоломи,
    Віднайдемо нові.
    *
    Ми московську тую нечисть,
    Вщент усю зженемо,
    Нема чом сюди ступати,
    Без вас проживемо.
    *
    Через вас народ вмирає,
    Прості люди гинуть,
    Але землю свою кревну,
    Нізащо не кинуть.
    *
    Скільки молодих вмирає,
    На них вся надія,
    Бо у їх серцях гарячих,
    Плекається мрія.
    *
    Це вони вставать почали,
    За Вкраїну свою,
    Довели усе на ділі,
    Що стоять горою.
    *
    І доводять ще й на далі,
    Наші патріоти,
    Що подужають зробити,
    Ще гору роботи.
    *
    Робиться робота,
    І війна триває,
    Та й за свою любу неньку,
    Воїна наш вмирає.
    *
    Та не правильно так жити,
    Нащо ж воювати,
    Та для чого так москалю,
    Землі відбирати?
    *
    Не наситився ти, змію,
    Ще за роки свої,
    Та не бачено у світі,
    Лютості такої.
    *
    Я не буду гірко плакать,
    Бо й без того сумно,
    Та вчиню я з вами, кляті,
    Навзаєм розумно.
    *
    Ви очікуйте та бійтесь,
    Зачепили нас дарма,
    Бо одна бджола маленька,
    Та у вулику нас тьма.
    *
    Скільки болю, скільки ран,
    Потерпіла ненька,
    Та відродиться й народить,
    Бо ще молоденька.
    *
    Якось ще побачим сонце,
    Землю нам загріє,
    Загояться наші рани,
    Все живе зрадіє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6016

    24 бер. 2022
    Вікторія Яковчук
    Настане час
    Наказ вбивати лунає там, у Кремлі,
    На виконання тим, хто має вітер в голові.
    Знайте: настане час і дощ омиє наші землі,
    Проте ваші руки залишаться в крові.

    Настане час - ми відбудуємо міста,
    І стихне біль, що душу рве ночами.
    А ваша доля - нести провин хреста,
    Зачинені від світу сімома замками.

    Настане час - тут линутиме дитячий сміх,
    І сусід з сусідом перекинуться жартом.
    Москву ж накриє криваво-чорний сніг
    І стане питання: чи було воно того варто?

    Чи вартий страх перед наказом
    Аби до рук узяти зброю
    І вбивати, жалкуючи щоразу,
    Мирних, що не здавалися без бою?

    Настане час. Весна розквітне маком.
    Сіятимемо жито. Заговоримо на мові.
    Зшиємо країну стібочок за стібком, мов прапор,
    Доки ваша відчищатиметься від крові.

    Настане час: прийде розплата від сиріт,
    Що через вас лишились без батьківської любові.
    Ви власноруч стягнули на своїй шиї дріт,
    Проростивши в нас зерна єдності і волі.

    Настане час: ми відновимо руїни,
    Мов фенікси з попелу - знов і знов.
    Але ніколи не забудемо ран країни,
    І того, що на руках росії українська кров.

    Настане час: українці Москву заллють бетоном,
    А в підтримку увесь світ надягне вишиванку.
    Знайте: вам тут не бажали смерті прокльоном
    До того самого лютневого ранку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6017

    24 бер. 2022
    Вікторія Яковчук
    Іншою мовою
    По життю щебечу українською. В ній мрії нації закодовані.
    Мова воїнів, поетів, шахтарів і музик.
    Тільки щоб мене зрозуміли оті зазомбовані
    Должна временно перейти на язык.

    Да, война идёт уже восемь лет.
    А, вы не при делах? Как всегда, наблюдатели.
    Кажется, у вашей власти есть только один сюжет -
    Начинать войну и посвящать себя в спасатели.

    Простите, а что вам не нравится?
    Ааа, вам украинцы желают смерти.
    Как говорится, "терпи моя красавица".
    Нас убивают без пожеланий. Как-то терпим.

    Кричат сирены, за выстрелом выстрел,
    Телами мирных людей укрыта земля.
    У нас в стране не было нацистов
    Ровно до двадцать четвертого февраля.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6018

    24 бер. 2022
    Турів Наталія
    Як ти?
    Як там у тебе справи?
    Як Ти?
    Де ти?
    В небі нічному заграви
    Земля двигтить…
    Зможеш усе перейти!
    Шостим чуттям відчуваю
    Хоч ні спитати, ні розповісти...
    Зайві слова оминати - знаю…
    Координати, дороги, міста, мости…
    Знову інфи забагато …
    А в нас тут…
    До ранку хвилини
    у скронях набатом
    Ніч… друга двадцять
    Поміж сирен до відбою
    Діждати
    А в вас?
    Рен… не вернувся із бою
    Гул і здригання довкіл
    Не стихає у скронях…
    Десь між трасуючих куль
    Медик, он, мов на долоні..
    Спасіння …
    Чотири_п‘ять_нуль (4.5.0)
    Недовго, бо зорі черлені.
    Там де ти….
    А у нас - кажуть тил.
    І нічні сирени…
    Поряд горять… аеропорти ,
    А на полігон…прилетіло…
    У небо на крилах
    ізрання …
    отих тридцять п‘ять..
    Забрала війна …
    І знову світання…
    У нас
    Цьогоріч холодна весна
    І сторожко - тихо
    день прокидається
    Виходжу на ґанок
    А онде, в саду
    Бубнявіє віття,
    нарциси вже пробиваються..
    Скоро їм час цвісти…
    Вже морок у світі
    Долає весна переможно!
    І вже вороги, як роса на сонці…
    Я вірю! Ми переможемо!
    Бо десь на сторожі тиші ти -
    Захисник!
    Дяка тобі, Оборонцю!
    За те, що борониш світанок!
    Соколе, ти — ворогів
    зможеш перемогти!
    І перші думки злітають у ранок -
    Поміж двох слів:
    Як ти?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6019

    24 бер. 2022
    Турів Наталія
    Як ти?
    І знов говорити без слів
    і тремко чекати світання…
    приходиш в короткім сні
    ще мить…
    Ти ідеш на завдання
    і важчає тиша довкіл
    снується думок вервиця…
    холодний приціл…
    життя — шахівниця
    виважуєш хід,
    і повня от-от,здається,
    лусне навпіл…
    і тиша гучніш громовиці…
    і дні без спочинку,
    і ночі без снів…
    і лише відлуння слів —
    живим повернися!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6020

    24 бер. 2022
    Турів Наталія
    Болить
    Болить за тебе… чи за мене…
    болить за всіх… лише живим
     і серце рве від болю,
    - ой, нене…
    ще скільки йти зраненИм?
    о, доле!
    -Доню! Із болем кожен йде своїм…
    болить… за нас лише живим…
    ще ніч… ти далі йдеш…
    ще біль…
    і ніч минає….
    лиш відголосок снів і слів,
    і друзі йдуть…
    і хтось в останню путь…
    і десь усі кінчаються дороги,
    минаються земні тривоги
    і радощі, і смутки днів…
    і день новий…
    і ти живий…
    - Тут ми усі під Богом, доню!
    ніхто не зміряв в долі болю,
    тому, хто серцем не зчерствів -
    хоча ховай за усміх, чи за успіх, за грим,
    чи силу… болить… і сильним…
    - О, доле! чи ж так болить усім?
    болить… лише живим…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6021

    24 бер. 2022
    Турів Наталія
    Жінка (акровірш)
    Ж иви й гори во ім‘я честі,
    І в боротьбі хай за життя
    Н уртує кров! Хай сила - меч,
    К оли в бою ти перехреснім,
    А оберегом сили все ж - любов!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6022

    24 бер. 2022
    Борис Мамін
    Освідчення
    Більше тижня дзвінок твій чекаю,
                Та не хочу почути слова:
                «Позбавляйся мене, я благаю,
                Ти гарячий, а я снігова».

                Я люблю тебе – листя шепоче,
                Я люблю водограй гомонить,
                Я люблю тебе щиро, співоче,
                Понад все, хай мене Бог простить.

                Я не можу наразі дзвонити,
                Бо суворі закони війни,
                Рідну землю пішов боронити,
                Повернусь – серце ти відчини.

               Я люблю тебе, вітер співає,
               Я люблю, разом щастя знайдем,
               Я люблю тебе, серце палає,
               Я люблю все міцніш з кожним днем.

              23. 03. 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6023

    24 бер. 2022
    Марусан Лариса
    А русские хотят войны?
    А русские хотят войны
    И им не нужно тишины,
    В окопах хочется лежать,
    И автомат с руках держать

    Подумайте російськіі солдати,
    Ми ж Батьківщину будем захищати
    І чи потрібно нам і вам,
    В сирій землі лежати?

    Ми з вами є простий народ,
    Ми є земляни,
    Чи українці то, чи росіяни,
    І Батьківщина в кожного своя
    Де є домівках і твоя і моя.

    А матері, російських тих солдат,
    Прийдіть до путіна
    І станьте в один ряд
    І запитаєте про своїх синів:

    Де вони є, і де він їх подів?
    І до якого часу
    Кров він буде лити?
    Чому не може як людина жити?

    То ж полишіть свої ви автомати
    В домівці кожного чекає мати,
    Дружина із сльозами на очах,
    И теплый домашний очаг.

    А Бог, про кожного Він знає,
    На кожного Він з неба поглядає,
    І кожен звітувати буде,
    І хто що заслужив те і мати буде!

    07. 2014
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6024

    24 бер. 2022
    Марусан Лариса
    Підійміть до Бога очі
    Украіно, Україно, краю кольоровий,
    Де золоті ниви, зелені діброви,
    Де калина квітучая, соловей співає,
    Де матуся та дружина на сина чекають.

    Україно моя мила, я тобі вклонюся
    Та ворогу ненажері й пядью не вступлюся
    Бо не ми то затівали, а лиш боронились
    І за те ми стоїмо, щоб кров вже не лилась.

    Підійміть угору очі, до Бога зверніться
    Впадіть долу на коліна Йому помоліться!
    І я молитві попросіть, щоб прощенні були,
    І щоб зраду і образи ми разом забули

    Бо не ми з вами воюєм, а ті злії духи
    Лише їм потрібні смерті та навкруг розруха,
    Нам потрібно будувати та дітей ростити,
    У любові, злагоді і у мирі жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6025

    24 бер. 2022
    Наталья
    Лелеки білі
    А в Украину вновь идёт весна,
    Теснит морозы, снег и бури —
    Зима уходит прочь, утомлена.
    А солнце будто в абажуре.
    Как в изумруде свежие луга
    И тёплый ветер веселится...
    Земля моя, ты так мне дорога!
    Летят домой уж с юга птицы.
    Полёт начался стаи в феврале
    И Украина вновь искома...
    Торжественно курлыкают земле:
    "Мы здесь! Мы долетели! Дома!"
    Но нет! Нельзя сюда! Нельзя! Нельзя!!!
    Родные, где ж вам поселиться?
    Огонь и взрывы, пули вам грозят -
    Примчались смерти колесницы!
    "Земля родная, песнь тебе вовек!
    Здесь наши гнёзда, наша крыша,
    Здесь небо наше! Веришь, человек, —
    Здесь полной грудью жизнью дышим.
    Лишь Родине растим своих птенцов.
    Им крылья здесь дано расправить!
    И силами небесных праотцов
    Нам Украину вечно славить."

    24.03.2022г.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6026

    24 бер. 2022
    Светлана Петренко
    Стрімкі пологи
    Це хто посмів напасти на весну?
    Чий чобіт розтоптав підсніжникам голівки?
    Невинний первоцвіт, розстріляний з гвинтівки –
    Щоб квіточки покласти у труну?

    Джерела з-під снігів ключами б'ють.
    І землю живлять, попри "гради" – "урагани".
    Під сонцем теплим омивають квітам рани,
    І вказують на переможну путь!

    Гей, чоботе, забруднений у кров,
    Не знищити тобі весни стрімкі пологи!
    І поки у твоїм нутрі живі ще ноги,
    Втікай в свою мокву, звідкіль прийшов!

    Ранок 23.03.2022 року
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6027

    24 бер. 2022
    Олеся Главацька
    Без назви
    Місяць незламності,
    Місяць терпіння,
    Сили і мужності
    Й віри в спасіння.

    Місяць хоробрості
    Витримки часу,
    Місяць страждань,
    Й перемог - все відразу.

    Важкої повірити -
    Місяць потому
    Ми ще й не думали
    Про оборону.

    Це місяць гордості,
    В світі визнання,
    Для всіх українців
    Це місяць єднання.

    Місяць минув...
    За два дні обіцяли
    Київ узяти,
    Та не діждали.

    Не по зубах
    Українці нікому.
    Геть забирайтесь
    Із нашого дому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6028

    24 бер. 2022
    Меланія
    Любімо нашу Україну
    Любім Україну, матусеньку рідну,
    У пору буремну і в пору погідну.
    За гори і луки, моря і річки,
    За все, що лишили у спадок віки:
    За небо блакитне, ранкову росу
    Та за українську дівочу красу,
    За вітер і сонце, пшеничні поля,
    За те, що найкраща є наша земля.
    Як тільки настане для неї той час,
    Що доля залежатиме від нас,
    Єднаймося всі у родину єдину
    І бережімо свою Україну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6029

    24 бер. 2022
    Дар'я
    Без назви
    Ворог себе в Україні назавжди положить.
    Далі, країно моя, героїзмом спалахуй!
    В нас і бабуся й дитина, повірте, продовжить:
    Наше фірмове "Руський корабль, йди...".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6030

    24 бер. 2022
    Олена Левченко
    Минув місяць війни. 24 березня 2022
    У руках місячна малютка,
    у спині, як списи, ножі.
    Не брати! Ви кати, ублюдки!
    Порятуй, Господь, збережи.

    Береги розтинають ріки,
    забирають тіла на дно.

    Ви для когось батьки і діти.
    Позникали, як не було.

    Повертають птахи додому
    і болюче шкребуть крильми
    по залізу вашого дрону
    і врізаються у літаки

    І ґелґочуть: полиште небо!
    Заберіть свій шайтанський люд!
    Ми удома! Удома в себе!
    Ми були і будЕмо тут!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6031

    24 бер. 2022
    Меланія
    Живе джерельце
    Сонце з неба, як в люстерці,
    Вгледіло своє чоло,
    То було живе джерельце,
    Що в промінні розцвіло.
    І довкола забуяла
    Ще не бачена краса,
    Бо з джерельця виглядали
    Сонечко і небеса.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6032

    24 бер. 2022
    Меланія
    Хижа орда
    Українці випікайте
    Пишні паляниці
    І заряджені рушниці
    При собі тримайте.
    Щоби влучити зміг кожний
    Москалям у пику,
    Й ця орда безмозга й хижа
    На планеті зникла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6033

    24 бер. 2022
    Меланія
    Московські потвори
    В вашім кодлі – московиті,
    Без сердець всі, ядовиті,
    Злом і люттю перешиті,
    Треба вас у пекло злити.
    Звільниться від зла земля,
    Вмиються дощем поля,
    Житимуть усі народи
    У любові, щасті, згоді.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6034

    24 бер. 2022
    Верес Оксана
    Без назви
    Маленька Ганнуся прокинулась зранку,
    До татка скоріше, ще до сніданку,
    Щебече, цілує і обіймає,
    Про те, що війна, маленька не знає.
    Не знає чом мати бліда і сумна,
    На вуличці ж сонце і скоро весна.
    Та татко серйозно їй відповів,
    Щоб слухалась маму, і погляд відвів.
    Матуся ридає і тулить дівча,
    Не знає малеча, що значить війна.
    Чому татко їде, чому їх кида?
    І що таке бомба, і що за орда?
    Чому мусить спати в підвалі, в метро?
    І що так гуркоче, і що так гуло?
    Години стікають, за ними і дні,
    Ховають Героя страшної війни.
    Ганнуся не знає чому татко спить,
    Навколо всі плачуть, а він все лежить.
    Схилилась матуся аж до землі,
    Тепер ми, Ганнусе, лишились самі.
    Аж холод скував мале янголятко,
    Що значить війна, тепер знає дитятко.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6035

    24 бер. 2022
    Галина Король
    Думки
    Чи може бути щось прекрасніше за тишу?
    За легкий вітер? Аромат весни?
    Сьогодні я все пишу, пишу й пишу
    Слова зізнань сердечних у листи.
    Я не відправлю їх нікому,
    Ці - для мене,
    Щоб силу думки взяти за основу…
    Чекатиму на шелест листя клена,
    Усе розкажу лиш йому одному…
    Про біль утрат, про джерело надії,
    про те, що в України є нова дорога,
    про пережиті ночі, буревії,
    Про зцілення словами, що від Бога.
    Про силу Віри, Ніжності й Турботи,
    Котра сповила і змінила світ…
    Чомусь для миру треба поколоти
    І серце, й ноги, Душу? … Гніт
    Нехай покине наше усвідомлення!

                             I
    Там, за межею, є земля знекровлена…
    Земля  людей потворних і лукавих,
    Земля, що у брехні, як в павутині,
    Земля невігластва, розбою, слави…
    Раби царя, що в свому лизоблюдстві,
    Забули слово гідність, право…
    Хай поминальний дзвін над мертвим лине…
    Як зможуть жити їх нащадки
    Зі спогадом війни, несправедливості?
    А поки, полягли колонами,
    Ті, хто з великої злостивості
    Встромив ножа у груди України…

    Та час мене, і правда заясніє,
    І той, хто болем жив -
    розквітне радістю,
    А на могилах ворогів лиш вовк завиє…
    Прощайся вже московіє зі  спраглістю
    До успіхів чужих, і до добробуту,
    І до хоробрості сердець!
    Тобі нас не зламати!
    Бо Правда й Гідність - наші шати!
    І полягти тобі в ріллю оброблену…

                            II
    Загарбники, уміння предків козаків,
    І захистять і збережуть наш Дім!
    Молитвою закриєм  небо перед звіром.
    Помазана Вкраїна миром!
    Ніхто ні клаптика вам не віддасть!
    До нас вам зась! Нарешті зась!!
    Все відпрацьовано, і код новий!
    Про цінності, турботу і любов,
    Понесе Нація у світ наляканий
    Котрий звільнитись має з рабства страху…

    Нехай Господь не покидає жодну Душу,
    Ми вмієм воскресати, мусим!
    Ми маєм правду всім навколо  розказати!
    Величний Київ стрімко посивів…
    Але стоїть,Золотоверхий! І буде стояти!

    Ніколи темрява не буде вище Світла…
    Ніколи вільний не потерпить гніту!
    Ми проганятимемо ворогів далеко,
    Хай на просторах рідних заспіва лелека...
    Нарешті наволоч мокшанську виженем!
    Ми - українці з металевим стриженем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6036

    24 бер. 2022
    Галина Чехута
    Моя Охтирка
    Маленьке місто, любий рідний край,
    Моя Охтирка, сильна і натхненна,
    Ти ворогом зруйнована украй,
    Та вся його хоробрість під'яремна.

    Охтирко! Ти у горі і сльозах,
    Та цілий світ у захваті від тебе,
    Бо на потвор ти наганяєш жах,
    Хоч неупинно Богу шлеш молебень.

    Без світла, без води і без тепла
    Упевнена, незламна і рішуча,
    Ти, ніби з чарівного джерела,
    Черпаєш міць, борня твоя жагуча.

    Я вірю, як би важко не було,
    Як не звіріла б фурія запекла,
    Здолає правда нечестиве зло,
    І вирветься моя Охтирка з пекла!

    Березень, 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6037

    24 бер. 2022
    Лариса Мельник
    І буде свято!
    І незабаром буде свято
    І полетять у небо журавлі,
    І звільниться моя країна
    Від ненависної орди!

    Горіти в пеклі вам, кацапи
    За сльози наших матерів,
    За те, що на дітей кидали
    Шалені бомби з літаків!

    За ті міста, що зруйнували,
    За сім‘ї, що ви розстріляли,
    За те, що нас ви катували,
    За те, що у підвалах спали.

    Вам москалі, не зрозуміти,
    Що нашу волю не зломити.
    Ми будемо боротись, жити,
    Вам Україну не спалити!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6038

    24 бер. 2022
    Оксана
    Без назви
    Ти уранці проснешся від стуку в дверях,
    На порозі стоятиме він...
    Промовляючи тихо: "Скінчилась війна..."
    І в обійми заплигне ваш син...

    Ти заплачеш від щастя, не промовивши й слова,
    Ти ще досі не віриш: "Невже?"
    А коханий промовить: "Чуєш? Це Перемога!
    Не поїду нікуди уже..."

    Поцілуєш з тремтінням і торкнешся руки,
    Все гадаючи чи це не сон...
    Тільки син оглянеться: "Мамуся диви,
    Татко наш тепер справжній Герой..."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6039

    24 бер. 2022
    Алвард
    Без назви
    Вже цілий місяць непокори,
    Жахів війни,
    Окупаційних кат.
    Аж цілий місяць смерті й болю,
    І сліз дітей
    Й ненависті солдат.

    І цілий світ впадає на коліна,
    Жертовно просить -
    Припинити все!
    Та що там розуміють ці сволоти,
    Бо біль для них -
    Бальзам для ран.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6040

    24 бер. 2022
    Холодніцька Марина
    Війна
    Летять ракети над моїм будинком,
    Не спить від жаху моя рідна ненька.
    Підвал став нашим порятунком,
    Ось так страждаєш ти моя рідненька.

    Невинні люди, діти, немовлята,
    Тремтять від страху, плачуть та кричать.
    Прийшов на нашу землю ворог той проклятий,
    Нема йому прощення, віки буде прохать.

    Помститись хоче кожна мати й кожен батько,
    Хто втратив близьких, рідний дім, життя.
    Забрати ти хотів усе фашистсько,
    Не буде тобі більше вороття.

    Ми стали усі дружно на супротив,
    І йдем до переможного кінця.
    Помилку ти свою уже побачив,
    Поклали в нашу землю ми твого гінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6041

    24 бер. 2022
    Дарина Ніколаєнко
    Дух України
    Уяви, що ти йдеш по дорозі,
    І повернути назад ти не в змозі.
    Про мету і майбутнє не знаєш...
    Лиш тихенько отак от ступаєш.
    Поруч люди якісь випадкові,
    Всі заплакані, тихі й "прозорі".
    Наче щось таке вголос і кажуть,
    Сумну долю у вузлики в'яжуть.
    Та і ти - лиш маленька людина,
    Неспроможна на щось і невинна
    Та неправда це все, це - закляття!
    Пропаганди рашистськой прокляття!
    Я - не "браття" невільної раси.
    Я - не жертва талонної каси.
    Українці від Сяну до Дону
    Вже готові йти в оборону!
    Коли серце на друзки й на шмаття,
    Коли вдома війна, потойбіччя й прокляття,
    Я уперто, шалено і дико,
    Норовливо бороню від лиха!
    І всі люди, оті "випадкові",
    Найрідніші мені у негоді.
    Гордо разом у вогонь і у пекло!
    Волонтерим, воюєм уперто!
    Обіймемо, зігрієм, згадаєм,
    Відбудуємо, змиєм, запалим!
    Все пройде, лиш лишиться незмінним
    Найсміливіший дух України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6042

    24 бер. 2022
    Саша Корізна
    Війна і ми
    Серед уламків розмальованих пологових стін
    й вікон розбитих, що споглядали небо,
    на перелякану маму дивиться новонароджений син,
    а я мовчки молюся за тебе.

    Тут, серед звуків квапливих сирен,
    на холодній ділянці підвалу
    бабуся - як мантру - вимолює пару імен
    внуків, які не пізнавши світ,
    досягли не свого фіналу.

    І десь тут, серед прострілених ікон,
    сповнених болю та незламної сили,
    батько у кишеньці шукає телефон
    надіслати - надія - не останнє «люблю»
    й далі ворогів-«миротворців» місити.

    Тут смерть ядюча котиться з цистерн,
    стікаючи на поле нещодавно насичених стебел,
    де бігла з мрією підкорити постмодерн,
    а зараз — лише б триматиму тебе за руку
    під вільним українським небом!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6043

    24 бер. 2022
    Саша Корізна
    Послання Московії
    Хай не по-християнськи,
    й не за канонами буддизму,
    мрію, аби снаряд уранці
    влучив у московську хатину.

    Жадаю, аби кожен, хто «за»,
    опинився без найрідніших
    і вже звичного житла,
    серед підвалів найсиріших.

    Нехай кожен, хто вірує в спасіння
    народу руського від стріл неофашизму,
    відчує на собі сирен гучних воління
    й внутрішньо-психологічну схизму,

    коли байдуже, хто добрий чи злий,
    бо всі – єдине, якщо мовчки за вітром
    з посмішкою заливають бензин,
    та вірять у #мир і братнє світло.

    Ніякої дружби, ніякого братства,
    немає для мене росії,
    як потопили колись давнії ханства,
    згниє кожен із вас у ґрунтах України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6044

    24 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Сьогодні зняли прапор над моїм містом,
    Це біблійно-жахливо до ран під серцем.
    Сльози обпікають запалену шкіру
    Але треба стояти й кричати вперто.

    Ти така аполітична, тому й колишня,
    Мені ні з ким мріять про крах імперій.
    Асирійські боги, скажіть, навіщо
    Вони палять цю давню й нетлінну землю?

    Який дощ змиє горе й жахливі болі?
    Ми хотіли колись цілуватись під вибухи?
    Ти стискаєш прапор натерши мозолі.
    Ця державність з присмаком крові й хліба.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6045

    24 бер. 2022
    Іра Літ (Ірина Гуральчук)
    Кров боротьби
    Кров боротьби пливе ріками наших судин
    Століттями.
    Жевріє небо,
    Стогне земля,
    Схлипують в сховищах діти.
    Втомлена весно,
    Нам заквітуй переможно суцвіттями.
    Вистоїмо
    Твердю монолітною.
    Коли горять полігони й будинки
    І гинуть невинні,
    Біль утрат воскрешає люту ненависть
    До виродків.
    Квадрат за квадратом
    Із лап окупантських
    Вирвемо.
    Праведна злоба наділить сталевою силою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6046

    24 бер. 2022
    Саня

    Він вже не вийде на зв'язок.
    Війна - ще та хореографія.
    В дружини сивий волосок.
    І перша сива фотографія.
    Та й, знаєш, ти крутий, чувак...
    Хтось кинув кулю в кріпкі плечі.
    Лежиш... Ну, що Тобі не так?
    Ти обіймав як Бог, до речі...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6047

    24 бер. 2022
    Іра Літ (Ірина Гуральчук)
    Без назви
    Зухвало стирає відтінки між чорним і білим,
    Розбивши ілюзії затишку, спокою, миру.
    Лишає в серцях неосяжні шпарини і вирви.
    Мов звір ошаліло вгризається в знічене тіло.

    Цей сон страхітливий нам сниться одвічно… І досі
    Ворожі снаряди плюндрують довколишній простір.
    Вирує тривога, та страх поступається злості.
    Частуєм ненавистю щедро непроханих гостей,

    Бо гостра потреба відстояти рідне рятує
    Від втрати свободи, що кров'ю у битвах здобули,
    І світлих світанків, і прав пам'ятати минуле…

    Пора, накукуй окупанту загибель, зозуле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6048

    24 бер. 2022
    Іра Літ (Ірина Гуральчук)
    Без назви
    Раптом?
    Війна забиває пазурі в серце.
    Лихо не спить.
    Час прокидатися першими.
    Дай руку ближньому.
    Час відплатити кату.
    Ворога – нищити.
    Вірити і триматися.
    Разом у штормі не згубимось –
    Уціліємо.
    Рани зашиємо,
    Йдемо вперед із надіями.
    Завтра зустрінемо іншими,
    Світ перевернеться.
    Нам тут ще жити.
    Не пробачаєм.
    Не терпимо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6050

    24 бер. 2022
    Катерина Чілік
    "Прокинутись....."
    Прокинутись — щоб не було б війни!
    Весна, щоб дихала би цвітом та спокоєм...
    Не руйнував би гуркіт вибухів нам сни,
    Й сиренами з протяжним і нестерпним воєм.

    Сміялося, щоб сонце за вікном,
    І мирною була б блакить у неба;
    Щоб знову радість завітала в кожен дом,
    В якому є вода і вдосталь хліба.

    Щоб не сидіти більш в сирих підвалах,
    З жахливими думками — що ж буде?
    Навіки би забути, що це - страх той,
    Радіти врешт, що мир — тепер буде....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6051

    24 бер. 2022
    Іра Літ (Ірина Гуральчук)
    По фінішу гонки
    По фінішу гонки нічого не матиме значення.
    А знаєш як інші?
    В нестерпно тяжких ситуаціях
    Плекають надії, що все ще не повністю втрачено.
    Підточують пазли, щоб ціле в уламках побачити.

    По фінішу гонки нічого не матиме цінності.
    Хіба це важливо:
    Закінчим такими ж, чи іншими?
    Чи будем собою, живими чи зблідлими тінями?

    По суті, лиш не намагатися зовсім – надійніше.

    Та гонка триває, і поки прямуєш – триватиме.
    Плазуєш? Хизуєшся?
    Тихо зливаєшся з натовпом?
    Стомився в кайданах ілюзії власної святості?
    І душу бинтуєш
    Поволі.
    Безцільно
    Роз'ятрену.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6052

    24 бер. 2022
    Галина Гунченко
    Троянди. (Присвячено художниці Світлані)
    Мені наснилися троянди,
    Бутонів згорточки в росі,
    Немов рожеві діаманти
    В величній царственній красі.

    Пахучі й ніжні,чарували,
    Сховавши диво таїни,
    Знайому пісню навівали,
    Ще ту, далеку, до війни...

    З'явилися тихенько в сон мій,
    Такий тривожний, між сирен,
    В весни заквітчаному сонмі
    Благословить майбутній день.

    Прийшли троянди з днів колишніх,
    Щоб владно нагадати знов,
    Що на землі війна не знищить
    Красу, надію і любов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6053

    24 бер. 2022
    Соломія
    Без назви
    Ти хочеш сьогодні сказати, що не причетний до цієї війни?
    Сказати це мовою агресора, жестикулювати руками в крові?
    Ти хочеш сказати, що ти за "у всьому світі мир"?
    – Згадай, якою ціною дається цивільним цей мир.
    Ти кажеш, що ти аполітична?
    — Хоч насправді, просто за зад свій боїшся.
    Ти ж не скажеш як думаєш, бо тебе притиснуть,
    Я ж скричу, як я думаю, бо інакше не буду жити!
    Заволаєш: "прастиє люді нє віновати",
    Насправді, усі ви при владі:
    Якби захотіли, зробили би мир і диктатора зжили,
    Але захотіли ви вбивцями жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6054

    24 бер. 2022
    Хіргій Олексій
    Горели люди
    Горели люди заживо в домах
    Горели люди превращаясь в прах
    Горели люди в глазах читался страх
    Горели люди заживо в домах

    А вы делили землю власть и нефть
    А вы не видели в людских лицах смерть
    Вы души жрали мир взрывая в прах
    Горели люди заживо в домах

    Горели люди хохотали вы
    Нам снилось горе у вас же ясны сны
    Пока решали кто же прав кто нет
    Горели люди вокруг витала смерть

    Ради чего же начинать войну
    Совсем не важно кто и почему
    И на людские беды у вас бельмо в глазах
    Горели люди заживо в домах
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6055

    24 бер. 2022
    Олекса
    Радості не на часі (! /?)
    Відкинути зайвий пафос і просто помити руки
    Вдягнути чисту футболку та пару свіжих штанів
    Всміхнутися з планів "на завтра", дослухатися до звуків,
    Як ліс шелестить спокійно та дражнить своїх птахів

    Залити окропом пакетик, дивитись коли парує,
    І з дивних мережив мати в уяві сто тисяч див,
    Спокійно прийняти виклик, як тільки він завібрує
    Всміхатися, розмовляти, без жалю, що чай не допив

    Дивитись, як спить дружина, радіти, що сонце тихо
    Крадеться її обличчям...Так  щемно відчути все!
    Щасливитися в дрібницях, уважно і дуже звично.
    Не мірятися, не бігти, лиш посмішку на лице

    Достатньо запалу в прозі, та закликів, та енергій!
    Буремні часи вимагають такі ж навісні рядки.
    Та прямо посеред бою, прибравши мару й бентегу,
    Я бачу життя у миті, що тягнеться крізь віки!

    Остання строфа у вірші... Відкинувши зайвий пафос,
    У проявах всіх емоцій та батлів коментарів.
    Погоджуюсь з тим, хто каже, що радості не на часі,
    Тому що вони ПОЗА часом, основа для всіх часів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6056

    24 бер. 2022
    Андрій
    Людина волі
    Людина волі, що правди
    сповна в кожній краплі крові.
    Грізні книги вартові, провадять
    світла потоки. Крізь очі проходить
    вік слави на мертві справи ворожі.
    Волають, що божі діяння сіють усюди.
    Та самі незнанні, ні роди чи племені
    пам’ять одна, що варта тільки багна.
    Судилося волі творити історію,
    мечем і словом нести монументи героїв.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6057

    24 бер. 2022
    Алла
    До перемоги
    Як гарно пісню заспіваю - затримаю війну на мить.
    Я серцем крила розкриваю
    Хай край мій гарний не горить.

    Нехай палають тільки зорі
    І сонце до гори встає.
    Хай рідним посміхнеться доля
    І люба до сніданку зве.

    Нехай птахи там пісень заводять
    І вітер теплий шелестить.
    Хай любе серденько співає
    І добрим буде день і ніч.

    Я так бажаю і так треба
    Для всіх кого закинуло в війну.
    Хай рідна кров поверне світло
    І віру в краще, і в любов, молю.

    Мій рідний край, моя країно!
    Ти ненька  і великая родина.
    Хай буде краще для нас всіх!
    Нехай наступе в світі мир!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6058

    24 бер. 2022
    Олекса
    Ти знав про таке?
    Я бачу, як тепле повітря здіймається від асфальту,
    Неначе спрага до щастя  із диханням з-за грудин.
    Моя молода країна сьогодні на перших шпальтах
    Весь світ від неї у шоці, відверто - і я із ним!

    Хто ж знав, що в найгірші миті прокинеться надприроднє
    (хоча дуже органічне для людства в його єстві),
    Що стане таким звичайним, коли навкруги Герої,
    А ще неймовірно звичним, що всі ці герої - МИ.

    Хто ж знав, що буденні дії життя рятувати будуть,
    Що зброя в руках солдатів важлива, але не ВСЕ.
    Що кожен в своєму фронті стосот перемог влаштує,
    Та крапельку на майбутнє у наш океан внесе.

    Панове, весна настала... Пробилися квіти й долі...
    І кожен із нас екзамен по-своєму точно склав!
    Сьогодні не в перших шпальтах формується наша воля,
    А прямо у твоїх грудях... Ти знав про таке? Я - знав!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6059

    24 бер. 2022
    Олекса
    Лист
    Пишу тобі лист, мій янгол,
    Допоки навколо тиша.
    Тобі ж там самотньо стало
    Розважу вас вдвох з Всевишнім!

    У нас тут життя триває!
    Є їжа, вода і гідність,
    Є спокій і радість маю,
    Блокнот, де думки колишні.

    А ще прояснілі очі
    І рівну роботу серця,
    Любові запас робочий...
    Та бачиш і сам, не сердся!

    Бо знаю, ти завжди поруч,
    Тому я спокійний всюди,
    Ти в людях, речах, розмовах,
    У тому що є й що буде.

    Тому і пишу листами,
    Напевно, щоб не забути,
    Що завжди з Тобою разом,
    Що це (щонайменше) чудо!

    Листа надішлю думками
    До кожного, хто почує!
    Щоб ваша небесна зграя
    Тримала мою, земную.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6060

    24 бер. 2022
    Олекса
    Гімн
    Дивлюся в світ без страху та образ.
    Потроху крила розправляю людям.
    Дарю тепло, щоб їх Вогонь не згас
    Любив, люблю і ще любити буду!

    Тебе обняв, мій друже, у думках,
    В душі, у серці, і фізично також.
    Бо кожен з нас торує власний шлях
    Та ціль одна! Зустрінемось в Початку)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6061

    24 бер. 2022
    Марина Михайліченко
    Ми - козаки!
    За мить змінилося усе,
    Як ніби й не було всього.
    І зрозуміло тепер одне,
    Що викрали частину життя твого.

    Прийшли незграбно рано вранці
    Оголосили нам війну.
    Стріляли рано на світанку
    І притягли свою орду.

    На вас рашисти, орки кажуть.
    А я й не знаю що сказать.
    Ви навіть шелесту трави не варті
    Лиш залишилось порохом вам стать.

    Колись брати, тепер чужинці
    Не буде імені у вас, ні могил.
    Ми тут нічого вам не винні
    Тікайте, поки очі бачать куди йти.

    А ні,то буде вам біда.
    За тих дітей, що ви згубили.
    Бо правда в нас тільки одна -
    Ми козаки, ми вистоїмо, ми сила!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6062

    24 бер. 2022
    Олекса
    Ще трохи зайвих слів...
    Ще трохи зайвих слів...
    Бо так бракує погляду,
    Обіймів, сміху, доторку...
    Це все, що я зумів

    Вписати в телефон,
    Забити пам'ять втраченим,
    Останнім, що позначено,
    Як те, що беру на фронт

    Життя у рюкзаку ...
    Але найцінніше всередині.
    Десь там, за грудиною зведено
    Собор Мого Шляху...

    У ньому вітражі
    Найкращих миттєвостей з друзями
    Як ті, що були, та з майбутнього,
    Бо в нас нема межі

    Усім, кого любив
    Люблю і любити станеться
    Теплом та любов'ю зостануться
    Ця купка не зайвих слів!

    Я дякую тобі,
    Собі, та усім! І Всесвіту
    За все що, що в мереживо вплетене,
    Яке я несу в рюкзаці!

    Із нами завжди є
    Такі рюкзаки за спинами,
    Що стали міцними крилами,
    Які бережуть ТВОЄ.

    То зайві були слова?
    Які задля чогось визріли,
    Лишились живими, рухливими,
    Та роблять тепер дива!

    Бо я посміхаюсь в них..
    Коли в телефоні "Та добре все!"
    І далі без плану кудись несе
    Але по шляхах Моїх!

    Найкраще і непросте,
    Що ці слова незавершено,
    Продовжує ткатись мереживо,
    І радість від того росте!

    Де крапка у цих рядках?
    Та безліч крапок розставлено...
    По суті, із них і складено
    Простий безкінечний знак)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6063

    24 бер. 2022
    Хіргій Олексій
    Без назви
    І знову в темряві полає
    І рідне місто знов не спить
    Воно всі труднощі здолає
    Хоть під обстрілами тремтить

    Воно зігріє людськи душі
    І тиша знову буде в ньом
    Тримайся думкі не байдужі
    Все буде добре світлим дньом
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6064

    24 бер. 2022
    Олекса
    Пів-третя ночі
    Пів третя ночі, знов сирени, сповідь...
    Безсоння підживилося зі втоми...
    Такий розклад... Неначе випадково
    Відсунута фіранка, видно пломінь...

    Ліхтар, пожежа, явлення Господнє?
    Несила встати, та вже й не важливо.
    Бо ранок знов заходить переможно,
    Торуючи шляхи по скронях білим

    Це не кінець! Це тільки перемога...
    За неї варто часом не доспати.
    Лиш думка серед диму навісного:
    Не забувати жить, не забувати!

    Не забувати мріяти й хотіти,
    Не закриватись під малі потреби.
    Любити так, як вміють тільки діти,
    Бо все на світі розпочнеться з тебе!

    Пів третя ночі, все - сирени змовкли...
    Безсоння, пломінь... Може таки встати?
    Закрию очі... десь в душі, де тонко,
    Відчую радість, буду посміхатись...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6065

    24 бер. 2022
    Олекса
    Сирена й пташка
    О п'ятій почув я сирену і пташку.
    Та тільки одна з них співала постійно
    Хоч як би тобі не доводилось важко
    Тримайся Шляху та іди без зупину.

    Нехай не збиває нас гучність сирени,
    Залиш за природою право на владу
    Побач, що цей фронт пролягає крізь тебе,
    Що пташка крізь гамір продовжить співати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6066

    24 бер. 2022
    Олекса
    Бабуся
    Я питав у бабусі: "Навіщо, скажи-но,
    Там є зайвий одяг та зайвий рушник?"
    А вона посміхалась: "Ти знаєш, людина
    Плекає любов у речах, що живі.

    У речах, що за скрути приходять на поміч...
    При чому, ти знаєш, на поміч не нам.
    Бо поки ми разом, то нас і не зломиш...
    То хай краще буде! " А я обіймав...

    Її вже не стало, і протягом часу
    Слова ці відчулись і сенс їх не зник.
    Бо поки любов зберігаєм з запасом,
    То буде в нас сила! І зайвий рушник...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6067

    24 бер. 2022
    Олекса
    Невічна пам'ять
    Жодна пам'ять не буде вічна...
    Жоден вчинок не змінить Всесвіт...
    Хвилі часу, потік зустрічний...
    Відплисти не тотожно вмерти...

    Надписи на могильних плитах,
    Не покажуть чого ми варті...
     І в портретах навряд відкрити
    Чи були ми живі насправді...

    Скільки буде про мене згадок?
    Покоління чи два? Тай годі!
    Все нормально, такий порядок...
    Все пройде, і моє проходить!

    Але зараз, цієї миті,
    Що найсправжніша і безцінна,
    Мені так до вподоби ЖИТИ,
    Так відчутно, що я ЛЮДИНА!

    Честолюбство лишаю іншим,
    Перегони, сварки і зради...
    Все моє у мені, а більше
    Не потрібне, не варте, марне...

    Відшукавши цю ідентичність,
    Стало легко і жити, й вмерти...
    В кожну пам'ять зашита вічність...
    Кожен вчинок формує Всесвіт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6068

    24 бер. 2022
    Олекса
    Втома
    Надвечір втома, темрява в кімнаті.
    Скінчились сили та вода для квітів.
    І горизонт розмитий від апатій,
    І день один... І як його дожити?!

    Повторюються дії, люди, ранки...
    Стирається межа, марніє погляд...
    Ось я один... Спустошенність, фіранки...
    Згадати б де я, а найкраще - Хто я?

    На дотик шкіра, наче незнайома,
    Та відчуття, як хтось чужий торкає
    Повіки наче від піску, судома,
    А може недосипом насипає

    Лиш тільки мить, ота, що зараз втратив,
    Що зараз провалилась в несвідоме,
    У грудях починає проростати,
    Руйнуючи по ходу перепони

    Наповнюючи погляд простотою,
    Немов водою свіжістю сприймання.
    На мить "не я" навіщось стало мною,
    Для того, щоб... Щоб що? Дай Бог востаннє

    Надвечір втома, темрява в кімнаті...
    Але вся важкість за секунду зникла.
    Всміхнувся, починаю виплітати
    Над світом із любов'ю кокон світла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6069

    24 бер. 2022
    Олекса
    Києву
    Із весною, мій рідний Києве!
    Уквітчався ти весь букетами,
    Їжаки протитанкові квітами
    Зацвіли, зазміїлись проспектами...

    Шлакоблоки ошатно складені
    Візерунком ретельно вишитим...
    І мішками з піском, як смарагдами
    Чи то перлами, місто всипано

    Ти прекрасний, Одвічний, купольний!
    І тепер! Хай мости розділені.
    Наче долі складними рухами
    На  незримих долонях лінії

    Я люблю тебе, велете з вічності!
    Твої рани не раз загоєно...
    Скільки б шрамів тобі не личило
    Я з Тобою! А вдвох ми встоїмо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6070

    24 бер. 2022
    Олена М
    Без назви
    Весна прокинулась,
    позіхнула.
    Бо їй, чарівній,
    вже квітень сниться.
    Ой! Це тривога?
    На мить забула...
    Сьогодні - місяць,
    як нам не спиться...

    Я за вікном журавлів почула,
    Летять і небо
    колишуть наче.
    Ой! Це тривога?
    На мить забула...
    Сьогодні - місяць,
    як небо плаче...

    Ти, весно, нам
    це життя вдихнула!
    Жагою тою
    Ми ненаситні!
    Та ні, тривого,
    я не забула!
    Але ж ми місяць,
    як непохитні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6071

    24 бер. 2022
    Олекса
    Вибір
    Я не бажаю тобі зла, мій друже!
    Я не шукаю винних чи боргів.
    І більше того - зовсім  не байдуже,
    Що ти не маєш все, чого хотів.

    Я не бажаю тобі смерті, брате!
    Мені від неї користі нема,
    Але мій вибір 'не ворогувати",
    Твоїм не є... Тож на щиті... Зима...

    Я бачу, звичайнісінька людина,
    Налякана, збентежена, сліпа...
    Що хоче бути зцілена, єдина
    Із щастям, із собою.. Та що там!

    Я не бажаю ні страждань, ні горя,
    І з радістю скажу тобі" Щасти!"
    Та ти прийшов чомусь по мою волю...
    Тож не віддам, бо я її зростив

    Я її виплекав, зміцнив і усвідомив,
    Із болем позбувався пут і меж...
    Свобода! І тебе мені не шкода,
    Бо вірю, що на це ти здатен теж!

    Я вірю в тебе, світлий промінь неба,
    Я знаю, ти за хмарами, та все ж...
    Тобі бажати зла нема потреби,
    Бо не сьогодні-завтра проростеш!

    Та не сприймай добро за малодухість,
    Я дорого платив за спокій цей!
    Я знаю ціну, не терплю наруги.
    Твій вибір - це твій Всесвіт, ось і все...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6072

    24 бер. 2022
    Олекса
    День
    День скінчився... Він був неймовірним!
    Ти побачив? помітив? Схопився?
    Якщо був зацікавлено пильним
    Ти відчув, наче переродився!

    Вже по - іншому подих смакує,
    На руках діамантами краплі,
    Тишу чуєш не ти, вона чує!
    Найтаємніші струни незнані

    Ні тобою, ні світом, ні Майстром...
    Відтепер новостворена лютня!
    Налаштуйся на світло і щастя,
    Щоб зіграти найкраще майбутнє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6073

    24 бер. 2022
    Олекса
    Ти
    Кожен з нас був колись графітом
    Інших форм на тоді не знали...
    ТОЧНО вміли "Як треба жити!"
    Нас точили, ми слід лишали
    На папері, в реєстрах, в списках,
    На серцях і, звичайно, долях
    Та підходив Час близько-близько
    І знінив нашу суть собою
    Кристалічну решітку графіту
    Поміняли умови і втрати.
    Та я бачу як промені світла
    Виграновують діаманти!
    Це про тебе, мій любий друже,
    Не шкодуй про своє колишнє.
    Якщо грифель писав на душах,
    Діамант закарбує вічність!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6074

    24 бер. 2022
    Олекса
    Наше
    Як багато у світі зайвого
    ТІЛЬКИ зайве приходять забрати
    Твоє істинне точно не вкрадене,
    Бо його нема в кого красти

    Структуруємось, дихаймо, множимо.
    Бути світлими зараз на краще
    Ми програти банально не можемо.
    Бо не зайве воно, воно НАШЕ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6075

    24 бер. 2022
    Ірина Андрейченко
    Потопаєм
    У світі всі ми
    Потопаєм в човні
    Тим, яким керують "вони".
    І хто?
    Хто їх образив на нашій землі?
    А мені такі дивні всі ви.

    Брат вб'є брата в човні
    За наручники рятівні
    Він послухав поради ліси
    Став невільником тої війни
    Війни..
    А може хотів її й ти?

    У світі всі ми
    Потопаєм в війні
    У тому гидкому човні
    Не залишає війна за собою добра
    Вона створена з заздрості, підлості й зла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6076

    24 бер. 2022
    Хіргій Олексій
    Без назви
    Мои расстрелянные стены
    Как шрамы остаются в них
    Осколками изрежут вены
    И прекратят в тот самый миг
    Мои расстрелянные мысли
    О как же много много их
    И как снаряда громкий выстрел
    Вверх полетел последний стих

    Мои расстреляны дороги
    От взрывов только там следы
    Я забываю лица многих
    Контужены мысли мои
    Мои расстрелянны стены
    И неба синий потолок
    Напомните кто мы и где мы
    Раздался выстрел снег намок
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6077

    24 бер. 2022
    Наталя Закорчменна (творче ім’я - Наталя Кропивницька)
    До і після
    Буденністю думок навіяні проблеми
    розділяться життям на частки "до" і "після".
    У кожному кутку гудуть страшні сирени
    і ворог роз'їжджає вулицями міста.

    Під вибухи гармат звикають спати діти
    на постелі з речей, у темному підвалі.
    У рідному містечку коїться страхіття,
    якого не хотіли, котрого не чекали.

    Посохли на щоках із пилом чорні сльози.
    Чиясь душа кричить, а в когось замовчала.
    Цю Весну від подій саму щодня морозить
    від того, що земля від крові потерпала.

    Все стерпить Україна дивлячись в майбутнє,
    для ворога загострить знову довге вістря.
    До кращого життя жага у нас присутня,
    залишимо всі "до", збудуєм нове "після"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6078

    24 бер. 2022
    Марина Чеснокова
    Тихенько плакала свіча...
    Мапіупольцям присвячується

     Тихенько плакала свіча
    В сирому темному підвалі,
    Молилось пошепки хлопча
    В хвилини тиші нетривалі.

    "Дай, Боже, миру на Землі!
    Закрий над нами сиве небо!
    Дитинство поверни з імли
    І дай птахів почути щебіт..."

    Гуде земля...здригнувся світ
    І небо захлинулося від болю,
    Води нема, скінчився хліб...
    Лелеки більше не летять додому.

    Німіє серед вибухів душа,
    Згубилася весна десь у підвалах,
    З'їдають звуки тишу, мов іржа,
    Немає порятунку...знову спалах...

    Уламком цегли пише "SOS!" хлопча,
    На інше більше сил не вистачає...
    Він тату вчора написав листа,
    Як обіцяв, близьких охороняє!

    Їхнє життя так схоже на свічу,
    Яку згасити може подих вітру...
    Якщо сьогодні просто промовчу,
    Свіча погасне...і в цей раз навічно...!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6079

    24 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Летять ракети
    услід за птахами,
    Весна ще дихає
    в обіймах смерти.
    Над нами янголи,
    Боронять небо.
    Скільки ще жертв?
    Скажіть хто небуть?

    Ми сильні - вистоїм!
    Вже нічим плакати,
    Зродились вільними -
    Нас не зламати.
    Гудуть гармати,
    Земля здригається,
    У кожній хаті,
    Лють ховається.

    Калини кров'ю,
    У серці куля.
    Проте, ми знаємо,
    За що воюєм!
    Нема більш сина,
    Нема дитини.
    Упав героєм -
    За Україну!

    За сльози матері,
    Сиріт невинних.
    "оте", що в бункері,
    смерті благатиме!
    Ми ж не впадемо
    На коліна!
    Вам не зробити
    Рабами вільних!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6080

    24 бер. 2022
    Софія
    Вони не розуміють
    Ото приперлися з росії, і хочуть розгромити в щент
    А ми в країні нашій милій, готуємо для них букет
    Букет палаючий, прекрасний, останній в їхньому житті
    Поки вони грабують скарби, у нас свої їдять борщі

    Ласкаво просимо до пекла окупантів, вони для себе риють цвинтарі
    У нас життя - цінніше діамантів, лише русні ми кажемо "умри"
    Вони не розуміють, що ми - єдність. І ми зіллємо з їхніх танків паливо
    Вони не розуміють, що ми - сила.  Для соняшників вони - добриво.

    Спочатку ми вас всіх жаліли, та більше вже не можемо страждати
    А ви з роками знахабніли, ми мусимо за це вас покарати
    Та досить вже кричати про "ученья", ви намагались знищити народ!
    Вам по ТіВі сказали "к сожаленью", і діти ваші не побачать нагород.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6081

    24 бер. 2022
    Шахова Єлизавета
    Сентименталії
    Невже комусь цікаві ці баталії,
    Двох вдягнених у смокінги дітей.
    Залиште вдома ці сентименталії,
    Знімайте маски награних страстей.

    Дитині ВАШІЙ іграшку купіть,
    Або навчіть чужого не чіпати.
    Бо буде далі ваша це робить,
    Навіть коли не буде чого брати

    НАШУ дитину ображали скрізь,
    Навіщо, власне, що ми вам зробили?
    Але ще гірше їй зробили ті,
    Хто дрібку крокодила сліз продлили.

    Допомогти? Ні, ми про це не чули,
    В краєчку стійте, споглядайте шоу.
    Можливо це для вас така розвага,
    Та нам не смішно! Свою ллємо кров!

    За вірність, за свободу, і за правду,
    Для цього МИ ведемо ці баталії.
    А ви дивіться, не соромтесь, нумо,
    Облиште врешті решт сентименталії!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6082

    24 бер. 2022
    Оля Мидляк
    Без назви
    Засинай же воріженьку
    Спи міцним одвічним сном
    Ой, не тую доріженьку.
    Ти зухвало перейшов.
    Хай тобі насняться люди,
    Що життя ти одібрав...
    З сну тебе ніхто не збудить,
    Щоб уважно споглядав...
    Як вмирала та дитина
    Без води.
    Як благала марно мати -
    Відведи...
    Відчувай же на собі тепер
    Те, як кожен українець вмер.
    Відчувай, же кате, відчувай,
    Як під градами міста засинали.
    І не знали, чи прийде весна.
    Взагалі, нічого не знали...
    Відчувай, як ракета у дім -
    І ти більше не маєш дому.
    Шлях, крізь смерть, через річку Ірпінь.
    Й двадцять шоста без сну - втома.
    Як в підвалі без їжі й води,
    хтось ділився останнім ковтком.
    Й про що думав юнак молодий
    Як себе підривав з мостом...

    Хай страждання твої
    Будуть вічні на(в) цій землі!
    І будь певен - твого життя,
    Дуже мало для каяття.
    Ти посіяв таке зло -
    Крізь нащадки воно проросло.
    Пожинати гіркі плоди,
    Доведеться всюди й завжди!

    Засинай же, вороже, засинай...
    Відчувай біль кожного, відчувай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6083

    24 бер. 2022
    Ангелінв
    Янголятко
    На небі янголятко спить
    Крилом закрилося від сонця
    Воно про мирне небо снить
    Про спокій у своїй сторонці

    Воно не так давно на небесах
    Те янголятко білокриле
    Воно скупалося в сльозах
    Лягло у крихітну могилу

    Жило дівча у селищі Донець
    Воно лиш перший клас кінчало
    Та в березні настав страшний кінець
    Мале дівчатко янголятком стало

    Ударив молот канонади
    Мала з бабусею сиділи в укритті
    Вгатили в їхній дім снаряди
    І стали крапкою в короткому житті

    Ось так загинуло дитя
    І янголям на небо полетіло
    Воно було невинне, як ягня
    З підвалу винесли тендітне тіло

    Прощення москалям немає.
    По лікоть їхні руки у крові
    І поки лисий кат у бункері конає
    На небо йдуть невинні діточки
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6084

    24 бер. 2022
    Лєра
    Усім кацапам присвячується
    Я ненавиджу вас усім серцем
    Ми вас не гукали,
    Ви, навіть, не постукавши у дверці
    Вдерлися до України, а потім заблукали
    Блукайте далі
    Вам ніхто не допоможе
    Ви народ, що не знає цінностей моралі,
    Що ви зробили тут хороше?
    Ви казали, що прийшли до нас з миром,
    "Визволяти нас з-під гніту нацистів"
    А самі розбомбили Харків та Київ
    І які ви після цього пацифісти?
    Кацапи і чечня, ненавиджу я вас!
    Брехуни, сцикуни й терпили!
    Сміливості й самоповаги у вас нульовий запас,
    Усю совість свою ви давно пропили.
    Правитель ваш - шизофренік,
    А кадиров - кончений ідіот!
    Ви напали на нас підло, по гітлерській схемі,
    Диктатор путін, хай тобі грець!
    Спочатку аеропорти та  інфраструктура,
    Потім житлові будинки і пам'ятки культури.
    А мирні жителі!!! Що вони вам зробили??
    Багато дітей ви вже вбили!
    Дід -шизофренік, що пігулки забув випити
    Труїть брехнею вас і весь світ!
    Та відкрийте ж ви очі - настав час його з престолу скинути,
    Поки він вас не використав як м'ясо на воєнний обід.
    Нікчеми, кидайте зброю, вас тут ніхто не чекає
    Ідіть до своєї Росії
    Хай доля вас покалічить і мати не поминає
    Не збудуться ваші кроваві мрії!
    Наш народ волелюбний і сміливий
    В кожному з нас палає свободи вогонь
    У нас завжди знайдуться сили
    Подолати ворогів знов!
    Русский военный корабль - иди нахуй!
    Слава Україні - Героям слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6085

    24 бер. 2022
    Топольницька Наталія
    Життєві торбини
    Чи в мирну, чи в буремну днину...
    У юності , а чи на схилі літ ...Збираєм ми свого життя торбину...
    І робимо серйозний та детальний звіт.
    У когось - не торбина...Гарна тайстра!
    З яскравого вовнЯного ткання...
    У когось - ридикюль, де жменька щастя...
    У когось - міх, де гордощі й звання.
    У когось - шкіряний міцний наплічник, в якому компас, фляга для води...
    У когось - скриня, що немов гірчичник пече у руки, бо у ній- сувій біди...
    У когось - полотняна еко-сумка!
    Для неї в полі сіяли льони.
    У ній лежатиме духмяна й ніжна булка...
    У когось - вузлик смутку та вини...
    Хтось все своє життя запакував в валізу, в якій-пихатість, золото й шовки!
    Чекає все життя він іноземну візу!
    У когось - гаманець, в якому мідяки...
    А в Матері у торбі - співанки для сина!
    Для доні - збірник мудрощів й порад!
    Та все, у чім потребу має Україна:
    підтримка, праця, миру зорепад!
    Глибинна шана до своєї мови, традиції та віри оберіг!
    Та грона калинові справжньої любові!
    Все буде Україна! Нині та повік!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6086

    24 бер. 2022
    Андрій
    Те що завжди з тобою
    Твоя мова зброя найкраща,
    не гірше кулемета повчає.
    Душу москаля розриває
    слово єдине. До сану величі
    зводить три слова своїх.
    Коли за тобою твори великих,
    рядками стріляй та лиха не знай.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6087

    24 бер. 2022
    Сабріна
    Не прощу.
    Я не прощу, я не забуду
    За вами плакати ніколи я не буду
    Я не прощу вам долі, зламані війною
    Вона була за вашою виною

    Я не прощу народження в підвалах
    Ви ж також діти
    Невже не шкода мам Вам?
    Не шкода знаю
    Бачила я чати,де ви питали куди ж це вам стріляти?

    Ех,нелюди,в житті я вперше проклинаю,і смерті тяжкої я палко вам бажала і бажаю
    Ви знаєте,я вам ніколи не пробачу,бо юні діти в мить стали захисниками
    і не дітей своїх – вони нас захищали

    В домах, підвалах ви українців поховали, та Україну, нелюди, ви так і не зламали
    Бо сила Неньки мої,в тому що Вам було,є і буде невідомо

    В свої 1, я життя впіймала,а ви - негідники, його в мить зруйнували
    Ми,українці на гору круту, крем'яную доберемось і життя мирного доб'ємось
    ви ж ніколи гори не дістанетесь і горіти в пеклі зостанетесь

    Я не за своє життя боялася - я за своїх батьків і брата кожного звуку жахалася
    А ви боялись втратити життя, коли наші цигани крали танка, коли у ваш дрон летіла банка смачних, а може і не дуже огірків

    Герой наш юний міст собою підірвав, своєю смертю життя він наші врятував
    А ви - кумедні і огидні мавпи не в силі розрізнити пам'ятник від танка
    Воно й не дивно, що вам розрізняти як ви "ученія" змінили, в мить, на тактику

    Ех,іроди, ви віру і довіру назавжди втратили у світі,  хоча у складі України були б ви в силі щось змінити
    Я знаю,вірю тяжко"ні" казати було тяжко як вас роками тримали і тримають у "імперських ґратах"

    ви марно час свій витрачаєте – мою Державу ви ніколи не зламаєте
    Бо сила неньки мої і дітей її у тому, що Вам було, є і буде невідомо.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6088

    24 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Маріуполь
    Охоплений димом будинок не встиг
    Сказати: "прощай" наостанок...
    У місті чотириста тисяч святих
    Чекають на завтрашній ранок!...

    У тих сорока, хоч були імена,
    Про них пам'ятають відколи!
    Чотириста тисяч кривава пітьма,
    Ковтає під бомбами з болем...

    І я б помолився у храмах за них,
    Хоч десь у підвалі, дивлюсь на ікону...
    Чотириста тисяч пророків святих,
    Тримають міцну оборону!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6089

    24 бер. 2022
    Дар'я
    Вірш до "расєйських братьєв"
    Поки ви нищите наші будинки,
    Ми забираємо ваших синів!
    Я є бандерівка!Я - Українка!
    Божа заступниця! Я тьма ворогів!

    Не проклинаю вас "братья расєї"
    Адже росла я в Кубанських степах.
    Я лиш прошу забирайтесь звідсєї ,
    Бо не повернетесь навіть в гробах!

    Всі захисниці, я вас закликаю!
    Світло своє нашим воїнам шліть
    Жіноча молитва таку силу має
    Що силам ворожим її не спинить!

    Господь, бережи нашу любу Країну!
    Молю на колінах! Молю день і ніч!
    Збережи нашу дружину,єдину родину!
    А ворогів відправ в пекла вогняну піч!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6090

    24 бер. 2022
    Андрій
    Без назви
    Повстань кривавий дух,
    настав той час нести до
    пекла, лукавий ідол. Крізь сміх
    ворожий, сталь побратим єдиний.
    Без рук та ніг не буде гріх цвісти,
    серед свободи, квітів та ланів.
    Насолоди їм подати, кулі у голови
    на щастя дробити ворожі теорії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6091

    24 бер. 2022
    Robert Goldenowl (Богдан Крупін)
    П'ять могил
    Ви прийшли "визволяти" - похилилися стріхи
    Ви почали стріляти Z-режиму на втіху
    Сидите ви у танках і не чуєте люду
    Той що слізно благає: "йдіть вже на х*й, паскуди".

    Ви казали усім що "ми бистро, рєбята",
    Ви кричали усім що "расия за правду",
    Та все ж марно ви, покидьки, вітер ганяли
    Вже давно ми для вас 5 могил накопали:

    Найперша з могил - для расійської мови
    Що так голосно й довго лунала до цього
    Що так влучно і боляче в мозок стріляла
    Що вже декілька років людей "визволяла".

    Друга - велика, для вашого брата,
    Для тестя, бабусі, мами і тата
    Для сина і тітки, сестри і для кума
    Для всіх... Бо ви ж, дурні, стоїте друг за друга

    Третю могилу копали вам діти
    Бо після війни вони будуть радіти,
    Що допомогли, і що не даремно
    Життя їх сімей враз стало буремним.

    Четверта могила з'явилась зненацька,
    У темному місці, де валялась та цяцька,
    Яку загубив семирічний Андрійко
    Коли він тікав від "крилатої" стрімко.

    А п'яту могилу копала вам доля
    Глибоку, широку, біля тої тополі,
    Що тисячу років в Україні росте
    Крізь терни історії правду несе.

    Дивіться солдати расії - кінець
    І не посміхайтеся широко з того
    Що ви тут накоїли. Стадо овець!
    Не вдався ваш план - гиньте юрбою!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6092

    24 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    Війна
    Війна- це те що  в 21 столітті
    Ніхто не мав побачити
    В столітті де все вирішується словом
    Наш сусід вирішив напасти
    Для того щоб нас звільнити від "нацистів".
    Але чому він не спитав народ?
    Який жив у мирі та спокої,
    Який будував плани на майбутнє
    Місяць назад о п'ятій ранку вся Україна
    Прокинулася і зрозуміла настала війна
    До нас прийшли "русские освободители"
    Цікаво від чого вони нас звільнили
    Від наших будинків, міст, а для когось навіть країни....
    Але Україна мужню бореться с другою армією у світі!
    Бо в Україні найкращі люди на землі
    І ті хто виїхав за кордон обов'язково повернуться додому, тому що більше
    в світі не має такої країни, як наша Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6093

    24 бер. 2022
    Robert Goldenowl (Богдан Крупін)
    Для русских матерей
    "Великий", "могучий", русский солдат
    Почувствовав грудью винтовки приклад,
    Ты вспомни как мирно и тихо ты жил
    Как водку с друзьями весело пил.

    Как вместе с семьей отдыхал на реке,
    Сушёную рыбу сжимая в руке.
    Как звонко и громко сосед твой кричит
    Когда на морозе мотор барахлит.

    Как мило, тембрально храпит твоя леди
    Смотря сериал, уснувши во бреде.
    Мечту ты свою смотри не забудь -
    Двухглавый петух! Тату на всю грудь!

    Работу ты вспомни, начальника, смены,
    Как добрых 7 дней ты просишь подмены
    Тебе всё никак ее не дадут...
    А знаешь в чем дело? - Моральный ты труп!

    Тебя ведь никто никогда не любил,
    У мамы с кармана ты мелочь носил.
    Да чтоб на пивко и сигару хватило
    Вот ты молодец, вот подфартило!

    Теперь тебе выдали форму, паек,
    Теперь ты в окопе хлебаешь чаек
    Теперь ты герой, глазам загляденье
    Такой ты весь смелый к фашизму презренье!

    Тебя телевизор под стать воспитал
    Ты многое видел, ты жизнь повидал!
    Ты яростно пишешь вконтакте на стену
    Не терпим Европу! Советское время!

    Ты буковку "Z" на руке начертил
    Да как тебе ж умник, хватило чернил?
    Так жирно и смачно углы выводя
    Вдруг осенило... Что за херня?

    Что это значит и где я вообще?
    И что за оружие висит на плече?
    За что я здесь, как я тут, с кем я тут, мама?
    Я не подписывался, это подстава!

    А мама твоя уж пять дней как, сынок
    Стоит за станком, отрабатуя срок
    За то что пошла на площадь с утра
    И крикнула хрипло слово "война"!

    Воюешь, "герой", ты за правое дело
    Народ весь встает, сражается смело.
    Фашизму конец, вот мир наступил!
    Но вдруг ты отвлекся - на труп наступил...

    На трупе том жирная буковка "Z"
    Вгляделся в лицо - замученный дед.
    Проверил ты пульс бездыханного тела
    Глянул на грудь - душа онемела.

    Там, на весь торс, от угла до угла
    Виден рисунок - Два петуха...
    Шеи там две, всего два крыла
    Такого хотелось? Ну вроде бы - да!

    Подумай, солдатик, своей головой
    Ты не спаситель, ты не герой
    Тебя тут не ждали и дома не ждут
    А петухов на гробу наскребут.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6094

    24 бер. 2022
    Дар'я Фомічова
    Не такі як були
    Моя земля покрилась вся кров'ю..
    Не будемо тими ким ми всі були !
    Та краще кохати,займатись любов'ю!!!!
    Ніж по кривавим дорогами іти!

    Я вас закликаю! Зверніться до Бога
    Молитви за мир ви йому надішліть!
    І знайте,куди б не привела вас дорога
    У Господа нашого захист просіть!

    Тримайтесь,ми зможемо,ми все подолаєм!
    Світанок прийде! Я прошу,тільки вір!
    І всих я прошу,намагайтесь поспати!
    Адже нам сили потрібні,повір!

    Країна,тримайся! У тебе я вірю!
    Ти так вже багато за цей вік прожила...
    Я лиш побажаю всім дружно я миру!
    Щоб в світлі Божому ти завжди була!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6095

    24 бер. 2022
    Наталія
    Моя війна
    Як страшно коли на твою Батьківщину прилітають не журавлі
    Наче ворон, той чорний, безжально нашу землю вкриває у тьмі
    І кружляє у синьому небі де сонце блищить золоте
    Тим крилом окупантським на шляху знищуючи все дороге

    Як страшно коли в Україну припливають «не ті» кораблі
    Де ворожі голодні собаки не дають спокийно жити тобі
    І поля вже посіяни кров’ю, а не житом, як було колись
    Біль та Ненавись між братським народом зараз переплелись

    Як страшно не бачити сина, який пішов на холодну війну
    Який так хоробро і з честю захищає Країну свою
    Щоб більше не бачити сльози тих дітей, що тікали від бомб
    І народ наш могутній, величний більше ніколи не знав катакомб

    Як страшно вночі засинати під грохіт розбитих ракет
    Як люди тікають з будинків де збирали гостей на банкет
    Де колись за вікном солов’ї  на девевах весною співали
    А тепер хвилююсь за те, щоб з гармат нас не розтріляли

    Як страшно… хоча вже не страшно, лише розпач і біль на душі
    Як та паскуда мерзотна посміла на нашу землю прийти?!
    Він не вірив, що Україна, хоч жінка, але сильна вона
    І дружня, і героїчна і їй не потрібна цинічна війна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6096

    24 бер. 2022
    Ольга
    У холодній точці
    Зовні у нас все нормально,
    В очах не стихає тривога.
    «А раптом бахне? Раптом ТУТ бахне?
    І я не поврнусь додому...»

    З очей зриваються сльози...
    Раптові згадки проколюють спокій.
    Тепер уже така норма,
    Ми — партизани у власному домі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6097

    24 бер. 2022
    Михайло Федак
    Пророчий Тарасе...
    Пророчий муже наш, Тарасе,
    Уже четверту сотню літ
    Оті московські свинопаси
    Грабують український рід.

    Їм коле в очі Україна,
    Наш вільний синьо-жовтий стяг,
    І мати, що зростила сина,
    Й пшеничний колос на полях.

    І флот в Криму, гора Ай-Петрі,
    Меджліс татарський корінний -
    З лиця землі все ладні стерти
    ,, рассєї вєрниє сини ".

    Вишкірив ікла моська-путін,
    Шовіністичний слиз ковта,
    Плете інтриг імперські пута...
    На сході вже його п'ята !

    Відкинь ілюзії Європо !
    Світе заморський прозрівай !
    Протри своє всевидне око
    І ти, Росіє, повставай !

    Тобою править кат, не лицар !
    Бандюги Яника патрон !
    Щуряга-зек утік з столиці
    До покровителя у схрон !

    А ти нас вчив колись, Тарасе,
    Що в в своїй хаті правда є...
    Московський пес чужого ласий
    Ще й ,,миротворця" удає !

    Тих ,,байстрюків Єкатерини",
    Що сараною вкрили Крим
    Й плюють в лице, стріляють в спини,
    Не спиниш образом святим.

    Не пошкодують куль для ,,брата",
    Ні бомб, ні мін, ані гранат -
    Дивися, світе ! Дивись, НАТО !
    Як ,,любить" нас ,,московський брат" !

    Хай буде вам це до науки
    Сторонні люди з чужини...
    У кого чиста совість й руки,
    Спиніть палителів війни !

    Прошу Тарасовим ученням,
    Геройських тисячми смертей !!!
    Знов душу й тіло під знаменом
    Ложить народ мій Прометей !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6098

    24 бер. 2022
    Віра Панюта -Тор
    Моєму серцю рідне все є тут
    Мене питають ти ще тут?
    На цій землі на Україні
    Коли кругом одні руїни
    Й Серени прокляті ревуть
    А крові скільки скільки мук
    Іде війна А ти ще тут ?
    А я стою не знаю ,що сказати
    У горлі ком А у очах сльоза
    Нема чого на мене  вам споглядати
    У мене тут старенька мати
    У мене дім у мене тут дочка
    Вона є медик там десь у окопах
    Рятує знов чиєсь життя
    А мій Андрійко впертий хлопець
    Пішов до війська лиш почалась війна
    І де мені іти куди втікати
    В який такий податись край
    Щоб все забути і  не пам'ятати
    Щоб втамувати біль і той пекучий жаль
    Нема мені куди іти
    Я мушу тут лишатись
    А ви ідіть рятуйте діточок
    Та незабудьте знов додому повертатись
    Коли вже перемозі прийде строк.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6099

    24 бер. 2022
    Анастасія
    Скажите им
    Скажите им кто-то,
    Что здесь гибнут люди.
    Скажите им кто-то,
    За что мы их судим.

    Скажите им кто-то,
    Что они виноваты!
    Скажите им кто-то,
    Что это всё их солдаты.

    Скажите им кто-то,
    Что мамы здесь плачут.
    Скажите им кто-то,
    Что злобы не спрячут.

    Скажите им кто-то,
    Что мы не отступим.
    Скажите им кто-то,
    Что мы их здесь сгубим.

    Скажите им кто-то,
    Что мы не простим.
    Скажите им кто-то,
    Что мы победим!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6100

    24 бер. 2022
    Марусич Ярина (Творчий нік - Вишнерія)
    Твої спроби привити любов такі жалюгідні
    Твої спроби привити любов такі жалюгідні,
    Ти махаєш триколором в надії почути: "Ура!"
    І мені шкода людей, які живуть у твоїй країні,
    Адже їх не врятує вже жодна у світі сестра.

    Твій солдат здобуває клеймо для всієї Росії,
    Його сім'я і нащадки по лікоть лишаться в крові.
    І паде велика імперія, як у пророцтві:
    Твій лідер програв вже тоді коли дав старт війні.

    Твій лідер програв не раз, не два і не тричі,
    Коли зміг повірити, що ми станемо на коліна.
    Коли припустив, що Україна схилить обличчя,
    Подібно до царського народу не одне покоління.

    Твої спроби привити любов такі жалюгідні,
    Ти махаєш пістолетом в надії почути: "Ура!"
    Проте не плутай мене із твоїм безхребетним народом.
    Я продовжу кричати: "Слава нації - Смерть ворогам!"
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6101

    24 бер. 2022
    Горзов Антон
    Україна
    Широченні поля і роздоли
    Кукурудзяні теплі лани
    Річки, гори, луги, суходоли...
    Ніби доньки це наші й сини

    Небо синє, глибоке, безмежне
    Сонце тепле, ласкаве, легке...
    Вітер ніжний, слабкий, обережний
    Відчуття таке вічне.., п"янке

    Золота колоситься пшениця
    Вздовж дороги тополі стоять
    Наяву все насправді, не сниться...
    Так спокійно в душі, благодать...

    Ці пейзажі невпинно чарують
    Так наповнюють чистим теплом
    Солов"ї своїм співом цілують...
    Україна моя за вікном...

    Я сиджу і про себе радію
    Що народжений тут і живу...
    Що живу тут і кожен день мрію
    Так люблю Україну свою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6102

    24 бер. 2022
    Софія
    Посвячується усім дітям, що загинули через війну
    -А хто такі нацисти, мамо,
    За що мене убив "солдат"?
    Й чому наш дім немов туманом
    Покрили із системи "Град"?

    І в чому, мамо, провинився,
    Що у наш дім прийшла війна?
    Я ж, мамо, просто народився,
    Невже це й є цьому вина?

    -Не плач, синочку, за хатину,
    Та й рани більше не болять...
    -А той "солдат"... А він людина?
    -Не люди ті, що йдуть вбивать.

    -А тато наш, мамо, людина?
    -А тато наш тепер герой,
    Його тримає Україна,
    Він захищати всіх пішов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6103

    24 бер. 2022
    Д. Р.
    Без назви
    Спокійної ночі...
    Звичайна фраза
    набрякла сенсом
    Нова фаза
    Ніяк не стане
    Спокоєм,
    консенсусом.
    Хтось
    забрало
    на очі,
    І інша дійсність.
    А у кого
    Безсонні ночі.
    А у кого
    Вже рідні
    поринули в ввічність.
    Що ж ти "брате"?
    Чи може кате?
    Та ножем з спини
    Я ріжу ґрати.
    Я б'юся в битві
    Й не буду спати
    Поки все
    знов
    не розквітне.
    Храни нас, Боже
    Поки світло
    Темряву
    Не Переможе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6104

    24 бер. 2022
    Катерина Старокольцева-Скрипник
    Блакитна сукня
    Придбала блакитну сукню
    Жартувала, що в ній поховають
    Від жартів родині сумно
    Вони мене всі закликають:

    Дивитися позитивно
    Варити собі каву
    Звук двигунів реактивних
    Сприймати за хід трамваю

    Вмикати старі фільми
    Набрати собі ванну
    Кохати цей світ сильно
    "Вмирати тобі рано"

    Мамо, я не збираюсь
    Мій гумор,як дим, чорний
    Від правди я не ховаюсь
    Згадай Карабах Нагорний

    Згадай лікарню дитячу,
    Коли мені п'ять було
    Чеченську дитину незрячу
    Невже нам з тобой все одно?

    Згадай військових Донбасу
    Згадай катування й побої
    В яку мені йти касу,
    Щоб пам'ять відшибли ногою?

    Чим, мамо, я є краща
    За вбитих дітей у підвалах?
    І мамо, скажи, нащо,
    Росія їх всіх покарала?

    В лесу не родится ёлка
    Им "Ну, погоди" не покажуть
    Невже за російську мову
    Їх вбити диктатор накаже?

    Невже всіх рожевих поні,
    Плюшевих, наче казка
    Уламок від підвіконня
    Уб'є, не сказав "будь ласка'

    Невже котів теплих добрих
    Війна поховає в траншеях?
    Я мушу свідомо, повно
    Не ховати лице своє в шею

    Я буду дивитись на фото,
    Я плакати буду й боліти
    Тоді це криваве болото
    Перетвориться на квіти

    Купила блакитну сукню
    Повісила у стару шафу
    Вдягла чорні мешти і сумно
    Послала всіх ворогів нах*й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6105

    24 бер. 2022
    Ерко Красовський (Орест Пастух)
    Я в пам'яті знову пройдуся з тобою
    я в пам’яті знову пройдуся з тобою
    скажу тобі - «знаєш, те літо убили війною
    літо, в якому тебе я не дочекався
    і знаєш, я, мабуть, дотепер там зостався
    бо досі навідую темряву теплої ночі
    де слід наших тіней ще сторожать слова
    де все вкотре минає, хоча й не охоче
    й від цього знов обертом йде голова
    від того на шию спадає задуха
    а пальці пронизує морозяний трем
    на нашу країну полює розруха
    і цілить крізь дуло підступним вогнем
    то ж вибач, я все ж мушу бігти
    чуєш, сирена рве слух, мов папір
    як ще один вибух змітає на крихти
    ще один день, й осідає в ефір
    сюжет там такий же, жанр мілітарний-
    гострі стріли на картах, втомлений президент,
    світ бреше, що з нами він солідарний,
    експерти сповідують «переломний момент»,
    а між тим мій народ, що вже не піде в неволю
    його у кулак затискає любов
    і розбиті міста, що рідняться по болю
    з чиїх назв гірко скрапує спечена кров
    і під спалахом «градів» тріпочуть молитви
    грубий гумор та мат теж кидаються у фронт
    і під небом гасають навіжені гонитви
    та доблесна армія таки втримує горизонт
    із дійсності нашої вже й не прокинутись
    минулі кошмари до безглуздя смішні
    природа все хоче весною прикинутись
    як же пусто й оманливо світять зорі ясні
    отак ми й живемо, над урвищем ядерним
    слідкуєм як сенси колишні з’їдає іржа
    і страх випрацьовує нові й нові патерни
    а час зависає на вістрі ножа
    статистика тоне у списках залюднених
    що мовчки летять на поталу вітрам
    й ми числимось також у сумі загублених
    бо ж так і не знаю - ні де ти, ні що в тебе там...
    тому я й вдивляюсь у слід за дорогою
    з бажанням розгледіти тебе на початку
    і вірю, що Бог помирує нас перемогою...

    знаєш, твій дотик зостався зі мною…
    на згадку…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6106

    24 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Місяць війни наші відмітили файно
    Місяць війни наші відмітили файно:
    два кораблі у Бердянську спалили.
    Судна піратські крали пшеницю. Звичайно,
    звідки пшениця в Росії?.. Горили

    водяться в формі, зброї сила-силенна.
    Неперевершена ницість і пропаганда.
    Слухай – сприймай навпаки: червоне – зелене,
    а помаранчеве – сіре, Панама – Уганда,

    з півночі сонце, сіно, звичайно, – солома
    (тож і мудрують, з ноги якої вставати).
    Вперлися в землю чужу, а думають, вдома!
    Клятву промовлять, вийдуть самісінькі мати!

    Як же бляшанки, що задимілись на рейді,
    звались, до речі?.. «Орськ», це знаю напевне.
    Треба на остові дітям шматочками крейди
    «ОРКСЬК» написати – і це ім’я його кревне.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6107

    24 бер. 2022
    Дар'я Фомічова
    Війна
    В той час коли лиш починався світ,
    Не знали людоньки собі покою...
    І вічно,із споконвіків,
    Любили розважатися війною.

    Ця лиха гра загубила вже мільйони!
    А скільки матерів не знають більше сна?
    Отримавши посмертні медальйони,
    Для Управлінців це звичайна гра.

    Ох, горе нам, звичайним пересічним.
    Зуміти не лишиться розуму в цей час!
    Та все ж ми можемо! Всі ми Українці
    До Бога повернутись та помолитися хоч раз...

    Без віри в Нього та віри в нашу Неньку
    Ми всі приречені на вічний Ад земний
    Тож я молю Вас,молітся за рідненьку!
    Щоб наш народ спасений був! Амінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6108

    24 бер. 2022
    Григоріо
    Війна. День п'ятий
    Війна триває. День п'ятий.
    Виною цьому путін клятий.
    Гівнюк у пошуках проблем
    Піде на дно із кораблем!

    Добро ж перемагає зло,
    Про це дізнається хуйло..
    Як наша армія його вгребе
    В кремлі відкриєм АТБ...

    Ми ждмо миру в укритті -
    Страшніше сну - нема в житті.
    Проте не сон, а справжні факти..
    В старого на умі - теракти.

    Їх світ затиснув у обценьки,
    Бо нєфіг зазіхать до Неньки!
    Тепер літати їм в облом,
    Чекаєм' на політ з веслом!

    Ще трішки нам до тої дати,
    Як мир оголосять солдати..
    Ми візьмем Путлєра за роги
    І новий день. День перемоги.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6110

    24 бер. 2022
    Юрій
    Слава  Україні
    Слава Україні  і  героям  слава!
     Над  нашою країною стоїть заграва
    Тіні наших предків над нами літають
    Йдуть у бій із нами , шаблями махають.
    Боронити треба неньку-Україну
    Як свою родину ,як свою дитину.
    Не збороть нікому наших українців
    Розіб'ють всіх орків ,москалів ,ординців.
    Душу нашу й волю не знищити ніколи.
    Своїми тілами засіють наше поле.
    Й проростуть з кишень їх соняхи й пшениця.
    Ми врожай зберемо добрий,як годиться.
    Відбудуєм ми усе й побудуєм краще.
    Бо ми -нація творців ,люди роботящі.
    Розбудуються міста і розквітнуть села.
    Діточки розмножаться у нових оселях.
    Слава нашим оборонцям ,слава Україні!
    Україна: нива й небо...Ми усі єдині!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6111

    24 бер. 2022
    Жанна
    Без назви
    Попереду темряви тінь.
    Позаду - вже стільки світла,
    Сотвореного із молінь,
    Із гніву, з сльози, що прогіркла.

    Ця сила, що йде напролом, -
    Сотворена з правди і віри.
    І серцем, і духом, й чолом...
    Сили цієї без міри.

    Бо ті, невідступлені, є,
    Що іншим - і кров, і хлібину.
    А час знов свій хід відіб'є.
    А час швидше йде за людину.

    Позаду лишаються тіні.
    Попереду - Воїни світла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6112

    24 бер. 2022
    Софія Прудка
    Вже скорр
    Вже чекаю на те, коли зранку нас не розбудить тривога
    Коли на TV радісно проголосять про перемогу
    Коли почнуть поверататись до рідних домівок люди
    Пролунають дзвінкі вітання один одного всюди
    Об’єдналися люди, об’єдналася вся Україна!
    Нескорений народ  в боротьбі за своє воєдино!
    Розквітне країна і над нею розвіється порох..
    Я чекаю на перемогу, я чекаю і вірю-вже скоро !!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6113

    24 бер. 2022
    Лілія Гураль
    Не та Весна прийшла, яку ми так чекали
    Не та Весна прийшла, яку ми так чекали,
    Яка цвіте любов’ю і закохує серця.
    Прийшла сумна, зі страхом й біллю.
    З війною, що вкорочує життя.
    Ця мить переосмислення всіх цілей
    І цінностей якими ми живем.
    Комфорт і лінь диктують як нам жити,
    Щоби до цілі довше йти.
    Ця мить є для духовного багатства,
    Бо забуваємо в буденності за це.
    Молитва – це найбільша сила людства,
    Яка допомагає нам перемогти.
    Ця мить, щоб показати як людина
    Відреагує розвитку подій:
    Хтось зрадить Україну, хтось продасться,
    Когось поглине страх, невпевненість чи біль.
    А інші будуть вірити в майбутнє,
    В майбутнє України, що цвіте.
    Вона буде заможна й незалежна
    І головне – демократична, що для нас святе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6114

    24 бер. 2022
    Сашко Ефіменко
    Технічна пауза у кіносеансі
    ***
     Гей, мешканці країн благополуччя!
    Відволікайтеся від фільмів-жахів,
    Поки снаряд в домівку вам не влучив,
    Смерть не летить чужим залізним птахом.
    ***
    Не захистять вас посмішка та м'язи
    Героя білозубого з екрану.
    Зло у життя сягнуло цього разу,
    А ваші бонзи блеють : "Битись рано...".

    ***
    Хто ж проти орків? Українці мужні,
    Що перші на кордоні із Мордором.
    Рашистської зарази розповсюджень,
    Не допускають, смалять триколорних.

    ***
    Баталій грім мов втілення наврочень,
    Старим й малим, матусям з під завалів.
    Пологи у руїнах не напрочуд,
    Життя іде, війна триває далі.

    ***
    Сміливості бракує континенту,
    Закрити небо від мерзот кривавих?
    Готові козаки розбити вщент їх.
    Надайте зброю, вашу долю слави.

    ***
    Бухгалтери в політиці - не модно,
    В борделі спіч " В ім'я Отця і Сина...".
    Та не живуть на світі напівшльондри,
    Напівсвятоші сплатять свою ціну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6115

    24 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    Ми різні
    Ми різні і ніколи не будемо братами
    Ми за свободу готові помирати!
    Ви ж навпаки готові все стерпіти...
    Ми за своїх стоїмо горою
    А ви знімаєте все в сторіс
    Ми голими руками зупиняєм танки
    А ви тікаєте від одного ономівця
    Ви плачите за Інстаграмом, Маком та Ікеєю
    А ми плачимо за людьми яких вже не повернути.....
    Ви кажете, що ми самі в цьому винні
    Але ми не винні, що ми живемо краще ніж ви!
    Ми живемо в свободі, мирі та найкращій країні!
    Ви кажете, що наш президент комік, але краще мати коміка ніж довбня!
    Наш президент не втік та не сховався в бункер, як зробив це ваш!
    Ми різні були та будемо!
    Наші хлопці рятують людей, а ваші вбивають.
    Після чого вихваляються перед дружинами та колегами.
    Ми різні, між нами прірва!
    Ми ніколи не будемо братами!
    Та ніколи ми ними не були!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6116

    24 бер. 2022
    Лілія Гураль
    Пісня " Промінь віри "
    Я вірю в долю нашої країни,
    В таку квітучу і живу.
    Пісенний край і мову солов'їну
    Любитиму й кохатиму.
    І промінь світла в краї не погасне,
    Допоки нація жива.
    Ми будем разом в радості і горі
    Сміливо йти всі до кінця.

    Хай палає промінь віри в серці,
    Промінь миру й світла,
    Промінь радості й добра.
    Україно, оживеш й розквітнеш.
    Вірю я, що в цьому допоможуть Небеса!

    Ти моя мати, я - твоя дитина,
    Ми разом і ми не одні.
    Почуй слова любові, Україно,
    Слова надії, волі й мрій.
    Бо ти могутня, ти сильна, Україно,
    Ти вічна, світла і жива.
    Всі перешкоди вірю ти здолаєш,
    Воскреснеш, Матінко моя.

    Хай палає промінь віри в серці,
    Промінь миру й світла,
    Промінь радості й добра.
    Україно оживеш й розквітнеш,
    Вірю я, що в цьому допоможуть Небеса!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6117

    24 бер. 2022
    Саша Ильчаков
    Не Ной
    Эй поэты!Что уныли!?
    Звуки арты, уши заложили?
    Или вам поныть приятно?
    Мне, желанье это,- непонятно

    Тоже стих придумал я,
    Среди арты слышу, слышишь!?- песню соловья,
    И капель, я тоже слышу!
    Даже, слышу, суку, мышу.

    Вот к чему, кто не понял
    Я всё это написал...

    Как бы не звучала это невероятно. Да?
    Если повторять что: "Путлеру пи#".
    По аксиоме пропоганды
    Пи#, не пожалеет даже его гланды.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6118

    24 бер. 2022
    Лілія Гураль
    Пісня "Попрошу у Бога не бути війні"
    1. Коли в країні йде війна,
    Попрошу я її закінчення
    У Бога, що створив цей світ,
    Що знає правду:
    Хай він нас благословить.
     Приспів:
    Попрошу у Бога не бути війні,
    Настануть хай мирні і яснії дні.
    Весна оживе Незалежність твою,
    Хай ворог погасне, вже досить, прошу.

    2. Я не прошу дарунків золотих,
    Ніщо не вартіше життя сердець людських.
    Лиш Неба мирного прошу для нас.
    Настане хай в країні мирний і щасливий час.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6119

    24 бер. 2022
    Таня Панчишин
    Найстрашніший місяць
    •
    Так швидко місяць пролетів
    Змішалися всі дні і ночі
    По відчуттях як цілий рік
    Страшний, насичений, болючий

    Розбомблені наші міста
    Мости, дороги і квартали
    Забрав москаль у нас життя
    Бо найрідніших закопали

    Хтось втратив батька, друга, сина
    А хтось сестру, маму та дитину
    Цей біль нема з чим порівняти
    Лиш хочеться іти вбивати

    Немає місця тут любові
    А лиш страшна ненависть
    І не кажіть, що це руйнує
    Бо лише так живу я далі

    Тільки той це зрозуміє
    Хто втратив рідних, дім, життя
    Тепер немає розуміння
    Лиш мрія помститися сповна

    Більшої шкоди вже не буде
    Як ту, що нам завдав москаль
    Любов в серця ми повернемо
    Коли закінчиться війна

    Та перше ворога здолаєм
    Відплатим кров’ю за життя
    Очистим землю від катюгів
    Варіантів інших тут нема

    Бо буде далі лізти, перти
    Гнилий москаль в наш рідний дім
    Тому їх всіх потрібно стерти
    Й закрити всі шляхи навік
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6120

    24 бер. 2022
    julie._.n
    Без назви
    Лютневим світанкам буває самотньо
    їх ніхто не поспішає стрічати

    Допекло, видно, і влаштували нам пекло
    втомилися на летовищах і вокзалах чекати
    Озброїли двадцять четверте сонце
    й без полку
    спровадили для розплати

    Олютіле лютневе сонце
    бучно звалилось на ґанок
    повибивало всі вікна і двері
    повисмикувало сплячих дітей із постелі
    загрозливо махало ножами
    і ображено верещало

    Двадцять четверте лютневе сонце
    розкрило наші старі незатягнуті рани

    Рано
    Війна завжди приходить зарано

    Мене обіймає ранок
    поламаними руками
    Часом здається
    як вперше
    а іноді
    наче востаннє
    Часом здається
    я марю
    і не приходив іще
    двадцять четвертий світанок

    Всі дні злилися в один
    нечистий четвертий четвер
    І ніби й не було сердитої середи
    Та й не до всіх прийде
    переможна
    від щастя й крові п'яна п'ятниця навесні

    Один-єдиний день
    із безліччю облич

    (зчорнілими від горя й болю
    й червоними від гніву і любові
    пожовклими від жаху, гордості й надії
    й блакитними від спраги волі і побоїв)

    Небо скидає із себе бомби і вечір білий
    вцілілий
    в судомах звивається
    на роздробленому асфальті
    викашлює зрешечені легені
    сповиті аміаком і димом
    розтрощені ребра складає
    мов пазли
    (чи лего)
    шматками бетону пройняте чрево
    затискають обпечені пальці
    щоб нутрощі не повипадали
    щоб не лишити ні краплі, ні клаптя
    голодним здичавілим собакам
    які розгубили свої отари
    й самі заблукали

    Хитається місяць збліднілий
    закривавлений і знекровлений
    поволі ступає схилами
    на небокрай замінований

    Десь уже розквітають проліски
    Десь підсніжники так і не вилізли
    із землі затоптаної і холодної
    перекопаної, переритої
    Десь все ще в вазонах
    засихають зів'ялі лілії
    Зони змінилися зонами
    горять нові фронтові лінії

    Колись розквітне й барвінок
    а поки що
    вечоріє

    Колись таки настане ніч
    і ми без остраху уткнемо очі в небо
    і споглядатимем як падають зірки
    а не ракети
    Колись ми знову лягатимем спати голі
    обіймаючи своїх коханих
    а не скорботи й тривоги
    Колись таки прийде
    двадцять п'ятий світанок
    без ножів
    з квітами і бинтами

    Поперев'язуємо міста і мости
    вилікуєм екзему у вулиць
    виведемо навіки глисти
    щоб ніколи більш не поткнулись
    Позакриваєм відкриті рани
    залишки скла і свинцю повиймаємо з тіл
    залишки зла прикопаєм
    зведемо у ряд мільйон стін
    Ми попідшиваємо небо
    ми залатаєм дороги
    І тоді наші люди
    і наші лелеки
    нарешті повернуться додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6121

    24 бер. 2022
    Шепта Андрій
    Втогнення до України
    Розпочалося це якось раптово.
    Думали руські: «Раз і готово.
    Все, земля наша, що далі робити -
    Ніхто ж нам не буде опір чинити».
    Так думали вбивці, усі до єдина:
    «Залишилось жити їм менше години».
    Вони підірвали усі аеродроми,
    Каховку взяли, Дудчани, Пологи.
    Але, щоб не думали ті росіяни,
    Воєнні, древляни, кияни, міщани,
    Уся Україна готова до бою,
    Один за одного стоїм ми горою.
    Вже стоїмо ми так більше неділі,
    Маємо ми превеликі надії:
    Це все закінчиться , все буде прекрасно,
    Бо Україна непереможна - це ясно.
    Руські тисячами горять вже у пеклі,
    З ними народ наш веде бої запеклі.
    Багато хто з них здається в полон,
    Хто гине прямо на полі бою.
    Якщо й закінчиться останній патрон,
    Пожертвуй для всіх, для народу собою.
    Наша країна знешкоджує танки,
    І скоро зустрінем прекрасні світанки.
    Як раніше: без стрілянини,
    Прокидатимемось кожної днини.
    Без звуків сирен, без болю й страху,
    І більше не буде ніякого жаху.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6122

    24 бер. 2022
    Svitlana Pazychenko
    Вже рівно місяць
    Вже рівно місяць як я стрічаю світанки,
    Вже рівно місяць як я від сирен не сплю,
    Вже рівно місяць як бачу зброю і танки,
    Вже рівно місяць як чую і бачу війну!

    Вже рівно місяць як ллються сльози,
    Вже рівно місяць як Бога прошу
    Спинити вбивство, розруху та горе -
    Вже рівно місяць про Перемогу молю.

    Вже рівно місяць плюндрують країну,
    Вже рівно місяць вбивають дітей,
    Вже рівно місяць квітнуть руїни,
    Вже рівно місяць й вже сотні смертей…

    Вже рівно місяць як хлопці воюють,
    Вже рівно місяць вони міцно стоять,
    Вже рівно місяць як світ весь чує,
    Що в нас триває жахлива війна…

    Вже рівно місяць, а скільки ще буде,
    Ще місяців чи, не дай Бог, років?
    Ні! Україна була, є і буде!

    Не забере війна надбання віків!
    Не зітре з лиця ні нас, ні країну,
    Що бореться вірить, жила і живе!
    Ми маємо волю, ми маємо силу,
    Яка в нас була, буде і зараз є!

    Ми місяць стояли, стоятимем й далі -
    Надія на Бога, людей, ЗСУ!
    І вірю, наступного місяця точно не буде
    Ми скоро закінчимо люту війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6123

    24 бер. 2022
    Ганна Масалієва
    Лютий.5 ранку.Україна
    Кінець зими, бажали одного.
    Ми всі весну чекали, аж раптово
    Розпочалась війна...Все раптом завмерло.
    Дитячий сміх перетворився в сльози,
    Звичайна ніч- навіяла страхи.
    Російські танки, в місті, на порозі
    Вбивають ті місця, де ми росли..
    Вбивають всіх, хто їм зустрівся на дорозі,
    Родини цілі-розстрілюють в авто.
    Дівчат гвалтують, неначе дикі звірі,
    Будинки нищать, грають в "доміно".
    А янголятка, що опинилися на небі?
    Що? Що вам зробили світлі дітлахи?
    Ви хочете сказати:" Так і треба?
    Бо це нацисти?Це бандерівці?Це хто?"
    Це - просто діти, що не мали змоги
    Відчути все життя на повний смак.
    Ви безсоромні!Вбивці!Терористи!
    І вам не зійде з рук це просто так!
    Ми вдячні нашим Збройним Силам України!
    За мужність! За відвагу! За зусилля!
    За те, що ви бороните всіх нас!
    І захищаєте... Кожну хвилину...
    Кожний час!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6124

    24 бер. 2022
    В'ЯЧЕСЛАВ ШИНКАР
    СКАЖИ НАМ, ЛЕЛЕКО
    -Чому, лелеко, в тебе чорні крила,
    Які раніше білими були?
    -Тому що чисте небо димом вкрилось,
    Що все навколо чорне від золи.

    -Чому у тебе ніженьки червоні,
    Вони ж були інакшими колись?
    -Тому що по полях і оболонях
    Людської крові ріки розлились.

    -Чому такі сумні у тебе очі,
    Які світились радістю завжди?
    -Тому що від світанку і до ночі
    Доводиться ховатись від біди.

    -Для чого ж ти тоді, лелеко, в дзьобі
    Несеш оте малюсеньке дитя?
    -Для того, люди добрі і недобрі,
    Щоб на Землі продовжилось життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6125

    24 бер. 2022
    Садова Христина
    Звертання
    А знаєш рускій,
    Ти не сильний,
    Ти просто вірив у небуття,
    Ти такий заспаний, обірваний і сопливий,
    З тебе сміється вся країна моя.
    І знаєш рускій,
    Наш час іде,
    А  українець тебе раком ставить,
    Показує, де місце твоє.
    Ти забрехався, ти честь забув,
    Ти щось говориш сам собі під ніс,
    Якісь діла і визволєнія,
    Нажаль, язик ще до піднебіння не приріс.
    І що ти визволяєш? Від кого українця захищаєш? Боїшся смерть буде страшна?Ненависть, лють, шум, кров,
    А там один за другим,
    Лежать тіла,
    Ти знаєш хто це? І сльозу не пустиш?
    Це ж всі близькі твої....друзья,
    А братів твоїх вже похоронили?
    Тата твого вже мамі віддали?
    Хоча б пакетом мусорним вгодили?
    Раз зустріч наша вам все не така,
    Турботи вашої ніхто не хотів,
    І москаля ми слово чути не бажаєм.
    Як ви нас визволяєте сумлінно,
    Так і ми  даруємо вам смерть і гниття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6126

    24 бер. 2022
    Дарина Стогній
    О п‘ятій годині
    О п’ятій годині почали бомбити
    Рідненьку мою Україну.
    Хотіли зганьбити — та й навіть розбити, — вільну мою Батьківщину.

    Я вже зрозуміла: «Хіба то проблеми,
    що були у мене ще вчора?»
    Тепер вже я пишу свої «поеми»
    Про те, що загарбнику треба лиш наша покора.

    Хіба ми здамося? Яка та ціна?
    Хіба нас врятує лише війна?

    Коли запевняють:
    «Та ми по військових, цивільних не будем…» й вмирає маленьке дитя,
    Хоч плач, хоч ридай — стріляють…
    Припинилося серцебиття…

    Його не відновиш, дитя не спасти.
    Хіба це нормально? Скажіть же, благаю!
    І хочеться нам біди одвести,
    А ні — хоч потрапить до Раю.

    Ми всі планували — ще й як планували, — яким-то буде життя.
    Та враз пролунали сирени…
    Ховайся, чекає тебе укриття.

    Та є запитання, а може і кілька…

    Як спиш ти вночі?! Чи бачиш ти сни
    наповнені кров’ю і болем?!
    Ти бачиш — помирають українські сини?
    Хіба такого бажала їм доля?

    Ти руйнуєш не землю, ти нищиш народ!
    Одумайся, Іроде руський!
    Чекає й тебе жахливий ісход,
    Вже на предпліччі пов’язана хустка.

    ***

    Ти зруйнував нашу Мрію…
    Та мрія наша живе!
    Я мріять посмію
    Про мир, і про волю, і що Бог нас усіх збереже.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6128

    24 бер. 2022
    Юрий
    Слова пули Херсон
    Пуля летела и умоляла:

    Прости, что убила, я выполняла…

    Я выполняла задание стрелка…

    Мне поставили задачу. Прости ты меня.

    Будь моя воля в выборе тела –

    Я бы исчезла, или сгорела,

    Но не летела бы я в Человека –

    Образ Создателя, вечность без века.

    Я посмотрела в глаза тебе смело,

    Увидела Мир я – и обомлела!

    Ты не боялся меня ну ни капли!

    Такой должен жить! Мне никак не обнять тебя…

    Пуля жалела упавшее тело,

    Над ним опустилась и обомлела,

    В небо смотрела и плакала очень,

    Просила простить за закрытые очи…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6129

    24 бер. 2022
    Дівчина з напів кучерявим волоссям
    Без назви
    Десь на полі, у долині
    Стоїть хатка біла.
    Не велика, не маленька
    Зате серцю рідна.
    Колихає у тій хаті
    Дівчина дитину,
    Все до серця притискає
    Квітоньку ту милу.
    Та й тихенько промовляє
    Ніби колискову...
    Та мале не розуміє,
    Дивиться угору.
    "Сину любий, сину милий
    Подивись на мене..
    Рученятка протягни,
    Усміхнись, ангелик.
    Оповила я дитятко,
    Та й таке маленьке...
    Так на батька свого схоже...
    Карається серденько...
    Пішов батько воювати
    І ми вдвох, удома...
    Я тихенько промовляю...
    Ллється колискова...
    Виростеш ти сину,
    Людям всім на славу
    Дівчина - красуня
    Та й тобі за пару.
    Будеш сильним сину,
    Маму берегтимеш...
    Будеш вірним, сину,
    Край наш не покинеш...
    І веселим будеш,
    Та й таким красивим,
    Вознесеш ти славу,
    Славу України...."
    Десь на полі, у долині,
    Нема більше хатки...
    Лиш земля, вогка та сіра...
    Нема більше саду..
    Нема пташці де співати,
    Де дитині гратись..
    Нікому тут засівати...
    Нікому сміятись.
    Прийшов ворог в рай наш тихий,
    Все тут перенищив...
    Замість хатки лиш руїна...
    Замість співу- тиша...
    Лиш стоїть там біля неї
    Свіжа домовина...
    А над нею хрест високий,
    Хрест для мати й сина..
    Лиш сповила ще недавно,
    Те мале дитятко...
    Та й на віки обняла
    Мале янголятко.
    Так вкраїна наша тоне
    У сльозах і крові...
    А москаль собі гуляє,
    П'є собі доволі.
    І не бачить, і не знає,
    Що ж, скотина, робить.
    А як в руки попаде
    Знов старе заводить..
    Нехай кожен москаляка,
    Хто що собі дума,
    На собі нехай відчує,
    Що то є за мука.
    Як заплаче стара мати,
    Як син не вернеться...
    Як змарніє дівчинонька
    З тим розбитим серцем...
    Як дитина батька клика,
    Та він не озветься..
    Нехай все те москалеві
    У стократ вернеться
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6130

    24 бер. 2022
    Володимир
    Наставление для рассии
    Март. За окном метёт.
    НА душе печаль, на войне – народ.
    Я не помню всех, кто попал в беду.
    Я недели три нахожусь в бреду.

    И маразм вновь поглотил мой ум.
    Вновь не знаю я, когда я умру.
    Вновь я плачу сам, за стеной дурдом.
    Вновь я бросил всё, бросил я свой дом.

    На бумаге шрифт, и им много слов.
    Что такое правда, что теперь любовь.
    Ну, а там где смерть – там огонь и мрак.
    Как война идёт – не сказать в стихах.

    О войне молчим, говорим лишь вскользь.
    “Нас же ведь посадят!” “Это всё в серьёз!”
    Так мы и сидим, все поджав хвосты.
    Так же все молчим, лишь разинув рты.

    Мы идём по трупам, в ад своей тропой.
    Мы идём в упадок, мы теперь изгой.
    НА войне народ, ну а мы то кто?
    Точно уж не люди: зомби, звери, зло.

    Я сижу один в грусти без границ.
    Вроде люди есть, но не вижу лиц.
    Лица их давно съел косматый зверь.
    МИШКА косолапый жрёт теперь детей.

    Кровяной оскал показал медведь,
    И сошёл с ума, старый леший дед.
    Он войной пошёл на людей простых,
    А своих собак оставил без еды.

    А они довольны, слепы до сих пор
    Песенки поют, носят триколор.
    Только дед не вечен, и медведь умрёт.
    Что же с вами станет, ёбаный ваш рот?!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6132

    24 бер. 2022
    Антуанелла Адамкевич
    Без назви
    Що то значить війна, я читала в романах,
    У кіно та в розказах своєї бабусі,
    Та коли прокидаєшся з шуму снарядів,
    Вилітаєш з портфелем, в одному кожусі.

    Якби знав хто як сильно любила вокзали,
    А тепер їх ненавиджу, просто боюся,
    Скільки слів на прощання там люди казали,
    І за зустрічі їхні сьогодні молюся.

    Ми ж сиділи з тобою удвох на підлозі,
    У вагоні, що ніс нас стрілою на захід
    Ти найкращий, кого я зустріла в дорозі,
    Ти останній військовий та мирний мій знахід.

    За ту ніч прожила не одне я життя,
    Я почула ціну, котру платять за мир,
    За убивства не приймуть жодного каяття,
    Людяність зберегти, летючи в подій вир.

    Ти так любиш читати та любиш любов,
    У тобi, у солдаті, так багато тепла ,
    Ти повторюєш клятву ту знову i знов
    І ти робиш усе, щоб країні цвіла.

    Так і буде, ти знаєш, розквітне бузок,
    І пісні перемоги зазвучать у містах,
    Засинатимуть діти під звуки казок,
    Місце болю лишиться лиш в минулих листах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6133

    24 бер. 2022
    Марина Бережнюк
    В нас крадуть життя
    Відчувають усі  - в нас сьогодні
    крадуть життя…
    Крадуть мир у цілОї країни,
    В нас підступно крадуть
    найцінніші секунди,
    хвилини,
    години,
    і вже місяцІ…
    Крадуть все - що є рідне, своє, і шо є українське,
    Крадуть в кожного, в тебе і в мене,
     В дорослого, і у дитини…

    Непрохані гості прийшли відібрать майбуття…
    забрали домівки,
    І сон наш, і спокій …
    вбивають невинних..
    Вбивають їх кулі, снаряди
     і гради прицільні…
    Немає жалю в них,
    не мають вони каяття і провини…
    Не буде й прощення рабам,
    що прийшли «визволяти» вільних…

    Те відроддя чуже лишень прагне
    цинічно наживи,
    Бо без совісті і без душі,
    нице духом,
    гниле і сліпе…
    Воно хоче «звільнить» нас,
    Звільнити народ України,
    від свободи, і миру,
    Від надії, і віри,
    Щоби ми покорились і зникли…

    Але ми - не раби, відсіч їм даємо без упину,
    Перемога палає в серцях
    наших щирим вогнем…
    Заберемо своє,
    підло вкрадене в нас щохвилинно,
    Відбудуємо все,
    Відвоюємо мир,
    повернемо свободу країні,
    І навік закарбуєм
    у пам’яті тих, кого, ми, на жаль,
    не повернем…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6134

    24 бер. 2022
    Анастасія Ренкас
    Без назви
    Коли ми всі проснулися-
    волав сирени гул.
    Ми ніби схаменулися
    і кожен з нас відчув...

    Ми вже не мали вибору -
    свобода чи раби.
    І мов тією глибою
    тікали від орди.

    А хлопці ,ті, що сковані
    з любові, сліз і мрій.
    Немов оті соколики - полинули у бій.

    Ми стали всі єдиними
    у сні і наяву,
    І разом з Україною
    стрічали ту війну.

    І ті, що звались "браттями" -
    бодай був проклят рід.
    Вбивали наших пращурів,
    дітей... вбивали нас усіх.

    Ніколи не пробачимо отой шалений гул,
    і ми, як наші пращури здолаємо цей мур.

    Ми знову посміхнемося -
    у нас такі сини!
    Усі ми підведемося -
    у волі зрощені.

    Ми волею окроплені
    і кожен з нас солдат.
    Тому тікай окопами -
    ти клятий супостат.

    Ми перемогу виборем у вражої орди
    і потім цією глибою накриєтесь і ви.

    А поки ми всі молимось
    за наших тих птахів,
    що крилами могутніми
    охороняють дім.

    Летіть мої соколики
    і я Вас бережу.
    Молитвами і сльозами -
    дорогу простелю....
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6136

    24 бер. 2022
    Таня
    Солдатику
    Солдатику, ти чуєш?
    Як б'ються наші серця
    Ти там на війні
    Захищаєш нашу рідну землю,
    А ми тугою плачем за тобою
    Ти чуєш, ненько,
    Там знову війна
    Ми падаєм у велику прірву
    Ніхто нас не бачить,
    Немов ми не видимки нашої землі
    В полоні сидять наші чоловіки
    У злочинців чужої країни,
    За якими діти сумують
    Хоча вони цього не розуміють
    Я не вірю! Я не вірю!
    Що їх уже немає
    Немає вже на нашій землі
    Ми на голові
    Плачем, ридаєм,
    А я не можу більше терпіти
    Моє серце розривається від болю,
    Що мого коханого уже немає
    І я ще досі не вірю
    Знаю, що він живий
    Він мене не покинув
    Він мені обіцяв,
    Що не помре від такої смерті
    Я не встигла йому сказати,
    Що я не одна
    Є в моєму серці
    Ще одна людина
    Це наше з тобою дитятко.
    Пройшли роки,
    А ми все приходили до тебе,
    Несучи на руках наше маленьке диво
    Він підростав на твоїх очах
    Перше слово
    Наш синочок сказав "Тато",
    Але знав де ти, і хто ти
    Він так плакав за тобою
    Хотів тебе обійняти
    Сумував за тобою,
    А мої очі наливалися слізьми,
    Що я тебе тоді не врятувала,
    Бо я так нікого не покохала
    Як тебе, мій солдатику,
    І я досі тебе кохаю.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6137

    24 бер. 2022
    Микола
    5_patron 49 мин.
    Щека ощущает холодный приклад
    Выстрел, отдача, кричит автомат
    Защита той родины где могу быть любым
    Защита той девушки которой любим

    На нас нападет агрессор психопатный
    Планы захвата по всей нашей родине
    Враги заходили и с фланга, и с тыла
    Сейчас на земле нашей лежат они пылью

    Не только военные дали отпор
    И мирные жители взяли топор
    Жизнь не жалея дают прикурить
    Что бы врагов из себя выводить

    Вражина лишь гневается, командир в шоке
     Всех поднимают за миг по тревоге
    Их все нападения идут безуспешно
    На страже покоя стоим мы навечно

    У русских нет поли, нет смелости - псы которым команду дают
    "На смерть ты иди"
    И высшим чинам их ссыкливой страны
    Нет дела к сбеднелой солдатской семьи

    Жизнь они оценили в копейки 50 баксов за смерть, это деньги?
    Жизнь ведь не стоит не лям и не два
    Она остаётся незримо ценна

    Это писанье возможно никто не увидит
     Но все кто читают, писать что хотите
    Вы можете мне в сообщения личные
     Но есть вероятность, но увидеть ответа

    Ведь можете вы не дожить до рассвета
    Может накроет вас земляным пледом
    И не прочитаете вы эти строки Цены в войне уж больно высоки

    Твір написаний студентом, за день до того, як його розстріляли.
    Миколаїв-Снігурівка. Автора не знаю, прислали мені даний твір знайомі.
     Дуже хотілося б, щоб його надрукували.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6138

    24 бер. 2022
    Марія Хольман
    Доброго ранку, ми з України!
    Рано з ранку кличе тривога:
    "Ховайтеся, любі, бережіться!"
    Залишивши ліжка біже люд
    В укриття свої від жаху.

    Києвляні, харковчані
    Намагаються втекти від смерті.
    Там бомлять усюди, де не лінь,
    Діточок багато вмерло.

    Нащо все це вам, народе руській?
    Що ж вам буде з цього?
    Нагороди, слава, спокій?
    Що?

    Зупиніться всі військові,
    Та згадайте хто ви є,
    Навіщо живите на цій землі,
    Й киньте зброю в ями від ракети.

    Почуйте плач дітей,
    Що молять вас помилувати їх.
    Ви наче звірі, що жадають крові,
    Багато ненависті й злоби.

    Зупиніться, дайте миру!
    Дайте весну нам цю пережити,
    Що сповнена любов'ю, теплом та надією!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6139

    24 бер. 2022
    Венера
    Ми переможемо!
    Скажу всім тим, хто не вірить в Україну...
    Хто каже: "Вона не вистоїть...впаде"
    Ніколи не здамо ми Батьківщину!
    Ви чуєте? Нікому і ніде!

    Ми сильні, справжні...непідкорені віками,
    Для нас бо Батьківщина – над усе!
    Докажем: словом, думкою,ділами
    Це світові...Бо кожен світоч свій в душі несе!

    За нами правда...маєм щиру віру –
    Не завойовуємо, а захищаєм те, що у нас є,
    І над усе ми хочем спокою і миру...
    Та мужньо боронитимемо, до кінця, своє!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6140

    24 бер. 2022
    Марина Бережнюк
    Байка про пацюка і мурах
    Пацюк - великий, злий, бридкий
    У лютому, о 5 ранку, підло
    Ввірвавсь в мурашник, він непроханий, чужий
    Поганець, що почав вбивати мирних.

    В мурашнику настала паніка і страх,
    Почали бігти всі з своїх домівок
    Від лютої війни, що несе смерть і жах,
    А всі мурашки-мирні лиш хотіли жити…

    Російський цей пацюк, тварюка ненаситна
    Крушить снарядами країну тих мурах,
    Які сміливі, чесні, добрі й світлі
    Узяли до рук зброю, щоб сконав той гад.

    Трудолюбиві і єдині, хоч й маленькі
    Мурашки-українці дають відсіч пацюку-русні…
    Щоб знав до скону кожен: мусить більший менших
    Не убивать, а боронити й берегти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6141

    24 бер. 2022
    Слава Слободян
    Я буду жити
    Мамо, молися, а я буду жити,
    Я ще такий молодий.
    Мені ще в житті так багато зробити,
    Щоб слід залишити свій.

    Вчора ракетами землю зривало,
    Там ріс молодий дубок.
    Його із корінням з землі підірвало,
    І диму стелився клубок.

    Молися, матусю, а я буду жити,
    Нас молитва твоя зберегла.
    Ми воду принесли, щоб дуб посадити,
    Щоб жити природа могла.

    Я після війни повернуся до нього,
    Йому треба довго зростати .
    Немає в нас , мамо, будиночка свого,
    Будемо новий будувати.

    Молись, моя нене, а я буду жити,
    Ти на руки ще внука візьмеш.
    Не треба, рідненька моя, так тужити,
    Нашим планам немає меж.

    Ми пам'ятаєм обов'язки наші,
    Свято будемо їх берегти.
    Дерево, хата...  смерть фашистській раші,
    Україну прославлять СИНИ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6142

    24 бер. 2022
    Андрій
    Скоро...
    А хочеш я піду з тобою?
    В цей час, коли кругом війна.
    Візьмем з тобою в руки зброю
    І вистоїмо до кінця.

    А знаєш, ми все відбудуєм,
    Коли помре останній кат.
    Весняне сонце зійде в небі,
    Спалений освітивши "град".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6143

    24 бер. 2022
    Анастасія Батюжевська
    Без назви
    Я би мала буть поряд із ними
    І плечем до плеча стояти.
    Бо мені так душа звеліла
    Наплювати б що каже мати.
    А мене не пускають навіть
    Пацанам відвезти припасів
    'Сиди дома, не рипайся, тихо
    Ми самі порозвозим запаси"
    Їм плювать що в моїй середині
    Вогонь бою нестримно палає.
    Для батьків бо ми завжди ще діти
    Хай і рочків зо двадцять маєм
    Бо несила сидіти вдома
    У безпеці,  теплі і спокої
    Коли місто дощем ракетним
    Укриває паршива мерзота
    Я би мала стоять з хлопаками
    В броніку і з автоматом
    Боронити мою Україну
    Хай би вдома і плакала мати.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6144

    24 бер. 2022
    Анастасія Батюжевська
    День сьомий
    На кілька поколінь назад
    Нас відкотили москалі єбучі.
    Та руський корабель пішов ти нах
    Ви вдавитеся , хуй вам, а не Буча.
    Цигани вкрали в орків нишком танк
    А селянин зганя їх БТРи
    "Насіння поклади в карман, росня,
    Щоб соняхи повстали потім з тебе"
    Народ тремтить, але не відступа
    Забуті дати, місяць, рік
    Та день сьогодні сьомий
    Вже сьомий день горять усі міста
    І сьомий день підряд питань
     "Ну як ? Чи тихо? " у знайомих.
    Моя вкраїна сьомий день пала.
    І тоне в крові, гарі й болі
    Та знаєте, подавиться росня.
    Поборемо, така вже наша доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6145

    24 бер. 2022
    Елліот
    Один місяць і вісім років
    Один місяць війни,
    Як один суцільний день.
    Ночі тягнуться у вирії вибухів,
    День тримається на бож'їм слові.
    Життя мов одна єдина сітка,
    Один дурний подумав, що він Бог.
    Йому дали всі леза світу,
    Щоб порушити цей спокій у мирі.
    Одна то мало, дві ніц не означа,
    А десять, тисяч, п'ятнадцять тисяч це вже краще.
    Та кому ж вже краще, коли уся померла родина?
    Коли і батько загинув і син за ним.
    А мати з донькою не дочекалась,
    Їх теж життя забрали ляльки тирана.
    І хоч би застати цвіт яблуні та вишні,
    Почути рідний голос та запах рук.
    Віддати усі сили що є на перемогу,
    Повернути час назад, ні, не на місяць, на роки назад.
    Страшне те слово, що оселилось в нас на землях,
    Страшне те слово, що переслідує вже вісім років.
    Страшніше стало, коли почалось не тільки десь на сході,
    А вже пішло по колу,
    І всі немов брати, допомогають, та тільки словами.
    Підтримки мало треба дії.
    А діяти бояться люди, бо їх життя здавалось цінніші за наші.
    І вже як місяць по всій країні лунають тривожні сигнали,
    Ловлять вже не рибу, а ракети.
    Усе змінилось і ніц не буде як раніше,
    Та тільки та любов до брата буде в нас сильніше.
    В якого теж тече така ж як в мене кров.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6146

    24 бер. 2022
    IngiGerda
    ***
    Ми всі одне одному - і брат, і сестра, і тил, і плече,
    у всіх одна мрія, нам за одне болить, за одне пече,
    війна убиває, але тільки не віру нашу, не дух,
    війна розділяє, показує хто справжній ворог, хто друг.

    Нам точно боятися нічого, бо ми на своїй землі,
    нашу націю не раз нищили, ми уціліти змогли,
    встоїмо і проростатимемо далі корінням своїм,
    незламні, нескорені, бо ми бережемо дітей та дім.

    Нам кажуть єднайтеся, а ми об‘єднались усі давно,
    тепер - ми велика сила, якої ніколи ще не було,
    в нас код генетичний один і однакова кров тече,
    ми всі одне одному -
    і брат,
    і сестра,
    і тил,
    і плече.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6147

    24 бер. 2022
    Кушнерьова Олена-Марія
    «Пока вы молчите»
    Ты до сих пор веришь в то , что тебе говорят ?
    Жизнь 6-летней девочки вчера оборвал снаряд
    Ты до сих пор веришь в то , что мирных не бьют ?
    В Киеве разбомбили полон детей приют!
    Ты до сих пор веришь, в то , что войны у нас нет ?
    Мы видим горящее небо, вместо того , чтоб видеть рассвет
    Ты до сих пор веришь в то, о чем кричат русские сми ?
    У нас города разрушены , их под чистую снесли..
    Ты до сих пор веришь, в то что мы все врем?
    Мы сейчас ВЫЖИВАЕМ, а не спокойно живем
    Ты до сих пор веришь, в то что нас ЗАЩИЩАЮТ ?
    У нас ежесекундно, чью-то жизнь отнимают
    Ты до сих пор веришь в то, что мы неонацисты ?
    Тебе об этом сказали русские журналисты?
    Ты до сих пор веришь, что Украина враг?
    Мы год назад Росси на митингах желали благ
    Ты до сих пор считаешь, что я тебе вру?
    Да я спокойно не спала за чёртову эту войну
    Ты до сих пор считаешь, что наш солдат это зверь?
    Ваши солдаты отняли счастливую жизнь у 44 миньонов людей
    Ты до сих пор считаешь, ваша совесть чиста ?
    Украинцы тут умирают, пока кто-то сводить счета
    Ты до сих пор веришь, что в метро людей нет ?
    Спроси стариков, что теперь без дома
    Они тебе скажут ответ
    Ты до сих веришь, что Украину хотят уберечь  ?
    Пока вы молчите, у нас летят головы с плеч
    Пока мы молчите, в наш дом летит русский снаряд
    Пока вы молчите , гибнут сотни ваших невинных ребят
    Пока вы молчите, у нас тысячи ваших военных машин
    В которых ваши же братья , чтоб дальше не ехать в поле сливают бензин
    Пока вы молчите, ваши ребята в танках сидят без еды
    Умоляя украинских прохожих дать хоть глоток воды
    Пока мы молчите - молчите
    И верьте всему подряд
    Только знайте , ваши же дети , этого вам не простят.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6148

    24 бер. 2022
    Ingigerda
    Лелеча історія
    Казала бабуся: лелеки завжди повертаються на весні,
    що би там не було, як би той світ не змінився, не знависнів,
    вони знають дорогу і точно знають, де іхній батьківський дім,
    навіть якщо пошкоджений, лагодять і залишаються в нім.

    Я занадто мала. Цікаво. Питаю бабусю: а далі як?
    якщо дому немає і усе зруйнували, поганий знак?
    розкажи, що лелеки роблять, може вертаються всі назад,
    і як після того всього живуть і виховують ще малят?

    Каже бабуся: жоден лелека не верне від дому на чужину
    покурличе, потужить й потому зведе домівку іще одну,
    гілка до гілки, стебло до стебла - так будуватиме новий дім,
    і щоразу вертатиметься до нього ще через багато зим.

    Знай, не одне молоде покоління ще зростатиме в тім гнізді,
    і жодне із них не зречеться дому, бо істини в них прості:
    там, де ти народився, вперше побачив цей різний доволі світ
    Батьківщиною зветься.
    Світ на цьому тримається і стоїть.

    Я лягаю спати, закриваю очата, бачу лелечий дім
    і небо безхмарне, сонце в зеніті і зграю птахів під ним,
    бабуся тихо співає пісню про Україну і про любов,
    і про лелек, які щовесни повертають додому знов.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6149

    24 бер. 2022
    Лілія Саленко
    Місяць війни на моїй землі
    Місяць війни на моїй землі.
    Нищились люди, міста та мрії.
    Десь уже свічечки на столі
    В спомин про тих,
    хто летить у вирій.
    Місяць війни. Вишиванки код - чорне, червоне. Коли ж зелене?
    З давнім корінням
    міцний народ
    В жорнах супротиву
    ворога меле.
    В венах пульсує козача кров,
    Дух характерників
    множить силу.
    Матінко Божа, тримай
    над Україною свій Покров
    Господи, даруй Україні Перемогу та миру
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6150

    24 бер. 2022
    Андрій
    Лілія
    Лілія темна лілія,квітка як сонця схід.
    Біль мого серця ,мариво,зорі які в далі.
    Тихому тихому омуті, близько, не в тому сні.
    Промінь далекий сонячний, не єдиний вкруги.
    Знову та знову палишся, знову згораєш в житті.
    Опіки неначе зарево, кров твоя в мому сні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6151

    24 бер. 2022
    Аміра Януртеп
    Але у далеків блакиті
    Русскаязичная чєлюсть,
    Русскаязичная нєчєсть.
    Чечня, Карабах,
    Придністров'я і газ,
    Абхазія, Грузія,
    Крим і Донбас.
    Парєбрік, ООН,
    ОБСЕ і кордон:
    "Фашистав-бандеравцев -
    гнать всєх за Дон!"
    Земля її надра, природні ресурси
    І вся біомаса, енергоресурси
    В офшори і схеми!
    Суди, прокурори,
    Мєнти, олігархи,
    В погонах екзархи.
    Палаци і вілли,
    Холопи-дебіли,
    Із русскава міра
    Еліта галіма.
    Чинуші продажні,
    Барони поважні:
    торгівля людьми, прекурсори,
    Наркотики, бляді і вори.
    ОПЗЖ і куми,
    Всі ФСБшні попи
    На русскам малітву вазносят
    І ярасна Госпада просят…
    Але у далеків блакиті
    Слізьми України омиті…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6152

    24 бер. 2022
    Юра Вовк
    Місяць війни
    Місяць вже як
    В Україні війна

    Тисячі воїнів
    Відали життя

    Скільки ще треба
    Відати життів

    Щоб кожен по той бік
    Усе зрозумів

    Не впадемо ми
    І не буде кінця

    Доки нелюд воює
    Убєм москаля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6153

    24 бер. 2022
    Зоя
    Скоро
    Від першої миті війни
    З підвалів і аж до хмар
    Рашистам нас не здолать, не спинить -
    Київ тримає удар.

    З півночі суне на нас
    Темна ворожа орда,
    Та ЗСУ їм покаже клас -
    Чернігів тримає удар.

    Зранку так званий брат
    Вогненні гостинці приніс.
    Та Суми тримають, тримають удар -
    Там полк Конотопських відьм.

    У сутінках з неба напав
    На Харківські землі рашист,
    Та Харків і досі тримає удар,
    В руїнах, але живий.

    В полоні живе Луганськ
    Вже вісім років війни,
    Але то теж Українська земля,
    Ми скоро повернем її.

    Роками Донецькі степи
    Благають звільнить від зла.
    Тримайтеся, рідні, ми вже прийшли -
    Наше військо тримає удар.

    Стогнуть Азовські порти
    Звільнити від орків ярма.
    Вже скоро дістанемось і туди -
    Запоріжжя тримає удар.

    Херсонські степи гудуть:
    Прокинувсь козак Чорнобай
    І води Дніпровські рашистам печуть, -
    Херсон тримає удар.

    Готуйсь, окупований Крим,
    Ти стільки рокІв виживав.
    Вже до перемоги лічені дні -
    Ми разом тримаєм удар.

    А під Миколаєвом жах:
    Тремтять окупантів війська.
    Там лиш привітавсь голова ОДА
    І їх вже збирають в полях.

    З Одеських вільних портів
    Ми пройдем вогнем і мечем,
    Щоб Чорне море звільнить від русні
    І острів Зміїний вернем.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6154

    24 бер. 2022
    Олександр Муратов
    Шакал-проходимец
    Царём зверей однажды стал шакал.
    Как так? Шакал умело лгал
    И страху
    Нагнал такого и на зверя, и на птаху,
    Что всякая живая тварь
    Поверила: шакал – законный царь.
    «Вот истина, – собрав зверей однажды,
    Когда от голода и жажды
    Страдал его народ,
    Сказал он. – Правда вот:
    Всему виной людское племя!
    Настало время,
    Объединившись, от людей
    Спасти всех нас, измученных зверей.
    Гори, костёр звериного патриотизма!
    Спасём весь мир от "генацизма"!» –
    «Айда!» – ответили одни.
    Другие голосили: «Поясни!»
    Всех, кто не принял речь его на веру,
    Шакал велел согнать в пещеру
    И там замуровать;
    Из прочих всех – составил рать.
    И звери с криками вошли в селенье,
    Где циркачи давали представленье.
    Недолго длился бой –
    Увидев хлыст у дрессировщика, гурьбой
    Отважное зверьё пустилось восвояси.
    Однажды выбравшись из грязи в князи,
    Шакал опять свалился в грязь – его,
    Растоптанного ратью, одного
    Поймали, вымыли и, нацепив жилетку
    На проходимца, посадили в клетку.

          *

    Хоть в этой басне есть мораль –
    Шакала некоторым жаль.
    Отсюда следует одно, по крайней мере:
    Сочувствовать способны даже звери.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6155

    24 бер. 2022
    Елліот
    Добре у дитинстві
    Добре у дитинстві,
    Війна закінчувалась з голосом мами з вікна.
    Яка кличе тебе вечеряти та митись після довгої гри на вулиці.
    Діти вмирали і оживали вмить,
    Брали на себе різні ролі.
    Сміялись, сперечались, якщо когось вбили,
    Хтось ображався та йшов додому.
    Хтось продовжував битись до останнього патрону.
    Пройшло всього лиш десять років,
    Коли діти вже стали дорослими.
    Гілки схожі на пістолет, замінили на справжнісінький,
    Медична сумочка стала зовсім не сумочкою з набору принцеси з блискітками.
    А смерті стали фатальними,
    Ніхто з дітей не підіймався більше, після попадання кулі.
    Патрони не були безкінечні,
    А вигадані казки злітали з голів.
    Мама не кличе вже біля калитки до хати,
    Навпроти, посилає на вірну смерть.
    Не нашого брата, а іншого, через кордон.
    Відправляє, сидячі у своїй вежі,
    Там де ніхто не знайде, де ніхто не скине бомбу.
    Їй не хочеться псувати репутацію гарної мами,
    Бо відступити означає, що вона програла.
    Мама не любить програвати,
    Вона любить йти до кінця.
    А наша мама була завжди люблячою,
    Піклувалась про нас різних.
    Мама з закордону, посилає на вірну смерть.
    Не скаже: "Дітки, біжіть додому, вечеря холоне!".
    А скаже: "Ти чия дитина?! Йди далі! Ніяких назад!".
    Тихо у нашому дворі...наш брат не вернувся додому,
    Його казка злетіла ще вчора у ніч,
    Коли на підступах до міста, прямував брат з закордонну.
    Наша ж мама плаче, лікує і молиться Богу,
    Щоб усі вернулись живі та здорові,
    Щоб нікого не зачепила куля безглузда.
    А мати закордонну, сміється,
    Поки діти плачуть, та хочуть додому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6156

    24 бер. 2022
    Елліот
    Мрії
    Мрії дітей рухнули у вирій залпів градів,
    Малих та великих, і не особливо важливо:
    П'ять або один стоїть на початку.
    Сиві скроні у малечі,
    Що переживають зараз затерття своїх домівок.
    Ніби не було і зовсім їх квітучих садів поряд.
    Іграшки які ще встигли кинути у мішок,
    Переплелись з казками у навушниках від пострілів.
    Звична їжа стала недоступною для них,
    Геп, геп, геп,
    Чують знизу діти різного віку.
    Дитина, що подоросліша, каже:
    — Усе добре, я поряд.
    А сама так само хоче плакати і боятися,
    Бо не зважаючи на вік, сама..ще така ж дитина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6158

    24 бер. 2022
    Елліот
    Расист
    Я не расист, ніскільки, мамо,
    Я просто не люблю брехні і лайки.
    Що руцький мір ми шлемо нахуй,
    За це отримали ми осуд, мамо.
    Це ж визвольна операція "Дружба",
    Чого ви пручаєтесь? — питає молода дівчина,
    І видно наскрізь, що вона не українка.
    Я не расист, мамо, ніскільки,
    Я всі вісім років виправдовував усіх,
    А що отримав я за це?
    Ви самі себе топили в Іловаївському котлі,
    Ми визволітєлі з русні!
    Які ви вбіса лицарі?
    Гівно ви з медом змішане,
    Чого ж із медом?
    Бо в кожному із вас тремтіла зрада,
    Ти мені не друг, як виявилось, панна,
    Бо як то друг може казати:
    Ви самі на сєбя напалі, а тєпєрь, расія вінавата!?
    Ви самі зпаклюжили свою свободу,
    Пихаті виродки, ніколи не забуду.
    Як ви зняли всі маски,
    А там обличчя путіна,
    Не моїх то друзів,
    І де вся доброта і милосердя,
    Що так любив я у вас?
    Лиш звинувачення і ненависть:
    Мнє спотіфай атключілі, падумайте про нас!
    В мене на країні – діти гибнуть,
    Від гармат,
    Нащо ти стерво пориш за спотіфай?
    Я не расист, ніскільки, мамо...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6159

    24 бер. 2022
    Елліот
    Онлайн
    Хвилююсь, коли тебе немає в онлайн,
    Рахую секунди-хвилини.
    Як нестерпно чекати твій зелений вогник.
    Якби ж то дізнався, як тремтить сердце у грудях,
    Коли немає твого онлайн,
    Бо зник без попередження ще вчора.
    Ось ця війна лишає мертві плями,
    Невинні люди, які ще тиждень тому,
    Вели звичайну побутову мрію.
    Мрію? Тому що зараз, це мрія.
    Повільно готувати сніданок,
    Не шкодувати хліба на тости,
    Прати і мити посуд під улюблене шоу.
    А зараз?
    Наразі, чекаю на твій дідьков онлайн.
    Моніторю, як сталкер,
    "Ти як? У вас тихо? Далеко від тебе лунають гармати?".
    За шість днів лунають вже звичні питання.
    Холодний голос:. Лінія зайнята,
    Так боляче у грудях, підводять ноги,
    Добре, що я лежу у ліжку.
    Бо впав би миттю на коліна,
    Благаючи всі вищі сили, щоб хоча б з'явився у онлайн.
    Це сюр, скаже по той бік чєловєк з расії.
    А я скажу: це війна, же гибнуть мирні люди.
    Нас не здолати, і навіть панікою не взяти.
    Бо ми єдині, якщо навіть й не були до цього.
    Це сюр, коли не бачу твій онлайн.
    Це сюр, коли мені не відповідаєш ніжними словами.
    Це сюр, коли не чую: тихо в нас.
    Це сюр, коли вогник не палає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6160

    24 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    Ще України дві...
    Ще дві України... Ще дві війни...
    Ще досі її шматують...
    Одні – щоб ні кроку не відійти,
    Інші – як жінка світом мандрують.
    Одному на голову – бомби і «град»,
    Іншому – липова довідка,
    Цей – у молитві під грім канонад,
    Той – з матюками із досвітка.
    Син як не зброю, то тіло своє
    Проти броні поставить,
    Ну а манкурт бідолаху вдає,
    Щоб згодом тебе ж знеславить.
    Ти йому зараз поспівчувай
    (Не всі ж з героїчного гарту)
    Він залишає палаючий край,
    Бо ж чи встОїть сучасная Спарта?!
    У нього ж ні краплі надії нема
    На перемогу вкраїнського люду,
    А ти, син ВелЕса, ПерУна, РодА,
    Нищиш загарбника зАвжди і всЮди!
    Ти, сину-воїне, на таких не трать
    Ні гніву, ані прокльонів!
    Воно ж не зуміло проти ворога стать,
    То й не варте нових законів!
    Україна без них перемогу візьмЕ,
    Виб’є, вирве із вражої пащі!
    Буде мир, буде слава героям за те,
    Що сміливці у світі найкращі!
    Україна одна – і єдина, затям!
    І мізерія зрад її теж гартує!
    Ще цвістиме вона щасливим життям,
    Бог з героями не жартує!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6161

    24 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Мамо
    Чи побачу тебе я ще раз, моя люба мамо?
    Чи почую твій рідний голос? Навіть не знаю.
    Не загоїться більше моя душевная рана,
    Віддала би зараз за це все, що я маю!
    Чи зможу тебе обійняти, милая мамо?
    Розказати, як тяжко мені було виживати,
    Але я промовчу и поплачу, ти, мабуть, так само.
    Як би можна було ті жахи слізьми позмивати.
    Чи побачу тебе я, мамо, навіть не знаю.
    Хоч кричить моє серце, що, звісно, скоро побачу.
    Я щоночі господа бога про це благаю!
    Помолися і ти, моя ненька, за нас, і за вдачу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6162

    24 бер. 2022
    Яна Мітяєва (Jana Re)
    Когда закончится война, або лист до колишніх "родичів"
    Когда закончится война -
    Увы, я этого не знаю.
    И отчужденно принимаю,
    Что будею длинною весна.

    Но жду победного конца -
    В него я верю бесконечно,
    Молюсь за каждого бойца,
    За их здоровье ставлю свечку.

    Пишу на русском, не стеснясь,
    И не боялась никогда,
    Пока в окне не показались
    "Асвабадителей" войска.

    Кого пришли освобождать?
    За что и за кого сражаться?
    И жизни ваши отдавать,
    И над своими ж издеваться?

    И сотни тысяч молча смотрят,
    И славят дьявольский экстаз,
    Цинично хвалят сына-мародера
    И требуют убить побольше нас...

    Как можно от своих отречься,
    Как можно верить этой лжи -
    Закостенелые увечья
    Когда-то праведной страны?

    За то ли деды воевали?
    За то ли вашу жизнь рождали,
    Чтоб вы своих же обрекали
    И нерожденных убивали?..

    Злодей погибнет в страшных муках,
    Откроются глаза у вас,
    Но никогда, и никакие руки
    Уж больше не обнимут вас.

    И будет поздно вам просить прощенья,
    Убийцам приговор один -
    Лишь одиночество, и совести мучения,
    Сожженый пропагандой нимб.

    И не надейтесь на спасение.
    Вы обрекли давно себя
    И обрекаете цинично
    Свое пропавшее дитя

    А в новом мире будет слово,
    И будет вера, и мечта,
    В разрухе наши города
    Мы снова заново отстроим,
    И души павших успокоим,
    Срастим разбитые сердца.

    Но в этом мире пониманья
    Без ядерных "соседей" и "друзей" -
    Вы станете изгоями в изгнании
    Среди своих безжизненных степей.

    Когда закончится война -
    Вернусь в родные города,
    Открою запертые двери,
    И всех родных обнять успею,
    Родные посетив места...

    Мы победим, но предстоит борьба,
    И много раз нам предстоит себя проверить.
    Возможно, надо будет дольше ждать,
    Но очень важно в это твёрдо верить!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6164

    24 бер. 2022
    Венера
    Без назви
    Не думається, не пишеться...не спиться...
    І зовсім страху за себе нема...
    Ледь задрімаю – наша перемога сниться,
    Тоді розсіюється у душі пітьма....

    Страху нема...за себе, ну ні грама,
    Лиш страх за рідних, близьких...і далеких...
    Уже весна...я знаю – скоро мир настане
    І прилетять, повернуться назад лелеки...

    Тоді і воїни, немов птахи вернуться
    І ще зів'ється в  нас багато гнізд...
    Вже зовсім скоро всі, хто спить – проснуться
    І  зміниться на краще світ.

    Не буде більше місця злу і болю
    На цій землі...я вірю...знаю – буде так,
    Бо зло все в пекло забере з собою
    Тиран...моліться щиро...скоро буде знак...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6165

    24 бер. 2022
    Лана д'Арк
    Очі війни
    Знаєш, весно, в війни триколірне обличчя,
    що жахом кривавих ракет підло вдерлося в ранок столичний…
    Ридають надривом пожежі під вибухи "Градів", —
    ніяк не наїсться стражданнями людства мерзенний тарантул!

    Знаєш, весно, в війни незаплющені очі,
    що льодом застиглим ще дивляться в небо безкарне з-під товщі
    асфальтного снігу — блакитних надій незабудки!
    З обстріляних юних сердець проростає народне обурення.

    Весно! В війни вогнепальні обійми!
    Війна автоматом залізним по долях мільйонів пробіглась.
    Здригаються розпачем втрат всі вокзали —
    в аортах чумацьких доріг об'єднала війна Схід і Захід.

    В війни, весно, чорні обвуглені руки,
    розтрощені вікна, життя в фоторамках усмшок порубаних
    в місиво скла, чорнозему і попелу, —
    бачити муки невинних сімей так для ката захопливо…

    Весно! Війна заколисує болі намртво.
    У дикому танці вогню не питає війна імена своїх жертв, та
    від страху не думай ти падати ниць, бо
    герої незламного духу щодня роздають ворогам "паляниці"!

    Війна може навіть вбивати без зброї!
    Війна пахне сирістю, ліками, потом й засохлою кров'ю.
    Війна тут не грається в хованки/шахмати/нарди:
    тут ставка — життя! Так, ва-банк! Це не блеф! Просто… знай це.

    Хоча… ти вже знаєш!.. і так… Сама ж бачиш!
    хоч не усвідомлює поки картини свідомість твоя емпірично-дитяча:
    ти вчора лише народилася в стінах метро і
    …побачила очі війни замість маминих, як тільки вийшла з утроби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6167

    24 бер. 2022
    YahykoBi4
    Зачем воевать за Украину
    Ночь на 24 февраля.
    Роковой день в календаре Украины.
    Налетели десятки ракет в города,
    набежали солдатики соседней дружины.

    Машинки колоннами по тропинкам пошли,
    среди заворотов искали нацистов.
    А снаряды взрывались, взрывались вдали,
    под четким руководством недалеких туристов.

    Народ украинский принялся кричать:
    «Зачем ворвались в чужие дома?»
    «Мы за правое дело — славян защищать!
    Сучьих тварей ложить в Божии гроба!

    Мы не можем терпеть беспредел у границ:
    хунта, оружие, НАТО на подходе.
    А местный президент 8 лет бедных птиц
    оставляет трупами на донбасском огороде».

    Народ встал хмуро, понять он не мог
    смысла расплывчатой вражий мотивации.
    Никто из них, и даже Запад в упор
    не видят «заявлений» мирной федерации.

    Зачем нужно воевать за Украину?
    Там хозяин лютый встал, сжав в руках ствол,
    и готов незваную наглую дружину
    застрелить на месте, раз порог тот прошел.

    Без зазрения совести и благой войны,
    стреляют по мирным кварталам и школам.
    Закидают Орду, посланников Сатаны,
    что ездят по селам как по гастролям.

    Ну а хозяин стоит, посмотрев за плечо.
    За ним — Европа иль, может, весь мир.
    Скрыл рукой сердце, злостью облучен,
    и с мольбой о спасенье, принима бомбардир.

    Не пичкали людей военными словарями.
    Те тяготят до счастья, за спокойный уклад.
    Готовились к работе, смеялись с друзьями,
    критиковали власть, что повелевала наугад.

    Все 8 лет горечь и печаль Донбасса
    несли на плечах, скрепя пинки вековы,
    вспоминая начало столь кровавого рассказа…
    Он лежит не за Киевом, а за сыновьями Москвы.

    Но соседский боец будет дальше твердить,
    что он полностью прав, он воюет с зверьми.
    Осталось за малым: «казачков» задавить,
    а по мирным стреляют фейки та СМИ.

    Да, то не война — убитые люди, разбита квартира
    казачьего рода. Тот проснулся, не спит.
    И скинь на него хоть все армии мира,
    Украинский солдат никуда не сбежит.

    Окруженный Мариуполь, неподкупный Херсон,
    разбомбленный Харьков и гордый Киев.
    Никто не впустил в себя вражий батальон,
    и каждый в борьбе, во славе преуспел.

    Незачем сейчас воевать за Украину,
    ведь никто не звал спасать русскоязычных,
    ведь никто не кричал «На Петербург!», «На Москву!»,
    ведь смотр в страну был взором двуличных.

    Ничего, еще не настало то время:
    отбирать у рода его славу и волю.
    Будем гонять мы враждебное племя,
    пока те не растоптали народное поле.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6168

    24 бер. 2022
    Ольга
    Батьківщина
    Україно! Рідна ненько!
    Моя Батьківщина!
    За що тебе сплюндрувала російська ордина?
    Чому прийшли в наші села міста і будинки на вулиці наші рідні та сільські хатинки?
    Руйнувати нашу землю
    людей убивати
    знущатися над жінками
    у дітей стріляти.
    А що діти вам зробили
    а люди невинні?
    Та вам прощення не буде
    навіть в домовині.
    Ви згорите в пеклі темнім
    прокляті батьками
    матерями і жінками
    сестрами й братами.
    Не віддамо нашу землю
    ні крихти малої
    забирайтесь з України
    до Росії злої.
    Україна наша вільна
    велика, єдина
    а воїни мужні сильні
    ворог наш загине!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6169

    24 бер. 2022
    Юлия Родина
    Без назви
    Як хочеться жити,а не існувати,
    Дивитися в небо,зірки рахувати,
    Балакати з другом за чашкою чаю,
    Але,всього цього давно вже не маю.

    Жахлива війна,за вікном стрілянина,
    Плаче від розпачу рідна людина.
    Набридли вже ігри жорстоких людей,
    Бездушні! За грощі вбивають дітей.

    Вбивають усіх,усіх без розбору!
    Руйнують будинки,школи,собори!
    Страшне існування між смертю й життям...
    Не маємо вибору,лякає буття.

    Ми прагнемо жити,а не існувати!
    Ми віримо в краще,нас не здолати!
    Почуєш молитви,прошу,поможи!
    Віру й любов у серцях збережи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6170

    24 бер. 2022
    Євген Мележик
    Києве мій (лірично-воєнна балада)
    Пре москальська навала,
    Тихий день догора.
    Хочуть заполонити,
    Рідні схили Дніпра,
    Де колишуться віти
    Закоханих мрій...
    Як тебе не любити,
    Києве мій!

    Стугни і Джавеліни,
    Серце в них переллю.
    Йобну з них москаляку,
    Як же я це люблю!
    Буду мріяти й жити
    На крилах надій...
    Як тебе не любити,
    Києве мій!

    Спить натомлене місто
    Мирним, лагідним сном.
    Москалі, як намисто,
    Ген висять над Дніпром.
    Вечорів оксамити,
    Мов щастя прибій...
    Як тебе не любити,
    Києве мій!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6171

    24 бер. 2022
    Щукiн Юрiй
    Песня про Херсон (Чернобаевка)вся Украiна!
    Песня про Украiну!
    Одноi ночi, ще й пiд ранок в Украiне

    Земля здригнулась і враз закипіла наша кров

    Ракети з неба, колони технiки оркiв

    І здригнулися могили древнiх Чорнобая в Херсоне

    Ніхто не думав, ніхто не бачив

    Яка насправді бува українська лють

    ОРКiВ проклятих безжально розгромим

    Тих, хто на на нашу землю пруть

    В ТерОбороні найкращі Херсонцi

    Самі герої воюють у наших ЗСУ

    І джавеліни, і байрактари отдихают проти Чорнобаевкi

    За Україну б‘ють русню

    А наш Народ, це Українці

    Проти русні об‘єднали вже цілий світ

    І скоро зовсім русні не буде

    А буде победа на  всій Землі нашiй в Украiнi!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6172

    24 бер. 2022
    Анатолій Яриновський
    ПАМ’ЯТАТИМЕ ВІЧНО...
    Я страждав як дививсь на це місто вогненне.
    Хоч не в ньому родивсь, воно рідне для мене.
    Тут панує орда — уточню: тимчасово.
    Розлилась тут біда, втім, біда — не те слово.
    Маріуполе, ти під вогнем окупантів.
    Ти ще будеш цвісти — тут нема варіантів.
    Тобі боляче так — (телевізор жахає), —
    Яка ж підла мета в того, хто зазіхає
    На свободу твою, на все те, чим ти славний...
    Не впадеш ти в бою, вірю — дух твій незламний.
    Знаю — ти оживеш, залікуєш всі рани.
    Твоя воля без меж чинить спротив тирану.
    Мав я сльози в очах як зчепивсь він з тобою.
    Ти не впав, не зачах — а став містом-героєм.
    Ти — титан в боротьбі, ти героїку множиш!
    Слава, слава тобі, велет наш, переможець.
    Ти у тім же ряду, що й Херсон, Миколаїв —
    Хто про їхню біду нині в світі не знає?!
    Хто сьогодні не чув про Чернігів і Харків —
    Це від них враг відчув ті пекельні припарки.
    Суми — ще один біль, і страждання народу:
    Тут вогонь звідусіль — а в огні нема броду.
    Це не стільки війна, скільки масові вбивства,
    Ціль в рашистів одна: стерти в прах кожне місто.
    В порох — кожне село, і вбивати без міри.
    — А людське щось було у нападників-звірів?
    — Ні, звірячий лиш крик, а в очах повно люті,
    Бо не стався бліцкриг й маніяком забуті...
    Бо в великих містах, у середніх й маленьких
    Без вагань народ встав боронить свою Неньку,
    Рідну землю свою, що його є по праву,
    Захистить у бою Україну-державу.

    Всі рашистів клянуть — для народу це звично,
    Він народну війну пам’ятатиме вічно.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6173

    24 бер. 2022
    Андрій
    Без назви
    Не буде прощення, жодна
    мармиза не буде цвісти. Тільки
    біль споглядатиме і себе споконвіку
    не знатиме. Опіку пекла і навіть
    туди шляху немає. За кожну душу,
    паростки невині, кара на всі покоління.
    Хрест нестимуть навіть кістки, не знати
    покою, навіть тим хто в мочанку зіграв.
    Кожен відчує любов свого Бога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6174

    24 бер. 2022
    Юлия Родина
    Без назви
    Нет больше слов,
    Закончились все.
    Ночь страшных снов,
    Боль душит во сне...

    Взгляд сквозь стекло всю дорогу,
    Мыслей бесшумный бег...
    Прошу потерпи немного!..
    Валит стеною снег.

    Следы всех грехов...
    Засыпал он,как только мог.
    Не скрыть лишь запаха духов,
    Те что из крови...видит Бог,

    Виновен тот,и тот, вон тот...
    Кто сам решил стать таковым,
    Возможно тот не идиот?..
    Город заполнил злостный дым.

    Приходит время ожидания,
    Придет конец существованию?..
    И бесконечному скитанию?..
    Наступит новой жизни начинание?..

    Мольба,надежда,вера!
    Искусанные губы,давит боль.
    Да будет светлой жизни эра!
    А прежнее сойдет на ноль!..

    Как просто говорить, что любишь!
    И бросить в самый трудный час.
    Не делай так,ты душу губишь!
    Пусть не случится так у вас!

    Молчите,коль не стало слов!
    Бывает просто их не нужно.
    "Ты дружишь?" - рядом быть готов!
    Молчать...кричать...быть рядом - дружба!

    Быть сильным - это не сухим!
    Когда с ума от боли сходишь,
    Помочь другим!
    Всегда есть тот,кому ты нужен!

    Лишь протяни на встречу руку!
    Спаси,у береги,согрей!
    Вот в этом проявление силы духа,
    Вот так,становятся сильней!

    Последнее отдать от всего сердца,
    Тому,кто может выжить и тогда,
    Души его и сердца дверцы,
    Раскрыты будут навсегда!

    И даже если оступился,
    Бывает с каждым,не беда!
    Главней всего,от сердца извиниться,
    И все забудется,пустая ерунда!

    Всегда,везде и чтобы не случилось,
    Так важно быть самим собой!
    Чтоб зло к тебе не прицепилось,
    Будь честен,искренен,живой!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6175

    24 бер. 2022
    Ольга Драчук
    Ні війні!
    Ні війні! Ви прийшли як додому
    Й почали цю криваву війну!
    Ні війні! З вами ми незнайомі
    Повертайтесь в свою чужину!
    І не треба вам нас рятувати!
    Через смерті невинних людей...
    І не треба нам допомагати!
    Через сльози маленьких дітей...
    Хто в будинках, в квартирах, в підвалах
    Перечікують звуки сирен
    І радіють що ранок настав вже
    І почався іще один день...
    Хтось пішов на війну воювати
    З побратимом пліч-о-пліч своїм
    В танках чи просто в руках з автоматом
    Мир несуть поколінням новим.
    Хтось дітей своїх обійнявши
    Десь у пошуках світла й тепла
    Лиш шматок необхідного взявши
    По країні й за межі доля їх завела
    І, лишивши шматок свого серця
    Поряд з рідними, домом своїм
    Ні, наплакавши сліз не озерця,
    А прощальні моря сліз гірких.
    По Вкраїні скрізь чується вибухи
    Від тих пострілів всіх "рятівних"
    Ну невже ж ви не бачите, нелюди,
    Що стріляєте ви ще в живих?!
    Що немає куди повертатися
    Багатьом людям після війни
    "Стратегічні об'єкти" - ви кажете
    Це - лікарні й будинки жилі?!
    Ми все витерпим, все відбудуємо
    В перемогу ж бо віримо ми!
    Сильні ми, як ніколи в минулому,
    Бо лишаємось завжди людьми!
    Повернемося до себе додому,
    Обіймемо ми рідних своїх...
    Вірим в краще, в майбутнє, де все по-новому...
    Буде мир! Нехай Бог береже нас усіх!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6176

    24 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    У цього ворога - ні совісті, ні честі...
    У цього ворога – ні совісті, ні честі,
    І воїном його не називай!
    Воно в судомах видимої смерті
    Паплюжить й нищить наш квітучий край...
    Воно, згодоване в брехні і матюками,
    Не доросло мізерією дум,
    Що воля нам, дарована віками,
    Дорожча газу й міліардних сум!
    Ми любим мир і спокій, рівновагу,
    Нас гречкосіями із давнини зовуть...
    Але не раджу міряти звитягу,
    З якою ВОЇНИ у бій ідуть!
    Тобі, катюго, місце тільки в пеклі,
    Бо й сам нечистий в розпачі стоїть:
    Не знає він, як в цій брехні запеклій,
    Покару кожному поповній уділить!
    За кожен зойк, за розпач, за утрату,
    За сльози вдів, дітей та матерів,
    Ти, враже підлий, за усе заплатиш
    Ганебним соромом на сотню літ й віків!
    А ми відродимось, як перше поставали
    Із згарища, із попелу, з руїн,
    Бо нам сам Бог й святі всі помагали
    Вкраїну славити на сотні поколінь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6177

    24 бер. 2022
    Марта Якубів
    Без назви
    Сняться мені синьо-жовті ясні прапори.
    Ох! Майоряться красиво в небесному виші.
    Нові жердини встелилися ген догори!
    Ближче до Воїнів Світла. Ближче до тиші.

    Сняться мені прапори вздовж зелених алей,
    Радість життя в Маріуполі, Харкові, Сумах.
    Сниться і плачеться. Щем не зрікає грудей.
    Сниться і мріється: путін здихатиме в муках.

    Зціплюю зуби. Просвіт заходить за злість.
    Десь біля вилиці м’яз миготить. Присягаюсь –
    В моїм краю ворог руський за все відповість!
    Зичу їм смерті в тортурах – і навіть не каюсь.

    Сняться мені синьо-жовті ясні прапори.
    Їх майорінь убезпечили наші предтечі.
    Вартістю смерті злягали лихі вороги.
    Знали вони – Україна ще випростить плечі.

    Сниться мені наша мирна велебна хода.
    Сниться мені наша нація геть нескорима.
    Сниться мені Україна. Велична. Свята.
    Сниться мені відбудована Україна.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6178

    24 бер. 2022
    Катерина
    У войны любой нет плюсов
    Как и прежде чищу зубы,
    На ночь мажу руки кремом…
    Но сегодня всё тревожней -
    Всё под гнусный звук сирены.

    Я сегодня подскочила в 6 утра
    Почти мгновенно…
    На ДВА взрыва «под окном» ОДИН вопрос :
    Какого хрена?!

    В двадцать первом нашем веке
    Неужели есть проблема
    ГОВОРИТЬ, вместо брать ружья?!
    Вместо жечь чужие земли?!

    Вместо рушить города,
    Идти навстречу неизменно?!
    Вместо целить в роддома,
    Смотреть в глаза и ставить цели?!

    Вместо запуска ракеты
    На панели жать «отмена»?!
    Неужели в наше время
    ЧЕЛОВЕКОМ БЫТЬ - проблема?..

    Все вопросы - без ответа,
    Вновь подрагивают стены…

    Наши раны и порезы
    Пусть залечивает ВРЕМЯ.

    Пусть во Царствии Небесном
    Наш Господь встречает верно
    Всех, кто лёг на поле боя,
    Защищая наши земли,

    Всех, кто жертвой пал невольно,
    Стариков, детей бесскверных.
    Кто молился под огнями,
    Кто прощал, просил и верил.

    Пусть запомнят наши дети
    Чёрного Мамоны время :

    У ВОЙНЫ ЛЮБОЙ - НЕТ ПЛЮСОВ!
    У ВОЙНЫ ЕСТЬ ЛИШЬ ПОТЕРИ…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6179

    24 бер. 2022
    Альона Кордулян
    Місяць
    Місяць тягнеться вічно, коли війна!
    Місяць звірячого стра'ху без сил і сна!
    Місяць скаженої, лютої боротьби!
    Місяць прокльонів, сліз, голосінь і журби!
    Ми пережили, зібрали сили в кулак!
    Ми не втікаєм, не скиглим, не плачем, однак
    Ми, є форпост свободи, тож чом ми одні?
    Разом вкоротимо ворогу миршаві дні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6180

    24 бер. 2022
    Світлана Абрамкіна
    Дякую Богу, що не руські ми
    Ми не знали наскільки сильні,
    А крім цього ми стали зрячі,
    Те, що мали - геть не цінили
    Та тепер для нас все інакше.

    Небо має усі відтінки -
    І це правда, бо вчора гуляла,
    В пелюсточках хмар різнобарвних
    Враз втопила свій зір - заблукала.

    А дитина коли засинає,
    То вдихає безшумно майже
    І під ковдрочкою гойдає
    Свої сни, як тоді, як завжди.

    Та ти дивишся як уперше,
    Як уперше її вдихаєш.
    І тепер щовечора знову
    Ти дитя своє спати вкладаєш

    "Головне набутися разом!"
    Я гадаю усі читали
    Цю чудову і мудру фразу
    Та що значить ось тільки взнали.

    Ми вже вмерли не раз думками,
    Бо якщо є люди мертві,
    То живі ми тільки тому,
    Що локально ми десь у центрі.

    Я не можу виносити тупість,
    Росіян, що не мають позиції
    І мовчання отого ніякого
    Бо, як Кремль, воно смерті зичить.

    Нам начхать на людей по той бік-
    Їх один за другим втрачаєм.
    Зараз ті для нас найрідніші,
    Кого ми ніколи не знали.

    Те дитя, яке лине до татка
    Що країну іде захищати.
    Як оті осушити сльозинки,
    Що ніколи не виплаче мати?

    Як втішати маленьку дитину
    У якої нема руки?
    А в очах в неї біль і мудрість
    На століття вперед, на віки.

    Як забути майбутню маму,
    Що з дитям у собі полетіла
    За всі далі, рожевий обрій,
    На своїх білосніжних крилах?

    Як не бачить постійно очі
    Тих батьків, що свою дитину
    Принесли лікарям обстріляну -
    Для них біль буде вже невпинним.

    Як втішати жінок українських
    До яких кляті лапи торкались?
    Як завжди пам'ятати тих,
    Хто за волю життя віддали?

    Ми тепер розумієм різницю
    Знаєм ціну своєму народу
    І давно вже мали рацію -
    Цьому роду нема переводу.

    Бо не може померти правда
    І не може померти воля.
    Більше зло оте прокляте
    Панувати не буде ніколи.

    Нам усім зараз дуже тяжко
    Ми тримаємось з останніх сил
    Та я дякую Богу, не руські ми -
    Не копали мовчанням могил.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6181

    24 бер. 2022
    Світлана Абрамкіна
    Війна
    Український Воїне, ти зараз нашим мамам - дитина,
    Брат мені, наші діти люблять тебе як тата.
    Ти - Герой, на колінах за тебе уся Батьківщина
    І цього не побачить у світі одна тільки вата.

    І в усіх нас сьогодні загинули діти,
    Всі ми зараз думками й душею в Бердянську і Бучі.
    Всі роздерти куп'янського мера, що здав нас, готові
    І усі ми вклонились куп'янським "бендеровским" людям.

    Любий Харкове, знов, як перлина, засяєш
    Та болить, що тобі прямо зараз ракетами цілять у серце.
    Брешуть пси та куди всі тіла поховають?
    Тих скотів, що на Землю святую послали вбивати та вийшло, що вмерти.

    І весь світ, то ЛЮБОВ і ЛЮБОВ кожен, хто не байдужий.
    Хто в цей час не мовчить, бо наразі мовчати то - зло.
    Збережи Україну, людей, мы благаємо, Боже!
    Хай на ранок вже буде нам мир і надалі добро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6182

    24 бер. 2022
    Світлана Абрамкіна
    Країно моя
    Країно, крапелько моя, ковток повітря,
    Пір'їнка ніжна, незалежна та свята
    Ти просто хочеш глибоко вдыхати
    Кордонами такими рідними на карті
    Чудовисько ж на тебе лапи наклада

    Болить душа за тебе, пташко мила,
    Що крила тільки стала розправлять
    Не бійсь та бережи себе, кохана
    Допоки теє падло невблаганне
    Жовтоблакитке тіло прагне катувать
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6183

    24 бер. 2022
    Юлія Судус
    СОН (The Dream)
    мені сниться
    весняний праліс
    дерева тут гартовані
    віковічною боротьбою добра і зла
    і молоде босоноге дівча у ньому
    в бронежилеті із молитов
    що впевнено йде крізь темряву
    з повним серцем відваги
    по пролісках зрошених сльозами
    під плач новонароджених з-під землі
    крізь осколки мін та гради куль
    під ракетні удари над головою
    повз могили воїнів світла
    і дихає

    на повні груди
    дихає незламною свободою

    бійся варварська ордо
    повстала Армія під покровом Божим
    дух великих предків щитом над нею
    і цей ліс незвіданий для ката
    місце його кінця
    і початку миру

    бо вільною та богообраною народжена
    іти назустріч свободі
    міццю з небес наділена
    посягнути на таку наважаться
    лише божевільні слуги ночі

    і оновиться ліс новими пагонами
    і вкоріниться правда на цій землі
    день і ніч на варті херувими
    іще одна ніч і день
    іде світанок

    іди дівчино
    роздоріжжя позаду
    ти на правильній стежці

    THE DREAM

    I dream
    about spring wildwood
    the trees here are hardened
    to the eternal struggle of good and evil
    and a young barefoot girl in it
    in the bulletproof vest of prayers
    who confidently walks through the darkness
    with the heart full of courage
    past the snowdrops watered with tears
    while newborns are crying under the ground

    she goes
    past shards of mines and hails of bullets
    under missile strikes over the head
    past the graves of warriors of light
    yet she breathes

    takes a deep breath
    breathes in unbreakable freedom

    barbarian horde be afraid
    the Army arose under the protection of God
    the spirit of great ancestors shielded it
    and this forest unknown to the executioner
    is the place of the end
    and the beginning of peace

    for she was born free and chosen by God
    to meet freedom
    endowed with power from Heaven
    only mad servants of the night
    dare to encroach on such

    and the forest will be renewed
    with new green shoots
    and the truth will take root in this earth
    angels on guard day and night
    another night and day
    the dawn is coming

    go girl
    crossroads are behind
    you are on the right path

    © Yuliia Sudus
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6184

    24 бер. 2022
    Віктор Ігнатенко
    Рускій мір, іди... до хати!
    Вже цілий місяць йде війна:
    Кровопролитна і жорстока.
    І як набридла всім вона -
    Здається, проминули роки!?
    Вже тридцять днів вогонь і смерть
    Квітучу землю нашу нищить:
    Рашистський московитів смерд
    Міста і села рідні трощить...
    Без жалю бє по дитсадках,
    Лікарнях, школах і оселях
    Із танків, суден, літаків -
    З країни, роблячи пустелю!
    Але Великий Наш Народ
    Не вдасться ворогу здолати,
    Як і увесь Козацький Род!..
    Ти ж, рускій мір, іди... до хати!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6185

    24 бер. 2022
    Михайло Олійник
    Українцям
    А з нас би писати картини
    або мироточні ікони!
    Хоч кров цепеніє на стінах
    в бібліотеках Сорбонни...

    Могли б написати томами,
    як ми будували свій світ!
    Як пишуться війни життями
    як букви в новий Заповіт!

    А так багато ще вчора могли ми
    Та ось плаче душа неспроста,
    Від бомб залишаються вирви,
    Від вбитих життів пустота...
    У кров'ю розмішані строфи,
    Б'є серце, немов в землетрус...
    Коли ж ми дійдЕм до Голгофи,
    Розплачеться навіть Ісус!...

    Ще будуть писати картини,
    ще будуть творити ікони,
    Про тих, хто не став на коліна,
    ще вчитимуть в стінах Сорбонни!

    Напишуть томИ, знімуть фільми,
    не прОйде і декількох літ,
    Про націю сильних і вільних,
    про кров'ю окроплений світ!

    Та й багато так зможемо ще ми!
    В молитві святій при свічах!
    І мир, аж до болі, до щему,
    Стане сльозами в очах!
    У кров'ю розмішані строфи,
    Я ніжно весною вплетусь...
    Коли ж ми дійдЕм до Голгофи,
    Розплачеться навіть Ісус!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6186

    24 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Сповідь другу...
    Тривога... Сирена... Та я не спішу...
    А може варто?... Та мені байдуже!
    Бо я сиджу тихенько і пишу:
    "Пробач мені, пробач за все, мій друже..."

    Думками повертаюся назад,
    В той день, коли все почалося,
    Тому, що сталося, ніхто не рад,
    Бо це найгірше, а, на жаль, збулося.

    Той день у мене почався незвично:
    У шостій ранку гостя завітала,
    Моє було питання риторичним:
    "Ну що ж тебе так налякало?

    Ще ж тільки вчора було все нормально,
    Учора ми з тобою готували.
    Чому так рано? Це ж не так нагально?"
    "Та ні, але вчора ще не стріляли..."

    "Стій.... Що?... Як?... Я геть не розумію..."
    "Я теж, але так от, війна завітала".
    "Що ж, хоч себе я захистити не зумію,
    Я не дозволю, щоб ти пропала".

    Минали дні, а час із нас знущався:
    То день як тиждень, тиждень ніби день.
    І хоч би хто, і як би не старався...
    Гули сирени, я не чув пісень...

    В той день, коли ми на вокзалі
    Пів вечора на поїзд свій чекали,
    Коли не було де ступить у залі,
    Що буде завтра, потім, ми не знали,

    Не знали ми, що так все обернеться,
    Що на вокзалі, коли стрінуть пізно,
    Усе раптово так там повернеться.
    Розділять, обманувши, нас нарізно.

    Пробач мені, що я не стримав слова,
    Пробач за те, що так тоді все сталось,
    Що звідси ти поїхала до Львова,
    Ті добрі дні у пам'яті зостались.

    Пробач мені... Хай завтра, не сьогодні,
    Не завтра – потім, десь за місяць може...
    Чекаю зустрічі на дні я Великодні,
    Бо добре знаю: Україна переможе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6187

    24 бер. 2022
    Галина Гунченко
    Побажання російським оркам.
    Нехай вам сняться очі тих дітей,
    Що помирали, страшно вбиті вами,
    І голосіння й стогони людей,
    Що завалили збомблені підвали.

    Хай сниться Маріуполь у вогні,
    В диму й чаду Херсон і Миколаїв,
    Сирен протяжні й гучні позивні
    І постріли в пітьмі,немов нагаї.

    Нехай щоночі сняться вам міста,
    Що ви перетворили у руїни,
    Де ваше "зет" з фашистського хреста
    Принесло смерть народу України.

    Хай сниться кров гаряча на піску,
    Хай сниться крик вночі про допомогу,
    Хай сниться вам війна в усім жаху,
    Щоб розум протверезився потроху.

    Хай сняться вам, російські хижаки,
    Усі,кого ви встигли погубити...
    Якщо не ляжете у  нас кістьми,
    Якщо залишитесь у світі жити.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6188

    24 бер. 2022
    Галина Гунченко
    Ворона.
    Що ти каркаєш, вороно,
    На обпаленій сосні
    Над землі зболілим лоном
    Похоронні позивні?

    Голос хрипкий, окрик владний,
    Різке "кра",немов "ура!",
    Тільки крик твій передчасний,
    Так гортати не пора!

    Он летять пташині зграї
    У садки,ліси,поля,
    Щебетанням--водограєм
    Рідний край розвеселять.

    По зимі весна настане,
    Рів барвінком заросте,
    Небо мирне, так жаданне,
    Світлим сонцем розцвіте.

    Тиші лагідні долоні
    Заколишуть біль землі,
    Над рожевим сном півоній
    Засміються солов'ї.

    Що кричиш там,чорна птице,
    Ніби в світі старша є?
    Нам не раз війна насниться,
    Ніби каркання твоє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6189

    24 бер. 2022
    Кобзар нашого часу
    Вже місяць
    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    Побачив крах «імперії»… вже скоро…
    Та бою спалахи…вибухів вогні.

    Місяць пройшов та не скінчилася війна,
    Його багато хто в окопах зустрічав.
    Хтось руйнував домівки та міста,
    А хтось свою країну захищав.

    Хтось без жалю віддав своє життя,
    Аби спинити варварське свавілля,
    А хтось без вибору пішов у забуття,
    Та не скорився до останнього зусилля.

    Хтось бачив місяць, але ніби-то не свій,
    З чужих земель інакший має погляд.
    Багато хто відмовився від мрій,
    І більшість переглянули світогляд.

    Котрісь забули про домівку за цей час,
    Та ще й без дому залишилося багато,
    Хоч важко й сили покидають нас,
    Ми вистоїмо, нас не подолати.

    Побаче місяць українців перемогу,
    І те, як гинуть чи тікають вороги.
    Як стихне у містах сигнал тривоги,
    Як все розквітне знову навкруги.

    Місяць уже завершив своє коло,
    Побачив все, що роблять на землі.
    І новий місяць зміне все навколо.
    На краще. Для Вкраїни. Назавжди.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6190

    24 бер. 2022
    Стефанія
    Україна
    У завтрашньому вранішньому світлі
    Я вмиюся краплинами дзеркальної роси.
    Захищена повстану. Оновлена розквітну.
    І перемоги дух в серцях буде рости.

    Очищу свої землі від пекла та вогню.
    Накажу ворогів своєю люттю й злістю.
    Не залишилось місця для співчуття й жалю.
    Я стану їхнім вироком і праведною вістю.

    Я обійму всіх тих, хто став моїм щитом.
    Хто став героєм правди в оновленому світі.
    А колискова пролунає шепотом
    Для тих, хто вже заснув… і спить навіки.

    Я сліпоту німих неспокоєм порушу.
    Усіх, хто вибрав злочини ганебно.
    І помолюсь у тиші. Оплачу кожну душу,
    Обійняту безкрайнім синім небом.

    Відверта запанує справедливість.
    Що для всіх нас залишиться святою.
    Що стане часом суду, дасть можливість.
    Для ворогів же - рабством і пітьмою.

    Птахи злетять зі звільнених просторів
    Зі слізьми болю з часом зникне втома.
    Почується знайомий поклик моря,
    Коли всі будуть повертатися додому.

    В блаженній тиші завтра сонце встане,
    Де вже немає вибухів війни.
    Де всі зустрінуть найсвітліший ранок.
    І світло це в собі будуть нести.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6191

    24 бер. 2022
    Олена Мотрич
    Вже місяць
    Вже місяць, як клята росія
    Полізла на нас війною
    Снаряди падають з неба
    В повітрі не пахне весною

    Вже місяць, як гинуть діти
    Сидять під завалами люди
    Потрощені парки, сквери
    Будівлі зруйновані всюди

    Вже місяць чекає мати
    Свого єдиного сина
    Не їсть і не спить ночами
    Та молиться щогодини

    Вже місяць земля палає
    Й терзає звір Україну
    А наші хоробрі хлопці
    НасмЕрть стоять за країну

    Чекаємо всі ПЕРЕМОГУ
    І віримо в  АРМІЮ  нашу
    Яка  дуже скоро й назАвжди
    РозІб'є фашистську рашу!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6192

    24 бер. 2022
    Марія Смалійчук
    Мамо, я твій син
    Слухай, мамо, мене і не плач,
    Я мужчина, солдат, я воїн.
    В нашу хату прийшов палач,
    І тому я у руки взяв зброю.

    Я стріляю, біжу і кричу,
    Не боюсь я нікого й нічого,
    Я за землю свою святу
    Покладу на лопатки будь-кого.

    Слухай, погань, я тут не один,
    Нас багато, ми маємо зброю,
    Пропади, а чи щезни, чи згинь,
    Я кувати буду свою волю.

    Розстріляю і скажу: “Не йди!”
    Щоби іншим було не повадно,
    Не просив я у тебе війни,
    А ти думав, тобі буде гарно?

    Ні, не буде, пока я живий,
    Я спалю твою душу і серце,
    У полоні живи і не ний,
    Я ж нап’юся води із джерельця.

    Із джерельця, що в нашім саду,
    Там, де мама мене колихала,
    За тобою я потім прийду,
    Я чекаю, щоб правда настала.

    Слухай, мамо, я буду живий,
    Щоб паскуду оцю засудити,
    Щоби ворог підступний, лихий,
    Не лишився на цім світі жити.

    Мамо, рідна моя, ти не плач,
    Ми з тобою в саду заспіваєм,
    Про любов, про життя, рідний край,
    Про Вкраїну, що так захищаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6193

    24 бер. 2022
    Чугаєв Маркіян
    Шостий день війни
    У когось перший день весни….
    А в нас вже шостий день війни…
    У когось спокій, мир та тиша…
    А в нас вночі все голосніше…
    У когось п‘янки і банкети…
    А в нас в міста летять ракети…
    Хтось фоткає на морі груди…
    А в нас вмирають, гинуть люди…

    У когось президент х/йло…
    А нам із нашим повезло!!!!
    У когось на руках вже кров…
    А в нас хто впав - піднявся знов!!!
    У когось повно військ та зброї…
    А в наших військах лиш герої!!!
    У когось для людей ярмо…
    А в нас - країну не здамо!!!!

    У когось риється собі могила…
    А в нас народ - могутня сила!!!!
    У когось в дупі купа санкцій…
    А в нас - об‘єднання всіх націй!!!
    У когось все життя - «намахуй»
    А в нас - рускій карабль іди нах/й!!!
    У когось скоро крах країні…
    А в нас вітання - Слава Україні!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6194

    24 бер. 2022
    Чугаєв Маркіян
    Вільна Україна
    Я - вільної країни президент…
    Разом розвалимо ворога вщент!!!
    Я - досвідчений військовий генерал…
    Відіб‘ємо кожен захоплений квартал!!!
    Я - хоробрий серцем солдат…
    Помстимось за вбитих немовлят!!!
    Я - незламний військовий ЗСУ…
    Гідно прапор країни несу!!!

    Я - українець і молодий студент…
    Брати зброю в руки прийшов момент!!!
    Я - старенький мирний пенсіонер…
    Буду копати москаля поки не вмер!!!
    Я - лікар, а вона медсестра…
    Разом воюємо як брат і сестра!!!
    Я - крутого винищувача пілот…
    Знищу ворожу техніку і флот!!!

    Я - молода заплакана мати…
    Хай ворог знає що нас не зламати!!!
    Я - вже десятий день волонтер…
    Буду допомагати поки руки не стер…
    Я - щасливий батько і чоловік…
    Захищаю рідне і за кордон не втік!!!
    Я - вірний громадянин України…
    Б‘юсь зі всіма проти тої скотини!!!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6195

    24 бер. 2022
    Устименко Анна
    Портрет
    "Я втомлена, спустошена і квола
    Та ззовні бачуть всміхнене лице "
    -Такий портрет у кожної особи,
     що підбадьорює усіх і все.

    "Я виснажена, млява, дуже хвора
    Не бачу сонце вже не перший день"
    -Такий портрет у кожної особи,
     що  доживає віку під землей

    Незламний, сильний і хоробрий
    Сміється смерті прямо у лице
    А це портрет сміливих воїнів
    Що боряться за правду і за честь
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6196

    24 бер. 2022
    Гусейнов Гусейн
    І не стримати болю
    І не стримати болю…
    Третій тиждень пройшов.
    Не зламати їм волю,
    «Карабль» нахуй пішов.

    Вже сонечко світить…
    Палає русня…
    Кожне серденько вірить –
    передохне уся.

    Посмішки, бомби, сирени…
    Ніч і день, день і ніч.
    Видерем кожному вени –
    Голіруч закопаєм навіч.

    Змішаєм з землею –
    Сонях з них проросте.
    Кров‘яною струєю
    Очі міцно заллє.

    Ти лиш вір.
    Перемога за нами.
    Не зкатує нас звір.
    Забуяє квітами.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6197

    24 бер. 2022
    Євсєєв Юрій
    Терраокупація
    Город замер… За 30 жара…
    Только дрожь, как на холоде, бьет.
    Город вымер… Пустынно с утра
    «град» ревет: недолет… перелет…
    Не нарушив привычный режим,
    Мы, под гром  канонады, идем
    На работу. Вернее, бежим –
    Мы в изломанном мире живем!

    Где-то рвется железо,
    Где-то гибнут ребята… -
    В измененной реальности чуда не ждем!
    Как же? Что же? За что? Зачем – непонятно…
    Будем живы ли завтра?
    Но…Пока что, живем!

    Греет солнце для всех небосвод,
    Над страной, что нам Богом дана.
    Здесь же страх постоянный живет –
    Свои корни пустил Сатана!
    И срывается сердце не в такт,
    Леденит наши души экран,
    Показав не придуманный  факт:
    Пятилетний, седой… пацан…

    Здесь пустые витрины,
    Здесь угрюмы мужчины,
    Автоматного дула здесь  придирчив зрачок…
    Молчаливые взгляды,
    Здесь друг другу не рады,
    И  спиной ощущаешь затвора щелчок!

    Мир придет! Он придет, все равно -
    Мразь и нечисть под землю уйдет!
    В тишину распахнется окно,
    Только жаль, что не всем повезет…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6198

    24 бер. 2022
    Ольга Монастирська
    Європі - ганьба!
    Знов “Плине кача по тисині”…
    Тривожний час до нас прийшов…
    То що об’єднує Вкраїну?
    Убивча ненависть?...Любов?...

    Сьогодні нас війна єднає?
     З війною “брат” посмів прийти…
    Він наших діток убиває…
     Європо! Чуєш? Чуєш ти?

     Нема для вбитих домовини!...
    Впав бездиханно  муж і брат!...
    Жінки ридають гірко нині,
    Їх горе множиться стократ!....

    Чи плач для вух твоїх миліший,
    Забула ти дитячий сміх?...
    Твій світ його не чує більше!
    Хто вам простить смертельний гріх?

    Реве літак… Він смерть жбурляє…
    І сіє навсебіч свинець,
    Літак летить… Ніхто не знає.
    Чи жах  цей матиме кінець?

    Коли припиниться ця “дружба”?
    Хто врешті відповість за це,
    Коли  прийде в Європу мужність
    Дивитись дійсності в лице?

    Приїдь у Київ на хвилину
    Глянь пильно в очі матерям!...
    Знов “плине кача по тисині”,
    Знов нашу землю риє так…

    У нас  дітей убитих – сотні..
    Нас мучить  жах, нас душить біль!
    То як нам вирватись, самотнім,
    З міцних лабетів безнадій?

    Ми в землю юнь, свій цвіт ховаєм…
    У душах - гнів, в серцях – журба…
    “Героям слава!”- лиш волаєм.
    А вам, живим?... Вам  всім – ганьба!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6199

    24 бер. 2022
    Тремель Алла
    Чорні ворони
    Сонце хмарами прикрило
    Чорний птах, в мить заревіло…
    Туман з неба опадає,
     А, він крилами махає.

    Тишина на мить  зависла, ні…
    Всюди крики, плач, темнота
    Реви, жах, кругом болота.

    Більше сонце не сіяє,
    Зірки на небі не горять,
    Пташки більше не співають,
    Тільки ворони кружлять.

    Всюди трупи, кров людська
    Кігтями він очі пробива,
    Печінки людські з’їдає
    І межі цьому нема…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6200

    24 бер. 2022
    Микола Істин
    ВІЙНА 2022
    Голови
    зі злоякісними ідеологіями
    знову загарбують життєвий простір,
    окуповують пострілами
    в життя,
    несуть смерть,
    і чомусь саме такі, що зло сіють,
    вкотре правлять в Росії.
    Боремося з їхніми багаточисельними
    арміями зомбованими,
    із їх псевдоподобою людини,
    яка заплямована кров'ю невинних, і пораненої днини.
    Обороняємо істинне право бути собою,
    відстоюємо добра свободу,
    його творчості,
    поетичності,
    як світові фортеці правди щастя,
    Європи щит від путінської напасті,
    за це епіцентром війни
    стали міста і села України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6201

    24 бер. 2022
    Коваленко Руслана
    24.02.2022
    Як важко дібрати слова,
    Ще складніше їх пояснити:
    У нас на подвір'ї - війна.
    Наказ путін дав - розбомбити.

    Двадцять четвете число.
    Найкривавіша рання година.
    Київ, Харків, Дніпро,
    Коли спала маленька дитина.

    Коли сонце ще сяяло ясно,
    Коли линула чиста днина ,
    Увійшло на поріг прокляття
    І ніщо його не зупинило.

    Літають над дахом ракети,
    Димлять житлові будинки,
    Замість сміху в дворі - кулемети
    І сьози течуть без зупинки .

    Куди ж ви по людях, по дітях
    Бездушні, жорстокі ви звірі
    Геть забирайтеся звідси!
    Поки ви живі та ще цілі .

    Матусі тихенько у сховищах
    Молять спинити війну ...
    Наші діти в підвалах, у вогнищі
    Вже не стали чекати весну.

    Вже ні шкіл, ні двора,ні садочку
    Полиці пусті в магазині
    Матусю, а можна шматочок ?
    А  можна поспати годину?

    На кордонах заплакані очі,
    А на серці уламки і біль
    Як матусі прожити без доньки ?
    І сотням дітей без батьків ?

    Ти чуєш, російський солдате?
    Не встанеш ніколи з колін !
    І настануть часи для розплати
    За те,що ти тут натворив.

    А ми душу і тіло положим
    За нашу Славетну Свободу
    Ви ж знали,що тут пропадете,
    А ми заберем перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6202

    24 бер. 2022
    Микола Істин
    Сьогодні моя доба чергування
    Сьогодні моя доба чергування,
    охороняю наше поле,
    яке зігрітою ріллею посміхається весні,
    наді мною залізними птахами пролітають літаки,
    придивляюся чи не летить ворожий,
    та чи не приземляються непрохані гості з парашутами,
    зі мною друг пес,
    телефоную дружині,
    питаю як вона там з дочкою,
    відповідає що сидять в бомбосховищі,
    чекають на відбій повітряної тривоги,
    а взагалі, для того аби не було війн,
    більше за кулі треба виготовляти
    мирні продукти культури,
    і поезія еволюції всещастя
    є моя головна позиція,
    тому захищаю конструкцію держави
    в основному  –  добропоетичну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6203

    24 бер. 2022
    Анастасія Іпатова
    Летіла Зозуля
    Зозуля летіла, білощока, сльзоока,
    далеко на Вкраїну
    В пташини справ багато,
    Літа всім рахувати.
    Комусь ще років сотня: життя все проживати
    Комусь ще день чи місяць,
    Як дасть Бог, може, й два.
    Тепер не злічиш точно, кому й скільки лишилось,
    Бо ж щось занадто сильно
    Російське зло сплодилось.

    Рахуй, моя зозуле, ты кожен день-деньочок,
    Бо пройде час злиденний,
    І всі ті дні крадені чи дієй, чи мовчанням,
    російський чорний море,
    Повернеш нам встократ!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6204

    24 бер. 2022
    Анна Тіщенко
    Москалі
    Як задовбали ті`ї москалі!
    Ну чого не сидиться їм у своїй стороні?
    Чому все лізуть до нас кожен раз...
    Знов і знов нашестя тих орчих зараз!

    І як тільки народ наш про них забуває:
    Про те, що, падлюки, жалю ті не знають,
    Про те, що й дітей, і дідів, і жінок убивають,
    Про те, що не люди вони, хто – не знаю.

    Як про них станем думать: та наче ж нормальні.
    Одразу ж ножа у спину (а то і десять): тримайте.
    Народу бо вільного поряд не терплять –
    Бояться, бо самі в кайданах життя все провели.

    І будуть кричати: вас не існує,
    Ви – малороси, раби, а не люди.
    Нічому не вчаться крізь роки, самодури.
    Та що нам слова їх, пустії лиш звуки.
    Бо все то від страху – знають, кара наступить.
    Як скоро, побачем, бійтесь – ми вже лютуєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6205

    24 бер. 2022
    Алана
    Коли вернешся ти додому…
    Коли вернешся ти додому
    На рідну землю, в край-зелений
    Вступивши на поля й діброви,
    Відчуєш ніжність і тепло рідної оселі.

    Тебе торкнеться ніжність сонця,
    Вмиєшся росою ранку,
    Тебе зустрінуть співи пташок
    Та пахощі цвітінь, веселки..

    Ти зачарована до нестями
    Тебе покличе  у полон:
    Сміх дітлахів і крики чайки,
    Що так й манять до себе знов…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6206

    24 бер. 2022
    Анна Тіщенко
    Падают люди
    Падают люди на голые камни,
    Пронзают насквозь их пули,
    Капают красные капли.
    Взрывы и крики – мелодия смерти.
    Мы вас не звали,
    Убийцы, без морали и сердца.

    Ты нажимаешь курок – без сомнений.
    Падают люди,
    Для тебя лишь мишени.
    Путь у тебя слишком прост –
    без волнений.
    Армия без мозгов – жалкие звери.

    Плачет ребенок,
    Сидит в красной луже.
    Убегают минуты,
    Вокруг ледяная стужа...
    Его не услышат, никому он не нужен.
    Всех их убили, просто так,
    Потому что ты служишь.

    Люди лежат – холодные камни,
    Вокруг обломки соседнего здания.
    Вы не солдаты, хуже чем звери –
    Тела без искры сознания, веры.
    Жить – всё чего мы хотели,
    А вы? Каково оправдание вашей цели?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6207

    24 бер. 2022
    Вадим
    ВСЕЛЕНСЬКИЙ СУД
    Вже зовсім скоро московського ката
    у вселенськім суді проторять за грати
    і всіх, хто у думі у їхній сиділи
    за злочини їх, за кривавеє діло

    За те, що будинки з землею рівняли
    калічили нас, нізавіщо вбивали
    дітей із жінками своїх хоронили
    за тії страшні, безименні могили

    За те, що країну тепер не впізнати
    за горе батьків, що хоронять солдата
    що з дому пішов від своєї родини
    на захист домівки, землі, батьківщини

    Вже скоро всім їм віддавати борги
    у зашморг когось, а комусь ланцюги
    суспільство земне прокляло москаля
    щоб в них під ногами горіла земля
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6208

    24 бер. 2022
    Тетяна
    Наші реалії
    Казали: "будуть зустрічати,
    І квітами устелять нам дорогу".
    Москаль сидить десь біля хати
    І згадує цю настанову.

    А в результаті знищили усе,
    Що "руські" встигли "підігнати".
    Бо "Джавеліни"
    ЗСУ управно вміє випускати.

    Москаль мовчить, немає що сказати,
    Лишень булькоче: "на ученіє", "нє знал".
    А те що в мирного націлює гармату,
    Якось повз вуха тихо пропускав.

    І вже не квітами устелена земля,
    А рештками російського солдата.
    Бо "руській мір" то є така фігня,
    Коли так званий "брат" іде на "брата"...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6209

    24 бер. 2022
    Анна Щербак
    Без назви
    Синь березневої мерзлої ночі:
    Більше не видно — де попіл, де сніг.
    Чути — де смерть, де життя, де пророчі,
    А де — думки, що зірвались на біг.

    Холодно так, що застиглі зіниці
    Будівель, спалених жаром війни
    Дивляться в небо. Щось ділить і злиться
    Небо на сітку. На клапті Весни.

    Сни від сьогодні важкі, наче гуркіт
    Від літаків, що руйнують наш дім.
    Світ розлітався в палючі ошурки,
    Світ видихав у обличчя нам дим.

    Холодно так, наче плаче планета.
    Холодно вголос. Холодно йти.
    І у свідомості тліють комети —
    Те як було. Як не буде. Мости

    Рвуться, як рвалися гради об стіни.
    Обстріли. Біль. І пронизливий страх.
    Місто моє, що скипіло до піни,
    Місто моє. Оживи. Хоч у снах.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6210

    24 бер. 2022
    Анна Тіщенко
    Коріння
    Пам'ятайте заповіти свого діда й баби,
    Пам'ятайте, як жили ті, хто бул  перед нами.
    Що ми з вами без коріння?
    Як душа без тіла.

    Пам'ятайте люди, за що помирали
    Ті, хто були на землі цій довгими віками.
    Пережили вони війни, рабство і розруху,
    Значить маєм і ми силу побороти смуток

    Мудрість предків зберігайте, та їх біль, жалобу,
    Вже достатньо породили крові, сліз, жадоби.
    Не повторюйте ви нашу невблаганну долю,
    Адже і ми, діти, колись були вами .

    Перепишуть і забудуть істину майбутні,
    Але Що ми без коріння?
    Одинокі люди.
    Пам'ятай, моє серденькО, досить жить в неволі,
    Адже в тебе за плечима стоять мільйони.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6211

    24 бер. 2022
    Віра Балацька-Полинцева
    Десь стукнула шибка, розбилися скельця
    Десь стукнула шибка, розбилися скельця.
    І вістря колюче торкнулося серця.
    А душу щемлива гризота обсіла.
    Затьмарилось сонце, і небо зсіріло.
    Тримало так довго не день і не двоє,
    І зболеним нервам не було покою.
    І скроні стискало лещатами страху.
    Та вдосвіта якось цвірінькнула птаха.
    Пробився промінчик, ковзнув по підлозі.
    Здавалось, замало, здавалось, не в змозі
    Загоїти рани і зцілити душу.
    Та голос, як присуд: "Ти мусиш!" - Я мушу?! -
    Бо доля не винна, і докори марні,
    Для духа слабкого тенета оманні.
    Дорога ще довга, за ріг завертає.
    Нікому не видно, що далі чекає.
    Час - вічність. А вічного горя немає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6212

    24 бер. 2022
    Балацька Віра
    Балада про кавоварку, викрадену в Гостомелі
    Вкрали орки кавоварку,
    повантажили в камаз.
    Та рвонули надто шпарко -
    рашик гепнувся нараз.
    Наздогнав своїх аж в Бучі.
    А назустріч - БТР.
    Лиш один рашист живучий
    обісрався, та не вмер.
    До Чорнобиля під ранок,
    пручи здобич на горбі,
    дочовгикав наш підранок
    в шмарклях, тузі і журбі.
    Радіації нажерся
    разом з пилом у полях,
    утопив обидва берця
    в зеленавих болотах,
    гриз мохи, смоктав бурульки,
    потім - лапу у дуплі.
    Спав тривожно, зимно, мулько
    на підтопленій землі.
    Та й прибився, неборака,
    до своїх під Мозирем:
    засмердівся, як чортяка,
    в животі пече вогнем,
    весь обриганий (Чорнобиль!)...
    Та до серця притиска
    кавоварку. Від жадоби
    аж тіпається рука.
    Мовчки хрестяться кцпи.
    Дусту хтось приніс брусок,
    трохи втерли рило, лапи -
    їдь у свій Владівосток!
    Взули в тапочки китайські,
    посадили в товарняк,
    і поїхав рашик зайцем:
    зі свиньми, та на дурняк.
    На росії тишкувався
    (дезертир же, утікач).
    Снилась водочка невдасі,
    ковбаса, а ще калач...
    Та й доїхав до хатини:
    голий, босий, як лишай.
    Грюка в вікна: "Гей, дружино!
    Батя вдома! Зустрічай"
    І побиту кавоварку
    гордо ставить на столі:
    "Недарма весь взвод - на шкварки!
    Заживем, як королі!
    Ну, давай, врубай, Марфуша!"
    А дружина крекче: "Ля!
    В нас немає навіть кушать!
    Що за кава? Звідкіля?
    Нам же імпорт не завозять!
    Можу жолудів набрать..."
    Надулася, та у сльози:
    "Їдь обратно воювать!
    Може, шубу хоч добудеш,
    килим, крісло задарма?
    Чи хоч ліки від застуди?
    Он, і цукру вже нема...
    Нахіба нам ця бандура?"
    Ванька цикнув на жону,
    шишок назбирав понуро,
    намолов, та й зажбурнув
    в кавоварку. Бо ж так тяжко
    добував її в боях!
    Наварив єдину чашку,
    сьорбнув, хрюкнув - і закляк.
    Бо не тільки в Конотопі
    повно відьом і бабок.
    І з Гостомельських окопів
    наведуть умілий врок.
    Все, що вкрадене в цих землях,
    взяте збройно чи тихцем,
    принесе лиш смерть нікчемну,
    що зжере тебе живцем.
    І недовго порадіють
    тим "гостинцям" дітлахи,
    бо страшна прокльону дія -
    вимре рід твій до ноги.
    Тож сиди в своїй барлозі,
    до Гостомеля не лізь,
    щоб не скаржитись на бозю
    і не лити моря сліз.
    Весь цей край - лункий і темний,
    відьма - в кожному дворі.
    Окупанти в світ підземний
    по накраденім добрі,
    мов по східцях, чимчикують.
    Мародерив? Подихай!
    Відьми слово вже гартують.
    Чорні очі. Чорнобай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6213

    24 бер. 2022
    Слава Слободян
    Вже цілий місяць не спимо ночами
    Вже цілий місяць не спимо ночами,
    Чекаючи в тривозі звук сирен.
    Стоять в кутку валізи із речами,
    І списки рідних на столі імен.

    Цей лютий час прийшов до нас у лютому,
    Чекали ми квітучої весни.
    Ми не забудем ворогу проклятому,
    Жахливої, кривавої війни.

    В четвертій ранку спали ми спокійно,
    А ворог вже бомбив наш рідний край.
    Донбас, Одеса, Київ, Харків, Рівне,
    Франківськ, Старкон... палає небокрай.

    Міста рівняють гради і ракети,
    В підвалах гинуть діти і жінки.
    І на вустах одне питання: "Де ти?"
    І в голові снують сумні думки.

    Короткий місяць, найкоротший в році,
    Та скільки болю і страждань приніс.
    Кров, сльози й смерть на кожнім кроці,
    Життя летить, як збитий птах, в укіс...

    Та ми незламні, сильні і нескорені,
    Всі об'єднались і пішли у бій.
    Нас на землі єднають предків корені.
    І ми із гордістю тримаєм стрій.

    Не станем на коліна перед ворогом,
    У перегній змішаємо русню.
    Розвіємо смердючий дух із порохом,
    Країну відбудуємо свою.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6214

    24 бер. 2022
    Анна Тіщенко
    Я мрію
    Я мрію, моя Україна,
    Щоб ти була квітуча, як в піснях.
    Я вірю, милая країна,
    Що будеш ти великою, як у віршах,
    Котрі писав Франко й Леся Українка,
    Як заповів колись тобі Кобзар.

    Я знаю, будеш ти єдина,
    Бо ти одна в нас - ненька молода.
    Ти мати і минулих, і майбутніх,
    Та вибачай, що діти твої дурнії,
    Так занедбали рідную, святую
    І кров'ю поливають крізь віка.

    Але я вірю в нас, бо сердце є єдине,
    Воно народ наш об'єднає біля вівтаря.
    І схаменуться люди, зрозуміють,
    Що ненависть, війна, то шлях у небуття.
    І посміхнеться рідная країна,
    Коли над українським небом залуна
    Одвічна пісня, колись забутого поета,
    А разом з нею ода мирного життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6215

    24 бер. 2022
    Устименко Анна
    Без назви
    Наші герої, наші хлопці ,
    Ви втерли носа Marvel і DC,
    Ви боретесь за нас щоночі ,
    Щоб вранці ми прокинулись усі .

    Ви боронили наш світанок ,
    Давали змогу спати нам в теплі,
    Щоб їли ми смачний сніданок
    І не було в хатах війни

    Я кланяюся Вам у ноги,
    Щоночі я молюся " Боже,  бережи"
    Щоб вранці і над вами сонце встало
    Й прокинулись Ви всі живі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6216

    24 бер. 2022
    Тетяна Радковська
    ПАМ'ЯТІ ПРИВИДА КИЄВА
    *****
    Степан Тарабалка, майор ВПС України, більш відомий як Привид Києва, героїчно загинув 13 березня у повітряному бою з переважаючими силами окупанта...
    *****
    Ти, сину, соколом літав,
    Собою закриваючи все небо,
    Тобі й Архангел помагав,
    Бо знав, Небесний, що так треба!
    На ворога страхіття наганяв,
    Тебе боялись вражії «орлята»,
    Ти сотню їх у землю увігнав,
    Щоб не ридала в підземеллі мати!
    Тебе сам Бог між хмарами водив,
    Щоб захищав ти тихий сон дитячий...
    Та сатана наруги не стерпів,
    Він нацькував на тебе іродів козлячих!
    Бог тебе, сину, в Ангели призвав...
    Йому в Небеснім Війську такі треба...
    Ти нас любив, синочку, мужньо захищав...
    Тепер став Ангелом... Й пішов на небо...
    Ти Привидом над Києвом літав,
    З тобою разом мчали побратими,
    Щоб переможний день скоріш настав,
    Щоб зійшло сонце вільної Вкраїни!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6217

    24 бер. 2022
    Анна Щербак
    Без назви
    Мне страшно, страшно, страшно, страшно очень,
    Когда тревога среди ночи
    Выдергивает прочь из снов.

    Смотрю на небо и опять считаю,
    Как звезды светятся в нем сталью
    И заплетаю струны слов.

    Когда-то это кончится наверно,
    А я так и останусь нервной,
    Шарахаясь любых хлопков.

    Мой хитрый разум ищет способ верный,
    Чтоб вынырнуть из страхов терний —
    Как в ночь нырнуть из вечеров.

    И время не течет обратным ходом,
    И все мы будто зрили в воду,
    Когда все это предрекли.

    Я буду просыпаться вновь ночами,
    Я буду говорить с Богами
    При свете тлеющей свечи.

    Воск льется полубелыми слезами:
    Когда рождались, все ведь знали,
    Но мы рождались, чтоб пройти

    Века, планеты, ворох испытаний,
    Чтоб вспомнить те крупицы знаний,
    Которые забыли по пути.

    Светает, растворились в небе звезды,
    Рассвет румяный, строгий, грозный
    Глядит бесстрастно мне в глаза.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6218

    24 бер. 2022
    Коваленко Руслана
    "Розмова З Україною"
    Автор: Коваленко Руслана

    * * *

    Я хочу з тобою ,
    Будувати з початку майбутнє!
    Не хочу без тебе
    Полишати зневірений світ!
    І навіть якщо ,
    Ця війна відітне мені руку
    То серце моє
    Буде завжди належать тобі.

    Якщо мені скажуть
    Утекти від біди у Європу,
    І скажуть покинуть
    Країну,де рідні мої,
    Я стану одна
    В полі бою зі зброєю разом
    І не дам їй загинуть
    В уламках і низці руїн.

    Не віддамо!
    І ніхто ще не здався без бою!
    І дух бойовий
    Україну породжує знов
    Ми разом усі
    І хто ж як не я із тобою
    Втримає світ
    Від зброї в холодній руці.

    Ми разом , ти чуєш ?
    І війна для нас не перешкода
    Ми ж все відбудуєм
    І зробимо краще, повір!
    Страшенні часи
    Але ж все це заради свободи!
    Заради коханих
    І миру у нашім житті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6219

    24 бер. 2022
    Anet Fadeeva
    Я просто не хочу мовчати
    Я просто не хочу мовчати
    Чому все ось так на землі?
    Країна що звалася братом
    Від брата руки вся в огні

    Скажи мені мерзенний Путін
    Що коється там в голові?
    На нашу священную землю
    Привів свої ноги брудні

    Ти думав боятися будем?
    Ти думав все легко….а ні…
    Безсонні ночі постійно
    Народ не пробачить тобі

    За мати що плаче за сином
    За батька що йде на фронт
    Поставим тебе на коліна
    Закриєм назавжди твій рот!

    Ми сильна незламна країна
    Ми рідна єдина сім‘я
    Священна земля-Україна!
    Ми б‘ємось за своє життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6220

    24 бер. 2022
    Анна Щербак
    Без назви
    Сгори, россия, сгинь в огне!
    И твой народ сгорит с тобой.
    Во чреве ада и в войне —
    Твой хрип и кровь (твой хрип и кровь).

    Сгори россия, сгинь в огне!
    Твоим охрипшим матерям:
    Не встать им, плачущим, с колен,
    Пока ты будешь в них стрелять.

    Сгори россия, сгинь в огне!
    Пусть будут прокляты века,
    Когда среди болот и рек
    Ты свое имя обрела.

    Сгори россия, сгинь в огне!
    И да пробьет твой смертный час —
    Где стар и мал, кто слеп и нем
    Падет с тобой, сквозь бездны глаз,

    Сквозь лики дней, весну и свет.
    Твой путь — расстаять в едкий дым,
    Чтоб дождь и ветер твой скелет
    Вернули в лоно рек и зим.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6221

    24 бер. 2022
    Юлія
    Цінності
    Ранок -вечір вечір-ранок
    Кожен день  біжить
    Вже не хочу я до моря
    Хочу в мирі жить

    Нащо нігті кольорові?
    Нащо шмоток стільки в шафі?
    Краще б всі були здорові
    Пили чай і їли вафлі

    Нащо сварки лицемірство?
    Хто і що говорить...
    Подивіться яке звірство!
    Що росія з нами робить?!

    І стає все невагоме..
    Часом треба помовчати
    Ми щасливі в себе дома
    Рано сонце зустрічати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6222

    24 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Я пам'ятаю день, коли була зима.
    У той день тишу на світанку
    Навпіл розламала кривавая війна.
    Вона приїхала до нас на танку,

    Озброєна, наші бомбила міста,
    Із літаків скидала на дахи ракети.
    Безжальна, людей убивала вона.
    Руйнувала їхні будинки й портрети.

    При загрозі ракетного удару,
    Звук сирени пробирав до кісток.
    Війна гнала нас до холодного підвалу
    Під покровом сонця, під сяйвом зірок.

    Війна дивилася дітям в очі
    І, стріляючи, забирала їхні життя!
    Нас сон покидав щоночі –
    Приходили думки про майбуття.

    Я добре пам'ятаю день, коли була зима.
    У той день тишу на світанку
    Навпіл розламала кривавая війна.
    Вона тоді приїхала до нас на танку...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6223

    24 бер. 2022
    Ольга Монастирська
    ЛИШИВШИ З ЗВІРОМ...
    Лишивши з звіром сам на сам,
    Європа, як завжди, мовчала
    Маленький гном її злякав,
    Вона, як равлик, заховалась

    Чому ж ти не закрила небо?
    Здавалось: просимо  пусте!
    Хіба нам так багато треба?
    Сховай не нас, сховай  себе!

    Не  закриваєшь небо вперто
    Ти тягнеш час, міняєш строк…
    Ми нині – в епіцентрі смерті,
    А ви від неї - лиш на крок!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6224

    24 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Ти кажеш, що йшов на навчання,
    Але сам ж ідеш убивати.
    Ти приніс усім нам страждання,
    Тож готуйся до жорстокої страти!
    Прийшов у наш дім, у нашу країну!
    Гей, сатанинський ти сину,
    Чом нищиш вільну Вкраїну?
    Чом убиваєш невинну дитину?
    У краї тобі чужому завдав усім болю.
    Бійся гніву того, хто втратив рідних,
    Хто залишився без свого дому!
    Молишся на царів своїх жалюгідних,
    Таких же мерзенних, як ти!
    Будеш гнити у нашій родючій землі,
    Будеш іти, як і ті окупанти-убивці, туди,
    Куди й усі російські воєнні кораблі!
    Нас не здолати! Нас не перемогти!
    Ми українці! Ми на своїй землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6225

    24 бер. 2022
    Наталия Бучковская
    РІВНО МІСЯЦЬ ВІЙНИ (24 березня 2022 року)
    День двадцять дев"ятий. Війна не вщухає.
    Винищує ворог усе, що стріча.
    Герой-Маріуполь -  блокадний - палає,
    Не просить  пощади із рук палача.
    Кров стигне у жилах від втрат, що понесли.
    Від братських могил, що лишились в містах,
    У нас на Гербі небеса й перевесла,
    У них - двоголовий мутований птах.
    А що від мутанта Росії чекати?-
    Загублені душі та морок в серцях.
    До кожного ката ще прийде розплата.
    Ідуть окупанти вперед по мерцях.
    Поламана лялька, медведик... у шмаття .
    Знівечені трупи дорослих й малих.
    Міста догорають вселенським багаттям.
    Бійці ВСУ в бій ідуть за живих.
    Моя, Україно,  скривавлена, в ранах.
    Та, поки живі твої діти,  живи!
    Всі разом зустрінемо  МИРУ світанок!
    Не буде прощення діянням Москви!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6226

    24 бер. 2022
    Юлія
    Під шум вітрів сирени гул
    Під шум вітрів, серени гул
    Ми бороним свою країну
    Хтось може не знає або забув
    Як цінити життя людини

    Кожна смерть як пульсуюча рана
    Недає не жить не забуть
    Тих хто кричить з екрану
    Що «братів» всіх «спасуть»

    Мирно жити хочем в краю
    Але лізуть війною в лице
    Приходиться братись за зброю
    І ставать плечем об плече

    Ми стоятимо проти ворога
    До останнього, аж кров закипить
    Не жалітимемо ні грама пороху
    Цю агресію треба спинить
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6227

    24 бер. 2022
    Анна Кібук
    Війна у сні і на яву
    Війна, у сні і наяву
    Весна, в календарі
    І на широкій всій землі.
    Та тільки не в душі.
    Весна прийде і в наш ще дім
    Коли ми переможемо.
    А це ми Українці,
    Немає сумнівів
    Що зможемо!
    Весняні промені освітять,
    Зігріють душу зранену.
    Руїни там де було місто,
    Все в попелі й диму.
    І в крові чорнозем...
    Руїни там де було гарно так
    Де було щастя стало горе
    Де було тихо стало море...
    Море із сліз
    Та все ж живе ще дух свободи,
    І наш Козацький ДНК
    Бо Україну не здолати
    І Націю вогнем їм не зламати!
    Настане перемоги день
    Ми відродились знов з дощем!
    Кипить у жилах люта кров,
    Зникають вороги.
    На Україну хто прийшов
    Із зброєю і злом
    Той згине в Україні!
    Ми будемо жити на нашій землі
    Збудуєм місто на руїні
    І скандуватиме ще світ
    Навіки Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6228

    24 бер. 2022
    Наталія Бугай (псевдонім Червона Рута)
    Я люблю тебе, Український солдате!
    А по землі весна ступає тихо,
    Своє гніздо шукають боцюни.
    Хай Бог відверне від Вкраїни лихо,
    Накриє землю Божими крильми.

    Боєць у камуфляжі з автоматом,
    Ще молодий та з блиском сивини
    Він батьком був, а нині став солдатом,
    Із ношею проклятої війни.

    Просякла кров на бинт, де свіжа рана.
    Змішались цегла, вибухи й метал.
    Чигає смерть – підступна й невблаганна.
    Бомблять рашисти із ракет квартал.

    А у підвалі – не одна родина,
    Вже котрий день без їжі, без води.
    І пригортає мати немовлятко – сина,
    Дитя годує всохлими грудьми.

    І плаче Бог в своїм небеснім краї,
    Когось прикрив, когось забрав у Рай.
    Мале дівча у Господа благає:
    -Ти братика у нас не забирай…
    Мов стихло все, на мить лиш зупинилось
    Хоча невпинно б’є по місту кат.
    Мале дівча, що у куток забилось,
    З підвалу виніс на руках солдат.

    А дівчинка притислась до солдата
    І від тепла і сонця ожила.
    Не відчувала холод автомата
    І як молитву мовила слова:

    -Я люблю тебе, Український солдате!
    Дуже, дуже сильно люблю!

    А по землі весна ступає тихо,
    Своє гніздо лаштують буцюни.
    Хай Бог відверне від  Вкраїни лихо
    Накриє землю Божими крильми.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6229

    24 бер. 2022
    Олена Острадчук (Вечір)
    Без назви
    Знов прийшла весна на мою рідну Україна
    Та немов у сні стоять вогнем обпечені міста
    Витримай прошу, моя прекрасна і єдина,
    Кожен, як уміє, зараз на твій захист встав

    Мама пише синові листа з підвалу
    Ми усі живі, хоч в Маріуполі важкі бої
    Бий нещадно, сину мій, ворожу цю навалу
    Напиши два слова - ти живий, здоровий, ти поїв?

    Ворог ошалілий несе лиш смерть і горе
    Та не знає він яка жага в нас до життя
    Зійде наше сонце і розвіє чорний морок
    Мадонна українська під градами народжує дитя

    Ми боронимо своє, чужого нам не треба
    З рідної країни виб'ємо непроханих гостей
    Боже, я прошу закрий над нами небо
    Ангельськими крилами врятуй своїх дітей
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6230

    24 бер. 2022
    Анна Кібук
    Весна незнає епідемій
    Весна незнає епідемій.
    І що війна весна незнає...
    Вона приходить вже віками.
    І все навколо оживляє!
    Весна малює аквареллю,
    Хоч всі цього й не помічають.
    Та на її живій, картині яскраві фарби розквітають!
    Життя не буде попереднім,
    І ми такими вже не будем!
    І після нас ще будуть люди!
    Весна прийде ще тисячу разів!
    Та ходить паніка повсюди!
    Збулись неначе жахи "Голлівуду"
    І ми живемо у буремний час.
    Любов найкращі ліки від недуги.
    Бо все мине, колись не буде й нас!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6231

    24 бер. 2022
    Анна Кібук
    В Україні війна
    В Україні війна
    Наче фраза із фільму
    Ніби сон наяву.
    Неможливим здається.
    Що московська орда,
    Сіє зло і сміється.
    Чорна хмара, триколорна чума.
    Знищує те що не може  забрати.
    Захлинається кров'ю невинних дітей.
    Руйнує будинки, міста і людей.
    Прийшли в Україну безжальні кати.
    На чолі з сатаною і бісами в душах
    Сіра маса, без голосу й волі.
    Їм не знати ніколи
     що значить Свобода
    Не збагнути душі
    Що вміє літати
    Назвались "братами"
    І прийшли убивати.
    Забирайтеся геть!
    Тут не місце рабам!
    Україна - країна свободи!
    В нас квітуча весна,
    Чиста хата і поле.
    У вас місця нема і свого для народу.
    В нас цінують життя,
    Кожна смерть як прокляття.
    На колінах оплачем загиблих героїв.
    І згадаємо всіх хоч пройде ще століття.
    Вас послали сюди наче м'ясо гарматне.
    Ви для свого народу ніби сміття.
    Лиш раби совкового зброду!
    Забирайтеся геть рашисти прокляті!
    Ви навік вороги наші закляті.
    Бо побачите лють ще мого народу!
    За життя, за свободу, за Україну.
    За те що ви так безжально вбивали.
    Знищим всіх без жалю в кого руки у крові!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6232

    24 бер. 2022
    Михайло НИКОНЕНКО
    НЕЗЛАМНА ПРАВДИ СИЛА
    Країн на світі є багато
    Країн великих і малих
    А Україна – наша мати
    Завжди найкраща серед них

     А ми всі діти України
    Шануємо неньку ми свою
    За море, степ і полонини
    За пісню солов’я в гаю

    В роки буремні народилась
    Зазнала горя ти і бід
    Але як Фенікс відродилась
    Й продовжила ти свій політ

    Рашист фашиський причаївся
    Тебе завоювать хотів
    Але відразу зупинився
    Відчувши міць твоїх синів

    Запам’ятай рашист ти клятий
    Відому істину одну
    З мечем прийдеш, то від меча ти
    Загинеш в праведнім бою

    Землі ні клаптика нікому
    Не віддамо своєї ми
    З війни повернуться додому
    Твої і доньки і сини

    То ж розквітай Україно мила
    Рости як квітка із води
    Нехай твоєї правди сила
    Незламна буде назавжди
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6233

    24 бер. 2022
    Любомир
    Колись згадається...
    Згадається зими пекельний день
    Надії злом обірвана струна
    Безсилий плач душі замість пісень
    І майже непомічена весна.
    Згадається..немов кривавий сон.
    З якого вже нема куди втекти.
    Де квіти проклинають в унісон
    Орду, яка насмілилась прийти.
    Згадається... як на руках твоїх
    Тихеьке "Татку! Обійми усіх!".
    В її руках - ромашок білий сніг.
    А над тобою  ангел-оберіг...
    Усе мине...Залишиться народ,
    Який ніхто іще не впокорив!
    Згадається... як дивувався Бог,
    Коли ти після смерті далі жив!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6234

    24 бер. 2022
    Яна
    Без назви
    Що ж , ти напевно хотів собі сина
    Бо перед тим як іти воювати
    -Ноги широко!напружена спина!
    Так і навчив рушницю тримати.

    -Два патрони,запобіжник від себе;
    І пам‘ятай ,що в плече може сильно віддати!
    Перший раз можеш вистрелить в небо;
    На другий- змушуй  страждати.

    Ти пробач вже мені ті дівчачі приколи.
    Складу вудки, пошукаю садка;
    Вивчу рибака протоколи;
    Лиш би взяв з собою до ставка.

    Двадцять днів я вже майже хлопчина;
    І сумую за запахом твого табака.
    Полюбила запах бензина.
    Тато,я схожа на « свого чувака»?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6235

    24 бер. 2022
    Олександра
    З нами Бог, і з нами правда
    Ми нікому не потрібні
    Повинні вже знати
    Всім нам добре мої рідні
    Там де наша хата

    Про Тараса пам'ятаймо
    У лиху годину
    Як один всі піднімаймося
    За нашу Вкраїну

    Бо вже суне грізний ворог
    На наші кордони
    Доставаймо сухий порох
    Та всі в оборону

    З нами Бог, і з нами правда
    Ми його молили
    І не треба нам поради
    В нас вистачить сили

    Бо коли приходить лихо
    Гуртуються люди
    Їхній гнів уже не тихий
    А чутно повсюди

    Наші діти виростали
    У вільній країні
    Ще не жили, а віддали
    Сердце Батьківщині

    То ж за душі ті невинні
    За нашу свободу
    Встати всі сини повинні
    Козацького роду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6236

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    Атланту
    Співає вітер разом зі свистом куль сумні пісні,
    Ти чекаєш наказу, хоч щем тріпотить у душі.
    У мить, коли тікають усі букви з-під пера
    Господь увімкне таймер й розпочнеться гра.

    Червоними маками прокотиться холодний піт
    Аж до кінчиків пальців і завмре на мить світ.
    Атланти триматимуть небо, щоб воно не впало,
    Ворони клюватимуть ребра, часу буде зовсім мало.

    А я у храмі несміливо запалю свічу,
    Із шепотом лише одне тебе прошу:
    Мій любий, мій коханий атланте, благаю,
    повертайся додому живим … я чекаю …
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6237

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    По Божому плану
    Навколо занадто багато слів.
    Хочеться просто тиші.
    Закутатися в серпневу ніч,
    дивитись на зорі, що наче миші.
    Жар роз’їдає ребра,
    жорстокість будує нові рубежі
    і, як ножі,
    просікають погляди східного вітру.
    Ми занадто далекі.
    Ми занадто чужі.
    Втомлені лелеки
    завтра прилетять до нас
    із запахом ранкового туману
    і принесуть рядки крізь війну,
    що все добре.
    Все по Божому плану.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6238

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    Мить
    Ти прокинешся завтра,
    а завтра - війна.
    Холодна, голодна, мокра і зла.
    Немов колоски, збирає життя
    і все немає цьому кінця!

    Ця весна дарує тепло.
    Ця музика грає на зло.
    Як тобі все-таки повезло,
    що ти маєш за кого боротись!

    Ти ніжно всміхнешся -
    бо навіщо страждати?
    Час, мов кулею повз пролетить.
    Забудуться кадри, забудуться дати.
    З тобою буде тільки мить.
    ...ця... мить...

    Щемить
    в глибині все те,
    що в інших давно зчерствило.
    Вже не страшно віддати душу і тіло.
    Вже не страшно іти,
    вже нема вороття.
    ...
    Боротьба - це шлях
    і твоє життя...

    Сьогодні довкола панує свято –
    свято прожитого дня.
    «Твоїх» навкруги зараз дуже багато –
    ми стали одна велика рідня.

    «Град» гримить –
    тримайся.
    Лиш мить.

    Не спиняйся!
    Біжи у гарячий вир
    за рідних і друзів...
    за...
    мир...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6239

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    З ким ти?
    Ти мені присилаєш крилаті ракети?
    Спасибі, не треба – у мене крила свої!
    Ти прийшов, щоб скувати мене у тенета?
    Не вийде, бо я вільна на вільній землі!

    Ти кричиш, що ти сильний і маєш зброю?
    А я сильна, бо поруч найкращі люди!
    Ти казав, що ти «брат» і що рідні з тобою?
    Ні! Історію тут ніхто не забуде!

    Ти волав, що велика у тебе держава?
    Але знай: у народу мог серце більше!
    В тебе – підлість! У мене – слава!
    В тебе – кулі! У мене – молитви та вірші!

    Миєш руки в крові й усміхаєшся дико?
    Ти прийшов сюди, щоб писати свій епілог?
    А ти певний, що достатньо з тобою сили?
    З ким тим?
    Бо з нами – Бог!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6240

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    На Східному фронті
    Плачуть і мертві, і живі, і ненароджені,
    Коли солдати там щодня, немов на лезі бритви.
    «На Західному фронті» Ремарка – без змін,
    На Східному фронті – ведуться криваві битви.

    Хтось зверху вправно керує маріонетками,
    Щодня комусь спадають зорі на погони.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – в соборах ридають ікони.

    На Сході сонце вже не сходить зранку,
    Його налякав страшний двоголовий орел.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – Ілловайський котел.

    Один наказ – і хлопці мчать у полум’я,
    Летять у бій, немов оті слухняні птахи.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – чути крик Волновахи.

    Хтось тихо вдома плаче біля образів,
    Хтось робить вигляд, що не бачить те видовище.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – захищають летовище.

    Коли Господь прийде за тими солдатами,
    Вони на рівні Йому потиснуть руку.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – кіборги цілять базуку.

    І не встигають у душі загоюватись рани,
    Коли щодня пливе тихенько кача по Тисині.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – все стоїть у руїні.

    Там вже не чути мирну солов’їну пісню
    І на гітарі обірвалась остання струна.
    «На Західному фронті» Ремарка - без змін,
    На Східному фронті – …йде жорстока війна…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6241

    24 бер. 2022
    Тетяна Іваніцька
    Миколай
    Дорослі також вірять у Миколая
    І теж надсилають Йому листи.
    Вони також читають до Нього молитви,
    Щиро просять «Спаси й захисти».

    Дорослі теж чекають на подарунки,
    В переддень Його свята швидше лягають спати.
    І мріють: а може знайдуть в окопах
    Пару берц, чи навіть нові автомати.

    Миколай приходить і до дорослих,
    Тримає за руку у розпалі страшного бою,
    А коли хтось впаде під холодним вихором куль,
    Помагає піднятись і далі братись за зброю.

    Миколай теж стоїть на передовій фронту,
    Кулемет бере в руки і йде у вогнЯний вир.
    Він також чекає сонця з-за горизонту
    І разом з дорослими молить Бога… за мир…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6242

    24 бер. 2022
    Евгенiй Познанський
    IНТЕРВ'Ю IЗ АНГЕЛОМ АБО СУЧАСНА БАЛАДА
    -Як довго ми знайомі? Скільки років?
    Шановний журналісте, не один.
    Я з цім дівчатком  з самих перших кроків,
    Та ні, іще раніше, із хрестин.

    Така  привітна, лагідна дитина,
    І це обов’язково. запиши,
    Так радувала мене щохвилини,
    Добром та світлом ніжної душі.

    -Так, так,  вона вже зараз повнолітня,
    Але для  мене як дитя вона.
    Поет сказав би, що вона розквітла,
    Аж тут випробування це, війна.

    -Та ні, ракета не у дім летіла,
    У неї зовсім інша ціль була.
    Та хвиля вибухова грізна сила,
    Від неї дощ пішов убивчий скла.

    Я бачив, як летіла ця ракета,
    Я знав, що вибух гуркне вже за мить.
    І тут помітив, що моє дівчатко,
    Біля вікна відкритого стоїть!

    Прошепотіти їй якусь пораду,
    У мене навіть часу не було.
    Ракети не чекають та снаряди,
    Й не милосердне завжди бите скло.

    Вона казала: «хтось мене відкинув,
    Через кімнату пролетіла я!»
    Це ж Я встиг дивом дівчинку  вхопити,
    Необережна лялечка моя!

    І вже за мить віконце заридало,
    Страшним, кольким, безжальним битим склом.
    Але вона  далеко вже стояла,
    І я ще прикривав її крилом.

    -Ні, жодної подряпини на тілі.
    Благословив і допоміг нам Бог.
    Бо є завжди діва на світі білім,
    Це не легенди зі старих книжок.

    -Що вашим читачам я побажаю?
    Скажу: мої хороші, золоті,
    У відчай хай ніхто з вас не впадає,
    Бо з вами ваші Ангели Святі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6243

    24 бер. 2022
    Андрій Пермяков
    Храм і блокпост - мій театр
    До храму дорога веде звідусіль.
    Старі та малі, парубки та дівчата
    приносять сюди свою віру та біль.
    І храм, і блокпост — сьогодні мій театр.

    Заповнена зала. Сьогодні в партері:
    І ліки і їжа, бинти й маскхалати.
    В гримерках та холах живуть волонтери —
    твої глядачі сьогодні, мій театр.

    І виють сирени і світло згасає,
    І чути як в Бучі стріляють гармати,
    І видно червоний рубець небокраю,
    І гімн України співає мій театр.

    Збирають на армію, в'яжуть сітки
    Памела, Офелія та Лісістрата.
    Сама Міністерша моторить жгути
    і варить бульйон Білосніжка солдатам.

    До театру несуть і продукти і одяг.
    Притулок і захист дає театр-храм.
    В підвалах його люди моляться Богу
    і печиво Шрек роздає дітлахам.

    Святий Миколай за дверми з автоматом,
    по черзі із ним Хлестаков і Гораціо
    обходять вночі периметр театру,
    читаючи вірші Шевченка по рації.

    Могильники з Гамлетом носять пакунки.
    До тероборони, вдягнувши жупан,
    Виходить на вулицю з-за лаштунків
    Каліка із острова Інішман.

    Калігула гордо вдягнув балаклаву
    “Хай сунеться тільки недо-імператор,
    хай краще у бункері здохне безславно
    “Рассейських земель кагебешний куратор”

    Балетні мов в танці несамовито
    складають великі тюки. Не на жарт
    Сеньйор в камуфляжі із вищого світу
    сокири загострює з Жанною Д’Арк.

    Сьогодні в театрі Мольєр із Шекспіром,
    Гольдоні і Чехов, Софокл з Йонеску,
    Горін зі Шварцом, Есхіл, Панас Мирний
    Карпенко-карий і Котляревський.

    Шевченко одягнений хлопцем у Крутах
    Пророчить: Паде супостат-московит!
    І разом із Гамлетом провидять, що "Бути!"
    І разом читають вони "Заповіт".

    До храму дорога веде нас усіх
    На площу спускається янгол крилатий
    І Сотня Небесна і звідусіль
    УПА вояки, козаки та сармати.

    Хай грає оркестр. Тримаємо стрій.
    Стоять Чорне море, Донбас і Карпати,
    і зоряний степ, і Київ стоїть.
    Стоїть Україна і з нею — мій театр!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6244

    24 бер. 2022
    Тарас Ріль
    ***
    тепер смішними видаються мрії
    поетичні
    і всюди бачу нас обох
    закоханих і
    спантеличених
    що порізалися об ніжні кути
    нереальності

    кров нашу - витер з губним молоком - прихід війни
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6245

    24 бер. 2022
    Вікторія
    Міста Герої
    Маріуполь, Харків, Чернігів, Херсон, Суми,
    Бердянськ, Буча, Ірпень, Мелітополь-це наші міста герої
    Які з перших днів війни мужню тримають оборону!
    Не пропускають ворога далі
    Для того щоб інша частина України спокійно спала.
    Іх хочуть знищити, але вони не здаються!
    Там живуть досить сміливі люди,
    які не дивлячись на окупантів виходять на мітинги,
     для того щоб довести що вони міста України!
    Хочеться подякувати їм за це,
    Завдяки їм захід України може спати спокійно, та нічого не боятися!
    Кожне місто та село- це герої!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6246

    24 бер. 2022
    Пермяков Андрій
    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця.
    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця.
    Лесі Українки слово – тверда криця!
    Від навали орків гідна вакцинація.
    Хай крокує на хуй рашиська федерація!

    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця.
    Збройні сили наші на своїх позиціях.
    Стрій тримають кращі в нашій генерації.
    І крокує на хуй рашиська федерація!

    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця
    Ви за Україну, діти, помоліться,
    І в підвалах темних і в евакуації.
    Хай крокує на хуй рашиська федерація!

    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця.
    Мрія переможна хай у всіх здійсниться.
    Всесвіт волонтерить, шлють коктейлі «братцам»,
    І крокує на хуй рашиська федерація!
    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця!
    Так впаде ганебно путіна в’язниця.
    Люди всього світу врешті мають рацію -
    І крокує на хуй рашиська федерація!

    Рушниця, паляниця, Укрзалізниця!
    Україна – сильна, файна молодиця.
    Потяг до Європи, ним прямує нація -
    А крокує на хуй рашиська федерація!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6247

    24 бер. 2022
    Тарас Ріль
    Пацифіст
    не знаю
    діти ми, чи підлітки
    чи в ластовинні, покритому попелом
    юнацтво

    і не брехатиму, навпаки
    розріжу навпіл свій сполоханий мозок
    додам до серця запасне, механічне...

    слухайте, ну ж не кидаємося ми
    до Польщі зі спортивною сумкою!
    але так само сплюснуті
    цим повітрянотривожним пригніченням

    і ласкаво ніжиться на окрайці наших мрій
    великий тигрик геройства

    та каюся
    відверто — й собі

    - що не вмію робити постріл -
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6248

    24 бер. 2022
    Татьяна Даниленко
    НЕЛЮДЯМ
    Каким вас ядом матери вскормили,
    С какой отравой выпекали хлеб,
    От дьяволов каких вас народили,
    Чтоб целый мир вам слал проклятья вслед?!

    Вы - нелюди, вояки из россии,
    Кто бомбы и ракеты посылал
    На Харьков, Мариуполь, Сумы, Киев
    И драгоценность жизни разрушал!

    Остановитесь! Вы в аду безумства,
    Где подлости нет края и границ,
    Где вы злодейство возвели в искусство,
    Где человеческих не видно глаз и лиц!..

    Вояка из россии, не надейся,
    Что грех убийства спишется тебе -
    За каждое растерзанное сердце
    Ответишь ты на Праведном Суде!

    И души всех, тобою убиенных,
    Вовек тебе покоя не дадут!
    Ты на земле не вымолишь прощенья -
    Здесь и в аду тебя мученья ждут!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6249

    24 бер. 2022
    Роман
    За нашу зламану весну
    Набридло прокидатись від звуків сирен,
    Та радий, що - не від звуку влучання ракет.
    Боже, хай горить у пеклі той бісів абориген,
    Що розвернув в країні нашій такий сюжет.

    Хто, як не українці знають ціну свободи?
    Бо вони за неї платять майже завжди:

    Хмельницький, коли захищав клейноди
    Та Сагайдачний, який підкорював вди,
    Словом на папері пророк наш Шевченко
    Й універсалами про незалежність Винниченко.

    Ви боїтесь того, кого поховали 60 років тому,
    Та Бандера не вмер, бо живе у наших серцях.
    Випуски своїх недоновин ви присвячуєте йому,
    А краще б показали фото москаля-мерця.

    Ми єдиний народ і нас об’єднала біда,
    Та ми цій біді дивимось у вічі сміливо —
    Так, що від тебе, москалю, не буде й сліда,
    А на твої рештки всі дивитимуться глузливо.

    Виговський перебив всіх москалів у Конотопі.
    І ми наш Конотоп нікому не дамо!
    Кожен воєн, що сидить зараз у окопі
    Не дасть московії повішать тут своє ярмо.
    Ми українці! Ми сильні і це покажемо Європі!

    За кожну українку, що бігла вночі в укриття,
    За кожну дитину, що померла в калейдоскопі,
    За кожну ракету, що забрала воїна життя,
    За все те зло — ми будемо чинити опір!
    На тебе, московіє, чекає ганьба і забуття!

    Нас загартувала багатовікова історія,
    І кожен українець і українка знають,
    Де чужина, а де їхня споконвічна територія.
    Свою землю українці захищають голим руками,
    А ви тікаєте від омона, бо ваша  думка - алегорія.

    До нас українців ще прийде квітуча весна
    І за неї ми життям своїм заплатимо,
    А ви, кацапи, за нашу зламану весну
    Своїм існуванням бісовим поплатитесь!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6250

    24 бер. 2022
    Юрiй Щукiн
    Мир Украiнi
    І буде мир...
    І вишні зацвітуть
    У рідному моєму краї.
    Лелеки добру звістку принесуть:
    "Кінець війні, ми ворога здолали!".

    І на світанку вмиється Земля
    Ранковою холодною росою.
    І буде чути пісню солов'я,
    А не ревіння літаків над головою.

    Підніме очі закривавлений боець,
    Йому плече підставить нацii мiць
    А Херсон  і Миколаев-побратим
    Порушать тишу смiхом радiсним.

    Жителi враз прокинуться від сну,
    Від болю ран ворожих окупантів.
    На повні груди крикне: "Я живу!!! Я витримав оцих потвор-мутантів".

    Козачi, пошматовані вогнем,
    Потоптані, знесилені і босі.
    Тавровані ординським тим мечем
    Піднімуть хвилю в морі стоголоссям.

    І Дiти, жiнки і пенцiонери
    Сплюндровані поганською рукою ката
    Без сліз, бо їх давно уже нема
    З колін устануть, бо прийшла розплата.

    Почує це Харків -даже  украiнський дід.
    Вони його живого розважали,
    Він навіть не стогнав, він гордо переніс.
    Його тортури дикі не зламали.

    Чоло насупить древній наш рубiж
    Поранений, обстріляний, побитий.
    Тримав він оборону, як справжній захисник,
    Сміливістю своїх людей прикритий.

    А Волинь, наш славний волонтер!
    І день, і ніч збирає поміч всім нужденним.
    Ви очі бачили, отих святих людей,
    У них вогонь добра горить священний.

    Засяє сонцем Херонський край.
    Підніметься з руїн моя країна,
    Бо мужності такої світ не знав.
    По силі духу ти одна така єдина.

    Повернемось до мирного життя,
    Запахнуть чорнобривці й рута-м'ята.
    І мама заспіває "спи-моя доця ",
    І принесе "від зайчика" гостинця тато.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6251

    24 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніка війни
    1. Воліла б я не знати і не чути,
    Не вірити, не бачити вогню.
    Моїй країні підпалили крила,
    Чужії чоботи ступили на стерню.
    Тривожні звістки залунали з ночі,
    Пліч-о-пліч стали Нації сини,
    І запалали їх блакитні очі,
    І захлинулися зимові сни.
    Нескорені і сильні духом
    Вони боронять села і міста:
    І буде Перемога їх тріумфом
    Є Батьківщина! В нас вона одна!

    2.На шостий день прийшла весна,
    Проте зима не відпускає
    На серці - біль, на серці - жах,
    Війна - не домисли, триває.
    Вже сьомий день гуде земля,
    Сирени виють, не вщухають,
    Лягають глибами дома -
    Херсон і Харків не вмирають!
    Не на колінах Київ наш,
    Супротив чинить вся держава
    Блакитно- жовтий гордий стяг
    Наш захисник, і наша слава.
    Нас всіх тримає мужній дух
    В містах і селах України,
    Простори чорних лісосмуг,
    Червоні кетяги калини,
    Молитви матерів вночі,
    І перші крики немовляти,
    І мерехтливий світ свічі
    В підпіллі бабиної хати.
    Нам сили додає солдат,
    І його віра в перемогу,
    Сьогодні бачимо хто брат,
    І хто прийшов на допомогу...
    Вже сьомий день гуде земля,
    І хоч сирени не вщухають -
    Ми переможем ворогів!

    3.Бринить сльоза весняним ранком,
    І пролісок долає сум,
    Ворожі танки біля ганку,
    І нерви стали тонше струн.
    Тут по звірячому сирена
    Волає наче з забуття -
    Ми не спимо, ми будем вільні,
    Їх не чекаєм каяття.
    Хай перемовини тривають,
    Весь світ на нашій стороні
    Ми мужніх воїнів благаєм:
    Тримайтеся! Ви не одні!
    Повисихають наші сльози,
    Блакиттю небо засія,
    Підуть у небуття морози,
    А з ними КЛЯТАЯ ВІЙНА!

    4.Згорьована сиділа сива мати,
    І чатувала черговий ефір.
    Воліла би почути, точно знати,
    Що при здоров'ї її старший син.
    Що він живий, і небо без загрози,
    І його діти в радості живуть,
    Що не покрили небо чорні грози,
    Ворожі птахи у тім небі не живуть..
    Таку картину серце малювало,
    Від дум схилялась низько голова,
    А сина її інше хвилювало -
    Щоб Україна вижила, жила.
    Він мужньо боронив її кордони
    Пекельні рани рідної землі,
    Не знав ні болі, і не мав утоми -
    Чекали вдома жінка і сини.
    Мовчав, щоб серце в мати не боліло,
    І заспокоював коли дзвонив:
    "Все добре, снідав, м'яса трохи мало",
    А сам назустріч ворогу спішив.
    Сини Вітчизни - Харкова, Херсона,
    Ізюму, Києва та непокорних Сум
    За Вами ПЕРЕМОГА, безумовно!
    Ми - оптімисти! Нам не личить сум!

    5. Пекельні дні, тривожні ночі,
    Весна в крові, горить земля,
    Десятий день, палають очі
    Залізом сповнені поля.
    І від тривоги до тривоги,
    І від сирени до сирен
    Солдати чинять жорсткий опір:
    "ЗА УКРАЇНУ!" -  їх рефрен.
    Важкі бої, болючі втрати,
    І гідна відсіч ворогам -
    За кожний дім, за рідні хати,
    І за обіцянки синам.
    Ми всі в єдиному пориві,
    Бо УКРАЇНА - рідний дім!
    Ми переможемо, повинні,
    Достатньо мужності і сил!

    6. Недільне свято, начебто прощення,
    За всі гріхи, жорстокії слова,
    За підлі дії, виступ без натхнення -
    Летять листівки: "Вибачте, грішна!"
    У відповідь лунає:"Всі під Богом,
    Як Бог прощає, то прощу і я."
    Сьогодні це душа вже не сприймає -
    Одинадцять пекельних днів! Війна!
    Чи зможе Бог прощать людськії сльози
    Наляканих дітей і їхній жах,
    Понівечені долі, опіки, снаряди,
    Розруху міст, кошмари в снах?
    Чи зможе він надать прощення
    За злочини, за тисячі смертей,
    Біль матерів,  нічнії голосіння
    Батьків стривожених, гармати тінь?
    Немає сил сьогодні на прощення
    Для тих, хто розв'язав страшну війну.
    Молюся зараз за свою країну,
    За нашу ПЕРЕМОГУ, за сім'ю!

    7.Немає спокою, немає сну -
    Дванадцять днів кляну війну.
    Немає радості, немає сил -
    Дванадцять днів світ без могил.
    Немає ранку, і бракує слів -
    Дванадцять днів дім без батьків.
    Немає ночі, і весни нема -
    Дванадцять днів тяжка війна.
    Одна байдужість навкруги,
    Свої бороним прапори,
    Бо віра в нас свята живе,
    Все подолаєм! Не  помрем!

    8. Сьогодні свято? Ні не вірю,
    Не можна святкувать в сльозах.
    Тринадцять днів - птахи у вирій,
    Багато тих, хто в небесах.
    Свідомо обраная доля :
    Життя - політ, єдиний взмах,
    І кров'ю вистелене поле,
    Малюк жахається. Закляк.
    І похилилися тюльпани,
    І в спогадах букет мімоз.
    Болючі і пекучі рани,
    Як звір вночі гарчить мороз.
    Ми відсвяткуємо пізніше,
    Із ПЕРЕМОГОЮ разом!
    Нехай історія запише,
    Про цей насильницький погром.
    Сьогодні свято, я згадаю
    І відсвяткую без тривог -
    Моя чарівна Україно!
    Ти мужня жінка, з нами Бог.

    9. Чотирнадцятий день
     триває війна,
    Наче жало ракети
     руйнують дома,
    Матері у тривозі
     рятують дітей,
    Безсоннії ночі,
    чекають вістей.
    Мелітополь та Буча,
    Харків, Київ, Херсон -
    Дуже сильний супротив,
    дії всі в унісон.
    Визначальная  дата -
    дев'яте число,
    Бо Тарасове слово
    у душі проросло.
    В ній живуть заповіти
     та запальні вірші,
    Весняні первоцвіти,
    захалявні книжки.
    Перемога - за нами,
    ми на рідній землі.
    Нашим воїнам - СЛАВА
    в ці буремні часи!

    10. ерговий ранок - вийшло сонце,
    Неначе на землі весна,
    П'ятнадцять днів летять снаряди,
    В стогне стомлена Земля.
    Хіба ж ми думали, чи знали,
    Що доживем до того дня
    Коли ці варвари - вандали
    Будуть стріляти навмання.
    Що спопелять міста і поле,
    Зничтожать спокій і комфорт,
    І скаламутять Чорне море,
    І посягнуть на наш курорт.
    Стіною стали мужні хлопці
    Борці за сонячну весну.
    Жінки вдягнули чорні берци,
    Прикрили хусткой сивину.
    Плетуть сітки, збирають речі,
    І заспокоюють дітей.
    Про світлий ранок для малечі
    Чекають від солдат вістей.
    Не за горами ПЕРЕМОГА,
    Бо мій народе не здолать.
    Звертаюсь зранку я до Бога:
    "Закрийте небо! Не стрілять!"

    11. А нам багатого не треба:
    Наступний ранок, чисте небо,
    Промінчик сонця у вікно,
    І щоб у серці не пекло.
    А ще волієм мати волю,
    І власну виписану долю
    Щоб без чужинців і вогню
    Ми мали раннюю весну.
    Щоб наші діти не ридали,
    І матері спокійно спали,
    Щоб ці шістнадцять днів минули
    Про ПЕРЕМОГУ ми почули,
    І щоб відтоді назавжди
    У мирі й спокої жили.

    12. Сімнадцятий день
    Потерпає душа,
    Сімнадцятий день
    Триває війна,
    Сімнадцятий день
    Снаряди летять,
    Сімнадцятий день
    Мете снігопад,
    Сімнадцятий день
    Слова невпопад,
    Сімнадцятий день
    Безчинствує кат,
    Сімнадцятий день
    В тривозі земля,
    Сімнадцятий день
    Сирена страшна,
    Сімнадцятий день
    І це не дива,
    Сімнадцятий день
    Повернулась зима,
    Сімнадцятий день
    Сонце і сніг
    Сімнадцятий день
    Буде ще сміх,
    Сімнадцятий день
    Ми здолаєм біду,
    Сімнадцятий день
    Прапори на даху,
    Сімнадцятий день
    Моя віра сильна
    Сімнадцятий день
    І я не одна!

    13. Відсутня тиша вісімнадцять днів,
    Горить земля, повітря пахне кров'ю,
    Раділи всі - прийде весна. Прийшла
    І захлинулася від болю.
    В тривозі люди, ненароджене дитя,
    І мати, що шукає сина.
    Потоком біженці до кращого життя
    Поспішно покидають Батьківщину.
    Без осуду, немаю жодних прав,
    Судити інших - поважаю вибір.
    Але болить, болить моя душа
    Коли почую про наступний вибух,
    Коли побачу виритий окоп,
    Воронки від нічної канонади,
    Дома, що падають неначе сноп,
    Напівзгорілий лист ліричної балади.
    Вселяє впевненість український солдат,
    Який неначе за спиною має крила,
    Реп КІМА, допомога із Карпат,
    І віра, що усіх людей здружила.
    Засяє сонце на моїй землі,
    І буде, безперечно, УКРАЇНА!
    Ми переможемо у цій війні,
    І розцвіте під вікнами калина.

    14. І дев'ятнадцятий день покою нема,
    Стогне земля від наруги.
    Рветься шматками болю душа,
    В розпачі мати від туги.
    Очі вологі від стриманих сліз,
    За переламані долі,
    Дуже багато тривожних валіз,
    Як часові  в коридорі.
    Думи наляканих рідних дітей,
    Стриманий сміх і бажання,
    Щирі молитви до Богу людей -
    Віра -  прийде покарання.
    Виб'ємо нечисть під спів солов'я,
    І розберемо руїни.
    Все відбудуєм, КРАЇНО моя:
    Стелі, дороги і стіни,
    Замайорить над ВКРАЇНОЮ стяг
    Нації символ, свободи -
    Свідок безстрашних народних звитяг
    В страшні години негоди!

    15. Відраховую час ночами,
    Відраховую день дощами,
    Відраховую до нестями -
    Двадцять днів страшної війни.
    Відраховую світ сльозами,
    Відраховую літаками,
    Відраховую земляками -
    Двадцять днів страшної війни.
    Відраховую зло корчами,
    Відраховую сни ночами,
    Відраховую пекла шрами -
    Двадцять днів страшної війни.
    Відраховую - пам'ятаю!
    Відраховую - не прощаю!
    Відраховую - зневажаю!
    Тих, хто значно гірше чуми.
    Відраховую - захищаю!
    Відраховую - не страждаю!
    Відраховую - сповіщаю:
    Переможцями будемо МИ!

    16. День двадцять перший у молитві,
    Схилила голову Земля -
    За ПЕРЕМОГУ в клятій битві,
    Що БАТЬКІВЩИНУ спопеля.
    Ми не скорилися, бороним
    Простори рідної ЗЕМЛІ:
    Заслон жорстокий на кордоні,
    Чатують в морі кораблі,
    В тилу працюють волонтери,
    Навчають вчителі дітей,
    Війну таврують репортери,
    Бо не чекали цих гостей.
    Горить повітря їдким димом,
    Залізом повняться поля,
    І тихим незбагненим плином
    Біль забирає течія.
    Вже загартовані бідою -
    Військовий, лікар і поет,
    Постали мужньою стіною -
    Ми власний творимо сюжет:
    І в нім засяють мирні ранки,
    Щасливі посмішки малят,
    Парад влаштують ВИШИВАНКИ,
    Замість озброєних солдат!

    17. Двадцять два дні тривоги та болю,
    Двадцять два дні страшної війни,
    Час працювати на власному полі -
    Бо  ми чекали приходу весни.
    В сумі схилилися чорні дерева,
    Не повернулися квіти зі сну,
    В тихій тривозі завмерли джерела,
    Залишком вражих слідів на снігу.
    Злякані очі в дітей на світанку,
    Звуки сирени вночі у вікно -
    Голуби в розпачі, наче підранки,
    Марно шукають озимих зерно.
    Вмить помінялися плани і мрії,
    Тільки НАДІЯ у серці жива -
    Маємо силу чинить протидію,
    Якою б не була ця клята війна.
    Прийдуть години щастя і волі,
    Вистоїть наш український народ -
    І забуяє пшениця у полі,
    Буде багато всіляких щедрот.
    Воїнам нашим - МОЛИТВИ і СИЛИ,
    МУЖНОСТІ в ближнім і дальнім бою,
    Щоби супротив і далі чинили
    За БАТЬКІВЩИНУ, за рідну сім'ю!

    18. Я не знала, що значить сльози,
    Я про них забула давно,
    Навіть в злобні зимові морози
    Їх ховала в лиман, на  дно.
    Я впевняла себе - буду сильною,
    Присягалась біду здолать,
    Жити в радості, пташкою вільною,
    Та ночами спокійно спать.
    Все порушено в цьому світі:
    Двадцять третій прокрався день -
    І летять нищівні ракети
    Над домами спотворив тінь.
    Потерпає душа від болю,
    Зачерствіла в ту саму мить,
    Коли бігли діти по полю,
    І не думали де спочить.
    Коли жінка вагітна в розпачі
    Прикривала руками живіт,
    А вони, наче чорниї коршуни
    Не спиняли кривавий політ.
    Мої сльози стали крижинами,
    Скам'яніла моя душа,
    І повірила  - будемо ВІЛЬНИМИ,
    Знищим разом того палача.
    Щодо сльоз, то тільки від радості,
    В синім небі летять голуби,
    ПЕРЕМОГУ приймемо з гордістю:
    НІ СТРАЖДАННЯМ! ТАБУ для ВІЙНИ!

    19. Ридає Львів, в печалі вся країна -
    109 монументів на плацу,
    І стогне Дніпр, і в розпачі калина,
    І моторошно душам від плачу.
    Закрилося для них весняне сонце,
    І зникла колискова назавжди,
    Вже літо не постукає в віконце,
    Вгамують спрагу грозові дощі.
    Залишимо у пам'яті навіки
    Пекучий біль і тугу матерів,
    Заграють сумну  музику музики
    Почують Київ, Мелітополь, Львів.
    Не може бути мова про прощення,
    Відсутнє право в нас на компроміс
    У Боже свято вірю провидіння,
    Бо гнів народний навіть небо переріс!

    20. Жахалася я від дитячих очей,
    Що в розпачі мати шукали,
    Сповзали сльозами, мінялись, що тінь
    Налякали очі благали -
    Сполохані грохотом вражих ракет
    Не розуміли що стало,
    І як надію тримали пакет,
    Що доручили їм мами.
    Скільки їх зараз по селам, містам
    Тихо принишклих в підвалах,
    З криком німим на запеклих вустах,
    Скільки лишилось в завалах,
    Скільки розгублених, скільки сумних,
    Скільки об'явлено в розшук -
    Двадцять чотири дні на війні
    Чуєм в новинах про пошук.
    Не уявляла у страшному сні
    Те, що почую я знову: "Діти війни!"
    "Жертви війни!" І про сирену раптову.
    Те, що побачу в дорожнім пилу
    Втрачену радість малечі
    Не ПРОБАЧАЮ і сльози не ллю,
    ВІРЮ в ворожії втечі.
    ВІРЮ у наш українській НАРОД
    В СИЛУ його і ЗВИТЯГУ -
    Будуть щасливими очі дітей -
    ВОЇНИ склали ПРИСЯГУ:
    За СИНЬООКУ  КРАЇНУ свою,
    За її ВОЛЮ й КОРДОНИ
    Будуть вони непохитні в бою
    І не відчують утоми.

    21. День двадцять п'ятий на порозі,
    А ти не вдома, ти в дорозі -
    Шукаєш іншії світи
    Подалі від жахів війни.
    День двадцять п'ятий на порозі,
    А ти не вдома, ти в тривозі -
    В глибинах людного метро,
    З святою вірою в добро.
    День двадцять п'ятий на порозі,
    А ти не вдома, на морозі -
    В окопі, на вогкій землі
    Чатуєш з  моря кораблі.
    День двадцять п'ятий на порозі,
    А ти не вдома, ти не в змозі
    Дістатись рідної сім'ї -
    За хмарами, уже в пітьмі.
    День двадцять п'ятий на порозі,
    А ти не вдома, при дорозі
    Останнім фото на стіні -
    Як жертва страшної війни.
    Ніколи в світі!  Не пробачу
    Того нестриманого плачу,
    109 ангелів в землі
    Спиніться...Досить...Ні війні!

    21. Стогне земля - залізні дощі,
    Просить весна - перепочить,
    Вогняне пекло - в руїнах дома
    Стомлене небо, хазяйка - війна.
    Виє сирена - в підвалі пітьма,
    Зморені душі, якесь забуття.
    Зникли прохожі - холод і дим
    Змито з обличчя ворога грим.
    Погляд суровий, бо вже не брат.
    Ні для Одеси, ні для Карпат.
    І одреклися Харків і Львів,
    "Геть з Миколаєва!"-вимовив Кім.
    Двадцять шість днів супротив трива:
    Херсон, Мелітополь - наша земля!
    Вінниця, Суми, Гостомель, Ізюм
    Нас захищають від болісних дум.
    Двадцять шість днів у стані війни,
    Двадцять шість днів майже самі,
    Знає про нас весь білий світ:
    Франція, Польща, Румунія, Кріт -
    Небо відкрито, небо горить!
    Ми розуміємо - Вам не болить.
    Що перемовини? Раунд, як  гра...
    А УКРАЇНА  - живе, бо ЖИВА!

    22. Ми перешли сьогодні в двадцять сьомий,
    Черговий день безжальної війни.
    Схилили голови? Та ні, ніколи!
    Незламні духом, винні без вини.
    Хіба чекали ми такого лиха?
    Розрухи, пострілів, страхів,
    Пташиних невгамовних криків,
    І горя посивілих матерів.
    Хіба раніше ранками звучало:
    "Як ви? Спасибі, що живі!"
    Я впевнена - терпіння вистачало,
    І сподівань на тишу у ночі.
    Навчилися, коли болить - мовчати,
    Радіти тихо, з вірою в душі.
    І ті, хто в церкві був лише на свято -
    Щоденно шлють у небо молитвИ.
    Ми стали цінувати добре слово,
    Відчули, що країна в нас - одна.
    "Борітесь і  поборите!" - ніколи
    Так часто не лунали ці слова .
    Одне - єдине в нас живе бажання,
    І генетичний промовляє код:
    "ДО ПЕРЕМОГИ! ЖОДНОГО ВАГАННЯ!"
    Моїй УКРАЇНИ уславлений народ!

    23. Життя триває? Так, воно триває,
    Весна на дворі трохи затяжна.
    Немає спокою?  Так, спокою немає,
    Весна на дворі - поряд з ней - війна.
    І наче сонце в небі - не радієм,
    Замість пташок ворожі літаки,
    У нас не вкрасти про свободу мрії -
    В державі ми господарі землі.
    Життя триває? Так, воно триває!
    Війна на дворі двадцять вісім днів,
    Немає спокою? Так, спокою немає,
    Супротив чинять Мелітополь, Львів.
    І буде сонце в небі, і зрадієм!
    І заспівають радісно пташки!
    І виповниться заповітна мрія -
    Життя у спокої і без жахіть війни!

    24. Ми з України!
    Доброго всім ранку.
    Ми з України!
    Кави до сніданку.
    Ми з України!
    Сала до борщу.
    А до вечері - випічку смачну.
    Ми з України!
    Просим до гостини.
    Ми з України!
    Пам'ятай це, сину.
    Ми з України!
    Де цвіте калина.
    Де зустрічаєм літо та весну.
    Ми з України!
    Лине без упину.
    Ми з України!
    І її не кинем.
    Ми з Україной!
    Кожную хвилину.
    І не чекали зовсім цю війну.
    Ми з України!
    Стало привітанням.
    Ми з України!
    З вечора до рання.
    Ми з України!
    Бо її кохаєм.
    Є кращі десь країни?
    Знаю, що немає!

    25. За хронологією - день двадцять дев'ятий,
    За відчуттями - зупинився час.
    І не важливо: бідний чи багатий -
    Війна торкнулася до кожного із нас.
    Одні - ретельно кинулись спасати:
    Манто, квартири, яхти, гаражі,
    Наповнили валютою валізи,
    І подались на теплі острови.
    А інші - стали в черги в військомати,
    Пішли до вечора плести сітки,
    Спасати їжею й молитвами солдатів,
    І не шукать  на  потяги квитки.
    Прийшла війна, і проявила сутність:
    На що хто здатний, і за ким пішов.
    На тих, хто проявляє мужність,
    І тих, хто здібний лише до розмов.
    Сьогодні я про совість і про гідність!
    Бо тих, хто мужні - незліченна рать -
    Вони душею присягли Вітчизні-
    В них за плечима - УКРАЇНА - МАТЬ!
    Можливо, в них відсутні депозити,
    На десять років є одне пальто,
    Зато ростуть під вікнами барвінки,
    І рани ще жевріють від АТО.
    Так, хронологія моя досить болюча,
    Віршами закарбую кожен час -
    Моя КРАЇНА - сильна і квітуча:
    І в генах наших - ВОЛЯ і ТАРАС!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6252

    24 бер. 2022
    Роман Дегрю
    Війно
    Війно, йди-но до мене, тітко, вип’єм вина,
    Кольору тої крові, яку ти так любиш пити,
    І задля того нікого не треба вбити.
    Краще любити, чуєш, краще любити!
    Краще кохати, створювати прекрасне!
    Візьми кришталевий келих, чистий, прозорий,
    Він, наче в небі далекі мерехтливі зорі,
    Випий за те, щоб ніколи не було горя,
    Й зникни назавжди заради людського щастя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6253

    24 бер. 2022
    Романова Єлизавета
    перші дні
    я не встаю, а засипаю зранння,
    ночами мою землю атакують ідіоти.
    дивно, звучить як визнання в коханні,
    коли читаю зараз «ну шо ти?».

    п‘ята п‘ятнадцять, сирени , град,
    чиясь стара заплакана мати,
    хай крикне хтось «народ нє вінават!»
    дайте швидше мені автомата.

    не дадуть автомат - буду словом.
    за вікном моїм вибухи, виють собаки.
    залишайтеся тут, суки, добривом,
    хай ростуть з вас ромашки і маки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6254

    24 бер. 2022
    Єлизавета Романова
    Настане день, закінчиться війна
    Настане день, закінчиться війна.
    Закінчаться сирени, заспівають птхи.
    Дай бог, подохне вся ця дика сарана
    Дай бог, корабль руський піде нахуй.

    Настане день, не буде більше страшно,
    Ти не прокинешся від вибухів, алармів
    Згадаєш знову затишок домашній
    І не повернешся до бомбосховищ і підвалів .

    Настане день, повернуться ті люди
    Що їхали з домівок в пошуках безпеки
    І буде добре, і спокійно буде
    Коли застане вперше нас весіння спека

    Настане день, і проросте насіння
    Покладене в кишені до солдатів,
    Хай буде поле квітів , мирне небо синє
    Дай бог, дороги рівні, не потрощені асфальти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6255

    24 бер. 2022
    Романова Єлизавета
    звертання до рашиста
    Немає душі в вас - ви просто безвольне тіло!
    І все що залишиться вам - пляма крові і стогін.
    Вас не зустрінуть з квітами , хлібом і сіллю ,
    Хіба що коктейлем палаючим під ваші ноги!

    Вам тут не Масква, де товпою біжать від одного ,
    Тут не будуть стояти , знімати як жінку б‘ють.
    Ми для того тут всі ,щоб для вас епілогом
    Був той намір , з яким ви прийшли на нашу землЮ .

    Від чого прийшли , бляха , нас рятувати?
    Врятуйте Калмикію , Тиву і Горний Алтай!
    Економічно невигідно ліс потушити , бляді?
    Бо вигідніше йти війною в чужий край.

    Врятуйте бабусь , у яких дерев‘яні хати ,
    У яких нема дров , щоб стопити старющу піч ,
    Про яких забуло ваше «гасударство»,
    В яких немає світла - тільки купа свіч .

    В нас тут немає ні неонацистів , ні фашистів ,
    Не віриш - то прийди і подивись !
    Але назад дорога , правда ,грузом 200 ,
    До ваших матерів, їх жалюгідних сліз .
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6256

    24 бер. 2022
    Олена
    ***
    Вже місяць добігає до кінця
    Як зброю довелося взяти в руки,
    Як українців вільнії серця
    Від "брата" терплять підлі муки.
    Незламний місяць. Місяць боротьби-
    За мир, життя та спокій в Україні.
    В цей час російські злі  раби
    Ракетами паплюжать небо синє.
    Вбивають нас та проливають кров,
    Будинки і життя наші руйнують.
    А самі- не звільняться від оков,
    Адже свободи зовсім не цінують.
    Ми вистоїм! Нащадки козаків-
    І в цьому браття наша сила.
    Ми не забудем злісних хижаків
    Чия рука наших дітей згубила.
    Нас не зламати, не перемогти!
    Ми захищаєм дім- сьогодні, завтра і віднині.
    Ми зможемо неньку від " братів" уберегти!
    Ми переможем! Слава Україні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6257

    24 бер. 2022
    Світлана Сидорець
    [птср]
    Скажи, чому починаєш дихати тільки після двадцятого дня?
    Бо вже входить в звичку? Бо вже навмання
    Наводиш будильник на ранок
    Знаючи, що прокинешся тричі до?
    Думала, сильна. Від звуку сирени тремчу, як осінній листок.

    Скажи, чому так хочеться плакати від того, що мовчки постійно кричиш?
    Бо вже не заплачуть інші?
    Виходить, плачу за них?
    І торкаюся того місця, де між ребрами щось було.
    Більше немає. Пустка. Та навіть це не помогло.

    Скажи, чому в нічній тиші чую сирени, бачу пожежу?
    Кажуть, наслідки стресу.
    Мій стрес вбиває країну й  виходить невпинно за будь-які межі.
    Іноді хочу прокинутись та усвідомити, що все пережите - сон.
    Знаю, так не буває.
    Свободу виборюють. Завжди через біль і вогонь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6258

    24 бер. 2022
    Олександра Ковтуцька
    Чуєш
    Русский корабль
    А не пойти ли тебе нахуй?
    Чуєш, корабель, не такий вже й ти
    Бравий
    Правий
    Чи ким ви там уявляєте себе?
    На моїй землі — ваша кров
    Ллє та ллє
    Ви — загарбники
    Кацапи
    Ненависні всім окупанти
    Будете бігти від нас
    Будете гинути
    Покидаючи свої хилі танки
    Бо вам нас не залякати
    Ви кажете, що освободітєлі
    Краще звільніть своїх від тирана
    Росія, з колін встать не хотите ли?
    Поки наш президент
    Поруч з нами
    Ваш залякує всіх
    Ядерною розправою
    А ви — мовчазні співучасники
    Цієї кривавої війни
    Ми на своїй землі
    Ми праві
    Так, ось
    Чуєш, руський корабель,
    Нахуй іди !
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6259

    24 бер. 2022
    ***
    ***
    лежить як в мишоловці пліснявілий сир,
    і руснявою тхне на цілий світ від нього:
    нам не потрібен "який буде, аби мир"
    ми, дорогенькі, тут - за перемогу
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6260

    24 бер. 2022
    Міла Гвой
    Якби я могла...
    Хотіла б я бути тим хлопцем, що б'ється.
    За кожне життя, за кожну дитину.
    Я знаю, ще світло в країні проллється.
    Женемо цю погань з натхненням, хай гине!!!
    Я хочу сказати!
    Нема більше друга... У мене, який би залишився вдома...
    Та кожен з тих хлопців пішов на війну!!
    Женіть окупантів з натхненням, без втоми!!
    А я для вас затишок наш збережу.

    *Присвячується хлопцям,які б'ються за наші життя. Війська ЗСУ. Я вас люблю, хлопці!!! Ви найкращі!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6261

    24 бер. 2022
    Кублицький Віктор
    Солдатська похідна
    Над шляхом, над широким
    Похідна пісня лине.
    То йдуть могутнім кроком
    Солдати України.

    Про подвиги козацькі
    І славу пам’ятають,
    І їх серця юнацькі
    Відвагою палають.

    Тримають міцно зброю,
    І в тяжкую годину
    Готові стать до бою
    Солдати України.

    Солдат – слуга народу,
    Син рідної країни.
    Для нього нагорода –
    Це щастя Батьківщини.

    Над шляхом, над широким
    Похідна пісня лине.
    То йдуть могутнім кроком
    Солдати України.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6262

    24 бер. 2022
    Марта Кішко
    Без назви
    Я хочу, щоб закінчилась війна,
    Щоб мир настав на рідній Україні,
    Щоб кров'ю не вмивалася земля,
    І відродились з попелу руїни.

    Щоб зник страх і затих дитячий плач,
    І перестали гинуть мирні люди,
    Стихли удари танків і гармат,
    Й весняні квіти розцвіли повсюди.

    Ми не здамось, ми підем до кінця,
    Фашистську вщент розіб'ємо навалу,
    Хай ворог знає — в нас рабів нема,
    Хай майорить наш синьо-жовтий прапор.

    Ми повернемо і Донбас, і Крим,
    Не віддамо нікому свого дому,
    І на весь світ хай наш лунає гімн,
    Бо з нами Бог, за нами перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6263

    24 бер. 2022
    Тетяна Яскілка
    Настане день
    Послухай, вони принесли в моє життя розруху,
    Біду і смерть, ти чуєш Боже, смерть...прости.
    Нема їм виправдань, нема в них сили духу,
    Зросили мою землю кров'ю й тут же полягли.

    Як би ж ви знали москалі прокляті вбивці!
    Яка в нас злість до вас бездушна повстає,
    То б ви не йшли сюди вмирати поодинці,
    Пробач нам Господи, ми захищаємо своє.

    За кров одну ми тисячу візьмем життів,
    В нас мужність є і не страшна облога,
    Настане день, останній день для москалів,
    Тримайся брате бо нас чекає перемога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6264

    24 бер. 2022
    Британ Галина
    Я – Україна!
    Ти думав що я вмиюся слізьми?
    Впаду перед тобою на коліна?
    Нащадку сумнозвісної орди
    Не по зубах тобі я - Україна!!!
    Я - нація, я - сила, я - народ,
    Я - світло, що ніколи не згасає,
    Я - правда, без прогнилих нагород,
    Я - істинна любов, що не вмирає!!!
    Ти думав я струмочок без води?
    А я ріка стрімка, глибоководна,
    Я з кожним днем міцнішаю, а ти?
    Все нижче й нижче падаєш, - в безодню...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6265

    24 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    22 армія
    22 армія у світі краще воює ніж 2 армія
    22 армія воює навіть краще НАТО
    НАТО має нас прийняти
    Бо ми захищаємо навіть їх.
    НАТО не готова до війни, а 22 армія готова
    Байрактари і Джавеліни вже на поготові!
    Там цигани викрали танк,
    Гопніки віджали БТР,
    Баба Надя вказала правильний шлях,
    Зараз кожен в нас воїн!
    Кожен знає напрямок куди іде "русский военный корабль"
    За нас воюють навіть гуси!
    Які збивають рускіє літаки
    Фермери вправно викрадають танки
    Кожен вже напам'ять знає, як робите те бандерівське смузі.
    У привида Києва вже цілий фантом
    А ЗСУ- це нові краши наших дівчат.
    22 армія у світі має стати першою
    Наша армія довела,що розмір не має значення.
    Навіть Чернобаївка зробила 2 армію з рахунком 9:0
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6266

    24 бер. 2022
    Єремчук Роман
    Війна
    Протяжно і страшно тане пісня сумна.
    Немає спокою,в Україні - війна.
    Вона нікого не щадить,
    Готова безліч душ згубить.
    Землю нашу бережуть солдати,
    Та не вмовкають російські гармати.
    Сумні листи матері читають,
    Руками сльози гіркі витирають.
    Бойовики щомиті по позиціях стріляють,
     Жорстоко наших хлопців убивають.
    І там на Сході України,
    Де стоять занедбані руїни,
    Воїн,вмираючи,гімн співає
    І повільно очі закриває...
    Тривожно.Ночей не досипаю,
    Сам себе одне і теж питаю:
    За що Україні цей біль і муки без ліку,
    За що ці сльози і крові ріки?
    Навіщо кат Україну зганьбив,
    За що тисячі українців жорстоко убив?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6267

    24 бер. 2022
    Коваленко Руслана
    24.02.2022
    Як важко дібрати слова,
    Ще складніше їх пояснити
    У нас на подвір'ї - війна.
    Наказ путін дав - розбомбити.

    Двадцять четверте число.
    Найкривавіша рання година.
    Київ, Харків, Дніпро,
    Коли спала маленька дитина.

    Коли сонце ще сяяло ясно,
    Коли линула чиста днина ,
    Увійшло на поріг прокляття
    І ніщо його не зупинило.

    Літають над дахом ракети,
    Димлять житлові будинки,
    Замість сміху в дворі - кулемети
    І сьози течуть без зупинки .

    Куди ж ви по людях, по дітях
    Бездушні, жорстокі ви звірі
    Геть забирайтеся звідси!
    Поки ви живі та ще цілі .

    Матусі тихенько у сховищах
    Молять спинити війну ...
    Наші діти в підвалах, у вогнищі
    Вже не стали чекати весну.

    Вже ні шкіл, ні двора,ні садочку
    Полиці пусті в магазині
    Матусю, а можна шматочок ?
    А  можна поспати годину?

    На кордонах заплакані очі,
    А на серці уламки і біль
    Як матусі прожити без доньки ?
    І сотням дітей без батьків ?

    Ти чуєш, російський солдате?
    Не встанеш ніколи з колін !
    І настануть часи для розплати
    За те,що ти тут натворив.

    А ми душу і тіло положим
    За нашу Славетну Свободу
    Ви ж знали,що тут пропадете,
    А ми заберем перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6268

    24 бер. 2022
    Заруба Василина
    Без назви
    Війна постукала у наші двері,
    Ніхто її не кликав, не чекав,
    Про це не викласти на жодному папері,
    Як кожен обстріл серце обпікав.

    Скільки іще готуєте бомбардувань?
    Збагніть, свою країну ми не віддамо.
    Ніхто не дасть вам жодних виправдань.
    Життя за тридцять срібняків не продамо.

    Століттями на нас вороже нападали,
    Невинні через вас терпіли страшний голод,
    Поетам і митцям свободи слова не давали,
    Стріляли в Соловках, відвозили в сибірський холод.

    Таку історію не можна стерти чи забути,
    Сьогодні Маріуполь у братських могилах.
    Ніяк вам не позбутись найвищої спокути,
    Летить у небеса цвіт нації на крилах.

    Ми відбудуємо міста і їх архітектуру,
    Повернемось до звичного мрійливого життя,
    Усьому світу ви довели свою загарбницьку натуру,
    Ніколи лютим шкідникам не буде каяття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6269

    24 бер. 2022
    Заруба Василина
    Без назви
    Ви нас прийшли порятувати?
    Від кого чи від чого? Нам це непотрібно.
    Свій "мір" ви так хотіли влаштувати,
    Тепер самі в полон здаєтесь жалюгідно.

    Від вашого приходу по всіх містах тривога,
    Ви принесли страждання і біду.
    Не може бути в нас одна дорога,
    Не пошкодуємо загарбницьку орду.

    Хто вам дав право цивільних обстріляти?
    Бажали знищити невинних, мирних?
    Тепер плоди своїх гріхів будете пожинати,
    Книга життя не замете слідів злочинних.

    Щоразу плачуть матері та діти,
    За їхнє майбуття долаємо облогу,
    Країною ніхто не дасть заволодіти,
    Шевченків заповіт просвічує дорогу.

    Кати ідеологію хотіли нав'язати.
    Відважність з нами була, є і буде,
    Свої війська сюди не варто наближати.
    Захисників-Героїв країна не забуде!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6270

    24 бер. 2022
    Заруба Василина
    Маріуполь. 09. 03. 22.
    Це перейшло всі межі
    людяності.
    Супостат не знає, що це.
    Не жахливий фільм, не вигадка,
    а наша плачевно-сумна реальність.
    Ріки крові, море сліз,
    він поліз
    до безневинних.
    Чим, скажіть, ну чим
    завинили жінки вагітні і їх діти
    ще ненарождені?!
    Чому стільки болю їм завдають
    ще в утробі?!
    Адже це не військовий об'єкт!
    але ворог має свій проєкт,
    що зветься геноцид!
    Душа кричить, душа волає:
    закрийте небо!
    Та НАТО так за себе дбає,
    в той час як Україна
    тяжко страждає!
    Ми вдячні вам за допомогу,
    неодмінно,
    але провина ваша є.
    Якби закрили небо вчора,
    сьогодні б не було удару,
    що вщент розбив
    пологовий будинок,
    а разом з ним
    дитячі і жіночі долі.
    Звертаються до Тебе, Господи,
    Скажи, ну як простити?
    Ну як забути?
    Ти вчиш нас, але зараз
    Разом із нами Ти у боротьбі.
    Собі такого б не дозволив
    навіть злий фашист,
    але це рашист.
    Може вже доволі?
    Відкиньте зброю,
    зникніть з нашої землі,
    нам не бути з вами
    по всі дні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6271

    24 бер. 2022
    Алан Мєїєр
    Без назви
    На вулиці сонце
    На балконі трава
    Під вікнами рейки
    Трамвай голова

    До вечора може змінитися все
    Випаде сніг і танки приїдуть
    Поснідати треба
    Допоки все тихо
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6272

    24 бер. 2022
    Заруба Василина
    Мамо, я пішов за Україну
    Мамо, я пішов за Україну.
    Знаю, твоє серденько болить.
    Я пішов за мову, пісню солов'їну.
    Молись, будь сильною, ще мить.

    Вони не закривають неба,
    Але для нас це робить Бог.
    Він знає, в чому наша є потреба,
    Щодня дарує сил для перемог.

    Відкинь ненависть і прокльони,
    Прошу, вони нічим нас не врятують.
    Це все ворожі лиш патрони,
    У нас є віра й гідність, що гуртують.

    Ніхто не сміє думати, що це лиш сон,
    В одному ритмі кожне серце б'ється.
    Повернемось у Київ, Бучу та Херсон,
    Промінням теплим сонце засміється.

    Війна усіх змінила, об'єднала,
    Пропаде й злий кат у темній імлі,
    Борюся, щоб спокійно проживала,
    Кожна мати із дитятком на рідній землі.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6273

    24 бер. 2022
    Аліна Кундукова
    Angel
    Янголу дали зброю
    Янголу дали тіло
    Янголу зрізали крила
    Янгол не має болю

    Янгол вийшов у поле
    Янгол воює за волю
    Янгол лютує знову
    Янгол тримає слово

    Янголу дали силу
    Янгол чекає. Стемніло
    Янгол вдивляється - повня
    Янголу й ніччю світло

    Янгол не хоче їсти
    Навіть якщо і треба
    Янгол хотів би кричати
    Та соромно перед небом

    Янгол уже не плаче
    Бо скоро травнева гроза
    Розбиє брила скорботи
    Не дощ, а цілюща сльоза
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6274

    24 бер. 2022
    Євгенія Мудрецька
    "Самий страшний місяць."
    Самий страшний місяць вже в нас за плечима.
    Самий страшний місяць спати не дає.
    Притискає мати ближче свого сина...
    Самий страшний місяць душу всім нам рве.

    Ми такої люті ще не відчували,
    Ми такої помсти ще не віднайшли!
    А тепер у світі бачать як ми встали
    А тепер бояться,щоб ми не прийшли ...
    Самий страшний місяць ми вже подолали
    Залишилось трішки,просто потерпіть
    Ми колись давно вже це перемагали
    А тепер,нарешті,треба додавить!
    Самий страшний місяць весь вогнем палає
    Серце українця від жаху щемить.
    Але росіяни так дурні тікають
    І уся верхівка там тепер тремтить.
    Серце українця вже не залічити
    Там уже назавжди буде цей рубець
    Але, Українці,треба далі жити,
    Кожен з вас тепер тут рятівник й творець.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6275

    24 бер. 2022
    Вікторія Войтех
    Перемога
    Перемога буде за нами,
    Бо на нашому боці правда!
    Україна вистоїть все!
    І тоді ми будемо святкувати
    У кожному місті, селі
    На кожній вулиці, ми будемо святкувати
    Нашу з вами перемогу
    Від заходу до сходу
    Від півдня до півночі нашої з нами країни.
    Від Львова до Донецька!
    Від  Чернігова до Криму!
    Ми відсвяткуємо нашу перемогу!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6276

    24 бер. 2022
    Юлія Левченко
    Без назви
    Я народилась жінкою слабкою.
    Та в серці я сильніша за титана
    І ворог, що прийшов на землю мОю,
    В душі моїй важку залишив рану.

    Не можу я тримати автомата,
    Зате за руку сина я тримаю,
    І,дав Бог, можу словом воювати,
    Тому пишу усе, що відчуваю.

    Ми не здамося! Кожне серце чую.
    Всі, як одне, вони за перемогу.
    І єдність ця нам тільки мир віщує.
    Бо це найкращий дар для нас від Бога.

    Ми переможемо! Я точно знаю!
    В душі немає сумніву й краплини.
    Настане мир і спокій в нашім краю.
    І переможе наша Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6277

    24 бер. 2022
    Юлія Лахманюк
    Як ти?
    Ніч звучить сиренами і страхом,
    Кожен день із обстрілом й вогнем,
    Тільки рани – як червоні маки,
    І злітають тижні день за днем.

    Під приціл ворожої ракети
    Потрапляють села і міста,
    Від жахіть здригається планета,
    Та до Бога моляться вуста.

    Віру і любов не зупинити,
    І свободу в серці не здолать,
    Бо душа лиш вміє так любити,
    І чужих, як рідних обіймать.

    А як хтось не зможе обійняти,
    То в молитві поблагословить
    І напише лиш два слова «Як ти?»
    Та зрадіє щиро, що живий…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6278

    24 бер. 2022
    Юлія Лахманюк
    Пам’яті загиблих…
    Скільки втрачених доль, понівечених враз,
    Недоказаних слів, недописаних фраз,
    Може там, в небесах,
    Вони глянуть униз і згадають про нас…

    Не колишуть дітей, не радіють весні,
    Не чекають гостей, не співають пісні.
    Від ворожих ракет
    Враз завмерло усе, обірвалися дні…

    Хтось так мріяв в житті будувать літаки,
    Станцювати ще вальс, малювати зірки,
    Тільки мить – й назавжди
    Зникли мрії усі, і затихли казки.

    Глянуть янголи вниз, як скінчиться війна,
    Не забудемо їх, ці святі імена.
    Хто пішов в небуття -
    Мир настане й для них, та не прийде весна…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6279

    24 бер. 2022
    Khrystyna Verkhola
    Без назви
    The more I don't understand people, the more questions I have to myself
    They say "We are with you, be calm and live"
    And if I calm down
    What should I give

    If the Universe is so powerful
    Why it did not inspire confidence
    We have only one thing left to do carefully
    Not about myself, but about someone else

    I don't know how I can say about
    But I no longer see sunlight, only the moon
    if I have a chance ..to love
    I promise it will be U…Ukraine
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6280

    24 бер. 2022
    Роман Скрицький
    Місяць Незламності
    Вже місяць тому розпочались бомбардування українських міст,
    І віроломне вторгнення до нас рашистських військ.
    Це все здалось лише кошмарном сном тоді
    Коли війна застала нас в квартирі в Ірпені.

    Але цей жах країна наша переживе обов'язково!
    І звільнять всі захоплені міста наші військові!
    Ми переможемо й настане мир в нашій країні!
    І вигукнем тоді усі разом ми: "Слава Україні!"

    То ж доти духом не занепадаємо
    Й надалі міцно всі тримаємось!
    Підкріплюєм тили і вірим в ЗСУ
    Зустрінемось на морі в червні у Криму ;)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6281

    24 бер. 2022
    Марущак  Анатолій
    ЧОРНОБАЇВСЬКИЙ  БАБАК
    В Чорнобаївці війська
    День згадали бабака.
    Уночі всі гвинтокрили
    Синім полум’ям горіли,
    Бо отримав окупант
    В баки не один снаряд.
    Але спробували вдруге
    Росіяни недолугі
    Розмістити для польотів
    Понад тридцять вертольотів.
    Після артатаки наших
    Погоріла знову раша.
    Кажуть дядько Чорнобай
    Захищає рідний край,
    Свого часу недаремно
    Він був знаний характерник,
    Але навіть наш козак
    Не очікував ніяк,
    Щоб утретє…вп’яте…всьоме
    Сіли на аеродромі.
    Мабуть рашівські війська
    Люблять фільм про бабака.
    Коли сіли в восьмий раз.
    Стало ясно – це маразм
    І Чорнобильський синдром,
    Що страшніший за фантом.
    В світі став відомим так
    Чорнобаївський бабак.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6282

    24 бер. 2022
    Наталія Манько
    Новини
    Новини.  Новини. Новини і  біль.
    Ще й нині не віриться в дійсність мені!
    Орда   бал  кривавий вершить сатані,
    Не фільм це художній, не жах у вісні.

    Мільйони людей, що жили, як усі,
    Ростили дітей, мали плани свої,
    Сьогодні, немов восени журавлі,
    У вирій  летять, але вже навесні.

    Все втратили вмить: і майно, і свій дім,
    Та дякують  Богу, що рідні живі,
    А скільки таких, що, як той чоловік -
    один, лиш наплічник лишився на нім.

    Новини. Новини чекаєм одні,
    Що ворог розбитий,  і мир на землі,
    Впаде хтось на землю, хтось стане з колін,
    І Богу,  й військовим лунатиме Гімн!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6283

    24 бер. 2022
    Марія
    дівчина
    дівчина

    милі,любі
    ми прорвемось!
    все здолаєм,
    буде всесвіт!
    тільки вір у це ти,друже
    прошу,сильно,
    дуже люблю!
    дуже люблю
    свою неньку
    мати,тато і сестреньку!
    тож здолаємо все те зло,
    що скопилось так давно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6284

    24 бер. 2022
    Шипілова Анна
    Моя красуне
    Моя красуне,
    Стомлена й сумна,
    В твоє вікно вже стукає весна.
    Ти так чекала променів її
    Та звук сирени потривожив твої сни.
    Крики війни почули нині ми,
    Реальні стали найстрашніші сни.
    Ти думала, що молодість твою,
    Достатньо вже замучили в бою,
    Що сили знов прорізались у тьмі
    І потекли ріками по тобі.
    Ти тільки-но отямилась від ран,
    Ударів в спину, гіркоти страждань,
    Дивилась з посмішкою на свої міста
    І бачила, як в них бігло життя.
    Та ти не бійсь!
    Твої діти з тобою!
    Їм силу ти з народження дала.
    І в серці біль, і радість у очах,
    Вони тобі приносять у піснях.
    Ти вистоїш, вдихнеш на повні груди,
    Омиєш рани, висушиш слізьми,
    І в цвіт садів одягнеш свої руки,
    І в золото вберешся із ланів.
    Ми вилікуємось з тобою,
    Із вірою оновимо життя
    І силу, що взяли з тобою з бою,
    Ми втілимо в прекрасне майбуття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6285

    24 бер. 2022
    Natalie Fedkevich Her Poesy
    Колись ми були
    Колись ми були
    Діти степу і річки,
    Від хвилі морської до віїв смерічки...
    Ми — скіфи, сармати, ми — амазонки!
    Це наші крізь час все ішли плоскодонки

    Це ми звергли ордів навали шалені
    Це ми Святослави! Поклони смиренні
    Не били ми, віри зрікатись не стали.
    Терпіти ганьбу? Як один всі повстали!

    Це ми козаки, на кінцях шабель Воля!
    У горах, в ярах, серед дикого поля
    Ми бачили зорі, і Бог усміхався:
    На цій-бо землі вже ніхто не боявся

    Ніхто ворогів
    І сусідів
    Ніхто не боявся
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6286

    24 бер. 2022
    Микола
    Про тата
    У нас людей в дворі багато
    Ми проводжаєм на фронт тата
    Усі просять мого тата
    Безпощадно бити ката
    Захищай наш рідний край
    До ворогів жалю не май
    Повертай живим додому
    Щасливою хай буде доля
    Тебе ми будем виглядати
    Щоб Бог зберіг будем благати
    Татусь за плечі обіймає
    Й такі слова він промовляє
    Я йду на фронт щоб воювати
    Нашу країну захищати
    Тебе малого і матусю
    За вас померти не боюся
    Тебе господарем лишаю
    Велику я надію маю
    Ти будеш мамі помагати
    Від негод усяких захищати
    Із фронту я буду звонити
    І кожен раз тебе просити
    Розповісти про дім, про маму
    Так разом буду я із вами
    Щовечера татусь звонив
    Слухати маму він просив
    Розповідав про себе мало
    У нас на фронті завжди стало
    Дзвінки приходить перестали
    Переживать з мамою стали
    Мама дуже хвилювалась
    І сльозами заливалась
    Люди, я хочу запитати
    За що забрали в мене тата
    Сковеркали життя і долю
    На вік зробили сиротою
    Я згадую як я і тато
    Ходили в гай квітів нарвати
    Щоб два букети гарних квітів
    Матусі рідній уручити
    Як з татом ми на став ходили
    На вудку коропів ловили
    Вчив як наживку надівати
    Який крючок на ловлю брати
    Купатись з татом я ходив
    Мене він плавати навчив
    З берега в річку стрибати
    З радістю в воду пірнати
    Велосипед тато купив
    На ньому їздити навчив
    Стільки казок татусь мій знав
    Як гарно він розповідав
    Біля мене спать лягав
    Зі мною тихо розмовляв
    Дорогенький мій татусю
    Тобою завжди я горжуся
    Таким як ти я хочу стати
    Силу таку як в тебе мати
    Татусю рідний я скучаю
    До хати я тебе чекаю
    Та ти у хату не заходиш
    До мене й мами не говориш
    До тебе хочу я прижатись
    Як ми боролися обнятись
    Щоб мама нас розбороняла
    І сміючись нас цілувала
    Казки твої я повторяю
    Бо усі напам’ять знаю
    Мама з любов’ю споминає
    Як тато сина присипляє.
    Чому ж у мене така доля
    Що розлучила нас з тобою
    Хто відповість переді мною
    Що став на світі сиротою
    Та вороги сидять в Кремлі
    Вони найгірші на землі
    Тим хто перечить їм вбивають
    В людей добро все забирають
    Награбоване, що мають
    В столицях НАТОвських ховають
    Там їхні діти проживають
    А НАТОм всіх людей лякають
    Прокляті злії московити
    Брехнею в них все оповито
    А Путін хан він монголитів
    Він цим живе щоб більше вбити
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6287

    24 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Герою...
    Коли ті виродки скидали бомби,
    Гуляли на вулиці діти,
    В них на очах робились катакомби,
    Ніде вже не росли квіти.

    Коли ті виродки скидали бомби,
    А матір сина шукала,
    Русняві снували містом, як зомбі:
    Вони ж дитину вбивали.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    А матір в парку ридала,
    Та погань по місту просто гуляла,
    Скрізь триколор залишала.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Жінки дітей народили,
    А як вони від ракети тікали –
    Безжально їх убили.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Скрізь написали: "Тут діти!"
    У тому театрі всіх поховали,
    І пішли собі радіти.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Але вже для розваги,
    Невинні люди у місті страждали.
    Вони ж бо нові райхстаги.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Сирени вже не справлялись,
    Казали гордо вони: "Так планували.
    Ми винні, що не сховались?"

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Вже вкотре, я вже і збився,
    Невинні діти і люди страждали,
    А ти на це лиш дивився.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Серед тої круговерті,
    Звичайні люди десь танцювали
    Танго. Не кохання – смерті.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    За руку Тебе я тримав,
    Не відпускав, коли нас розділяли...
    Не вийшло, Тебе не віддав.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Ти гордо і далі стояв.
    Коли Тебе із землею рівняли,
    Ти вистояв, і Ти не впав.

    Мій хлопчику, рука в Тебе роздерта,
    Багряна з носа тече кров,
    Хоч нарікають Тебе "Місто смерті",
    Для мене Ти – місто-любов.

    До цього з Тобою був незнайомий,
    Хоч Твоїх рідних я знаю,
    Для мене завжди Ти був невідомий,
    Та в гості я завітаю...
    Коли ті виродки скидали бомби,
    Гуляли на вулиці діти,
    В них на очах робились катакомби,
    Ніде вже не росли квіти.

    Коли ті виродки скидали бомби,
    А матір сина шукала,
    Русняві снували містом, як зомбі:
    Вони ж дитину вбивали.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    А матір в парку ридала,
    Та погань по місту просто гуляла,
    Скрізь триколор залишала.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Жінки дітей народили,
    А як вони від ракети тікали –
    Безжально їх убили.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Скрізь написали: "Тут діти!"
    У тому театрі всіх поховали,
    І пішли собі радіти.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Але вже для розваги,
    Невинні люди у місті страждали.
    Вони ж бо нові райхстаги.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Сирени вже не справлялись,
    Казали гордо вони: "Так планували.
    Ми винні, що не сховались?"

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Вже вкотре, я вже і збився,
    Невинні діти і люди страждали,
    А ти на це лиш дивився.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Серед тої круговерті,
    Звичайні люди десь танцювали
    Танго. Не кохання – смерті.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    За руку Тебе я тримав,
    Не відпускав, коли нас розділяли...
    Не вийшло, Тебе не віддав.

    Коли ті виродки бомби скидали,
    Ти гордо і далі стояв.
    Коли Тебе із землею рівняли,
    Ти вистояв, і Ти не впав.

    Мій хлопчику, рука в Тебе роздерта,
    Багряна з носа тече кров,
    Хоч нарікають Тебе "Місто смерті",
    Для мене Ти – місто-любов.

    До цього з Тобою був незнайомий,
    Хоч Твоїх рідних я знаю,
    Для мене завжди Ти був невідомий,
    Та в гості я завітаю...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6288

    24 бер. 2022
    Веселовський Богдан
    Без назви
    Війна - це біль, страшенний біль –
    Відтінок смутку та страждань,
    Загублених людських життів,
    І безлічі скитань-поневірянь

    Цей біль не згасне, а тому
    Померлих маєм пам‘ятати,
    Їх подвиг ціною у життя,
    На віки-вічні шанувати

    Цей місяць не забути нам,
    Й урок простий засвоїти - потрібно
    Роки, щоб створити диво
    І лиш секунду – для страшного лиха!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6289

    24 бер. 2022
    Ольга Василенко
    Колискова надії
    Мирного неба,
    Тихої ночі,
    Сонце заходить,
    Котик муркоче.
    Мати колише
    Дитя в чужій хаті,
    Треба вже спати,
    Тихесенько спати.
    Ти не почуєш
    Вибухів більше,
    Сину, мій сину,
    Знов почуй тишу.
    Чуй мамин голос
    І колискову.
    Вернемось скоро
    до свого дому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6294

    24 бер. 2022
    Микола
    Пісня
    Україна рідна мати
    Ідем тебе захищати
    Знову кляті московити
    Хочуть нас закабалити
    Українці рід козацький
    Захищаємось ми хвацько
    І усякі вороги
    У нас згинуть до ноги
    У нас військо щит народний
    Всі воїни благородні
    Вони країну захищають
    Бо любов до неї мають
    Українці рід козацький
    Захищаємось ми хвацько
    І усякі вороги
    У нас згинуть до ноги
    Нас нездола ніяка сила
    Бо Україна всім нам мила
    Всі захищати її будем
    І перемогу ми здобудем
    Українці рід козацький
    Захищаємось ми хвацько
    І усякі вороги
    У нас згинуть до ноги
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6297

    24 бер. 2022
    Ірина
    Мы победим!
    Сегодня мы опять в подвале ,
    под звук сирен и вой собак,
    ребёнка крепко прижимая,
    мелькает мысль, за что? зачем?
    Все рушится вокруг,
    и ты не понимаешь как могут люди, убивать других людей - ради чего?
    Где смысл и разум?
    Ради подонка? больного властью, недолюбленого в детстве,
    который так притворно лжёт?
    Опомнитесь! Рашистом быть -
    не почесть, а позор!
    Презрение как клеймо,
    его не смыть навеки!
    Весь мир за нас, за нами правда,
    наш дух свободы - не победим!
    И наши войны дорогие, уже сказали вам куда идти…
    Мы победим, добро за Украиной
    и расцветем как некогда…и будем помнить. Героем Слава!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6301

    24 бер. 2022
    Лариса
    Хороші новини
    Вовка, привіт, пишу із частини!
    Пиздаті для орків везуть домовини,
    Хуйло вже для них придбав крематорій.
    Де їх набрав таких інфузорій?

    Друга армія в світі губить гранати,
    Кричали за 2 дні мають Київ узяти.
    Зброя козацька  із сполучених штатів,
    Сосуть "рускі" місяць у наших солдатів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6303

    24 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Тримаємо і зміцнюємо стрій
    Весна бринить. До сонця гомонить.
    Вуста рожеві брунька розтуляє.
    А значить - будем жити, будем жить!
    Натомлена, смутна душа світає.
    Країну зустрічати із війни.
    Цілющим зіллям згоювати рани.
    Правірні її дочки і сини.
    Незраджені, незламні ветерани.
    Під мирним небом в зорях золотих -
    Любити і кохати ще сильніше.
    І пам'ятати кожну мить за тих,
    Хто з нас були найкращі, найчесніші...
    Тримаємо і зміцнюємо стрій.
    Щоб вороги навік зійшли з дороги!
    Весна сурмить мелодію надій -
    Із прапором священним Перемоги!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6305

    24 бер. 2022
    Анатолій
    Коли...
    Коли...
    Коли на нас Росія нападе,
    Окремі кажуть:" Та нехай."
    Коли ворог до хати прийде,
    То прилетить і в твій сарай.

    Там будуть і любителі Кремля,
    Убиті і розірвані на шмаття...
    І будете кричати:" То не я!"
    Хто розпалив війни багаття?

    Та буде пізно щось казать,
    По ваших хатах їдуть танки.
    Тоді хотіли ви не знать,
    Тепер в землі ваші останки...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6306

    24 бер. 2022
    Дмитрий Коваленко
    Там, где кончаются слова.
    Там, где кончаются слова.
                Where words end.

    Там где кончаются слова
    и остаётся только Ярость,
    плечом к плечу встаёт страна,
    творя упрямую реальность!

    Взывает кровь войны к сердцам,
    меняя судьбы торопливо,
    наперекор тут всем смертям
    мы все хотим скорее мира...

    Победа есть всегда в тебе -
    у каждого свой поединок,
    сплотилась нация в беде -
    взошла звезда для Украины!

    ...Но где кончаются слова,
    там остаётся только Ярость!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6307

    24 бер. 2022
    Катерина
    Вона вільна
    …Бо вона вільна…
    …То ж сила ії нескінченна.
    За неї б‘ється земля,
    та річка Ірпінь розливає води свої.

    Вона вільна.
    Повітрям свободи дихають діти її.
    Незалежність не на бумазі,
    а у кожного в серці, й назавжди.

    Вона вільна.
    Пекельним полум‘ям стане для тебе, біжи.
    Біжіть, діти темряви, бо вже йде за кожним,
    хто скривдив, та смерть із сбою привів.

    Вона вільна.
    Чуєш мій шепіт у твоїй голові?..

    «Загубився в пітьмі,
    Дороги назад не знайти,
    На моїй землі
    Ти впадаш…

    Спи, спи, спи…»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6309

    24 бер. 2022
    Наталія Манько
    Арестович
    Голос гіпнотичний  Арестовича,
    Тихо-впевнений і заспокійливий,
    Всі події в Україні під прицілом коуча,
    Ми вслухаємось  в  прогнози обнадійливі.

    Скаже нам  про вдалі контратаки
    І, що ворог риє вже окопи,
    Значить, плани там,  де в нього танки,
    Тільки в пекло їх ведуть дороги.

    Ще, можливо, буде друга хвиля,
    Тож не можна людям  розслаблятись,
    У словах  і впевненість, і сила,
    а тривога починає десь ховатись.

    Без таких людей в цей час нелегко,
    Хтось стріляє зброєю, хтось словом,
    Тиждень-два і прилетять лелеки,
    Треба їх зустріти мирним домом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6310

    24 бер. 2022
    Ольга Вовчемис
    Обійми
    Обійми….
    Обійми мене … чуєш сильніше ,ти мене до грудей притисни
    Я ніколи так сильно раніше не хотіла такої весни …
    Щоб усе, що навколо співало,
    Щоб усе, що навколо цвіло
    Щоб усе, навкруги оживало
    Щоб усе, дарувало тепло!

    Обійми мене так, як ніколи і скажи, що
    позаду війна
    Ще скажи, що ніколи! ніколи!
    не повернеться  більше вона.

    Обійми і тримай мене міцно, моє серце тремтить від біди
    Слава хлопцям  сміливим і мужнім,
    які нас вберегли від орди!!!
    Обійми і почуй мою душу, говорити словами не в силі
    Обійми, а я тихо помолюсь, за всіх тих, хто сьогодні в могилі!

    На твоєму плечі я заплачу, за всіма кого навіть не знаю
    Я так люблю свою Україну !
    Хай вона процвітає  Благаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6311

    24 бер. 2022
    Людочка Завадська
    І буде ПЕРЕМОГА!
    І прийде день, і буде ПЕРЕМОГА,
    І забуяє все наше життя.
    Моліться люди тільки ви до Бога,
    Бо тільки Він дає усім життя.

    Бо ми найкращі, українці-СИЛА,
    За свою волю віддамо життя!
    Ми сильні,славні,гідні перемоги
    І не зламає нас-ніяка боротьба!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6312

    24 бер. 2022
    Людочка Завадська
    #Закрите_наше_небо
    Болить душа
    І розриває серце
    За діток, воїнів, війну.
    Будь ласка люди,
    #Закрийте_наше_небо
    І відведіть від нас
    Усю оцю війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6313

    24 бер. 2022
    Обиденна Марія
    Ілюзія сучасності
    Ілюзія сучасного світу на обріях свідомості,
    Маятник часу відміряє людську долю,
    Коловорот подій тягне у невідоме,
    Підсвідомість мандрує лабіринтами розуму,
    Звільнитись від цих кайданів неможливо,
    Ілюзія сучасного світу – реальність,
    Дзеркало – розбилося.
    Де я?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6314

    24 бер. 2022
    Надежда Сальникова
    Одессе
    А когда догорит свеча,
    Просочится неоновый снег
    Я пойду по бульвару одна
    Босиком вступая на брег.

    А в ладонях -бесценный дар
    Прошуршит щекотливой волной..
    Будь то я чрез туман как птенца
    Пронесла тебя-город родной!

    Сладкой неги полно существо
    И пьянит твой морской прищур..
    Мне с тобой суждено одно-
    Жить и в сердце хранить amor!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6315

    24 бер. 2022
    Ярослава
    Тут люди помирають, розумієш?
    Я збилась з ліку часу і уже не знаю дат...
    Тут люди помирають,розумієш?
    Ворожі трупи просто на стежках,
    летять лелеки і будинки тліють.
    Хіба ж та мати що пустила сина на війну,
    невже вона не знає правди?
    Що він тут убиває всіх підряд,
    жінок,дітей,руйнує все навколо
    у школи і будинки кидає снаряд,
    хіба ж у вас немає серця, ні у кого?
    Мій брат і батько на війні,
    пішли свою родину боронити.
    Там день як ніч,а кожна ніч в вогні,
    хіба ж, російка мати,ти не розумієш?
    Замість звання героя син твій у труні,
    чи труп повернеться вам навіть не відомо,
    він згине ворогом на чужині
    і не згадають їх,повір,нікого.
    Вони прийшли з війною,розумієш?
    Російська мати ,ти там добре спиш?
    Мій дім згорів,а ти радієш.
    Я в бомбосховищі,а ти удома спиш.
    У вас забрали інстаграм?-у мене брата.
    Мій брат герой,твій син - рашист.
    Ви не брати нам,хоч колись братами
    ви боронили землю від війни.
    Дай бог нікому з нас такого брата,
    який прийшов тут знищити усе.
    Дарма російський син іде війною зі значком содата,
    дарма кричить що він герой і нас іде "спасати",
    дарма додому їде в трупному мішку...
    Почуй мене російська мати...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6316

    24 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    Тримаймося
    Тримаймося. Кожен день - це перемога,
    Поєднані ми всі немов рідня,
    Підтримка, віра, допомога,
    Україна вся - моя сім'я.

    Тримаймося. Всі, хто не зміг залишити домівки,
    Всі, хто в окупації, районах, селах,
    Всі хто робить огорожі, плете сітки,
    Всі, хто в теробороні й волонтерах.

    Тримаймося! Всі, хто взяв у руки зброю,
    За вами діло чесне й вічна шана,
    Свободу й незалежність ви захищаєте собою,
    А ми молитвами й волонтерством завжди з вами.

    Тримаймося! Всі, хто не дома чи в іншій країні,
    Ви вберегли дітей й жінок від жахів війни,
    Ви змарені і втомлені донині,
    Ваш подвиг вийти із кровавої пітьми.

    Тримаймося! Бог любить Україну!
    Я чую сирену й звук колоколів!
    Ми молимося на мові солов'їній,
    Й молитва наша скорить ворогів.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6317

    24 бер. 2022
    Олеся Русінова
    Війна почалася
    Війна почалася.
    Дівонька плаче.
    Червона спідниця,
    Бо кров запеклася.

    Вибух — вдих;
    Знову — видих.
    Тримай оборону,
    Думкам давай відлік.

    Вдих — вибух;
    Видих — знов.
    Війна вбиває.
    Твій дитячий садок.

    Російський сором,
    Ганьба, пропаганда,
    І воїн поляже —
    Їх вб'є Байрактар.

    Такого сорому іще не було:
    Стираєте кров ви, їсте лайно.

    Знову вибух,
    Сирена лунає:
    Мати сина до серця гортає.
    Вони у метро, тут багато людей,
    Молитви злітають до неба, сльози — з очей.

    А потім тиша, для тих, хто помер,
    І тиша усім, хто мирне небо здобув.
    Не має сирени,
    Літак не бомбить,
    Малюк спокійно у ліжечку спить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6318

    24 бер. 2022
    Надежда Сальникова
    Без названия
    Запылало сердце-слезою тушила..
    Только не молчи,скажи мне
    Как же тебе было?

    Стать твоя -стальная,голос твой-могучий..
    Прокричи ,родная,верен взгляд твой жгучий!

    Вижу гордый профиль...прядь в косе седая..
    Милая моя ты,я все понимаю....

    Знаю,горе прячешь в небесах глубоких.
    Жалости не клянчишь,все молчишь...Далёких

    Ты звала родными,на руках качала
    Нет,ты не забыла и ты-не устала!!!!

    Рваными струнами грозы расшумятся
    И весна ворвётся с правдой повенчаться!

    И раскинешь косы золотой дугой
    И не представляла я тебя другой!!!

    Зазвонишь,завоешь,бурею прорвешься!!!
    Только точно знаю-ты не отвернешься!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6319

    24 бер. 2022
    Олена Мірошниченко
    Без назви
    Обійми, нас, Господи, усіх.
    Дай нам сили все це подолати.
    Плаче дім мій від ворожих ніг,
    це "сусід" прийшов його топтати.

    Це було вже. Знову колами віків.
    В нас вчепилось зло москальське дике.
    Час звільнятись від кремлівських кайданів,
    Від цього загарбницького лиха.

    Знаю, Небо, ти на нашій стороні.
    Втрати зроблять нас незламними й єдиними.
    Ти веди нас, Боже, в цій війні.
    З нами будь, прошу, і з Україною!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6322

    24 бер. 2022
    Громик Андріян
    Снаряд
    Я — батько смерті і плачу,
    Я — покровитель згарища й руїни,
    Із писком хмарами лечу,
    Націлений на землі України.

    Мене створили навіжені,
    Не дали краплі вибору й снаги.
    Лечу і бачу я степи зелені.
    Минаю їх, бо ціль моя — доми.

    Лечу і думаю: навіщо?
    Навіщо люди сіють смерть?
    Лечу все нижче і все нижче,
    Несу в собі криваву круговерть.

    Обабіч мене пролетіли журавлі,
    І в їхнім клекоті почув я злість й осуду.
    Але нема і частки винності в мені,
    Ніколи не було й не буде.

    Я бачу небо вперше і востаннє,
    Востаннє відчуваю вітер на крилі.
    Віддав би все, щоби сліпучим сяйвом
    Детонувати тут, в повітрі, не в землі.

    Та сенс мого буття у тому,
    Щоби принести втрати й лють,
    Відправити у вічну кому
    Оте, що люди рідним звуть.

    І ось на цьому варто закінчити.
    Забрали ж часу роздуми  оті.
    Настав мій час трощити, і палити,
    Й надіятись, що люди в укритті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6323

    24 бер. 2022
    Таліна
    Нам залишилось
    Нам залишилось тільки чекати шуму сирени
    Читати книги українські та слухати людей
    Ця рано давно ятрилась, утворюючи гангрену
    Лягаємо на підлозі з єдиним бажанням - побачити новий день

    Вулиці столиці століттями не затихали
    Спочатку там було чути вечірні таємні перешіптування закоханих
    Та коханці встигли сховатися в укритті - і продовжували кохати
    Їх голос замінили постріли, крики, всі слова не промовлені

    Кожна хвилина супроводжується скролингом стрічки новин
    Стукіт серці в шаленому ритмі
    Я піду туди, як тільки настане час - спробуй мене зупини
    Я житиму в тобі, навіть якщо й зникну

    Моя мова ніколи не зникне перед загрозою смерті
    Я нестиму в собі все, що дало суспільство
    Нам не лишилось нічого, окрім боротьби й самопожертви
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6324

    24 бер. 2022
    Леонід Нагорний
    Путлер
    Куди ж ти лізеш, сатана,
    з мізками хворими від раку?
    не одна мати прокляла
    тебе, як прокляту, собаку!
    Чого ти лізеш в чужий двір,
    що ти забувся там, зануда?
    Ти - людожер! Скажений звір!
    Тебе весь світ прокляв, Іуда!
    Ти Адольф Гітлер номер два,
    людей вбивати - в нього вчишся,
    його наслідуй до кінця -
    візьми, Іуда, й застрелися!
    Може боїшся смерті ти,
    трясешся в бункері від страху,
    тебе всі люди прокляли
    і посилають тебе на#уй!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6326

    24 бер. 2022
    Анна Моргунова
    Маленька тваринка
    Маленька Тваринка- вона кулі боїться,
    Маленьку Тваринку- ти її не чіпай!
    Маленька Тваринка- вона дуже добра,
    Ти руки ворожі від неї скоріш забирай!

    Але злії орки- рашистські потвори,
    Не мають ні серця в собі, ні душі:
    Вони все на свому шляху убивають-
    Вони є справжнісінькі демони тьми!

    Маленьку Тваринку вони не жаліють-
    Маленьку Тваринку вони знищують вщент,
    Маленька Тваринка- вона помирає...
    Але знаю, що знову вернеться на землю  дощем!

    Так, Маленька Тваринко, ти ж янгол пухнастий,
    Твоя чиста душа попаде враз у рай-
    І буде вона нас усіх захищати,
    І вижене зло у пітьму, аж закрай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6327

    24 бер. 2022
    Повстяна Єлизавета
    До Мрії
    Україно в огні… Ти ж мене народила!
    Україно в огні… Я тебе полюбила!
    Я благаю від неба для тебе надію,
    Щоб могла полетіти душі світла «Мрія».
    Угорі ще літає всілякий непотріб.
    Але може Ти знайдеш між хмарами отвір.
    Підіймешся ще вище, та звідти побачиш
    Отих злиднів шалених, яких не пробачиш!
    Усіх друзів побачиш, що нас не здавали,
    Народ боронили, в рашистів стріляли.
    Побачиш домівки в нестерпних руїнах,
    Протести побачиш у дружніх країнах.
    Побачиш міста, що колись процвітали,
    Крилаті ракети, що в них прилітали.
    Засмучене море і Кримський півострів.
    Боротись за нього готова до злості?
    Ти чітко побачиш, хто друг, а хто ворог.
    Не будемо вести за істину торог!
    Незламно країно, йди гордо до Мрії!
    Хай шлях твій осяє проміння надії!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6328

    24 бер. 2022
    Моргунова Світлана
    Руський вояка, іди ти...
    Руський вояка, отримаєш ти в сраку-
    Тільки-но сюди ступни!
    Накриють вас гради і байрак тари
    І будеш ти гнить на нашій, величній Землі!

    Прийшов ти до нас в непроханий час-
    Кого ти прийшов визволяти?
    Ми гарно жили і торти пекли –
    Ну а тебе ми не кликали в хату!

    Ваш Путлєр – фашист і свинособака!
    І серця у нього нема.
    Для нього ви просто отара баранів
    Прощєнія вам не дасть ця(вся) земля!

    Росія і ви, росіяни – просто гнилий чиряк,
    Якого треба негайно знешкодить,
    Щоб не було ніяких військових атак!
    Але після вашої смерті мамка скаже, що ще народить таких, як ви, недолугих вояк

    Джавеліни і байрак тари знищують вас,
    А ви, як та погань смердюча,
    Лізете в землю до нас,
                                        як хробак,
    Але знайте, що цвинтар для вас неминучий!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6329

    24 бер. 2022
    Наталія Нитичук
    Без назви
    Вмирають озброєні й неозброєні,
    Уроки історії незасвоєні
    Кружляють по звужуваній спіралі.
    А далі? А що буде з нами далі?

    Хто це закінчить і якою ціною?
    Чи узагалі буде завтра ранок?
    Однаково: стану за вас стіною,
    Навіть якщо я - просто світла уламок.

    Навіть якщо ви наплюєте у спину,
    Навіть якщо ви всі безправедні Каїни!
    Я за ваше щастя від серця загину,
    Тож знайте - життів ви хазяйки й хазяїни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6330

    24 бер. 2022
    Даценко Оля, 7 років
    Надія
    Я прокидаюсь - сонечко сяє,
    Хочу йти в школу - мама спиняє.
    "Вчителька ж в класі, мабуть, чекає!"
    Мама в сльозах головою хитає.

    Бабця так часто сльози ховає,
    Пошепки з рання Бога благає.
    Братик маленький слізки втирає,
    Бути дорослим всім обіцяє.

    Тато рідненький нас захищає,
    Ворога - звіра в наш дім не пускає.
    Дядько - солдат в облозі не панікує,
    Разом з героями перемогу гартує.

    Сонечко з неба весну посилає,
    Миру і спокою нам обіцяє.
    Вірю, вже скоро горе зніміє,
    Моя Україна знову згарніє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6331

    24 бер. 2022
    Світлана Носовська (Лана Виноградова)
    Перемога скоро!
    Повітряна тривога! В укриття!
    Летять ракети "братнього народу".
    Таке у нас у всіх тепер життя.
     Така ціна, напевно, за свободу.
    Ми переможем, вистоїм разом,
    Та тільки через єдність та підтримку,
    Нас, українців, цілий легіон,
    До перемоги рухаємось стрімко!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6332

    24 бер. 2022
    Олександра Веремчук
    Ми - просто діти, що хотіли жити
    Не плач, матусю, рідна, не журися
    Бо бачу, що горюєш день і ніч.
    Коли поглянеш в небо, придивися,
    Мене впізнаєш, поміж інших свіч.

    Мені тут добре. Мамо, як тут тепло!
    Веселі діти всюди, чути сміх.
    Немає болю. Сонця перевесло
    З долонь пускає зайчиків до ніг.

    Немає обстрілів, орк бомби не скидає,
    Не тулимось, кудись подівся страх.
    Тихенько так, сирена не лякає…
    У всіх навколо - крила на плечах.

     Вже маю друзів. Нас таких багато,
    Чиє коріння вирване з землі,
    Невинно вбитих звіром супостатом,
    Рашистом, що керує у Кремлі.

    Ми – просто діти, що хотіли жити.
    Закрийте небо! - всі благали світ.
    Чи він глухий, чи не хотів почути,
    Чи серце їхнє – голий пустоцвіт?

    Цієї ночі, мамо, ти приснилась:
    Ми йшли по мирних луках і полях.
    В ромашках літо радісно іскрилось
    І вітер грався піною в струмках.

    Все буде добре, мамо, ми це знаєм!
    І ще,.. солдатам нашим передай:
    -Крильми від смерті  їх позакриваєм,
    Від куль ворожих, весь наш рідний край.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6333

    24 бер. 2022
    Сергій Савченко
    Чорнозем
    Хай будуть прокляті світанки,
    Коли дурні російські мамки
    Благословили сісти в танки
    Синків і вирушить у путь.
    Ну що ж ідіть, вас підождуть
    Яри глибокі, чорноземи
    І люди добрі та шалені,
    Убити здатні, коли лють
    Панує в серці тих, що йдуть,
    До них з мечем.

    Та хоч би й небо розревлось
    Гірким плачем -
    Вас не пробачить ні народ,
    Ні чорнозем!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6334

    24 бер. 2022
    Світлана Носовська
    Я в Україні. Я жива.
    Я в Україні. Я жива.
    Щодня летять прості слова
    Знайомим, друзям і рідні,
    Бо це важливо на війні!

    Летять слова в міста і села,
    У бомбосховища й оселі,
    Щоб  спокій принести на мить,
    Але душа болить, щемить

    За Харків, Бучу і Херсон,
    Що досі не здались в полон,
    За села наші та міста,
    І біль все тіло огорта.

    Я в Україні,  я жива,
    Та де найти мені слова,
    Щоб зупинити цю війну?!
    Яку спокутувать вину?

    За що вбивають мій народ?
    І завдають йому скорбот,
    Розстрілюють будинки й школи,
    За що, скажіть, нам стільки болю?

    Горіть у пеклі, росіяни,
    Бажають вільні громадяни
    Моєї рідної країни,
    Моєї неньки України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6335

    24 бер. 2022
    Олександра Веремчук
    Маріуполь - ми з вами
    Маріупольці, рідні! Щоб птахи були
    Ми на їхнім крилі піднялися би в небо:
    У дзьобах  донесли би вам хліба й води
    І голодних дітей пригорнули до себе.

    Та немає птахів. Відчували біду,
    Відлетіли кудись горобці і синиці.
    Ще не бачили ми на кордонах орду,
    Залишили пернаті рідненькі дзвінниці.

      Хай молитва за вас між розвалин пройде,
    Б’є з солдатами разом ворожі  шуліки.
    Потерпіть іще трішки і сонце зійде,
    Довезуть до вас воду, продукти і ліки.

    Знову чайки Азовського моря пітьму
    Розженуть й заспівають у рідному краю!
    Переможемо разом московську чуму!
    Слава нашим  Героям - вони не вмирають!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6336

    24 бер. 2022
    Поліна
    -
    Навіщо ти до нас прийшла, росія,
    Держава-терорист земель усія?

    Навіщо ця війна для України,
    Ми не чекали на кінжал у спину.

    Чому міста великої країни
    Мов привиди - нагадують руїни?

    Чому ви, орки, цілитесь в цивільних?
    Я бачу, ви - болото божевільних.

    За що малесеньким дитинкам треба
    Було потрапити ось так на небо?

    За що вже більше сотні янголят
    Ніколи не побачать мам і тат?

    Як так, що прокидаємось в підвалах?
    Щодня життя рятуємо в завалах?

    Як так, що ніч для нас - страшна і темна?
    Ніхто не зна, чи вижеве напевно.

    Чого не кажуть правду в рашці люди?
    Чого мішають нас разом із брудом?

    Чого мовчання - то у них не злочин?
    І нам огидно їм дивитись в очі.

    То ми вбиваємо своїх - це як?
    Дурниці! Зрозуміє і дурак!

    То ми "страждали" на своїй землі -
    Аж поки не побачили русні.

    Пливи назад, рашистський корабель!
    Бо ми не віддамо своїх земель!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6337

    24 бер. 2022
    В'ячеслав
    You lied, Mr. Lavrov
    You lied, Mr. Lavrov,
    telling the world fairy tales,
    without shame and remorse
    You, Lavrov, bite your bloody nails,
    very soon You will share corners with Putin in jails,
    Your country is shrouded in lies and veils.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6338

    24 бер. 2022
    Alice Kahn
    Садок вишневий коло хати 2.0
    Садок вишневий коло хати.
    Сирені довбані оруть.
    Літять ракети й самольоти
    І москалі з Росії пруть..

    Та тут їм солодко не буде.
    Їх встрінуть гаряче й тепло.
    Бо славні хлопці з оборони
    Покажуть рашці хто є хто.

    І плакать будуть ті всі орки,
    Бо: "ми не знали куда шли".
    Їм буде весело в країні,
    Яка ненавидить русні.

    Їх будуть мучати, вбивати,
    Бо зло несли на край чужий.
    Їм будуть солодко казати,
    Про вічний мир на цій землі.

    Та засіяє наше сонце.
    Та ще зустріним журавлів.
    Ще буде мир на нашім боці,
    Бо переможемо у війні!

    А поки ще оруть сирени
    Та не цвіте ще наш садок,
    Ти бережи себе, солдате,
    Не дай забрати нас в Совок!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6339

    24 бер. 2022
    Христина Верхола
    Пам’ять українцям
    В нас на щоках сльози дітей
    В очах страх і небуття
    У серці біль вбитих людей
    І душі повні співчуття

    Ми пам’ятатимемо всіх
    хто мучився і помирав
    Хто бачив свій останній сніг
    І хто у ньому замерзав…

    Хто задихався у пітьмі
    Під тоннами своїх домів
    Хто так кричав тобі й мені
    Поживи ти хоч кілька днів

    Маленькі добрі й щирі душі
    В серцях яких не було зла
    Ті хто найбільше небайдужі
    Не встигли до весни,тепла..

    Мужні юнаки,чарівні леді
    І всі їх мрії на стіні
    Розчинились у безлюдді
    Руїнах,попелі й вогні

    Це тисячі людей й історій,
    Які ми втратили без волі
    Тепер для нас вони лиш зорі
    Герої…Української крові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6340

    24 бер. 2022
    Світлана Носовська
    Звернення до сина
    когда меня спрашивают, почему мы молчали 8 лет, я не могу понять почему все считают, что мы молчали?

    никто не молчал, и я не молчала(( нашла свои стихи за 2014 год

    синочку мій єдиний, мій коханий,
    послухай, що скажу тобі сьогодні -
    у світі стало так багато сліз й обману,
    здається, стрімко летимо ми у безодню,
    стає все менше людяності й щастя,
    так мало в світі ладу і спокою,
    молюсь, щоб все змінилося на краще,
    щоб мирним небо стало над тобою!

    хай стане світ на захист України,
    припинить цю агресію жорстоку,
    невже не жаль, що стільки люду гине,
    чи маємо боротись одиноко?

    ми вистоїм, ми звісно переможем!
    покінчимо з нещадною війною,
    ми ворога здолаємо, ми зможем...
    ми переможем....  та ціною ...  якою...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6341

    24 бер. 2022
    Христина Верхола
    Сон
    Вперше в житті
    Я побачила війну
    Уві сні…
    Ми тікали в далину
    Від ракет що сипались з небес
    наче зорепад..
    Забувши про страх,в своїх обіймах
    Ховаючи малят..

    Та раптом зупинився час
    Усе завмерло,потемніло
    Невже вже смерть прийшла до нас
    Тут моє серце закипіло
    І вже хотіло зупинитись
    Відкривши очі я жахнулась:
    «Як же могло таке наснитись?»

    Та лише мить пройшла від того
    Я чую дивні крики вдома
    Війна почалося!Тривога!
    Прийшла хвилина невідома…
    Та ні,це інший сон напевне
    А можна якось пробудитись?
    Чи це під силу я непевна…

    Вже кілька тижнів намагаюсь,
    Та не виходить,не скінчиться
    Як же болить воно,тримаюсь!
    А ворог ще більше казиться
    Горить усе,в вогні життя
    наше найкраще - наші діти
    І геть відсутнє співчуття…

    І чим керується ця плоть
    Чи сліпотою чи пихою?
    Це не людина і не скот
    Диявол з думкою лихою
    Що прагне на крові народів
    Прославити своє єство
    Та це з нереальних епізодів…

    Бо наш дух сильний та незламний
    Не зможе покорить ніхто
    Ми не раби!Цей світ обманний
    Вже має знати хто є хто
    Корисну дружбу нам не треба,
    Та й ворогів ми не шукали
    Усе вже рішать сили з неба…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6342

    24 бер. 2022
    Христина Верхола
    Без назви
    Єдине цінне що в нас є -
    Життя дітей
    Не своє
    Життя людей таких як ми,
    Що правду захистять собою
    Понад усе цінують мир
    та власне мир
    Не вирішиш війною…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6343

    24 бер. 2022
    Alice Kahn
    Лист другу
    А ми навіть не попрощались.
    Не сказали: "Бувай", чи "Прощай".
    На останок ми не обійнялись,
    Бо не знали чи буде війна.

    Ми гадали, що то були казки.
    Ми гадали, що буде весна.
    Ми не знали нічого, щоб мало
    Змусити нас цінувати життя.

    Ми гадали, що щастя у грошах.
    Ми гадали, що щастя в речах.
    Проте зараз усе наше щастя
    Замінилось на фразу: "Ти як?".

    Щимить серце щодня від тривоги,
    Бо не знаєш чи прийде весна.
    Але віра моя в перемогу,
    Надає мені нове життя.

    Знаю скоро розквітнуть ті квіти.
    Знаю скоро настане наш мир.
    Знаю зміни настануть так швидко,
    Що ми ледве помітимо їх.

    Але доки оруть ті сирени.
    Але доки сидим в укритті.
    Я прошу, бережи себе тільки,
    Бо обнятися треба як слід!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6344

    24 бер. 2022
    Світлана Носовська
    Маріуполь
    Враги уничтожают Мариуполь,
    А Украина плачет и молчит.
    Давайте каждый включит громкий рупор,
    И на весь мир пусть каждый закричит!

    Враги уничтожают Мариуполь,
    Нет в городе ни света, ни воды,
    А орки градами  в дома нещадно лупят,
    А ВЫ?  Не замечаете беды?!

    Азов кричит - пришлите байрактары!
    Не оставляйте город наш в беде!
    Ну, помогите ж уничтожить этих тварей!
    Нет оправдания вселенской глухоте!

    Спасите Мариуполь, умоляю!
    Ведь умирают дети, старики!
    Враги с лица земли его стирают!
    И оправданий нет нам никаких!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6345

    24 бер. 2022
    Alice Kahn
    Бій за рай
    Я не здамся ніколи без бою,
    Тож тримаю в руках автомата.
    Що за мир коли в нього без спросу
    Лізуть воїни "со спецотряда'?

    Я незламний, бо я є воїн,
    Син славетної неньки країни.
    Нас не траба тут визволяти
    І Бандеру, прошу не чіпати

    Страшні санкції вам довподоби,
    А ось правда гіркіша на смак.
    Тож вбиваєте сотні невинних,
    Щоб тим страхом підтерти всім зад.

    Що ж така ваша влада,
    Проте нас не нужно спасть.
    Я герой своєї країни,
    Тож за неї буду вбивать.

    Не страшні темні плями той крові,
    Не страшні мені трупи солдат
    Бо вони прийшли в Україну
    Сотні тисяч долей зламать.
    Обіцяю, я буду обачним.
    Обіцяю, настане наш рай.
    Проте зараз трішечки складно,
    Бо тримаю в руках автомат...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6346

    24 бер. 2022
    Інна
    Зможемо!Змогли!!!
    Мені спокійно там, де мої діти.
    Мені спокійно там, де їхній сміх.
    Буває, себе нікуди подіти,
    Тоді я міцно обіймаю їх.
    Тривожно...
    Лячно...
    Часто із журбою...
    Але я вірю - зможемо!
    Змогли!!!
    Разом із українською весною!
    Ми вже давно в душі перемогли!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6347

    24 бер. 2022
    Анастасія Ананко Леонідівна.
    На світанні неначе життя зупинилось.
    У країні де маки розквітають.
    Де кобзарі на кобзі грають.
    Де люди  за свободу полягли.
    І зброю без перемоги не складали.

    Ця країна зветься Україна.
    Це там де панує мова солов'їна.
    Це де мати вишиванку донці вишиває.
    А за вікном соловейко свою пісню співає.

    В один день все змінилось.
    На світанні неначе життя зупинилось.
    росія вторглася  до нас.
    І ворога здолати саме час.

    В нас не перша армія у світі.
    Але в нас є віра , єдність та народ, який не хоче жити в цьому гніті.
    А це найсильніша зброя від наших ворогів.
    В яких не має навіть слів.

    Ми братами не будем ніколи.
    Ми українці з москалями.
    Вони хотіли вбити наше життя.
    А самі ж попали в небуття.
    Назад вам немає вороття.

    В нас є все для перемоги.
    І немає ніякої тривоги.
    Нам небо Бог закриває.
    А ЗСУ нас і нашу неньку захищає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6348

    24 бер. 2022
    Мирослав
    Промені свободи
    Загублена доля, втрачених сотень доріг,
    Жага до життя, підкорена ними до ніг
    Живуть мов востаннє, а гинуть, немов появились на світ
    Не мають причин до зневіри, і кров пролива,
    за землю, її красий цвіт.

    Коли зло вирує, негідно ховає патрони,
    Убити зло волею, гідністю без перепони.
    Живемо без правди вже вік на землі,
    Вже вік 21 живемо в полоні пітьми.
    Де пошесть вирує, ховається в лоні війни,
    Живуть і герої - проміння Свободи і Правди .

    Цинічна ця пошесть і сильна...дарма
    В своїй крові втоне - імперія зла.
    Бо людям всім суджено вільними жити ,
    А вам у землі, із нечистю гнити.

    Проміння свободи засліпить, ваш розум
    нечистих вандалів, і ваш «русский лозунг»
    І згине навіки з земного буття,
    Ваша «руська ідентичність», без вороття.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6349

    24 бер. 2022
    Ярослав Вайз
    Будь спок
    У скрутній ситуації будь спок:
    Бог не тільки коли все добре, але завжди допомагає.
    Тому все буде ок.
    Переможе той, хто віру, надію і любов має.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6350

    24 бер. 2022
    Оксана Миколаївна Гальченко
    Без назви
    ***
    Мільйони рук будують храм свободи
    І кожен день до перемоги наближають.
    Над Україною нове вже сонце сходить
    І добрі справи всі серця єднають.

    Жіночі руки складені в молитві.
    Руки в мастилі воїнів на варті.
    Дух нації гартується у битві,
    Кордони в душах, не лише на карті.

    Ручки дітей, що батька обіймають.
    І побратимів руки, вірних друзів.
    Руки зі зброєю, що рубежі тримають.
    І руки, що ворогам колотять «смузі».

    Цілющі руки лікарів, що під вогнями
    Стоять, не припиняють операції.
    І найрідніші, для дитини, руки мами,
    У їх руках - майбутні квіти нації.

    І руки стомлені в порізах та мозолях:
    Ті, що готують пиріжки, борщі і котлети;
    Руки плетуть сітки, на вільну долю;
    І шиють захисникам бронежилети.

    Руки у попелі, домівки бережуть,
    Надійні руки рятувальників хоробрих.
    Частиночку себе всі віддають
    У спільній боротьбі за перемогу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6351

    24 бер. 2022
    Ярослав Вайз
    Борітеся, поборете
    Борітеся, поборете
    І всяку навалу підкорите.
    Борітеся, сміливо стійте,
    Із молитвою і любов’ю дійте.

    Це – правда не тільки для загалу
    І у захисті від ворожого навалу,
    Але для кожного з нас на плоди чудові –
    Стіймо у дусі сміливості, здорового розуму, любові.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6352

    24 бер. 2022
    Володимир Германов
    Параліч
    Звідки знаття,
    Коли світ обірветься?
    Скутий життям
     у паралічі серця.
    Спрагло ковтав
    хвилі зимного вітру.
    Ницма упав
    у паралічі віри.

    В пошуках меж
    на чиєму ти боці?
    Лютий замерз
    у паралічі Сонця.

    Начебто звик
    відчувати задуху.
    Раптом застиг
    у паралічі духу.
    В пошуках меж
    ти убивця чи жертва?
    В березні змерз
    у паралічі смерті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6353

    24 бер. 2022
    Наталія Нитичук
    У вічному лютому
    Тривають у вічному лютому
    Тяжкі пологи нації
    Як у страшній анімації
    Під звуки серпів й авіації

    Ми варимося в незабутому
    Ми каїмось, що не згадали
    Ми надто багато кохали
    Прийшов час святити кинджали

    Козак устає із могили
    Вбирається у нову форму
    Відгонить він круків від корму
    Відтворить загублену норму

    І ми вже чимало зробили
    Ми вийдемо з часом зі скрути

    Опісля настане літо
    Все, що було до - лютий.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6354

    24 бер. 2022
    Микита
    Ну що московити
    Ну що московити
    Добились свого ви?
    Страждають невиннії діти
    Не має назад вже дороги

    Думали візьмете Київ
    Дні певно за два
    Вас поливають із Джавелінів
    Розсипалась ваша орда

    Казали нацистів тут повно
    "Ущемляют они тут русский народ"
    геноцид ви влаштували повторно
    Чим заслужив це український народ?

    Бажанням жити в свободі,
    Надією в світле майбутнє?
    Страждань з України вже годі
    Її захистить наше військо могутнє
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6355

    24 бер. 2022
    Юлія Бардаш
    Місяць незламності
    Місяць сили і місяць звитяги,
    Місяць в одязі сну в укриттях,
    І на фронті й в тилу - ми трудяги,
    Забуваєм про біль й почуття.
    Місяць усмішок наших крізь сльози,
    Місяць горя і розпачу біль,
    Запихніть собі в зад всі погрози,
    Бо ми місяць тримаємо стрій.
    Синьо-жовтим в нас стало вже серце,
    Хай кривать і плаче Душа,
    Показався весь світ, мов в люстерці,
    Хто за нас, хто ж не вартий гроша.
    Місяць гулу у вухах і любові,
    Молитов й плутанини в думках,
    Посивіли зарано в нас скроні,
    Кров і попіл на наших руках.
    Ми не будемо більш, як раніше,
    Місяць незламності дав нам урок:
    Що горітимуть орки сильніше,
    Що за нами фінальний все ж крок.

    І коли перемога настане
    (Вона прийде, інакше - ніяк!),
    В поколіннях цей день ген постане,
    І піднімемо гордо наш стяг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6356

    24 бер. 2022
    О. Смертенюк
    Війна
    Війна…Таким далеким нам було це слово.
    Про нього чули ми від дідусів та з книг.
    І ось, лютневий ранок стоголосо,
    Нам знову, про війну оголосив.

    Летять ракети, танки рвуться в місто,
    Що на світанку мирно собі спить.
    Іде орда до нас гнилих рашистів,
    Від нациків й бендер нас захистить.

    Де той нацист? І де, отой бендера?
    Від кого ви прийшли нас визволять?
    Ми - українці! Зовсім, не нацисти!
    Ми свою землю вмієм захищать.

    Та вам, не зрозуміть це, окупанти.
    Бо почуттів людських у вас нема.
    Ви нищите живе все, як мутанти,
    Безжалісні, в душі у вас пітьма.

     Війна…Така страшна, безжальна, вбивча.
    Скільки життів забрала вже вона?
    Стоять в в розрусі Київ, Харків, Буча…
    А Мелітополя, як міста, вже нема.

    Й перелік міст де йдуть бої криваві,
    Продовжувати можна… Ой, біда!
    Така пекуча рана в кожнім серці!
    І сліз людських - нескінчена ріка.

    У кожнім місті чутно дикий стогін,
    Здригається земля від болю й втрат.
    Вся Україна стогне й тоне в морі крові,
    Хоронтить воїнів, батьків, сестер, малят…

    Вже місяць ми живем в повітряній тривозі
    І просимо заступництва в святих,
    Нехай закриє небо, в Бога просим
    І нашу святу землю захистить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6357

    24 бер. 2022
    Аріна
    Лист
    Я тобі сьогодні пишу листа.
    Розливає ніч на папері синь.
    Як у сорок п‘ятому пав Рейхстаг,
    Пам’ятають ті, хто не пав із ним.

    Так і зараз діти у погребах
    Закарбують в пам’яті що пече.
    Закарбують кров на отих гербах,
    Що нашиті воїнам на плече,

    І літак ворожий, що сіє жах,
    І липкий багряний весняний сніг.
    І навік в дитячих сумних очах
    Запечеться біль. Як удар під дих

    Те питання «Мамо, а батько де?
    А у горлі ком, і бракує слів.
    Він боронить, сину, усе святе
    Від ревучих хвиль до зелених нив.

    І я вірю, любий! тремтять вуста,
    Та життя Вкраїни - вартує кошт.
    Я тобі сьогодні пишу листа,
    Та нажаль, на небі немає пошт
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6358

    24 бер. 2022
    Наталія Самрук
    Війна не проходить повз
    … А війна не проходить повз
    Наші шибки й не стука у двері чужі.
    Знову тече сторіками кров
    З серць до терпіння людського межі.

    Що нам потрібно завжди на війні?
    Каски, розгрузки, броня та зброя?
    А може, з дитинства знайомі пісні,
    Ті, у яких не здаєшся без бою?

    Тихо шепочеш: «Я не герой...»,
    Та захищаєш світ від руїни…
    Віра й відвага – ось наша зброя,
    З якою відродиться Україна!

    Пророцтво Довженка палає в мені:
    «Ще Україна на весь світ засяє,
    Далеко побачать її вогні!»
    Ми — той вогонь, який не згасає!

    Бо війна не проходить повз
    Наші двері, щоб стукать у шибки чужі,
    Доки тече сторіками кров
    З серць до терпіння людського межі…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6359

    24 бер. 2022
    Painkiller
    Я пишу из страны…
    Я пишу из страны, где свобода равняется жизни,
    И пишу для рабов, кто ее за бесценок продаст.
    Вы ли с пеной у рта прославляли величье Отчизны,
    Что сегодня плюет на живьём похороненных вас?

    Вы забыли давно все уроки двадцатого века.
    Вы великий народ, что к ошейнику скоро привык.
    Ведь сегодня у вас отобрали права человека.
    Мне противно делить вместе с вами один материк!

    Не твердите о том, что мы братья по крови и плоти.
    Не насилует брат сапогами родную сестру!
    «Роковая страна, в которой вы все не живете»
    Это просто большой изнутри разложившийся труп.

    Но мне хочется знать, что не видят войны ваши дети,
    И что их не убьёт разорвавшийся рядом снаряд.
    Потому что когда вся Россия предстанет в ответе,
    То сгорать от стыда им придётся веками подряд.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6360

    24 бер. 2022
    Сергій Куранов
    Мавпа з гранатою
    Мавпі видали гранату та погнали воювати.
    Скоче Мавпа по полях, по лісах та по хатах.
    Всіх лякає той гранатой, мов пропагандист триклятий.

    Мавпа втомлена, дуріє, і ніяк не зрозуміє:
    Хто жене її дрючком, хто відбірним матюком –
    Ані звірі, ані птиця тої Мавпи не боїться.

    Лісовий народ завзятий: треба Мавпу виганяти!
    Біс привів її сюди! Так недовго до біди!
    Звірі швидко згуртувались та на бійку зазбирались.

    Вовк і Заєць що є сили катапульту зарядили:
    Три морквини та буряк – хай підходить, вурдалак!
    Лиски сітки заплітають, Їжаки голки кидають.

    Той прикотить капустину, той притягне хворостину –
    Всі готові відсіч дать. Треба ж Мавпу виганять!
    Блок-поста побудували і по черзі чатували.

    Мавпа з лісу вибігає, знов гранатою лякає,
    Робить страшнеє лице та хапає за кільце.
    Тут у неї полетіло все, що звірі прихопили.

    Буряки, капуста, шишки, три морквини, палки, тріски –
    За якихось там півдня завалили Мавпеня.
    Та гранату випускає, і граната вибухає…

    Тут мораль проста, хлоп’ята, для російського солдата:
    Чим гранатами махать, краще хати будувать.
    Краще вдома мирно жити, ніж в багні безславно гнити.

    24 березня 2022р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6361

    24 бер. 2022
    Крушельницький Олег
    НА ПОКРОВУ
    Хмара, хмара — чорна хмара білий світ накрила.
    Б'ються, б'ються та тріпочуть соколині крила.
    То душа козацька — чиста, спокою не знає,
    Біль - журба за Україну в серці не минає.

    Сиві гори, сине море та Дніпровські кручі,
    Та й кургани, наче рани, мов печаль — пекучі.
    Та де ж то браття тая воля, а чи честь згубили?
    Тільки чорту була б в радість козака могила.

    Слава хлопці! Ваша слава — по степам гуляє...
    Не спіткнуться ваші коні, бо  ж віра святая!
    Закипіла в жилах дужих молодецька сила,
    Попід лісом у ярочку вже вовчиця вила!

    Воля браття, ваша доля  — на хресті розп'яття.
    Запаліте на Покрову на Січі багаття!
    Гріє, гріє — хай зігріє всіх вогонь небесний,
    Ваші душі не зотліють, у віках воскреснуть!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6362

    24 бер. 2022
    Юлія Біда
    Без назви
    Замість будильника в мене сирени,
    Виють неначе скажені собаки.
    А я притулюсь ближче до тебе
    І Буду чекати відбою атаки.

    Бомби летять на міста України.
    Гатять не дивлячись, без розбору.
    І я уже майже звикла півночі
    Спать на підлозі свого коридору

    Я розумію, що в когось ще гірше,
    Хтось без води живе у підвалах.
    Що ви зробити з нами рашисти,
    Клятих чортів убивча навала

    Ви прикриваєсь брехнею.
    Тою, що навіть слухати гидко.
    Ви, лицеміри, свинособаки-
    Просто гівняне руське бидло

    Хоч нам складно і страшно жити,
    Бо кожен день може стати останнім.
    Нас вам рашисти не переломити,
    Бо Україна це справжнє кохання.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6363

    24 бер. 2022
    Наталія Самрук
    Плач!
    Плач! Хай сльози весняним дощем
    Омивають твоє обличчя.
    Плач, не стримуйсь, ридай іще:
    Чисті душі линуть у вічність.

    Твоє серце повне ущерть
    Гніву й розпачу в кожному слові…
    За спиною чигає Смерть -
    І прийма в забуття з любов‘ю.

    Плач! До Неба волай! Кричи,
    Щоб підвалини світу здригнулись!
    А тим часом живі ключі
    Над Вкраїною небо замкнули.

    Крила янголів в пекельний час
    Захищають від лютого болю,
    Від жахіть, які кожен з нас
    Досі бачить у снах мимоволі.

    Колискова - сирени  звук…
    Я в молитві світ обіймаю…
    Небо прагне плечей та рук
    Всіх титанів, що землю тримають.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6364

    24 бер. 2022
    Нагорний Леонід Дмитрович
    Горькие рассветы
    Собрались мы встречать рассветы,
    Никто не думал о войне,-
    Что полетят на нас ракеты
    Не снилось даже в страшном сне.
    Пылает юг, восток пылает,
    Снаряды с неба, словно град,-
    На Украину наступает
    Российский вражеский солдат.
    Распространяют лживы фейки
    О дружбе, гебельский эфир,-
    Они не стоят и копейки
    И их кровавый ,,русский мир.''
    Россия с ненавистью злою
    Хотела нас завоевать.
    Хотела нас убить войною,
    Хотела вновь Союз создать.
    Никто не встретил вас с цветами,-
    Не повезло, рашисты, вам,
    К чертям собачьим вас послали
    И дали крепко по зубам.
    На красной площади шагали,
    Вы гордо шли, за строем строй.
    А когда в плен вы к нам попали:
    ,,Ой, мама, я хочу домой!''
    Но мама ваша не услышит
    И не узнает о войне.
    Что сын ее уже не дышит,
    Лежит в земле, в чужой стране.
    Пускай лежит, навеки стлеет,
    Он убивал нас на войне.
    Никто его не пожалеет,
    А нам не жаль его вдвойне!
    От рук рашистов гибнут дети,
    В руинах села, города,-
    И злодеяния все эти,
    Мы не простим вам никогда!
    У нас будут светлые рассветы
    И зацветут весной сады!
    Будут смеяться наши дети
    И будет мир в нас без войны!
    24.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6365

    24 бер. 2022
    Наталія Самрук
    Доброго ранку! Я з України!
    Доброго ранку! Я з України!
    З тієї, що мовою солов’їною
    Уміє співати, уміє кохати,
    Загарбника “геть!” може щиро послати!

    Вкраїнська гостинність відома у світі:
    Бандерівське смузі - з гарячим привітом!
    Нас не поставить ніхто на коліна!
    Доброго дня вам! Ми з України!

    Господь справедливий! Його сила з нами -
    З палкими дочками Вкраїни й синами!
    А Божа любов - досконала, нетлінна!
    Доброго вечора! Ми з України!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6366

    24 бер. 2022
    Юлія Біда
    Без назви
    Безкраї лани, не чекали біди
    Неба блакить не несла небезпеки
    Та з сходу повіяв холод війни
    І мирні дні ніби так вже далеко.

    Ми не хотіли цієї війни,
    Мріяли жити, любити кохати..
    Та в дім наш прийшли світові дикуни
    Без честі, без віри російські солдати.

    Стій Україно, стій не здавай.
    Разом ми сила яку не втримати
    Всі як один, один як усі.
    Ти наша сила, час перемагати.

    Ми переможемо- правда одна!
    Будем щасливі в країні своїй,
    Отже і зараз, і в усі времена
    Б'єм окупанта й тримаємо стрій
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6367

    24 бер. 2022
    Маринка
    агов
    агов,
    повітря, не будь болючим

    агов,
    серце, не будь колючим

    агооооов,
    боже, не будь бездушним

    АГОВ,
    світе, не будь бундючним

    АГООУОУВ,
    ангели, спустіться благаю

    може в молитвах слова сенс мають
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6368

    24 бер. 2022
    Алла
    Мати солдата
    Що відчуває мати російського солдата,
    Коли їй син говорить, що він пішов вбивати?
    Що відчуває мати російського солдата,
    Коли немає довго звістки від дитяти?
    Якби ти знала, мати, російського солдата,
    Що син твій в Україні буде воювати,
    Ти б не мовчала, щось зробила,
    А так його не зможеш навіть поховати.
    Ні, ти не знаєш, мати, російського солдата,
    Що відчуває ненька отого немовляти,
    Якого в Маріуполі не судилось врятувати,
    Бо ти не сина виховала - ката.
    Коли б ти знала, мати, російського солдата,
    Що син твій буде в полі десь лежати,
    Насіння квітів положила би в кишеню,
    А так він бур'янами буде проростати.
    Що на душі у тебе, мати російського солдата?
    Про материнські почуття вже слід згадати!
    Які тобі там сняться сни?
    Такі, як нам, щоб не було війни?
    Скажи, чи молишся ти, мати,
    Того солдата, того ката?
    Слізьми вмиваєшся, як ми
    За нашими кровинками-дітьми?
    У тебе, мабуть, серце кам'яне,
    У нас цей біль ще довго не мине,
    Ще довго будем все це пам'ятати!
    Слава Богу, що я мати українського солдата.
                 17.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6369

    24 бер. 2022
    Ніна Третяк
    УКРАЇНКА
    Я українка. Зроду і довіку.
    Від гречкосіїв рід безсмертний мій.
    Душа моя глибока і велика,
    Але топтати ти її не смій!
    Не смій, не руш землі моєї квіти,
    Що косить неприкаяна гроза.
    Бо мої квіти - України діти.
    Бо моє серце пропекла сльоза.
    Я терпелива до пори, до часу,
    Та до лихих чужинців я лиха.
    Праправнуку Великого Тараса
    Не доведи правірну до гріха.
    Я українка мовою і ликом.
    Навідліг грізне сьогодення б'є.
    Мене не просто збити з пантелику,
    Бо маю я призначення своє.
    Я українка! Чуєш, не ховаюсь,
    Що в чорнозем полтавський проросла,
    Що духом предків праведним пишаюсь,
    Що їхнім зерням на землі зійшла.
    Мене не потоптати і не стерти,
    Хоч надсилай нацьковану орду.
    Я не посмію відійти і вмерти.
    Допоки новим зерням не зійду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6370

    24 бер. 2022
    Каріна
    Рідна моя Україно!
    Ох, Україно, рідна моя Україно…
    Скільки тебе лякали, скільки за тебе лягли?
    Та ти нескорена і непідвладна країна.
    Мусиш перебороти, мусиш перемогти!

    Ох, Україно, славна моя Україно…
    Скільки тебе ламали? Скільки твоїх синів
    За світле майбутнє віддали тіла і сили -
    Та пам’ять про них жевріє споконвіків.

    Ох, Україно, мила моя Батьківщино…
    Я тебе знаю двадцять п‘ять з зайвим років.
    Під грудьми мене носила, з пелюшок мене ростила.
    Я тебе дуже люблю, не дужче ніж кровних батьків.

    Бо все мені в тебе добре, все де нога ступала!
    Будинок в якому зростала: двері його і стіни…
    Кожен куточок, де я колись бувала...
    Кожен струмочок, з якого водичку пила.

    Кожна травичка, по якій бігала босою.
    Кожне каміння, яке збирала в відерце.
    Кожна сльозинка, яка вмивала росою
    Болить мені зараз спогадами у серці.

    І спокій мов у повітрі, лиш дотягнись рукою…
    Нарешті пахне весною й сонце гріє маківку.
    Лиш тільки як привід блукаю по місту чужою…
    Й втоптую сум свій, гортаючи страшні новини.

    Та скоро повернуся - вірю, я скоро повернуся!
    Впаду на коліна й від щасті заллю сльозами
    Рідну квартиру в якій неодмінно прокинуся.
    Обійму велику своїми тонкими руками.

    Лиш прошу тебе, Україно, будь сильною, щоб не ставалось!
    Якби надалі дороги твої були схрещені…
    Всі ворог, що на тебе безжально напали -
    Хай будуть назавжди і найскоріше знищені!

    Назад обернися - мільйони за тебе повстали!
    Кожен на фронті, в людей неосяжна воля.
    Ще неодмінно дні твої вільні настануть!
    Ще усміхнеться тобі, Україна, доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6371

    24 бер. 2022
    Серж Бєлкін
    восьмого березня
    О восьмій ранку восьмого березня
    ти не прокинешся.
    Ти закохаєшся в бачене уві сні —
    там кольорові, реальні майбутнього спогади.
    Або спомини зі страшного сценарію,
    який зараз існує лише на папері,
    або навіть тільки в твоїй голові, коли спиш.

    Та прожити його доведеться.
    Отже, варто прокинутись
    та спалити сценарій чужий.

    Збудувати майбутнє
    кольорове, реальне, свободне,
    справедливе і чемне,
    веселе і дивне,
    клопітке, перспективне,
    прогресивне і гідне,
    добре і затишне,
    співчутливе і сильне,
    зворушливе та незламне,
    світле та непереможне.

    Тепле майбутнє,
    весняне, зелене.
    І знову — свободне майбутнє.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6372

    24 бер. 2022
    Валентин БугРим
    Б А Й Р А К Т А Р!
    Як ніби сокіл він літає,
    орків колони уражає!
    Байрактар! Байрактар! Байрактар!

    Де ворог, завжди сокіл знає,
    як його бачить, – той тікає!
    Байрактар! Байрактар! Байрактар!

    Він праведно їх убиває,
    бо українців захищає!
    Байрактар! Байрактар! Байрактар!
    12.03.22 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6373

    24 бер. 2022
    Александр Щедринский
    прошу, не привыкайте к смерти...
    прошу, не привыкайте к смерти.
    она противна бытию.
    на площади я, как на тверди,
    один распахнутый стою -

    чтоб вы не привыкали к смерти,
    что б ни показывали вам.
    в ее бессмысленность не верьте,
    ведь человек любой есть храм.

    и пусть не очерствеют ваши
    сердца от боли и любви.
    жалеть нам должно кошек даже -
    а это люди... как и вы.

    нельзя. не принимайте это -
    слезу детей и матерей.
    как должное нельзя планету
    оценивать: нам жить на ней.

    и не берите в очевидность
    все, что внутри у вас снует:
    болит, зудит, горчит обидно -
    ведь это значит, что живет!

    не убивайте человека
    в себе, как не убил и я.
    смерть - это горе, а калека -
    ваш брат, и вы его семья.

    нас не расчеловечить, если
    еще в нас может жить вина.
    пока молитвы не исчезли:
    да будет проклята война.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6374

    24 бер. 2022
    Джоган Ольга
    * * *
    Були роки - не знали скрути.
    Вогник щастя наш не гас.
    Але той день ми не забудем,
    Який приніс війну до нас.

    В один момент про всі питання:
    "Куди сходити, що вдягти?"
    Стало найменше хвилювання,
    Бо мусим бігти хоч куди.

    Пропало наше все будення,
    Перевернувся разом світ,
    В ту ніч, як натовп окупанта
    До наших принесло воріт.

    Тоді, в ті дні ми пригадали,
    Ким є, і ким були завжди.
    Пішли на фронт і показали:
    Ти на колінах нас не жди!

    Цей час лихий ми не забудем,
    Залишить слід він із крови,
    Та пам'ятати будуть люди
    Тих, хто за волю полягли.

    Тих, благословенних Богом
    На вірну службу цій землі.
    Та тих, хто крізь страхи й тривоги
    Рветься іншим помогти.

    Я вірю, що не стане просто
    Цей час в підручнику листом,
    А стане прикладом країни,
    Якій з народом повезло.

    А ви й надалі, українці,
    Де б не були, куди би не пішли.
    Пам'ятайте, як у Неньці
    Нам дому більше не знайти.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6375

    24 бер. 2022
    Каріна
    Збирайся, ми їдем додому!
    От би зараз з тобою під ковдру…
    В спільне наше тепленьке ліжко.
    Й геть неважливо яка погода
    Аби вийти й гуляти пішки..

    Там де нами протоптані стежки,
    Там де знаємо кожен кут.
    Я б начепила від тебе сережки,
    Ті, що рятують від суму і скрут.

    Я би з тобою ходила під руку,
    І як ніколи - вчепилася сильно!
    Тільки б не знати більше розлуки,
    Й ще як недавно жити спокійно…

    Я б зупинилась посеред вулиці,
    Щоб поцілувати тебе завзято.
    Хай би дивились й соромно щулились!
    Та очі відкрию - війна проклята.

    За сотні кілометрів нас розділила,
    І хто зна ще скільки треба чекати…
    Я бережу твою доньку, милий.
    Ти борони нашу хату.

    І знай, що ми подумки кожну хвилину…
    Навіть якщо не поряд.
    Ми підійдемо ще тую калину!
    Ми проженемо ворога!

    Лиш не журишся, бо зараз всім важко…
    Серце тріщить, як чую:
    - Тато! - кличе маленька пташка…
    - Доня, він також сумує…

    І тягнеться час як один довгий ранок.
    Сімнадцятий день війни.
    Ховається щастя десь за туманом…
    Й пірнаю знов в ці мутні сни.

    Та мрію, що скоро прокинусь й побачу
    Тебе в светрику тонкому.
    Ти весело скажеш, а я заплачу…
    - Збирайся, ми їдем додому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6376

    24 бер. 2022
    Алла
    Воїни Свободи!
    Життя іде і я бажаю щастя
    Всім тим, кого я знаю і не знаю.
    Нехай у серце кожного війде тепло
    І ласка ніжних рук, обійми..

    Світ! Ти такий великий і такий малий,
    Ти в серці помістився і в долонях.
    Ти мій, і кожний ранок відкриваю очі,
    Молюсь я за життя для всіх.

    Хай зрозуміють всі від серця-
    Життя - велика дивина!
    Можливо ми не пам'ятаєм що хотіли,
    Але сьогодні разом ми сім'я одна!

    Ми подолаєм біль щоб вийти в світле
    Ми прагнемо, йдемо до миру
    Ми подолаєм Зло, неволю!
    Ми люди і майбутнєє відстоїм!

    Душа - відкийся назавжди!
    Вкажи нас шлях на волю
    І Віру- голуба пусти
    Нехай летить до Перемоги долі.

    Ми можемо здолати зло наразі!
    Ми можемо перемогти неволю!
    Ми вільні люди, ми не є раби
    Ми справжні воїни Свободи!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6377

    24 бер. 2022
    Каріна
    Донечко
    Не хвилюйся, донечко, рідненька.
    Я з тобою поруч кожну мить.
    Як же добре, що ти ще маленька.
    І не знаєш як душа болить.

    А болить мені за твого тата,
    І за діда, і за тих, що там…
    На війні тримають автомата,
    Ризикуючи своїм життям.

    Я не думала, що колись доведеться
    Про війну писать мені вірша.
    Як же добре, що тобі сміється!
    Не звертай, що зараз я сумна…

    Так, я плачу, мені гірко, доня.
    Йди до мене, міцно обійму.
    В тебе, доня, оченята сонні.
    Ти поспи, я біля посиджу…

    Витру сльози, помолюся Богу,
    Видохну й скажу собі «я сильна».
    Як ніколи - вірю в перемогу.
    Вірю в Україну - незалежну й вільну.

    Ти лежи ще, доню, хай тобі насниться,
    Що ми знову вдома: я, ти, тато, кіт.
    І усе це зло в повітрі розчиниться.
    І ти скажеш своїм подружкам «привіт».

    Ну а я за тиждень постаріла вдвічі.
    Перші зморшки й рана в днк.
    Знову сльози, доню, на обличчі.
    Витираю їх - прийшла весна.

    Що там далі? Хто зна, тому треба…
    Брати в руки себе й голову виско.
    Так я мрію подивитись в мирне небо…
    Вже не плачу, доню, - щось попало в око.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6378

    24 бер. 2022
    Алла
    Тривожна весна
    Вже березень надворі, та на душі зима...
    Коли ж ми будемо весні радіти?
    І відповідь даю собі сама:
    Не в час, коли страждають наші діти.
    Коли сирени виють, сиплють гради,
    До бомбосховищ діточки біжать...
    В кого спитати, де знайти пораду,
    Щоб зупинити мить оцих проклять?
    Один лиш вихід є у нас, я знаю -
    З молитвою звернутись до небес,
    Бо в цій пітьмі лиш Богу довіряю,
    Від нього жду лише чудес.
    Всевишній Господе, спаси й помилуй,
    Не забирай ще ненароджених дітей,
    Розправ свої могутні крила
    В час путінських страшних ідей.
    Щоб не здригалася земля,
    Щоб не сивіла мати...
    У все це свято вірю я
    І в те, що прийде час розплати.
    Розтане крига у душі
    І заспівають солов'ї,
    Настане біла полоса
    І задзвенить весни краса.
    І сонце вигляне з-за хмари,
    Даруючи своє тепло,
    Навіки щезне вся примара,
    Дай, Боже, щоб так і було.
    ... Надворі березень - весни нема,
    Коли ж вона настане у душі?
    Я відповідь даю собі сама:
    Коли щасливі будуть діти всі.
                  14.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6379

    24 бер. 2022
    Олена Бодасюк
    Без назви
    заклеюєш скотчем вікна,
    заклеюєш скотчем небо,
    заклеюєш скотчем серце,
    тепер знаєш — вони усе витримають

    і кожна тріщина,
    що з’явиться на поверхні
    не дістанеться центру

    і кожне слово,
    сказане на уламках старого світу,
    віднині — із відзвуком перемоги

    ступаєш до неї крок,
    зазираєш у вічі,
    а вона усміхається —
    вперше так щиро і широко

    знімаєш скотч із вікон,
    знімаєш скотч із неба,
    знімаєш скотч із серця,

    тепер вони надміцні,
    навіть без скотчу.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6381

    24 бер. 2022
    Каріна
    Рідна моя Україно
    Ох, Україно, рідна моя Україно…
    Скільки тебе лякали, скільки за тебе лягли?
    Та ти нескорена і непідвладна країна.
    Мусиш перебороти, мусиш перемогти!

    Ох, Україно, славна моя Україно…
    Скільки тебе ламали? Скільки твоїх синів
    За світле майбутнє віддали тіла і сили -
    Та пам’ять про них жевріє споконвіків.

    Ох, Україно, мила моя Батьківщино…
    Я тебе знаю двадцять п‘ять з зайвим років.
    Під грудьми мене носила, з пелюшок мене ростила.
    Я тебе дуже люблю, не менше ніж кровних батьків.

    Бо все мені в тебе добре, все де нога ступала!
    Будинок в якому зростала, двері його і стіни…
    Кожен куточок, де я колись бувала...
    Кожен струмочок, з якого водичку пла.

    Кожна травичка, по якій бігала босою.
    Кожне каміння, яке збирала в відерце.
    Кожна сльозинка, яка вмивала росою
    Болить мені зараз спогадами у серці…

    І спокій мов у повітрі - лиш дотягнись рукою…
    Нарешті пахне весною й сонце гріє маківку.
    Тільки як привід блукаю по місту чужою…
    Й втоптую сум свій, гортаючи страшні новини.

    Та скоро поврнуся - вірю, я скоро поврнуся!
    Впаду на коліна й від щастя заллю сльозами
    Рідну квартиру в якій неодмінно прокинуся…
    Обійму рідненьку своїми тонкими руками..

    Лиш прошу тебе, Україно, тримайся, щоб не ставалось!
    Як би надалі дороги твої були схрещені…
    Всі ворог, що на тебе безжально напали -
    Хай будуть назавжди і найскоріше знищені!

    Назад обернися - мільйони за тебе повстали!
    Кожен на фронті, в людей неосяжна воля…
    Ще неодмінно дні твої вільні настануть!
    Ще усміхнеться тобі, Україна, доля!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6382

    24 бер. 2022
    Маріанна Арутюнян
    «Толерантність»
    Нужна спецоперация!
    Вы не переживайте!
    Ведь мирных братьев - любим,
    Бандер нам отдавайте!

    Ну что вы ,малоросы,
    Мы разве виноваты?
    Мы - тихо сидим дома,
    у вас - наши солдаты.

    Ой людоньки ,насправді,
    а ми того не знали.
    Та ж ви сиділи вдома
    і тихо дозволяли.

    Мы братья! Будьте толерантны!
    Мы вас пришли спасать!
    Бандеровских нацистов ,
    всего лишь убивать.

    Хто ж вам казав ,панове,
    що треба нам спасіння?
    Товаріщ руській - якшо маєш,
    в кишеню сип насіння.

    Зачем же вы ,укрАинцы,
    Так нас возненавидели?
    Весь мир рубает санкции,
    Инсту нам заблокировали!

    Сусіди, нам не совісно.
    Та й нашо толерантність?
    Коли дітей вбиваєте,
    під канонади санкцій.

    БЕндеровцы! Нацисты!
    Зомбированы бредом!
    Мы из-за вас, укрАинцев,
    деремся за буханку хлеба!

    Тому виною може:
    -«Ми тіхо сідім дома.»?
    Сусід, ти жалюгідний.
    Від дефіциту втома?

    Стривай, це ледь початок ,
    московії - кінець .
    Вже вилетів за вами,
    одеський горобець.

    Біологічна зброя ,
    Надякісна,швидка.
    Та діє лиш на руських,
    о так,нам не шкода.

    Вже почала смоктати вас ,
    опасная трясіна.
    До біса толерантність -
    бо руський - є скотина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6383

    24 бер. 2022
    Олена Бодасюк
    Без назви
    і приходить замість весни — війна

    та не розпач у нас оселяється:
    витримка
    воля
    віра

    звиклі до темряви
    тепер носимо світло
    в серцях

    звиклі до вибухів
    бережемо тишу
    у спогадах

    лінія часу стислася в кульку
    тендітну й крихку

    стиснеш кулак —
    і здається
    вона розсиплеться

    але кожна секунда-піщинка
    нового життя
    сповнена сенсами більше
    ніж все що було раніше

    зовсім скоро
    побачимо в небі спалах
    почуємо грім

    (а це просто гроза)

    злива ніжно змиватиме шрами
    зі шкіри землі

    і в її шелестінні почуємо
    найважливіші слова:

    війна закінчилась —
    Україна
    перемогла.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6384

    24 бер. 2022
    Анастасія Полякова
    Яка нація - такі й цінності
    Яка нація - такі й цінності,
    І між нашими не буде рівності…
    Ми готові за себе битися,
    Ну а ви - лише ящик дивитися

    Вам ІКЕА дорожче гідності
    І нема у вас справжньої вірності…
    Ви за бургери в чергу станете,
    І рабами у вічність канете

    А ми боротись будем до останнього,
    Щоб позбутися вашого, зайвого
    Для нас - війна, а для вас - операція…
    Які цінності - така й нація…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6385

    24 бер. 2022
    Олена Бодасюк
    Без назви
    смерть не вбрана у чорне:
    вона носить
    бруднозелене лахміття

    замість обличчя у неї —
    рвана рана
    у формі п’ятикутної зірки

    смерть завжди приходить зі сходу
    атакує о п’ятій ранку —
    хоче злякати сонце
    щоб воно закотилося назад за обрій

    (та хіба сонце покине людей
    чиї душі вміщають
    і небо і море і соняхи?)

    смерть іде навмання —
    не знає доріг
    просто блукає
    залишаючи кривавий слід

    кличе йти за собою
    і прагне скосити усіх
    хто зустрічає її вогнем а не квітами

    але хижачка-смерть —
    на нашій землі
    на нашій воді
    у нашому небі —
    не має анінайменших шансів

    але чужинка-смерть
    вчергове прийшовши до нас
    звідки й чекали
    цього разу назавжди
    захлинеться
    волею до Життя.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6386

    24 бер. 2022
    Олена Бодасюк
    Без назви
    часом здається, що це занадто,
    часом здається, що забагато крові,

    а тоді ти шепочеш — подумки потайки —
    що у світі мабуть все влаштовано правильно

    і підводиш червоні очі до багряного неба,
    бачиш: розбите ракетами
    воно все одно не падає

    тож перегортаєш сторінку
    (проте не зрікаєшся пам’яті)

    береш два шматочки смальти:
    блакитний та жовтий -
    вони виграють на сонці

    і долаючи біль складаєш
    нову осяйну
    мозаїку.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6387

    24 бер. 2022
    Олена Бодасюк
    Без назви
    поки нема сирени
    діти бавляться у дворі:

    один волає
    решта тікає
    хто прибігає останнім —
    вибуває із гри

    так щодня щогодини
    бавиться вся країна
    хто сказав що не можна
    гратися із вогнем?

    від вибухової хвилі
    здригаються стелі стіни
    та хіба хтось із нас боїться?
    віримо в ЗСУ

    виє справжня сирена
    полум’я дихає в спину
    ця гра цікаво-смертельна
    і має чітку мету:

    вистояти — не впасти
    якщо впав — підніматися з попелу
    знищити ницого ворога

    виграти
    цю
    війну.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6388

    24 бер. 2022
    Гричанюк Максим
    Народе мій
    Сьогодні так багато в нас мольфарів                                                                                                                        тай і пророків стало значно більше                                                                 земля здригається від бомбових ударів                                                        коли в окопі хтось складає вірші                                                                 Шукає хтось в Євангелії пророцтва                                                     про віщі сни я чув також багато                                                                       Але немає більшого уродства                                                                   коли сусід із танком лізить в хату                                                                  Час зупинився і не віриш більше                                                                     і серця такт почав ти рахувати                                                                      і щоби в хаті ще не стало гірше                                                                      ти змушений  з сусідом  воювати                                                          Ти не біжиш коли кричать сирени                                                                    Ти у війні і тілом і душею                                                                           ти воїн і герой цієї сцени                                                                                             коли уся Європа за тобою
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6389

    24 бер. 2022
    Анастасія ананко Леонідівна.
    Там де....
    У країні де маки розквітають.
    Де кобзарі на кобзі грають.
    Де люди  за свободу полягли.
    І зброю не склали.

    Це  - моя рідна  Україна.
     Тут панує мова солов'їна.
    Мати вишиванку вишиває,
    поряд соловейко їй співає.

    В один день все змінилось.
    На світанні неначе життя зупинилось.
    росія вторглася  до нас.
    І ворога здолати саме час.

    В нас не перша армія у світі.
    Але в нас є віра , єдність та народ.
    Який не хоче жити в цьому гніті.
    Це - зброя наших воєвод.

    Ми братами не будем ніколи.
    Ви нищили будівлі та школи.
    Ви хотіли позбавити нас життя.
    А самі ж попали в небуття.
    Назад вам  нема вороття.

    В нас є все для перемоги.
    І немає ніякої тривоги.
    Нам небо Бог закриває.
    А ЗСУ нас і нашу неньку захищає.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6390

    24 бер. 2022
    Євгенія
    Без назви
    Я їхала весь тиждень без зупину
    Ховалася від градів та ракет,
    Мені прийшлось покинуть Україну:
    На спині рюкзачок, в руках пакет.

    Тут тихо так, що навіть сердце стине
    Спокійно, наче і війни нема,
    А десь удома ціле місто гине -
    До нас прийшла спасатЄлЄй орда

    Підтримують лиш звуки телефона
    Чи то прийшла новина чи дзвінок
    Ну що? Ну може хтось убив ган*она?
    Ще ні? Ну почекаємо часок..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6391

    24 бер. 2022
    Жусєв Іван
    БРУК
    Бракує букв, щоб вимовити слово.
    І буде знову неповторний трюк.
    А треба пострілом прямісінько у голову
    Стріляти зрадників, перевертнів, тварюк!

    Бракує букв…
    І брук…
    І друк свіжесенької преси.

    В новинах, ніби, штучно-помилково
    На кожній шпальті прізвище убивці.
    А ось лежить, мов, правди свіже слово, –
    Пожовкле листя на сирій бруківці.

    Ті зрадники, перевертні, тварюки –
    Вони убивці нашої країни!
    І задум той, клепаючи шаблюки,
    Вдихне життя заради Батьківщини!

    Бракує букв…
    І брук…
    І друк свіжесенької преси.

    І буде з нами знову рідне слово!
    Відступники підступно промовчать…
    Не випадково й не жаліючи нікого
    Довбешки зрадників у прірву полетять!

    Бракує букв…
    І брук…
    І знову друк
    Свіжесенької преси.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6392

    24 бер. 2022
    Оксанка з Полтави
    Без назви
    Як хочеться спати у своєму ліжку
    Не слухати небо або шум доріг.
    Відчути свободу і дім повний сміху
    Піти на роботу, у школу, в садок.
    Вже скоро городи, рождаються діти,
    А хтось на рибалку поїде гуртом...
    Чому ж ви "незвані" прийшли не до себе?
    ТОпчете рідне, відкрили вогонь?
    Вам мало кордонів? Чи лідер придурок?
    Не можна забрати не ваше з собою!
    В нас є честь і сила, мужність, відвага.
    Ми вірим у єдність, свободу, любов.
    А наші солдати, то "браві козаки"
    Нагнуть вас швиденько і будете плакать...
    Бо нех..й тут шастать!
    Всим хочеться спати...
    Ви також заснете, то ж краще йдіть...додому

    27 лютого 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6393

    24 бер. 2022
    Трахт Ігор
    "У пошуках  Степана Бандери…"
    Злякавшись сидіти на троні,
    В одній з рукотворних печер,
    Сховався у бункері-схроні,
    Відомий тиран-людожер!

    Щоб знищити нашу країну,
    ТвердЯчи про мир на словах,
    Війська надіслав в Україну,
    Щоб сіяли морок і жах!

    Створив собі "мрію-химеру",
    Щоб знов відродити "союз"!
    Шукаєш живого Бандеру,
    Шкідливий тиран-боягуз?

    Брехун до печінки, до нирок!
    Мерзотний, звірячий оскал!
    Ти сам підписав собі вирок,
    Підступний, фашистський шакал!

    Не злазиш з російських етерів,
    Піариш, мов "зірку" себе!?
    Не треба шукати Бандеру -
    Він сам розшукає тебе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6395

    24 бер. 2022
    Тетяна Череп-Перогани
    Гуси-гуси!..
    — Гуси-гуси!
    — Га-га-га!
    — На Московію?
    — Ага!
    — Що ж, летіть,
    Наснаги й сили.
    Орків кидайте в могили.
    Забивайте їх крильми.
    Зверху - ви,
    А знизу - ми.
    Знищимо всіх до одного,
    Не шкодуючи нікого...
    Отже, гусоньки, до зброї!
    — Га-га-га, завжди готові!
    — Гуси-гуси!
    — Га-га-га!
    — На Московію?
    — Ага
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6396

    24 бер. 2022
    Жусєв Іван
    ДЗВОНІТЬ У ДЗВОНИ, ДЗВОНАРІ!
    Мене болить! Пече у грудях правда.
    Тривожний час уже давно пробив!
    Йдемо у бій, бо знов панує зрада
    І хтось нові закони встановив.

    Дзвоніть у дзвони, дзвонарі, дзвоніть!
    Дзвоніть у дзвони, дзвонарі, гучніше!
    На всю країну бучу підійміть
    І за мечі хапайтеся міцніше!

    Дзвоніть у дзвони, дзвонарі, щосили
    І від міцного сну будіть людей.
    Беріть мечі, беріть з собою вила
    І український прапор до грудей!

    Продати хочуть нашу Україну!
    Цікаво, що б на те сказав Тарас?
    Під самий корінь зрубують калину!
    Вставайте, хлопці, бо прийшов наш час!

    А гнів по тілу, мов, мурашок стадо
    І гостре слово рветься з язика.
    Йдемо у бій, ми здіймемо торнадо,
    Задушимо останнє паненя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6397

    24 бер. 2022
    Трахт Ігор
    " Двома мовами…"
    Как же можно жить и не надеяться
    На победу, счастье, на успех?
    Все вернётся, никуда не денется,
    С горькою поправкой - " не для всех"...

    Я пишу двома своїми мовами,
    І ніхто мене не спонукав,
    У зв'язку з воєнними умовами,
    За ці дні  жорстокішим я став!

    Победим! Другого нет желания,
    Проклянем на веки всех врагов!
    Нам поможет самообладание -
    Защитить детей и стариков!

    Окупант підступно намагається,
    Досягнути власної мети…
    Вороги даремно сподіваються -
    "УрочИстим маршем" нас пройти!

    Ви вважали вас зустрінуть "пряником"?
    Боротьба за волю - це не "бунт"!
    Кожне місто бій дає загарбникам,
    Що лягають в чорноземний грунт!

     И грядет Победа неминуемо,
     Воцарится в Украине мир!
     Крах твой, совершенно,   предсказуемый,
    Терроризма " светоч" и "кумир"!

     Зацветут опять кусты шиповника,
    Будет лето жаркое и сонное,
    Замолчат " поющие в терновнике",
    И вернутся " ветром унесённые"!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6398

    24 бер. 2022
    Лук'яненко Ніна Іллівна
    Я мать
    Я мать! И я хочу, чтоб дети жили!
    Для этого им жизни дал Господь.
    И хорошо чтоб жили, меж собой дружили.
    Плохое бы могли все побороть.

    Я мать! И всем желаю только счастья,
    От жизни получать одно добро.
    Делиться в жизни всем теплом почаще,
    Пускай у нас не приживется зло.

    И для детей всех и для нас всех с вами,
    Я возрождаю правды ремесло.
    Хочу чтоб люди были все друзьями
    И беды стороной чтоб пронесло.

    Я мать! Всегда и непрестанно
    Даю всем только нежность и тепло,
    Давайте мы любовью неустанно
    Поборем это ненавистное нам зло.

    Давайте от души мы все и вместе,
    Возьмёмся за руки и скажем : —Да,  добру!
    И это правильно и это честь по чести —
    Теплом дыханье перекроем злу.

    Я мать! Имею я два сына
    Рожала, как и все, не для чумы
    И не хочу, чтобы они погибли,
    В окопах ненавистной мне войны.

    Я мать!  И не хочу смертей.
    Пускай о ней нам не звонят колокола.
    И всей Земле, Планете поскорей
    Желаю счастья, пусть не будет зла!

    Я женщина!  И этим все сказала,
    Ведь без меня  бы не было и вас,
    Ведь только мама жизни даровала,
    И тем кто с нами и кто против  нас.

    Я мать! И как всегда, вещаю
    Чтоб защищали все наших детей.
    Без одной жизни, если потеряем,
    Мир станет наш намного победней.

    Я мать!  И я даю всем жизни
    Кто же имеет право их забрать.
    Все матери от Рождества до Тризны
    Давайте мир мы будем защищать!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6399

    24 бер. 2022
    Трахт Ігор
    " Що фронт, що тил..."
    Що фронт, що тил, нам - все єдино,
    Щоб там кафір не диктував,
    Та не здається Україна,
    Не все москаль прорахував!

    Чорніють танків недогарки,
    В обличчя мокшам прокричу:
    "Не треба нам "гуманітарки",
    Давіться нею досхочу!"

    Що фронт, що тил… А наша зброя -
    Незламна жага до життя,
    Всі до єдиного - герої,
    Нема до рабства вороття!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6400

    24 бер. 2022
    Дар'я
    22 мрії
    У мене є 22 мрії.
    Так хочеться вже перемоги!
    В повітрі аби без тривоги,
    І дзвони Святої Софії.

    Ще в мріях живії солдати
    Аби повернулись додому,
    І виспались, скинувши втому.
    Спаковані в склад автомати.

    Надалі - мир кожній дитині
    Без сліз, без війни і без страху.
    До шкіл і садочків їх шляху,
    Де більше ніхто не загине.

    Я хочу родинного свята.
    Щасливих і батька, і неньки.
    До ночі, нехай, посиденькі
    Без тиску російського ката.

    Так хочеться мирного неба!
    Собак і котів у родині.
    Відновлення всій Україні,
    Росії ж усій - лиш ганьби.

    А ще справедливого суду -
    Народу, військових, Гааги.
    До всіх би причетних уваги,
    І знести кремлівську споруду.

    Я хочу борщу у Полтаві.
    У Харків до парків і скверів,
    Блискучих нових хмародерів.
    Собори сумські златоглаві.

    До моря в Криму би пірнути
    І знати, що ми тепер вільні.
    Кордони назавжди стабільні,
    І більше до нас не сягнути.

    І все неодмінно здійсниться,
    Не втратити віри й надії.
    З Донеччинни і до Волині
    Ми всі маєм 22 мрії.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6402

    24 бер. 2022
    Наталія
    Війна!
    Бійці Російські схаменіться!!!
    Ви на Путіна не дивіться.
    Не вливайте в землю крові,
    Ваших браттів чорнобрових.
    В Україні ваші рідні,
    Ваші сестри двоюрідні.
    Ваші там діди старенькі!!!
    Просять миру ваші неньки!
    Ваші діти хочуть гратись,
    З Україною брататись!
    Сонце світить особливо,
    У в країні нашій милій.
    Соловейко там щебече,
    Миру просить, так, аж плаче!!!
    Небо стогне над землею,
    Не вкривайте кров’ю, іі алею.
    Чорним хламом ворожнечим,
    Ані танком, ані мечем!!!
    Зупиніться! Дуже просим,
    Мирне небо проголосим!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6403

    24 бер. 2022
    Вікторія
    Без назви
    Моє життя змінилось докорінно,
    коли в четвер прокинулась в страху.
    Думки мої про пари і дз
    змінились на думки лиш про війну.

    У мить забули всі про плани,
    які побудували на роки вперед.
    У голові були лиш гадки:
    куди тікати, як вижити тепер.

    Усі ховались у підвалах,
    в надії повернутися живі.
    Однак «повітряна тривога»
    віщала про страшні бої.

    Сьогодні мав би бути празник,
    за календарем - жіночий день.
    Проте усім хотілось святкувати
    День перемоги в цей весінній день.

    Не мріяла отримати тюльпани,
    що стали символом весни.
    Мені хотілось лиш кричати,
    аби почули мене всі.

    Сьогодні, у 21 столітті,
    ми й досі чуємо «війна».
    А хочемо єдине - жити в мирі,
    аби настала тиха та пора.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6404

    24 бер. 2022
    Трахт Ігор
    Туди і назад...
    Міста і села варварські штурмують…
    "Вояки"! Дали вам команду ' фас"!?
    Для вас кордони зовсім не існують?
    До того ж, ми не звали вас до нас!

    Вас били і б'ють і  далі будуть бити,
    Вам тут - ні Приднестров'є, ні Чечня!
    Ви, навіть, "фейк" не зможете зробити,
    Бо там на сто відсотків маячня!

    Чого вам треба в нашій Україні?
    Губити ваше молоде життя?
    Зворотна путь ?  В "комфортних" домовинах!
    А далі? Вічний шлях до забуття..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6405

    24 бер. 2022
    Жусєв Іван
    МОВЧАННЯ
    В чуже життя чиєсь страшне втручання,
    Розрив душевних струн і почуттів –
    Це незаконно-дике полювання
    На волю, дух, свободу берегів.

    Це не кінець, – це лиш випробування
    Яке потрібно з гордістю пройти.
    Прості слова, хвилини коливання –
    Й назавжди спалені мостохрести…

    У серце ніж і зрада – найстрашніше…
    Розгубленість і опускання рук…
    Та ж я кричу чим раз – то все сильніше,
    Але ніхто не чує тихий згук!

    Людей вбивають не слова – мовчання.
    І крізь роки, штрикаючи життя,
    Яке б не було затяжне пручання,
    Уже не буде більше каяття.

    Убивча сила тихого мовчання,
    Жорстокий погляд звіра крізь віки.
    Я закричу крізь простір без вагання
    Та лиш жахнуться зморені граки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6406

    24 бер. 2022
    Стася Іверська
    люлі, люлі, Смертонько, люлі, люлі
    люлі, люлі, Смертонько, люлі, люлі.
    торохтять у брязкальці хижі кулі.
    трупним смородом просякла подушка.
    колисанку шепочу на вушко.

    хай насняться тобі люті потвори
    і посічений ворогом ворог.
    повернись на бочок, підклади кулачок
    під кістляву скривавлену щоку.

    колишися, Смертонько, колишися.
    приспаною Миром, лишися.
    на уламках надій засинай, спочивай.
    спи. не докучай.

    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6407

    24 бер. 2022
    Жусєв Іван
    НАМАЛЮЙ МЕНІ НІЧ
    Намалюй мені ніч у деталях…
    Я давно не бив по педалях
    Об’їжджаючи велосипедом
    Володіння де причаївся сон.
    Він чекає коли на конях,
    Чи на крилах кохання враз
    Хтось безбожно візьме сокиру
    І на ліжку, як на ножах
    Увірветься в його володіння.
    Вже дістало скрипуче сидіння…
    У деталях мені намалюй,
    А від радощів затанцюй
    Бо присниться тобі могила.
    Ото диво…
    Сіра могила!
    Під хрестом дерев’яним – жах!
    Все одно, що спать на ножах.
    Сон безглуздий, як той, в кого сила
    Безмогильно проспати час.
    І життя, мов сон безсиле,
    Коли втратив останній шанс!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6408

    24 бер. 2022
    Негода Костянтин
    Козацтво та Світ
    Козацтво б'ється місяць з хижаками
    Вже зброя вкрита зарубками,
    Але сталеві лати та мечі,
    Тримають файно супротив орди .
    Европи гордої сини нам скарб везуть,
    Новітню "бронь" як її в Польщі  називають,
    Вони нам рани затискають та плече
    Братерське підставляють ще й  спини
    Українцям бережуть...
    Ось войовничі брити нам небесних списів.
    Щоб небо батьківщини захистити
    Вози везуть ...
    Та й  кораблі з-за океану,щоб орд
    мокшанських гидкого туману
    Над Батьківщиною не було,
    Щити та шоломи для воїнів могутніх
    Пруть.
    На краєчку Землі де прапор хризантема,
    Де сонце сходить,благородні самураї
    Нам надсилають ліки від укусів зграї
    Що козаченьків оточила.
    З усіх терен до України їдуть небайдужі та добрі люди.
    Та псів москальских ,що  скрегочуть
    Щелепами в крові,
    Скидають в темряву до хижого Аіда
    На муки вічні!
    Та зброя Світу  козакам на втіху,
    Здолати ворогів нікчемну ворожбу
    Ніщо вже не завадить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6409

    24 бер. 2022
    Юлія Бардаш
    присвята телефонним військам
    Мій телефон схожий на поле битви:
    Тут нотатки моїх емоцій і координати допомоги,
    Тут фото розрухи, трупів і поруч - молитви,
    І повідомлення постійної повітряної тривоги.
    Мій телефон зараз схожий на меч чи автомат,
    В цій  битві ніхто не буде стояти осторонь,
    А оті всі «не вєрю» тільки злість розпалюють в сто крат,
    І для крику болю, щоб нікого не вбити, не вистачить, певно, простору.
    Тут сотні «як ти? як минула ніч?» і «бережи себе!»
    І якщо надходить відповідь — радість до неба,
    Мій телефон зараз це можливість проявити себе,
    І стояти до перемоги! До кінця! Стільки скільки треба!

    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6410

    24 бер. 2022
    Юлія Бабич
    Мамо, не плач
    Мамо, не плач... буде інша весна...
    Із запахом квітів і миру...
    Замовкнуть ці "гради", скінчиться війна...
    Ми вікна всі навстіж відкриєм...

    Ми будемо дихати свіжістю трав,
    І в небо так довго дивитись...
    На нас з нього ворог ракети скидав...
    Та ти не спиняла молитись...

    Мамо, не плач... не кажи, що одна...
    Є ж я, хоч й мала ще дитина...
    Так, відібрала в нас тата війна...
    Але він героєм загинув!

    Віддав він себе, щоб з тобою могли
    Ми чути птахів переспіви...
    Щоб віру у весну в душі зберегли...
    Щоб знову сміялись щасливо...

    Мамо, не плач-бо... у тебе є я...
    Твій син, що на тата так схожий...
    І є Україна, героїв земля...
    Ми зможемо, мамо, ми зможем...

    Не плач, моя рідна... скінчиться війна...
    Я виросту, стану, як тато...
    Ти більше ніколи не будеш сумна...
    Я буду тебе захищати...

    Мамо, не плач... прийде й наша весна...
    Я вірю, матусю, я знаю...
    І ніч буде зоряна, тиха, ясна...
    Її нам татусь обіцяє...
    24.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6411

    24 бер. 2022
    Леонтина Топало
    Без назви
    Хай береже вас Бог, синочки України!
    Карайте ворога, женіть з землі святої!
    Ми молимось за вас і безупину
     Благаєм перемоги у двобої!
    Вертайтеся живими, наші діти,
    Несуть весну на крилах журавлі!
     Ви бережете рубежі цілого світу!
    Ви - гордість української землі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6412

    24 бер. 2022
    Богдана
    Кривава мрія
    Хто міг би передбачити таке
    У мирний час передвесняну пОру
    Сирена про сповіщення війни -
    Кривава мрія божевільного старого.
    Диктатор, що боїться власної тінІ
    Пішов із «порятунком» до народу,
    Котрий сторіччями виборював свободу
    На Богом даній на своїй землі!
    Ти думав нас можливо підкорити
    Ракетами і дулом у віска?
    Тобі і твоїм нелюдам не дАно зрозуміти
    Силу душі і волі українського бійця!
    Ким ти будеш для історії - ніким,
    Безславним і забутим катом,
    Іродом проклятої орди,
    Німої маси імператор.
    Бо наш народ - одна стихія
    Чиста, славна і легкА,
    А тих хто з зброєю приходить
    Нещадно знищує вона.
    Ми захищаємо свободу,
    Святість кожного життя,
    Нашу рідну Батьківщину
    І в ній щасливе майбуття.
    Час покарає всіх байдужих
    Винних перетворить у ніщо
    Українці - нація непереможних,
    Борців за світло, правду та добро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6413

    24 бер. 2022
    Юлія
    Без назви
    Змінились звичні цінності,
    Знайшлись нові герої,
    Жахи і страх буденності
    Поставили до зброї.

    Упали ідоли колишніх днів
    І розчинились як дешева кава,
    Захоплення змінилося на гнів
    І зникла вся минула слава.

    Повернуться кордони,
    ЗаколосИться поле
    І після військової коми,
    Поїдеш у Крим на море.

    Наступні покоління змусиш знати,
    Що більш ніколи не назвешся братом,
    (Навіть через загрозу страти),
    Того народу, що пішов за катом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6414

    24 бер. 2022
    Olga Spur
    В ночь до войны
    - Вот загадочный факт - за день до войны
    я тихо грустил под трек «Обiйми».
    Мне в ту ночь заходил украинский контент.
    Не могу объяснить - почему и зачем...

    «У мене немає дому» на репите забыв,
    я уснул. А проснулся наутро под взрыв.
    Как возможно, что перед самой войной
    о её окончании трек был со мной?

    Это космос. Паранормальный контакт.
     - Я давно уже знаю, что ты телепат.
    Что ты слушал сегодня? - Настроения нет...
    - Я не знала про этот лирический трек.

    Уж и так тут ночами по сути не сплю,
    а теперь уж точно глаз не сомкну.
    - Я сто раз просыпаюсь в тревоге ночной...
    - Вы всё в паркинге спите? - Вернулись домой.

    Там есть первый этаж, на полу мой матрас.
    - Но ведь это опасно! - Везде так сейчас.
    Остаётся молиться и верить сквозь грусть...
    - Ты ведь знаешь, я никогда не молюсь...
    Посмотрю, чем могу Вам как-то помочь...

    Океан Ельзи скрасит тревожную ночь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6415

    24 бер. 2022
    Владислав
    Не плач, російська матір
    Не плач, мамка, син колись повернеться додому,
    Так, у різних пакетах, але всі з логотипом "ЄдРо".
    Пишайся, або запишуть тебе з ним в п'яту колону.
    Не дарма ж він героїчно за ідею лив кров?

    Їхні генерали гадають, що українські патрони
    Скінчаться раніше за колони російських синів.
    Ще декілька днів, і не зможуть тримати облогу,
    І, як славетні пращури, це м'ясо дістане штики.

    Імперською підошвою топтали вони слово "матір".
    Руське материнство для них демографічний фронт.
    Бабів на конвеєр поставлять штампувати солдатів,
    І жодні санкції не спинять "Уралвагінзавод".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6416

    24 бер. 2022
    Владислав
    Бережи себе, панно
    Бережи, панно, себе та в собі все дівоче.
    Ховай від покидьків таємну красу,
    Яку не повторять цих варварів доньки,
    Яку додому вони не заберуть.

    Маючи чорні брови та хоч якийсь глузд,
    Не попадайся на очі російським ординцям.
    Ці потвори зривають ґудзики з блуз
    Та задирають дівчатам спідниці.

    Якщо кацап хтиво лізе пальцем до рота,
    Запхай також свій, щоб їх було два,
    Бо краще блювати на кирзові чоботи,
    Ніж щоб тебе цілував Іван.

    Будь ласка, не псуйте Шевченкові нерви,
    Не записуйте москалів в коханці.
    Їм у нашому генеалогічному древі
    Місце в петлі на гіляці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6417

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    ВЕРНИТЕ НАШУ ЖИЗНЬ
    Раскисла… слёзы не унять… себя прошу «держись»!
    А сердце рвётся на куски… ВЕРНИТЕ НАШУ ЖИЗНЬ!!!
    Верните счастье и покой, и веру в чудеса!
    Верните ВСЕХ наших детей!.. ушедших в небеса…
    Верните наши города! Верните нам страну!!!
    Да будьте прокляты вовек, что принесли войну!

    И мысли к Богу… «я молю тебя- не отвернись!!!»
    А в горле ком… как вы могли?!.. Верните нашу жизнь…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6418

    24 бер. 2022
    Olga Spur
    В ночь до войны
    - Вот загадочный факт - за день до войны
    я тихо грустил под трек «Обiйми».
    Мне в ту ночь заходил украинский контент.
    Не могу объяснить - почему и зачем...

    «У мене немає дому» на репите забыв,
    я уснул. А проснулся наутро под взрыв.
    Как возможно, что перед самой войной
    о её окончании трек был со мной?

    Это космос. Паранормальный контакт.
     - Я давно уже знаю, что ты телепат.
    Что ты слушал сегодня? - Настроения нет...
    - Я не знала про этот лирический трек.

    Уж и так тут ночами по сути не сплю,
    а теперь я точно глаз не сомкну.
    - Я сто раз просыпаюсь в тревоге ночной...
    - Вы всё в паркинге спите? - Вернулись домой.

    Там есть первый этаж, на полу мой матрас.
    - Но ведь это опасно! - Везде так сейчас.
    Остаётся молиться и верить сквозь грусть...
    - Ты ведь знаешь, я никогда не молюсь...
    Посмотрю, чем могу вам как-то помочь...

    Океан Ельзи скрасит тревожную ночь.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6419

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Мамо , я хочу жити
    «Мамо, я хочу жити»
    Дорослими стали діти.
    Байдуже, скільки їм рочків,
    «Мамо, я жити хочу»

    «Мила, я хочу до тебе»
    Гради сховали небо,
    Вибухом дім накрило…
    «Я хочу до тебе, мила»

    «Доню, ти моє серце!»
    Оркам дамо ми перцю!
    Скільки ж попереду болю…
    «Ти моє серце, доню!»

    «Тату, ми тебе любим!»
    У Харкові гинуть люди…
    По всій Україні втрати.
    «Ми тебе любимо, тату!»

    «Синку, вертайсь до дому!»
    В очах президента втома.
    Він з нами, кращий у всьому!
    «Вертайся живим до дому!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6420

    24 бер. 2022
    Владислав
    Без назви
    Росія витрачає на свої ракети мільярди,
    Щоб світанок ми не побачили разом.
    Я вивчив цих маніяків modus operandi,
    Склав двічі два та зібрав пазл.

    Вони, просто-напросто, люблять вбивати,
    Бо в цьому житті не вміють робити іншого.
    Тому небо закривають закривавлені грати,
    Там де пройшли чоловічки ввічливі.

    "Друга Сирія" чи "другий Крим"?
    Не біда як прокинемось в новому Алеппо.
    Як прокинеться з нас тільки один -
    Оце халепа.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6421

    24 бер. 2022
    Наталія Хоруженко
    Мой город
    Мой город дышит силою.
    Мой город дышит славою.
    И воздух пахнет топливом,
    А не весной, как надо бы.
    Мой город дымом пахнет.
    В кострах горит апатия.
    Здесь трусов не останется.
    Теперь мы все здесь братья.

    Небесных сфер движение.
    Пожарище истории.
    И в нём же - акт творения,
    Перерожденье в новое.
    Не грохот канонады
    И не раскаты взрывов -
    Ворочаются камни
    В самой основе мира.

    И этот город - центр,
    Не дастся разрушителям.
    В нём демиурги с феями
    Веками мирно жили.
    И, прячась в зеленеющих
    Холмов днепровских склонах,
    Они лишь ждут мгновения
    Вернуться снова в город.

    Здесь музы пляшут танцы
    Где бомбы рушат судьбы.
    Минерва вместе с Марсом
    Ликуют и смеются.
    Венера нам звездою
    Укажет путь сквозь терни.
    Где вы творите зверства -
    Любви цветы посеем.

    Мой город вновь возвысится,
    Напившийся отвагою,
    Напившийся тревогою,
    Козацькою звитягою.
    Не первый раз, поверьте!
    Из пепла возрождаться.
    Вы душу не убьёте.
    Душа будет сражаться.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6422

    24 бер. 2022
    Владислав
    Зразки
    І без того невидатна ментальність
    Пострадянської квазірабської державності
    Зпепсіколилась, побусурманилась,
    Втопилась у нескінченній заздрості.

    Але концептуальний "наш отвєт Западу"
    Застарів морально ще до початку занепаду,
    Тож не має інших шляхів для загарбника
    Ніж від екстенсивного розвитку репнути.

    А це тому, що для Росії культурні зразки:
    Пика Багрова, бордовий піджак, братки.
    І на цих рудиментах не може зрости
    Інша держава як держава-бандит.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6423

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Нехай ідуть в небуття
    А солнце ярко, в небе синем,
    Над Украиной! Будем жить!!!
    Вам, как бы сильно не просили,
    Прощения не заслужить!

    Кожен із вас у всьому винний!
    За все, що в нас змогли забрать,
    За місяць мороку в країні,
    Віками будете страждать!

    Не хватит денег всей роZZии,
    Чтоб уважение купить…
    Вам вашим мозгом не осилить -
    За всё приходится платить!

    І звідусіль до неба лине -
    Нехай ідуть у небуття
    Всі, хто знущався з України,
    Хто найдорожче взяв - життя!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6424

    24 бер. 2022
    Владислав
    Пам'ятаєш?
    Пам'ятаєш як колись вхопив сонце
    У свої крихітні дитячі долоні,
    І мружився від останніх весняних порцій
    Крізь повіки тепла червоного?

    Пам'ятаєш як біг зі свистом вітру у вухах
    Босими ногами по гарячій землі,
    Нагрітій серпневим зенітом, повз обідню задуху
    В найбільш вільну мить у житті?

    Пам'ятаєш як замріяним поглядом
    Лоскотав неосяжне вечірнє небо,
    Як гадав юнаком, що не зможе впоратись
    Ніколи цей світ без тебе?

    Пам'ятаєш своє перше невдале кохання,
    Той час коли болючі набивав шишаки,
    Коли не вмів навіть кохати нормально,
    Але кохав більш за все у житті?

    Пам'ятаєш той мовчазний батьків погляд,
    Сповнений гордості сумної тихої,
    Яким він пророчив велику долю,
    Коли побачив, що вже тебе виростив?

    А сьогодні опинившись у чорта на рогах,
    Забувши все, дивись в небо безхмарне.
    Чи пам'ятаєш ти що було вчора?
    Пам'ятай же, що буде завтра!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6425

    24 бер. 2022
    Наталія Хоруженко
    Киев устал
    В его красной артерии - тромбы.
    Его синяя вена почти-что не дышит.
    Зелёная жила дрожит от тревоги.
    Киев, любимый, ты ещё жив хоть?

    Одесская трасса - место кровотеченья.
    Изо дня в день утекают здесь соки.
    Ему не поможет уже тампонада.
    Киев, ты выдержишь! Только вот сколько?

    Далекий гул градов вместо сердцебиенья.
    Пустые глазницы опустевших строений.
    Природа как-будто весну отрицает.
    Небо серо, под небом город страдает.

    Снега посходили, но траве не растётся.
    Печальные скверы - сухи и несчастны.
    Город в депрессии, городу плохо.
    Но город старается и скоро восстанет.

    В анабиозе всё замерло тихом.
    Мартовский ветер холоднее январского.
    Пыль на ресницах, стихи на страницах.
    Никто не сдавался, мы просто устали.

    Одним организмом, единым порывом
    Вот-вот соберёмся, найдёмся, проснёмся...
    Но пока отдыхай, дорогая столица.
    Спи, пока спится, взойдёт скоро солнце.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6426

    24 бер. 2022
    Владислав
    Без назви
    Не дарма на наших спільних кордонах
    Starlink роздає Wi-Fi українцям.
    SSID: S0SED1 G@ND0N1
    Пароль: 123palyanicya.

    Бо не всім так щастить на сусідів
    Як-от Канадам, Німеччинам, Франціям.
    Декому дістались відверті психи
    (На кшталт російської федерації).

    Такі собі звичайні придурки з-за стінки.
    Вони мають вдома дві гранати й рушницю.
    З їх квартир чутно лайку та бійки,
    На які ніколи не приїжджає поліція.

    З ними слід бути весь час наготові
    Та цуратися в спільному побуті,
    Не тому що занадто страшні та впливові,
    А, просто, через те що йобнуті.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6427

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Дурень думкой багатіє
    Дурень думкой багатіє…
    Це точнісінько про те,
    Що раZZєя Україні
    «Освобождєніє» несе.

    Ви в своїй хворій уяві
    «Развєлікая страна»!
    Ой москалики плюгаві,
    Вся «страна» ваша з гівна!

    Ну чого ж ви такі дурні?
    Ви до нас, ми вас в труну!
    Вашу «курку» на тризубі
    Пронесемо крізь війну.

    Біля всих наших містечок
    (Вам пора запам‘ятать)
    Москалів кладуть в мішечок
    До раZZєї відправлять!

    Дурень думкой… в такім дусі…
    Ваші ЗМІ згодують все!
    Москалям гаплик! Ви в курсі?
    Кожен день вам смерть несе!

    Ми за нашу Україну
    Стали о-пліч, як стіна.
    За нашу націю, єдину,
    Огребете ви сповна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6428

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Без назви
    Боїться влада росвинської педерації,
    Що з українських біологічних лабораторій
    Птахи можуть передать росіянам яйця.
    Кажуть, на це в москалів заборона.
    І якщо перебити пересічного московита,
    Мов хробака, лопатою поперечним порізом,
    З частки нижньої виросте політична еліта,
    А з верхньої лібераст, який їм чоботи лиже.

    Ми також розсекретили біологічну зброю.
    Їхні вчені-генетики створили СуперІвана,
    Якому під саме коріння ампутували волю,
    Антропометрію підігнали під автозаки.
    Надлюдина руснява вміє тільки одне:
    Феноменальне терпіння - національний козир.
    Руки викладуть в Інстаграм #нет_войне,
    Ноги чергу відстоять в Макдональдс.

    А тим часом в нашій вільній країні
    Нема таборів пасивних, лояльних, незгодних.
    Тут ділять загарбників на дві частини:
    Голову та інший мотлох.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6429

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Бумеранг
    Отправляю прошлое
    Временно в архив.
    Доброе, хорошее,
    Всё, что «до войны».

    Чтобы не мешало,
    Душу чтоб не жгло!
    И туда же жалость,
    Как ни тяжело…

    За наши страдания,
    За каждую слезу,
    Недобитки! Твари вы!
    Всем гореть в Аду!

    Те, кто так уверенно
    Шли, чеканя шаг,
    Смерть нашли безвременно.
    С каждым будет так!

    Муки с утра до’ ночи!
    До исхода дней.
    Захлебнётесь, сволочи,
    Вы в крови своей!

    Прочь воспоминания.
    Волю всю в кулак!
    К оркам сострадание?
    Нет! Им - бумеранг!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6430

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Каюсь. Нацист.
    Тепер ненавиджу росіян люттю пречистою.
    Їх пропагандисти, мабуть, мали рацію,
    Але перш як звати українців нацистами,
    Почніть вести себе як нація.

    Доки по автозаках пакують пікети,
    А мітингувальники бояться сісти в тюрму,
    Ваші діти, якими наповняють пакети,
    Звільняються з руських два тижні тому.

    Покваптесь

    Бо як покажемо "руському міру"
    Справжню українську війну,
    Напишуть на братській могилі:
    "Ванюша, тисяча штук".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6431

    24 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Україно, моя безцінна!
    У тобі - моє Серце й Життя,
    Перемога твоя, неодмінно!
    Бо ж немає назад вороття!

    Твої Дочки й Сини надвідважні,
    До останнього Подиху - в Бій,
    Окупант і загарбник неодмінно поляже!
    В сиру землю. На перегній.

    Прийде час - і під небом безмежно блакитним,
    Вільним, мирним, в просторах полів,
    Рясно соняшник жовтогарячий заквітне,
    Проростаючи з тіл ворогів!

    І твій стяг майорітиме в поривах Свободи,
    Знов кипітиме мирне Життя,
    Крим лизатимуть жадібно солені води,
    Як цукерку щасливе дитя!

    Сміх лунатиме. Щастя - як сяйва потоки,
    Й пісня, що зветься гордо - Наш Гімн,
    Ну а поки - тримайся! Потерпи, люба, поки!
    Бережи Дух незламно стійким!

    Наша Правда! І Сила! І Віра! І Воля!
    За Майбутнє! За дітей! І у шану дідам!
    У сміливих руках кожних - зброя і Доля!
    Тобі - Слава! І Смерть Ворогам!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6432

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Без назви
    Гадаю, зараз твої руки холодні,
     Наче серця москалів дуже.
    Яка б між нами не була безодня,
    Слід триматися зараз мужньо.

    Мені тяжко писати про щось хороше.
    У віршах я би вже тричі спалив Кремль,
    Але зараз пишу про тебе. Про твої очі,
    Які іскрять сильніше за кремінь.

    Очі, які, мабуть, байдуже зустрінуть диво,
    Що поставить на коліна самого Сатану.
    В яких, наче, навіки застигло грайливе
    "Ну?".
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6433

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Два президента
    Ведь были планы на весну…
    Отбросив тяжкий вздох,
    Я в сердце бережно несу
    Надежду - спасёт Бог.

    Когда в душе не гаснет свет,
    Когда в ней Бог живёт,
    Он нас хранит! И эта мысль
    Уверенность даёт.

    Скажите, верил кто из нас,
    Что все мы, как один,
    Сплочённо в очень тяжкий час
    Отпор врагу дадим?

    Я нашей нацией горжусь!
    Свободной и крутой!
    Рашистский президент как трус,
    А наш - супергерой!

    Нам наш поддержка и оплот,
    На связи каждый день.
    Их - крысой в бункере живёт,
    Боится свою тень.

    Два президента, две страны…
    Известен их исход…
    Кто за людей, против войны,
    Того победа ждёт!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6434

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Фея фейків
    "-Альо. Мені шурін дзвонив і казав
    Шо у нього кєнт в Пєнтагоні крендєль.
    Так от у них оракул подивився в шар
    І сказав, шоб робили ми з міста вєтєр.

    Бо за останньою розвідінформаціїєю,
    Особисто Шойгу за рульом вертольота
    Летить в Одесу, щоб творити руйнації.
    Повторяю, це не учєбна тривога.

    Мені відомо, що місто не вистоїть,
    Адже Труханов у змові конкрєтной,
    І за наводкою на блискучу лисину
    На Думську десантується Бетмен."

    Якщо дзвонить тобі дура з черговим фєйком,
    Шли її в сраку, доки сам не став йолопом,
    Бо ця авторитетна воєнна експертка
    Ще вчора була вірусологом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6437

    24 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Душа так просить квітів і весни!
    Весна прийшла. Та зовсім невідчутно,
    За зливою кровавої Війни,
    Більше не видно Шляху у Майбутнє.

    Єдина ціль - цю пошесть зупинить,
    А далі? Далі лиш Творець зна, що там буде,
    Від звуку вибухів серце завмре на мить,
    Та знов заб'ється. З вірою у Чудо.

    У Перемогу. Над навалою. В Життя,
    Тоді - все буде в квітах потопати!
    І гордо майорітиме наш Стяг,
    І сина міцно знов обійме мати.

    Дитячий сміх знов залунає у дворах,
    З руїн повільно проростуть нові будівлі,
    І сонця промені теплом зітруть весь жах,
    Весь біль. І в диханні назавжди будем вільні!

    Скоріше б! Все для цього робимо ми,
    Згуртовані, бо ж як відомо "й батька бити",
    У скруті - залишаємось людьми!
    Із ворогом -  навік не станем "квити".

    Неділя ж бо прощенна не для них!
    Таке пробачити не сила! Неможливо!
    Вони Життя забрали навіть в тих,
    Що чисті Душі. Дітки. Їм зламали крила.

    Немає в них ні жалю, ні хреста!
    Та й Іроду із ними не рівнятись!
    Хай скверна в свій прогнилий світ верта,
    В болото, із якого, власне, й взялись!

    Ми стоїмо! Бо з нами Правда й Бог,
    Ми духом сильні! Нас не подолати!
    Бо разом. Навіть якщо раптом лиш удвох -
    Ми зможемо почерзі їх стріляти!

    Так квітів хочеться! І мирної весни!
    Щоб спів пташок, а не виття тривоги!
    Прошу тримайтесь, мужні Дочки і Сини!
    За вас вся Україна молить Бога!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6438

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Vолоде
    З фронту йдуть новини,
    Серце завмирає.
    Хлопці наші гинуть
    Від ворожой зграї.

    Нескінченне горе,
    Сліз не вистачає…
    В Кремлі параноя
    Людських меж не має.

    Лютий нелюд! Ворог!
    Народила ж мати,
    Не сина - потвору,
    Брехуна і ката!

    Чом ти, нене, його
    В люльці не вдавила?!
    Недоноска цього
    У люди пустила…

    Стали під багнети
    Як шакали, ранком.
    Літаки, ракети,
    Кораблі та танки.

    Ой, Vолодя путін,
    Не на тих нарвався!
    Хрест на вас поставим.
    Ти б і не старався!

    Трибунал в Гаазі,
    Буде вам за діло!
    Щоб кремлівське падло
    Навіть не смерділо!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6439

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Без назви
    Ти вже знаєш, Путін, що чекає на тебе.
    Не Голгофа, не Гаага, а плаха!
    Бо лунає з підвалів до самого неба:
    "Рускій воєнний корабль, йди нахуй".

    Воювати немов терористи це низько,
    Чи то по-поросятськи, чи по-російськи.
    Обіцяю, що ви будете землю гризти,
    За кожну бомбу на кожне місто.

    Перед спуском до захисної споруди,
    Наостанок, в небо звертаюсь до ворога:
    "Вас з квітами зустрічати не будуть.
    Я бачив ціни в крамницях. Дорого."
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6440

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Как начинается утро
    Как начинается утро у вас?
    Сразу встаёте? Валяетесь час?
    Кошка разбудит. Или ваш пёс
    Прямо к постели игрушку принёс?
    Завтрак и кофе, ванна иль душ…
    Первой встаёт жена? Или муж?
    Дети шумят? Или просто покой,
    Или соседи ворчат за стеной?

    Знать не хотите, что утром у нас?
    Воет сирена почти каждый час.
    Завтрак обильный из новостей-
    Сколько погибло незваных гостей.
    Взрывы, пожары, слёзы и боль…
    От «братских» народов такая «любовь»…
    Каждое утро мы мыслями к Богу…
    Просим беду отвести от порога.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6441

    24 бер. 2022
    Автор не відомий
    Журавлі
    А у небі летять журавлі,
    Повертаються, рідні, додому,
    На простори своєї землі,
    Легко так, мов вони невагомі.

    Вже весна надимає гілля,
    У садах набубнявіли віти,
    І розсипчаста чорна рілля
    Прагне в собі життя проростити.

    Все триває. Немов як раніш,
    Час стікає у дні і у тижні,
    Біля хвіртки завмерши стоїш,
    І на ключ дивишся той дивовижний.

    Серце рветься із ними летіть,
    Геть від болю, від смутку, від жалю,
    На секунду хоча б. Хоч на мить.
    У небеснім розтануть кришталі.

    Що ж ви, дурники, де вам пристать?
    Бо ж війна, всі поля рясно в мінах,
    Відкіля ж їм, мандруючим, знать,
    Що домівка тепер їх в руїнах...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6442

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Без назви
    Пишу солов'їною яка ти в мене тендітна,
    Адже Путін остаточно підтерся "Мінськом".
    По-московитськи любить тепер не помітно,
    Час кохати дівчат українською.

    Щоб писати тобі рядки ці безмежно теплі,
    Собі вивернув руськагаварящу челюсть,
    Бо російське "любофь" - то щось про єблю,
    І аж ніяк не про мою рідкісну щирість.

    Ти поцупила моє серце наче Москва весну.
    Віддай сама, бо не вмію просить на колінах.
    Хоча ні - залиш в кишені, я з боєм візьму.
    Ось така я підступна людина.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6443

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Детство, которого больше нет
    В комнате игрушки,
    Солнце на подушке,
    Маленькие ручки сжаты в кулачок.
    На кровати мамы
    Сложена пижама,
    Где-то в щель тихонько спрятался сверчок.
    Мама за плитою
    Завтрак всем готовит.
    Улыбаясь мыслям, мурлыкает под нос.
    Счастье в каждом вдохе…
    Ароматный кофе…
    Всё разбито в клочья! Враг войну принёс!
    Дети видят ужас,
    Самолёты кружат…
    И за что всё это? Кто нам даст ответ?!
    Города взрывают
    И в людей стреляют!
    У детишек наших детства больше нет!
    В комнате игрушки…
    Возле дома пушки…
    В Украине дети в мире жить должны!
    Знали б наши деды,
    После их Победы,
    Что в двадцать первом веке есть дети войны…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6444

    24 бер. 2022
    Ольга
    День Перемоги
    Я у день Перемоги тебе обійму,
    І вже більше не віддам ніколи нікому!
    Я людей розчиню величезну юрбу
    В твоїм погляді - суміші щастя і втоми.

    Хай потік плине їх, та повз нас, ми - удвох!
    Нарешті зустрілись. Віднині й навіки!
    Нашим Долями сплестися дарував змогу Бог,
    Берегинею я відгукнусь у тобі. Ти в мені - чоловіком.

    І торкань ледь статична напруга сковзне,
    Подих шкіру цілуватиме й серце розтане!
    Я прошу - ти ніколи не втрачай більш мене!
    Між людей, між років, між руїн, між містами...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6445

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Одноклассники
    Привет вам одноклассники.
    Дождались руZZкий мир?
    Все, кто из вас на праздники
    Ленточку носил!

    Все, кто чужими флагами
    В Чугуеве махал!
    Все, кто чужую армию
    На землю нашу звал!

    Кто в Харьковской республике
    Открыто жить мечтал.
    И руZZкий, государственный!
    Язык на пьедестал.

    Кто слово новороZZия,
    С восторгом, на плакат!
    Спасибо, одноклассники,
    За личный, руZZкий ад!

    двадцатый день войны
    15.03.22
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6446

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Незнакомка-девочка
    Незнакомка-девочка, чуда ожидала
    И под сердцем бережно малыша держала…
    Ненавижу орки вас! Что ж вы натворили?!
    Дитя не рожденное и мать его убили!
    Незнакомка-девочка на красном покрывале…
    Постановка, сволочи?!!! Так вы всем сказали?!
    Сколько лжи хлебаете?! А когда нажрётесь,
    Захлестнёт роZZию боль, Все с ума сойдёте!
    Незнакомка-девочка чуда ожидала…
    Мариупольский роддом… бомба… их не стало…

    14.03.22г   война, день девятнадцатый

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6448

    24 бер. 2022
    Ольга
    Обіцяю!
    Я обіцяю повернутися живою!
    І ти вціліти мені теж пообіцяй!
    Бо ж Перемогу святкувати нам іще з тобою!
    Будеш коньяк або шампанське пити! Я - солодкий чай.
    І радість сповнюватиме серця і наші очі,
    Стануть тоді геть непотрібними слова!...

    А поки - рватимуться на шмаття полотна ночі,
    Я подумки повторювати буду: "Ще жива!"
    У пам'яті до тебе ніжно пригорнуся,
    Здаватиметься, що відчую навіть рук тепло,
    І вій торкання, що застигли в своїм русі,
    І розчинюсь. Хай що б навколо не ревло!

    Ти обіцяй! Що збережеш себе для мене,
    Щоби майбутнє наше світле! Щоб збулося!
    І мирне небо. І трава смарагдово - зелена!
    Ти. Поруч. Назавжди. Мені для Щастя - досить!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6449

    24 бер. 2022
    Сергей
    В глазах младенца
    В глазах, распахнутых младенца,
    Мы видим света полосу.
    Как наша славная планета
    Вся окунулась да в росу.

    Мы видим купол небосвода
    Не омраченный он, без туч.
    Как ночь уходит хороводом,
    Тепло несёт нам первый луч.

    Его глазам открыты дали:
    И луг, и лес, и нива ржи.
    И даже то, что не видали -
    Ему открылся мир без лжи.

    Пока он видит свет планеты,
    А не сыреющий бетон.
    Должны сломать, забыть все скрепы
    И про холопский про поклон.

    Нам говорят: ты - капля в море,
    Но капля к капле - океан.
    Такой стихией сильной воли
    Сотрем ко всем чертям Буян!

    В глазах, распахнутых младенца,
    Мы видим пламенный восход.
    Мы видим радость и улыбки
    Сплочённый, волевой НАРОД!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6452

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Азов
    Всей душой ненавижу вас сволочи!
    Россияне, горите в аду!
    Нам всё это от «братской» от помощи
    Не приснилось бы в страшном бреду!

    Вам, убийцы детей, нет прощения!
    Недобитки, горите в аду!
    В этой жизни не ждать вам спасения,
    Гоним к пропасти вашу орду.

    Все вы подлые, лживые нацики!
    От Кремля и до самых низов.
    Что ж добились сплочённости нации!
    Украина теперь полк Азов!

    10.03.22г пятнадцатый день войны
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6454

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Мама русского солдата
    Ну как ты, мама русского солдата?
    Спокойно спишь? Не воешь по ночам?
    Не представляешь как его… из автомата?…
    Не гаснет ли «за здравие» свеча?

    Ну как ты, мама нелюдя и орка?
    Не мечешься, как в клетке дикий зверь?
    Не хочешь знать, погибших русских сколько?
    Вам не откроют истинных потерь!

    Ну как ты, мама? Дикая гиена!
    Шакалам вашим выставим мы счёт!
    Твой сын пропал? Убит? Военнопленный?
    Да ладно! Нарожаете ещё!

    09.03.22г  четырнадцатый день войны

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6455

    24 бер. 2022
    Дмитро Молдованов
    МОЯ НЕНЬКА
    Ти моя рідна Україно, ти моя ненько дорога!
    Моя кохана і єдина, моя ріднесенька земля!
    Люблю тебе в жалю, й в печалі,
    І плачу в тузі неземній,
    Молю тебе борись без жалю,
    Души, шматуй, бий ворогів.
    Ми твої діти, Україно, твої кровинки і пташки,
    Твої лани без краю, річки,
    Твої поля, твої луги!
    Ми будем славно і до скону
    Нести і думи, і пісні,
    Ми козаків й Тараса діти,
    Ти наша мати назавжди!!!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6457

    24 бер. 2022
    Ксенія/ ІяКо
    Живи, Україно!
    Якби хотілось, що б все це було неправдою,
    Фейком, брехнею, оманою,
    Фантазіями божевільного,
    Брудними плітками невірного...
    Життя зараз ділиться на "після" і "до"
    Стало байдуже усе що було..
    Замість музики -
    новини, сирени і вибухи.
    Замість розваг ми окопи риємо.
    Замість кафе - сидимо в укриттях.
    Замість квітів - зброя в руках.
    Сьогодні важливо єднатися!
    Стояти за вищу мету,
    не боятися!
    Вірити, діяти, протистояти,
    Сильнішими бути за ворожі гармати.
    Що нас чекає? незрозуміло...
    Та ясно одне -
    Живи, Україно!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6458

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Равнодушные
    Когда говорят- «я против войны!»,
    Не принимая ничьей стороны.
    Не видят, не слышат как стонет Земля
    И говорят - «у всех правда своя»,

    Хочется пальцы сцепить и орать!!!
    Сколько же люди должны умирать?!
    Чтобы прозрели слепые умы
    И стали ДЕЙСТВИТЕЛЬНО против войны!

    07.03.22г двенадцатый день войны
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6461

    24 бер. 2022
    Інна Бабак
    Потеряшка
    Что ж ты мальчик плачешь? Заблудился что ли?
    Ты не знаешь где ты? В украинском поле!
    В школе не учился, карты перепутал?
    Ой не повезло же! Чёрт тебя попутал.
    Что ты мальчик мямлишь? Вас там обманули?
    Ехал на ученья, а попал под пули?
    Сопли распускаешь, наложил в штанишки.
    Пушечное мясо… глупые мальчишки!
    Вас уже не жалко! Дома б оставались.
    На нашу свободу посягнуть пытались.
    Не по силам оркам Украина наша!
    Верю в справедливость! Бог их всех накажет!

    06.03.22г одиннадцатый день войны

    #Конвалия
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6462

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет", після війни відкриюсь
    Перекличка міст
    Божа Мати небо держить під своїм Покровом.
    З усіх сил його тримає й слухає розмову:

    "Харків, Харків. Це я - Київ. Як ти друже-брате?
    Чи достатньо в людей сили тебе захищати?

    Ми міста-герої, брате, не забувай цього.
    Ми з руїн вже підіймались. Вистоїмо знову."

    Харків же відповідає, голос злий і лютий:
    "Всіх, хто ліз до мене, брате, вже гріхи спокуто.

    На концерті у Кобзона вільних місць немає,
    Тож ми просто всю цю нечисть в пекло відсилаєм.

    Знаєш, Київ, поруч нові постають герої -
    То Херсон і Суми, брате. Вистояли в бою."

    До розмови долучився голосок жіночий:
    "І Одеса з вами, хлопці, бити гадів хоче.

    Поруч стійко Миколаїв захищають люди,
    Всім ординцям, хто на півдні, гаплик скоро буде".

    Ґвалт здійнявся під Покровом, всі міста єдині:
    "Запоріжжя не забудьте!", "Донецьк – Україна!",

    "Львів із вами!", "Луцьк!", "Житомир!", "Чернівці!", "Полтава!"
    Всі пристали до розмови, мов козацька лава.

    "А що інші наші браття? - міста запитали,
    "Ті, що у війну колишню героями стали".

    Зітхнув важко красень-Київ, стиснув в люті руки:
    "Вони на нас посилають свої орди, с*ки".

    Позивний "Поет". Писано з передової

    06.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6465

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Без назви
    Ну що, хвалені окупанти,
    Отримали по своїх щах?
    Вам вашого царя таланти
    Не допоможуть у кущах.

    Ховайтеся поки не пізно,
    Ми вас вертіли на жорні.
    Ви жалюгідні, а не грізні,
    Ми переможемо в війні!

    Ви ницо вдерлися під ранок,
    Неначе Гітлера кати.
    Вогнем наповнили світанок
    І думаєте утекти?

    Так, ниці морди, вам не світить
    Відчути - знов прийшла зима.
    Не проростуть над вами квіти,
    Бо в пеклі просто їх нема.

    Зміїний указав вам напрям,
    А ми спровадимо туди.
    І росіянам, і бурятам,
    І всім, хто входить до орди.

    За нами правда, Божа Мати.
    Ми вдома - зайдам тільки смерть.
    Ми вже зуміли доказати -
    Хто переможець, а хто мрець.

    Я вам, паскуди, не забуду
    Із літаків розстріл колон.
    Душити, де зустріну, буду -
    Не сподівайтесь на полон!

    26.02.2022
    Писано з передової.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6469

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Вітання з передової
    Кохана. Мама. Донечка. Прийміть
    Мої вітання з найтеплішим святом.
    Бажаю вам щасливих літ багато,
    Нехай в душі лише любов бринить.

    Пробачте, любі, що не уберіг,
    Вас від жахів війни і лихоліття.
    Я присягаюсь, що усе це сміття
    Я вимету мітлою за поріг.

    За кожну зморшку, за сльозу, за біль,
    Помщуся і сторицею віддячу.
    Тож побажайте нам і сил, і вдачі,
    Щоб ми захищені ішли завжди у бій.

    Тепер я знаю, що у світі всім
    Наші жінки не просто красивіші,
    А найміцніші духом, найсильніші!
    І поруч з військом захищають дім.

    Писано з передової.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6471

    24 бер. 2022
    Александр
    Война - разлука!
    Всё словно сон, но не могу проснуться
    И сил мне не хватает осознать,
    Что не могу я даже улыбнуться,
    Что не могу вас больше я обнять!
    Вернулся я в холодную квартиру,
    Где не звучит такой любимый смех!
    Я словно обескровлен был вампиром,
    Который выбрал жертвою нас всех!
    Хочу обнять тебя моя родная!
    Хочу обнять родного малыша!
    Но вместо этого слезу скупо пускаю,
    Ведь не могу спокойно я дышать!
    Без вас я задыхаюсь, словно рыба,
    Хочу я воздуха глотнуть, но не могу.
    На сердце, словно каменная глыба
    Ещё немного и я упаду!
    Но я держусь, не сломит нас разлука,
    Тебе еще сложнее там в дали.
    Жизнь - это сложная наука
    Молю, любовь ты нашу сохрани!
    Ты сохрани для милых наших деток!
    Которые росли всегда в любви!
    Ведь нет для них в этом секрета,
    Что любим их мы больше чем могли!
    Но верю я, что этот миг наступит,
    Когда смогу обнять вас снова я
    И ничего нас больше не разлучит
    Ведь Богом создана наша семья!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6474

    24 бер. 2022
    Еста Льє
    23.03.2022. Харків, Холодна гора
    З'явився сенс подумати про смерть.
    Якщо це станеться, нехай буде швидкою.
    Долі мільйонів летять шкереберть.
    Життя здалось тоненькою, крихкою

    Весняною крижиною: от-от
    Розтане, в рідних водах розчиниться.
    Лиш світлих я хотіла би скорбот,
    І встигнути з коханими проститься.

    Я авторка, нема двадцяти трьох.
    Чому я мушу думать про загибель
    Нікчемну, в одній з багатьох
    Панельних, сірих харківських будівель?

    "Чим я різнюсь від подруги, сестри
    Жорстокого російського солдата?" -
    Питаючись, дивлюся догори
    На бомби і ракети окупанта.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6475

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Мій Народ
    Тридцять років Україна
    В тяжкості ходила.
    Народити свого сина
    Лиш тепер зуміла.

    Голод й холод в дев'яності.
    Нульові,  десяті -
    Сповнені свавілля й злості
    Ті роки прокляті.

    Лише вісім років тому
    Перейми почались.
    Майже спала з мами втома,
    Дитя й заштовхалось.

    Цьогоріч же, на світанку,
    У лютневу днину,
    Народивсь під гуркіт танків
    Народ України.

    Загартований у битвах,
    У розривах "градів".
    Згуртований у молитвах
    Рамена розправив.

    Наш Народ непереможний,
    Бо в меті єдиний.
    Наш Народ на все спроможний.
    Він гарний і сильний.

    На фронтах ганяє хвацько
    Орків, наче крабів.
    В окупації зненацька
    Йдуть протести жваві.

    Танки палить, мов дитина
    Сірники в коробці.
    Стогін русні в небо лине,
    Та все марно, хлопці.

    Ми - єдині, Україно,
    Мамо-голубице.
    Виросла твоя дитина
    Із вогню і криці!

    10.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6476

    24 бер. 2022
    Наталія Захарчук
    Меча підніму – з любов’ю!
    Меча підніму – з любов’ю!
    І заряджу пістля –
    З любов’ю до України,
    За правду, свободу, волю!

    За істину – лезо нагострю, –
    За пам'ять мого народу,
    За знищених тисячами,
    Стертих смертю зі Сходу!

    Перерахую кулі:
    За кожну вбиту дитину,
    За кожну втрачену долю,
    За кожну війни хвилину!

    Броню одягну на груди,
    Затягну міцніше ремні:
    Безжально невпинною буду,
    Щоб постріли були певні!

    З любов’ю! – заряджу зброю,
    Набої стальні добуду:
    За кожну братську могилу,
    Невпинно безжальною буду!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6477

    24 бер. 2022
    Еста Льє
    19.03.2022 Харків
    Я зробила сніжного янгола,
    Хоча нині прийшла весна.
    Прохолодна, але не злякана,
    І не спинить її війна.

    Тут морозне повітря березня
    Прорізає рішучий промінь,
    Крізь пальто дістає до серця,
    Яке гріє тепло і спомин.

    Ллється світло у мої вічі,
    Проливає прозріння у душу.
    Ці снаряди її не скалічать,
    І порядку у ній не порушать.

    Нехай вибухи ці жахливі,
    Будуть замість весняного грому.
    Залікуєм серця вразливі,
    Та свободу не вступим нікому!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6478

    24 бер. 2022
    Еста Льє
    20.03.2022 Харків
    І не став кожен день як останній,
    Навпаки, живу, мов уві сні,
    Чи у комі, - не бачу світання,
    І заходу не видно мені.

    На шибках моїх щільна ковдра -
    Від уламків скляних захистить,
    Що усюди їх сипле Мордор...
    Вогник свічки в очах мерехтить.

    Лиш надія тепер - моє сонце,
    Ну а мрія - проміння його.
    Сніжний янгол моїм охоронцем
    Став, допоки біда кругом.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6479

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Джавелін - байрактар
    Іде колона, фари не включає.
    Зі страху зуби лише цокотять.
    Із тих, хто в цій колоні, кожен знає,
    Що подарунки вже до них летять:

    Чути удар -
    Байрактар!
    Свист навздогін -
    Джавелін!

    Штани загаджені, живіт порожній -
    У "визволителей" з тилами не лади.
    Ідуть налякані, постійно насторожі -
    Нікчемні гвинтики великої орди.

    Чути удар -
    Байрактар!
    Свист навздогін -
    Джавелін!

    Позаду зайд - машина-крематорій.
    Ось в цих робота не стає, кипить.
    Ледь суне "другий в світі" лепрозорій,
    А у повітрі, мов струна, бринить:

    Чути удар -
    Байрактар!
    Свист навздогін -
    Джавелін!

    Сидять в окопі хлопці-українці,
    Чекають зайд, зігріти щоб вогнем.
    Не бійтеся, живі мерці-ординці -
    І ніччю вас зустрінемо, і днем:

    Чути удар -
    Байрактар!
    Свист навздогін -
    Джавелін!

    Писано з передової.
    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6481

    24 бер. 2022
    Helena Mama
    Україні
    Ти йшла нерівними стежками:
    Ярами, схилами, горами...
    То морем вплин, то вбрід болотом,
    То в прірву вільніім польотом.

    Тебе і батогами били,
    І диким голодом морили…
    А ти все далі йдеш, співаєш,
    Свій рушник щастя вишиваєш.

    Хоч заплелись нитки вузлами,
    Вівці змішалися з вовками.
    І змій тебе підстерігав,
    І беркут над чолом кружляв.

    Хоч друзі стали ворогами -
    У спину вп’ялися ножами.
    Хоч землю кров’ю окропило,
    Садок зелений снігом вкрило.

    Та ти все йдеш. Ти сильна нині,
    Моя кохана Україно.
    Бо воля й віра є іти -
    Ти врешті досягнеш мети!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6482

    24 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Можливо все, допоки ми живі,
    Поки серця в єдинім б'ються ритмі,
    І в ріках втрат втопають наші дні,
    Переживемо їх - й назавжди будем вільні.

    Нас не здолати! Разом ми потік
    Патріотизму й неосяжної любові,
    Світ до такого, як ми бачимо, не звик,
    Та байдуже! Один за одного до крові!

    Одна сім'я. Єдина і стійка,
    Є ціль. І на шляху нас не спинити,
    Там Воля - ніби світло маяка,
    Що навіть в найтемніші ночі світить.

    Межа ця переломна і свята,
    Нарешті зрозуміли чітко хто ми,
    Кожен із нас - то Господа рука,
    Кожна Душа, що відлетіла - з нами спомин.

    Крокуєм впевнено. Немає вороття!
    В ім'я загиблих! І на Славу Україні!
    Ми обираємо Волю і Життя!
    Майбутнє обираємо! Назавжди і віднині!

    #я_типу_поет #Україна #війна #перемога_за_нами #HelgaLuna
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6483

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Вір мені!
    - Вір мені, - я тобі прошепочу, -
    Навесні повернуся додому,
    Поцілую заплакані очі,
    Обійму й заберу твою втому.

    Я інакше не можу, дружино.
    Це обов'язок мій, зрозумій.
    Коли рвуть на частини країну
    Не до наших нездійснених мрій.

    Я солдатом своєї Вкраїни
    Залишуся у будь-який час.
    Від народження і до загину!
    І нехай увесь світ проти нас.

    Не ховай почуття, обіймімось!
    Я шепчу тобі знову і знов:
    - Не зневіримось, не побоїмось…
    Переможе розлуку любов.

    Вір мені. Зачекай мене вдома.
    Я вернусь. Я прийду навесні.
    Обіцяй лише так невагомо
    У моєму з'являтися сні…

    Писано в далекому 14му...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6484

    24 бер. 2022
    Світлана Фіялка
    Діти війни
    - Мені десять. Я жила в Маріуполі.
    - Мені шість. Я жив у Чернігові.
    - Мені три. Я жила у Гостомелі.
    - Мені чотирнадцять. І я жив у  Києві.
    - Я вцілів і тепер живу в Любліні.
    - А я дивом опинилась у Львові.
    - Мене прихистили в Берліні.
    - А я досі сплю в тернопільській школі.
    - Моя могила у дворах Ірпеня,
    - А я так і лишивсь під Макаровим.
    - А я тихе сумське янголя,
    - А я без руки. Мені поталАнило.
    - Я ніколи не побачу тата і маму.
    - А я загубилася в потязі.
    - Моєї школи позавчора не стало.
    - А я сплю в зимовому одязі...
    - А я народилась в метро!
    - А мене з вогню виніс воїн!..
    - А мені прилетіло в вікно,
    Але мама накрила собою...

    ***

    Вони говорять хором
    До світу, до зброї, до неба,
    Вони похлинулися горем
    І дивляться, ворог, на тебе.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6486

    24 бер. 2022
    Ольга
    Ніч яка місячна. Інтерпретація 2022
    Ніч яка місячна, зоряна, ясная,
    Палає останній москаль,
    Знати було б тобі, орк недоштопаний,
    Що "лютий" в нас той, що "фєвраль"!

    Тож ми зустрінемо тебе, наше добриво,
    В землю сиру покладем,
    Виростуть з неї чи виноградники Коблево,
    А чи сади. Власний вільний Едем!

    Ох і дарма ж притягли ви хребтиночки,
    В наші козацькі краї!
    Тут ваша, падлюки, кінцева зупиночка!
    Нам - восени врожаї
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6487

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Перший удар
    Знов перший удар по зелених беретах.
    Знов кров пролилася у перші хвилини.
    Пройшлася Морана по еМТеНееСам.
    По тих, хто в них сон зберігав України.

    Ніхто не зганьбив і присягу не зрадив,
    Відходили в тил, дочекавшись наказів.
    В розривах тих перших, тих підлих снарядів,
    Сталевий характер усім показали.

    Сьогодні усюди в строю прикордонник -
    На півночі, півдні, на сході країни.
    В лікарнях, крізь зуби, поранений стогне.
    А дехто з моїх побратимів загинув.

    Ми вірні Державі, ми вірні Народу.
    Ми ворога б'ємо в лісах і у полі.
    Ми нищимо орків за нашу свободу,
    За сім'ї, за дім, за майбутнє, за волю.

    Усі ми - велика, смілива родина.
    Нас труднощі лише смішать, не лякають.
    Назад, на кордони ми рвемось щоднини,
    Ще трішки стежини нехай почекають.

    Ми кожному ворогу вріжемо частку
    Землі України - в глибокій канаві.
    Завів руський гонор солдатів у пастку -
    Зайшли і лишаються гнити у ямі.

    *МТНС - місце тривалого несення служби.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6488

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    Молитва
    О, Всемогутній, Милостивий,
    Тримаєш вбогих, сірих, злих,
    Життя даруєш й вибір вільний
    На праведність, а чи на гріх…
    Прощаєш нам провини наші,
    Завжди даєш насущний хліб,
    Прощаєш вбивцям, і пропащим,
    І тим,  хто внутрішньо осліп.
    Я згодна на олтар покласти
    Усе, що на сьогодні маю,
    І ниць перед тобою впасти
    За процвітання мого краю.
    Благослови Вкраїну милу,
    Де предки з миром спочивають,
    І кожну ощаслив людину…
    О, Боже, я тебе благаю!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6489

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Доброго ранку! Ми з України!
    Ввічливі люди живуть в Україні -
    Вітаються, навіть якщо ти скотина.
    Всі, хто непроханим в гості прийде -
    Обов'язково людей цих знайде.

    Крадуть цигани військові машини:
    «Доброго ранку!  Ми з України!»

    Прапор російський зриває  хлопчина -
    «Доброго ранку!  Ми з України!»

    Танка  угнали за ясної днини:
    «Доброго ранку!  Ми з України!»

    Криє арта кацапню щогодини:
    «Доброго дня вам!  Ми з України!»

    Здохли в колоні кадирівські свині:
    «Доброго вечора!  Ми з України!»

    Мітинг вигукує голосно кпини:
    «Доброго вечора!  Ми з України!»

    Десь генерал розлетівсь на частини:
    «Доброї ночі!  Ми з України!»

    Весело пісню ведуть «джавеліни»:
    «Доброї ночі!  Ми з України!»

    Танковий полк десь під Сумами стигне:
    «Здохли уже? Байрактар з України!»

    Давлять прокльони ординцям на спини:
    «В пекло вертайтеся! Ми з України!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6491

    24 бер. 2022
    Оксана
    Місто - герой, кажуть вони…
    Я Маріуполь.
    Уже в облозі не знаю скільки..
    Мені страшно та важко, та я не здоланний, вільне місто своєї держави.
    Я місто - герой, так кажуть вони.
    Про мене пишуть газети, пости.

    Та хіба я заслужив такої біди?
    Яка спіткала тисячі і сотні людей.
    Мене добивають ракети.
    Мене практично зрівняли з землею.

    Пологовий розбомбили, театр розтрощили.
    Люди вмирають, люди страждають.
    Бо я лиш сусід із тим Кримом,
    що в чотирнадцятому зазнав такої біди.

    Та я вірю, що стоятиму до перемоги.
    Хлопці з Азову мені допоможуть.
    Прийде перемога, мене відбудують.
    Засяє над містом рідний прапор моєї країни.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6492

    24 бер. 2022
    Софія
    Двобічні почуття
    Сидить, мудрить,
    Що б таке в країні замутить
    На троні: какая разніца кричить
    Країна болить,
    Майдан горить
    Студенти стоять, серця ті киплять
    Хотіли скинуть, вбить
    Мати не дала
    А далі куди пішла?
    Восьмий рік вже болить
    Знову стоять на кордонах отих
    Маєм, як захищать
    Страхи летать
    Дітей, матерів, які люблять
    Й ненавидять царя
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6494

    24 бер. 2022
    Софія
    Режими
    Знаєш, чому мені тривожно?
    Бо не розумію, що буде далі
    Ловлю лише розмиті фони,
    Які переслідують з підвалу

    А далі жити і творити
    Хочеться мені завжди
    І як не знаю, як далі то терпіти
    Режими,
    Створені страшними людьми
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6495

    24 бер. 2022
    Ольга
    Без назви
    Ранок стрічаючи новий
    Під завивнями тривоги,
    Прошу, щоби без втрат цей Бій
    Для України був. У Бога.

    Щоб він зберіг усі Серця,
    Так щиро віддані Країні,
    Щоб дарував їм укриття,
    Під Янгольським Крилом надійним.

    Щоб захистив. І щоб зберіг.
    І дарував нам Перемогу!
    Щоби зробити більш не зміг
    Ворог кривавого ні кроку!

    Щоб забирався геть, назад!
    В свій "руський мір"! В "ізбу" на ніжках!
    Щоб знов дивитись зорепад,
    Під мирним небом. Спати в ліжку.

    А не в бетонних коробках,
    Я не про себе - пощастило,
    Поки - торкнувся тільки Страх,
    А інші... Жах сповна відпили...

    Мені їх Біль сильніш свого
    Рве Серце. Та на жаль-безсила...
    Прошу я, Янгол, одного, -
    Розправ над кожним із них Крила!

    Це все що можу... Прожени
    З наших земель цю "братську" пошесть,
    Життя колишнє поверни!
    Тебе, молю, благаю, Боже!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6496

    24 бер. 2022
    Позивний "Поет"
    Танець Долі
    Ніч наступає раптово -
    Здається, був щойно світанок.
    Життя пробігає по колу,
    Танцюємо з долею танок:

    Півкроку уліво - ракета,
    Поклон їй - і розійшлися.
    Мов ниток краї у тенетах -
    Поруч, але не сплелися.

    Два оберти прокружляли -
    Зміна позицій бригади,
    Щоби бійців не дістали
    Кулі, гранати й снаряди.

    Погляд партнерці в очі,
    Усмішки натяк - атака.
    Бої за майбутнє щоночі,
    Щоб ворог тремтів з переляку.

    Швидкий цей танок, жвавий.
    Хай всі, хто його  танцюють,
    Пройдуть цей шлях кривавий
    І милих своїх поцілують.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6497

    24 бер. 2022
    Софія
    Гостини
    Я переповнена болем
    Таким щирим, до нестями
    Він пронизує усі кістки, які породила невблаганна
    А знаєш, хлопче, царю
    Як тебе ще вихваляють?
    Ті, хто хочуть схожу владу
    Тебе б вдушити голими руками
    Я думаю, ми всі готові
    Бо твоя пика вже в печінках
    Надто довго засиділась
    Ти на запрошені гостини
    Хоч колись приходив?
    А ні, бо не чекають
    А лиш вбивають
    Тих, на кого абсолютно наплювати
    А своїх любим до нестями
    Які рвуть землю щдня
    Тому давай, пора
    Вже засидівся
    Ти, та твої другани
    Щоб завтра ми прокинулись самі
    У вільній, незалежній УКРАЇНІ
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6498

    24 бер. 2022
    Валерій Коростов
    Украфашистські бандерогуси
    Жахи, жахи! В укриття, росіяни!
    Вас атакують бандерогуси!
    Перетинають кордон неустанні,
    чипи на них, вони, наче індуси

    з цяткою касти, інфрачервона,
    блимає цятка в їхньому лобі –
    наводить на цілі. Один із загону
    літак вже підбито! А що там у дзьобі?..

    Можливо, атомна боєголовка
    модифікації «для імбецилів»?
    З голкою лялька й підписом «Вовка»?
    А голуби? Теж пташки не безсилі,

    шкодять масштабно, бо ж накачали
    в лабораторіях з-за океану
    штамами, координати вказали;
    випурхнули диверсанти слухняно!

    Ковід розмножували українці –
    так прирекла ерудована Дума.
    Сюди погляньте: повзе по долівці!
    Мурахи! До лапок приклеєна гума,

    трильйони мурах – обліплять Росію,
    відірвуть від ґрунту і втоплять у морі!..
    Яку божевільну, тупу чудасію
    ще вигавкне «ящик» у вашім Мордорі?
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6499

    24 бер. 2022
    Yura Danik
    Душі героїв до раю
    Нажаль, сумна звістка прийшла...
    Що вбили солдата із краю!
    "Грудка у горлі, сухість у роті,
    Серце колотить, і біль у душі!.."
    Чому так стається не знаю?..
    На полі у бою, у битві важкій,
    Загинув герой, юний такий!
    Назавжди залишиться в думці моїй...
    Цей герой, із нашого краю!
    Відважний, сміливий і молодий...
    Віддав життя! В запеклому бою...
    За незалежність! За нашу свободу і волю!
    за Україну! За наших дітей!...
    На віки! Будеш Героєм!..
    Вшануймо героїв усіх!
    Хто загинув... За славу і волю!
    Відали життя, за живих!
    І за майбутнє, українського народу!..
    За тебе герою, помолимось всі!
    І свічку поставим у храмі!
    Нехай Господь, відпусить гріхи!
    І візьме душу, до раю!..
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6500

    24 бер. 2022
    Анастасія Брилліантова
    Війна і мрія
    Темні кучері з мідним блиском,
    Очі нагадують літній ліс.
    Як ти? Де ти? Живий ще?
    Думаю я й щоки пухнуть від сліз.

    Ми не такого хотіли початку,
    А про кінець було думать зась
    Я дуже хочу весною чи влітку
    Разом з тобою під небом лежать.

    Рідного краю безкраї простори,
    Поруч йдучи я б хотіла вивчать.
    Гори, степи, регіони та море
    В радість з тобою і навіть в печаль.

    Та я не знаю чи будеш ти завтра,
    Навіть не відаю чи буду я.
    Були з тобою ми вдвох від початку
    Отже дійдемо разом до кінця.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6501

    24 бер. 2022
    Олексій Трохимчук
    30 днів
    Біль і втома,
    Я не в дома,
    Злість й відраза,
    Все й відразу.
    Місяць пекла,
    Путіна секта,
    Ненависть й бруд,
    Знищений люд.
    російські солдати,
    Не "брат йде на брата",
    А ворог все лине,
    На нашу країну.
    Їде Груз 200,
    Рахунок на тищі,
    Не бути героєм,
    З собою крематорій.
    БТР, літаки-кровопивці,
    Мародери, нелюді, вбивці.
    Найманці, не військові,
    Бездуші й безтолкові,
    Макаров, Бородянка і Ірпінь,
    Буча, Київ - іде бій,
    Маріуполь, Харків, Волноваха,
    Дружньо кажуть - ідіть на х..й
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6502

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    Я - Україна!
    У камуфляжі та зі зброєю в руках
    В безмежжі степу на усіх земних вітрах
    Безстрашно й впевнено стою у герці,
    Вперед дивлюся з вірою у серці.
    Ти переконуєш, що тут мене нема,
    Що я - мара, себе придумала сама,
    І що мене мені подарували,
    Віками не за мене воювали,
    Що мова в мене - примітивний діалект,
    І що рабам не притаманний інтелект,
    Що я без тебе ні на що не здатна...
    Теорія невірна! Неприйнятна!
    Це марення! Я - вічна і нетлінна!
    І не окраїна. Я - Україна!
    Безстрашно пританцьовую у герці!
    Іду в майбутнє з вірою у серці.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6503

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    О, Боже, змилуйся над нами
    О, Боже, змилуйся над нами!
    За що караєш матерів,
    Випалюєш серця вогнями,
    Примножуєш сиріт і вдів?!
    Вже кожен день став поминальним...
    Коли ж скінчиться цей кошмар
    І стихне стогін наш печальний,
    Й війни загаситься пожар?
    О, Боже, змилуйся над нами!
    Хай сльози висохнуть в очах,
    Хай лине пісня над степами
    І переможно в небесах
    Засяє сонце над землею,
    Й благословенно квітне край...
    Полий на душі нам єлею
    О, Боже, нам надію дай!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6504

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    Мене Всевишній жінкою обрав
    Я - українка! У душі бринить весна!
    Життя ціную: і весела, і сумна...
    Народжую й виховую дітей,
    Акумулюю тисячу ідей.
    У берцях - гарна і смілива у вінку,
    Кохана, вільна і граційна у танку!
    Готую найсмачніші кулеші,
    Пісні співаю з вірою в душі,
    Ліплю вареники, вирощую квітки,
    Зі злом воюю і крокую навпрошки
    До перемоги, щастя і добра!
    Мене Всевишній жінкою обрав...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6505

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    Як щиро любиш ти родину...
    Як щиро любиш ти родину,
    Як матір любиш і вітця,
    Як сонце любиш і життя,
    Люби й так щиро Україну!
    Цінуй, бо дав тобі Всевишній
    Цю землю, на якій родився,
    Цю воду, у якій хрестився,
    І небо, і поля розкішні,
    Матусин сміх і ніжну пісню
    І мову рідну колискову,
    Молитву і траву шовкову...
    Без Батьківщини - як без кисню.
    Себе знайти - велике щастя,
    Твори добро в ім'я людини!
    Усе, що зробиш для Вкраїни,
    Тобі сторицею воздасться!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6506

    24 бер. 2022
    Дендюк Вікторія
    Війна
    Сирени лунають вже від самого рання,
    Від мами: «не плач» тихе прохання,
    В підвалі сирістю дихають діти,
    А мали б вони тому сонцю радіти,
    В кутку сидить та плаче малеча,
    Для чого ж нам та ворожнеча?
    Коли від вибухів здригається тіло,
    Все в москалів добро догоріло…
    Кацапи ступають на землю святую,
    А я їм коктельчик хороший зготую,
    Горітиме танк з москалем всередині,
    А нам все одно, ми тут на Батьківщині!
    Наші люди за майбутнє дітей воюють,
    А тих дураків лиш інстаграми хвилюють.
    У когось брат пішов у військомат,
    І йому дали в руки автомат….
    Сестра в сльозах його обіймає,
    Мати живим повернутись бажає,
    Батько мовчить та руку пожимає,
    У нього син Україну захищає,
    Минають дні, минають ночі,
    А в мами все дужче заплакані очі…
    Снайпер у груди потрапив солдату,
    А дівчинка поставила серце в кишеню брату,
    Куля лишилась в твердому пластиліні,
    І він зрозумів, скільки сили в тій країні.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6507

    24 бер. 2022
    Тамара Бацмай
    Небесні Ангели
    Небесні Ангели, молю, закрийте небо!
    Ви сильні, я надіюся на вас!
    Вкраїну захистіть, благаю! Дуже треба,
    Щоб ви підтримали в цей грізний час!

    Небесні Ангели, я знаю, вас багато,
    Уже не сотня - Божий легіон!
    Лютує підлих градів розривне стакато,
    Ми стоїмо - незламний бастіон...

    Молю, закрийте небо, Ангели Небесні!
    Молитвами закрийте і крильми!
    Господь почує вас - моя земля воскресне!
    На ній щасливо будем жити ми.

    11.03.2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6508

    24 бер. 2022
    Маргарита
    Без назви
    Весняний, теплий, сонячний день,
    Ніщо не віщувало лиха.
    Лиш гуркіт в небі де-не-де
    Та гул літаків над стріхою.

    І, мов грім серед ясного неба,
    Сумна сколихнула всіх звістка.
    Що забрала українського сина війна,
    Що служив Україні так вірно.

    Він був син, він був батько і справжній чийсь друг,
    Неодмінно коханий та рідний...
    Він любив посміхатись, любив він життя
    І, звичайно, любив він мріяти.

    Мріяв виростить власних своїх діточок,
    Відпустити у власну дорогу.
    Мріяв старість з коханою разом зустріть
    І тоді вже віддать душу Богу...

    Та не склалось, як мріяв,
    Все не так, як хотів.
    Обірвалось життя за секунди
    І залишився в пам'яті сотні людей
    Як Герой, як людина з великої букви.

    Цвинтар... Постаті чорні стоять
    І стискається серце від болю.
    Тихий вітер повсюди розносив печаль,
    Бо прощалась Україна з Героєм!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6509

    24 бер. 2022
    Оксана
    Дякую, хлопці за мир і свободу.
    Дякую, хлопці, за мир і свободу!
    За небо і землю, повітря і воду!
    Дякую, воїни, славні й безстрашні,
    Що сни і домівки бороните наші!
    Хай береже вас Господь і Марія!
    Хай ваше серце від кулі прикриє!
    Ви наша гордість і наша надія!
    Ми вас підтримаєм, хто як уміє!
    До перемоги! Хай ворог загине!
    З вами в молитві уся Україна!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6510

    24 бер. 2022
    Андрій Лозінський
    Без назви
    Братську любов узявши за основу,
    Ховаючи у рукаві кривий стилет,
    За сотню літ зло повернулось знову,
    Пошрамувавши землю літерою "Зет"...

    Син влади й безуму, шалений у поразках,
    Вгодований серед гнилих осель,
    Повірив у придуману ним казку,
    ВласнОруч знищив власну цитадель.

    У шалі вбив він ворогів і друзів,
    Зірки задумав розганяти батогом.
    Всі закричали, і у цій нарузі,
    Постав над світом новим, щирим злом.

    "Z" є заграва над домівкою мільйонів,
    "Z" є земля, що топчуть чобітьми,
    Це гул сирен і дзеленчання дзвонів,
    На вулицях, де він вбивав дітей дітьми.

    Гігантський карлик, у нору забравшись,
    Годуючи у серці тисячі образ,
    Заніс правицю, батога узявши,
    "Навіщо світ, в якому нема нас."

    Та українське насторч горла стало.
    Постала сила з спалених земель,
    Спинила градів, смерчів шквали,
    Відправила до пекла корабель.

    Так він програв, бо так програли колись інші
    Як його вірний пес, тарган і холуї
    Як лев під залпи, і орел у тиші
    Помер, лишень задумавши бої.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6511

    24 бер. 2022
    Оксана
    Я зварю Тобі смачнющого борщу
    Я зварю Тобі смачнющого борщу
    І натомлені Твої обмию ноги...
    І нікуди більше не пущу!
    Все це буде після Перемоги.

    Запашний для Тебе приготую чай
    І цілунками Твої покрию рани...
    Тільки Ти мені пообіцяй,
    Що покине нашу землю гість незваний!

    Я сорочку вишию Тобі...
    І вона могутнім буде оберегом!
    Сил додасть в смертельній боротьбі.
    Ти ж є мудрим тактиком й стратегом.

    Ти здолаєш лютих ворогів!
    І засяє сонце яскравіше.
    І живим повернешся домів.
    І Тобі я почитаю вірші...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6512

    24 бер. 2022
    Вікторія Смушок (Біла Ніч)
    Без назви
    губи чорного моря потріскав норд-ост
    не цілуйся допоки не вщухне
    я минаю тебе як останній блокпост
                                           шухер

    не цілуйся поки не скінчиться війна
    і любити сьогодні не варто
    я рушаю туди де росте сивина
    як порядний і чесний новатор

    знаєш поки що тут не гудуть літаки
    і пісень не співають сирени
    я тепер не боюсь чуєш запах їдкий?
    ми зокрема й на мітки серемо

    на зґвалтованих стегнах є інші сліди
    дика кров в окультуренім ґрунті
    плети сітку сестричко і брате плети
    нашу Землю вироджує лунтік

    коли серце спустошене як атб
    б'ється зайвим одним кіловатом
    все одно обираю любити тебе
    і так хочу поцілувати
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6513

    24 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Осколки мыслей превратились в ожидание
    Осколки мыслей превратились в ожидание
    Душа сиротски сжалась под ребром
    Разрушены мечты, мосты и здания
    И в горле крик в солёный превратился ком

    ***

    День и ночь смешались
    в ярость и печаль
    Счастье потерялось
    И себя не жаль

    Вера в день без боли
    всё ещё живёт
    На Голгофу крови
    мой народ идёт

    На планетном шаре,
    что ареной смерти,
    нету божьей кары
    Злу, что не измерить

    Ненависть, как пламя,
    обжигает вены
    Украины знамя
    вечно будет реять!

    24 марта 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6514

    24 бер. 2022
    Вікторія Смушок (Біла Ніч)
    Лицарська зірка
    зірви мені
    останній гіпеаструм
    з кремлівського плеча
    білі бджоли збирають нектар

    хто їх розчав

    у неї не буде моїх очей
    і навіть очниць – не буде
    запозичений образ смерті
    наруга над питомістю вічного:

    мрія має бути нездійсненною –
    лише в такому стані можна
    перевірити її істинність

    мета має бути оповита
    завчасним трауром
    що його чорне небо виношує
    дай бог тобі не розродитись –
    я боюся дитячого крику

    більш нічого
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6515

    24 бер. 2022
    Без трусів
    Сила
    Сьогодні любов звучить як град
    Як комахи перед дощем
    Ластівки їх жруть
    Ластівки із
    Наповненою сердечною клітиною
    Вони зупиняються і продовжують
    Продовжують і зупиняються
    Кохають нас
    Як *буча війна закінчиться
    Любити буду
    Всіх
    Кохати
    Красуня і чудовисько всередині самого себе
    Всі хто бачив пророчі сни
    Нетверезі думки.
    Двоїлось в очах.
    Чекати кращих часів
    Чекати їх змін
    Чекати їх відповідей
    Ні не потвора, ні не проблеми тіла
    Ага, зараз - одна картинка
    Справедливість з’являється з плином часу
    З двобою до поєдинку
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6516

    24 бер. 2022
    Оксана
    А я й забула, що бувають пори року.
    А я й забула, що бувають пори року,
    Бо в Україні восьмий день війна..!
    Тепер інакші у дітей уроки,
    Коли сирени чути із вікна...
    Коли на друзки розлітаються будинки...
    Коли вбиває мирних жителів орда...
    Ми українці до найменшої клітинки!
    І в нас усіх тепер одна мета!
    Прийшла Весна... Тривожна. Вибухова.
    Змінився світ... Переповняють почуття!..
    Ми переможем! Відбудуєм край свій знову!
    Бо, попри все, весна несе життя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6517

    24 бер. 2022
    Оксана
    Митиму вікна я під сиренами
    Митиму вікна я під сиренами
    І сіятиму пшеницю.
    Були українці завжди незбагненними,
    Мов витесаними з криці.
    Рідна земля дрібно всіяна кулями
    І щедро полита кров'ю.
    Ми молитвами небо затулимо!
    Захистимо любов'ю!
    Нас ця війна лише робить сильнішими.
    Ми в ній вистоїмо і переможемо!
    І наші рани розквітнуть віршами,
    І буде світло у серці кожному...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6518

    24 бер. 2022
    Оксана
    Звертаюся до тебе, окупанте!
    Звертаюся до тебе, окупанте!
    Невже ти так ненавидиш життя?
    Для чого наш кордон перетинав ти?
    Невже нема жалю у тебе відчуття?
    Як в очі глянеш ти своїм нащадкам?
    Розкажеш, як колись вбивав людей?
    Як із землею цілі вулиці рівняв ти?
    Заради чого?! путінських ідей?!.
    Невже аж так тобі промили мізки,
    Що зазомбований ідеш, куди ведуть?
    І не вмикаєш логіку хоч трішки,
    До України маєш безпідставну лють.
    Не хочу лихословити, та знайте -
    В чужій землі знайдете ви лиш смерть!
    Пощади й милосердя не чекайте!
    Серця налиті горем наші вщерть!
    Один за одним йдуть до вас двохсоті,
    І будуть сльози і у ваших матерів!..
    Даємо відсіч ми кожнісінькій сволоті!
    Наш праведний відчуєте ви гнів!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6519

    24 бер. 2022
    I Go
    The guilt of being safe
    There was a moment in my life
    I lived in a 5* hotel
    But what was inside my heart
    I had nobody to share and tell

    The loneliness out of home
    No tears to cry out at night
    The thoughts of betrayal and safety
    The shout out of lips hold tight

    Despite of luxurious food
    And the breakfasts the best I've known
    Through all the support and care
    By the people of Germany shown

    The thoughts that I want to come back
    To step on my native land
    Where everything priceless to me
    Where people that I understand

    Through routines of the care for the kids
    I'm feeling sad and in pain
    Accepted by foreign as own
    I'll be back to you dear Ukraine
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6520

    24 бер. 2022
    Оксана
    Якщо ти не тримаєш в руках автомата
    Якщо ти не тримаєш в руках автомата,
    То за кожного ти помолися Солдата!
    Помолися за мир і за всю Україну!
    Щоб війна закінчилась і ворог наш згинув!
    Помолися за тих, хто лишився без дому!
    Хто рятує життя, пересиливши втому!
    Помолися за тих, хто лишився в облозі!
    Помолися за всіх хто тепер у дорозі!
    Помолися за тих, кого більше немає!..
    І за тих хто як може нам допомагає!
    Помолися за те, щоб закрили нам небо!
    Помолися! Крім миру нам нічого не треба!
    Помолися і Бог нас нарешті почує!
    Помолися і Він Україну врятує!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6521

    24 бер. 2022
    Алла Плут
    Розділені війною на віки
    Чорний ворон крильми Україну накрив,
    Потемніло усе навкруги...
    Хто б подумати міг? Та ніколи в житті!
    Що з Росії прийдуть вороги?
    Як же так? Ми ж із вами у мирі жили!
    В Вітчизняну свій край боронили!
    Два народи, що довго братами були,
    Назавжди в душі шлях свій закрили.
    Що він з вами зробив, отой клятий фашист?
    Ви, як зомбі, що думки не мають.
    Навіть рідних тепер називаєм " рашист"
    Спілкування із ними лиш серце нам країть.
    Мати доньці не вірить, а брату - сестра,
    Ваш глава став вам ідолом, богом.
    Але знайте: настане колись та пора,
    Прозрівання вже не за порогом.
    Ви ж не чуєте пострілів, бомб і снарядів,
    Дехто пробує навіть радіти.
    Та хіба може людина вбивати дітей,
    У якої є власні діти?
    Маріуполь, Охтирка, Ірпінь і Херсон,
    І Гостомель, і Київ, і Суми...
    Прокидаєшся, думаєш:" Може це сон?"
    З голови не виходять ці думи...
    Нашим воїнам-кіборгам - честь і хвала,
    Ви - найкращі у світі солдати!
    Ми молитися будем і вдень, і вночі,
    Щоб діждалася вдома вас мати.
    Щоб у серці, нарешті, настала весна,
    Ластівки прилетіли й лелеки,
    Залишилась у спогадах клята війна,
    Вірю, час цей - зовсім недалеко!

    13.03.2022.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6522

    24 бер. 2022
    Зоя
    Потім
    Запишемо історію по-новому
    На аркушах зі снігу і весни.
    У справі територій анексованих -
    Снарядами усі крапки над ї.

    Ми акціями заходів масованих
    Зіб'єм пиху і запал у русні,
    Закреслимо вогненним і трасованим,
    І спати покладемо у ріллі.

    Змалюємо, як зеленіє листя
    На дубі, де Іскандера зняли,
    Як пахне сіно і цвіте калина,
    Де колись танка трактором тягли.

    Як зазирає соняшник за обрій
    На полі, де зенітки ще були.
    І ряска затягла сліди від колій,
    Де форсували Змієві вали.

    Опишемо з любов'ю чисте небо,
    Що вже забуло кіптяву війни.
    Нам взагалі багато і не треба -
    Лиш вільна Україна на віки.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6524

    24 бер. 2022
    Зоя
    Ми різні
    У кожного свій фронт
    На цій жахливій війні.
    І треба впасти на дно,
    Щоб мати змогу злетіть.

    Когось підганяє страх,
    Хтось з відчаю кидає дім.
    А комусь вистачає зла
    Кидатися на ворогів.

    Ми різні такі всі,
    Ми маємо купи проблем.
    Щоб край покласти війні
    Згуртовано разом стаєм.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6527

    24 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Я себе поклялась
    - поэзия как предчувствие -

    Вся жизнь - война, где утро - бруствер
    Окопы не спасают от беды
    Атакой - день, а вечер - стужей
    Где звёзды кружатся в пыли

    Я живу без тебя
    уже целую вечность
    Я себе поклялась
    - злой судьбе вопреки
    улыбаться и жить
    за двоих, в бесконечность
    до тех пор, пока сердце
    бьётся пульсом любви

    2018
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6528

    24 бер. 2022
    Богдан Лугінін
    Колір думки...
    Коли вночі я дивився у стелю
    І рахував я не вівці, а танки,
    Думки були не кольору пастелі...
    Думки були не кольору світанку...
    Думки були не кольору кохання,
    Дитячого, наївного такого.
    Думки були не кольору бажання
    До Маріуполя поїхать твого.
    Думки були не кольору тюльпанів,
    Гарячих жовтих або фіалкових.
    Думки були не кольору батманів,
    Чи фуете, чи па таких чудових.
    Думки були не кольору намиста,
    Червонястого такого, наче кров.
    Думки були не кольорів барвистих,
    Якими всі описують любов.
    Думки були не кольору хмарини,
    Не сніжно-білої, як пух м'якої.
    Думки були не кольору родини,
    Веселої, і дружньої, міцної.
    Думки були на колір не багаті,
    Думкам чогось немов не вистачало,
    Думки були на колір сіруваті,
    Хоча й відтінків їм не бракувало.
    Думки на колір, як сирени були,
    Що змушують не спати цілі ночі.
    Які нещадно місяць аж гули,
    І під які ми не стулили очі.
    Думки були на колір, як ракети,
    Які ті виродки в нас запускали.
    Думки були на колір сигарети,
    Кінці у яких вночі аж палали.
    Думки були на колір, мов граната,
    Але не фрукт, а ягода смертельна.
    Думки були на колір, як те НАТО,
    Не вберегло від нас усе пекельне.
    Думки були не кольору погоди,
    Бо, хоч мінлива, але, все ж, яскрава.
    Думки були на колір зла, незгоди,
    Байдужі, тихі, кляті і лукаві.
    Порахував коли те кляте стадо,
    Із танків, бомб, гранат, а ще ракет,
    Думки мені подарували радо
    Великий і барвистий ще й букет...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6529

    24 бер. 2022
    Долівець (Медіна) Христина
    Повітряна тривога
    Холодним потом прямо серед ночі…
    Вибух ррраз! А за ним ще два…
    Я давно залишила дівоче..
    Зараз лиш твереза голова!

    Не вмикаючи в дорозі світла,
    Добре що в одежі син заснув…
    Дякую, завішені всі вікна…
    Хоч би він цей жах потім забув!

    Чоловік - вояк надягши форму,
    Коротко нотує в смс:
    «Ось найдостовірніша платформа!
    Подих-вдих! Нехай проходить стрес!»

    Тіло вже, як навчене ховатись…
    Вуха, що фіксують кожен звук…
    Щоб повірить, треба доторкатись…
    Тож із сином не відпустим рук…

    Поки він заснув, пишу всім рідним…
    «Як ви?! Чи є добре?! Як гуло?»
    Спосіб спілкування своєрідний…
    Але краще щоб вже так було!

    У незручній позі… і не сплячи
    Ось уже тривожних тридцять діб,
    Ми навчились встояти добряче!
    Та ділити свій останній хліб…

    Відчай ми відклали весь на потім…
    А можливо й зовсім назавжди!
    Він ховається в турботі…
    Та змивається ковтком води…

    Безсумнівно, перемога з блиском…
    Як можливість зняти кардиган,
    Спати від дверей не дуже близько,
    Та відчути м’якість від піжам…

    Ну а поки тиша і всі жИві,
    Поки ми готуєм гобелени…
    Будем милосердні та дбайливі…
    О! Ви чули?! Вже відбій сирени!

    25.03.22 (00:10)
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6532

    24 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Бог устал любить россию
    Бог устал любить россию
    Крылья ангела на мушке
    Март алеет стыло
    Мордор у кормушки
    всё хлебает ненасытно
    украинской крови
    НаZия бесстыдно
    Ниц лежит пред вовой
    Рабское отродье
    Каиново племя
    Вандалы безродные
    разрушают Время
    Разрушают стены
    и бомбят могилы
    Бабий Яр бесценный
    оголяет имя
    Оголяет спины
    взорванной земли
    Всполохом купины
    май расцветит сны
    Жертвы ждут расплаты
    Той и этой войн
    Имена и даты
    оживут весной
    Память всё запомнит
    Память не простит
    Боли крик и стоны
    и предсмертный хрип
    Бумеранг вернётся
    как всегда, обратно
    Пепел разовьётся
    в забытьё стократно
    Из колонн 200-х
    будет вам парад
    Будет род ваш проклят,
    как отцы велят.

    22 марта 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6533

    24 бер. 2022
    Стася Дячук
    маріупольська містерія
    іродові служки невідступно справджують волю цареву,
    їм що Віфлиєм, що Маріуполь – кров усюди червона,
    всюди заклякла від страху земля і німі зимові дерева,
    але подих янгола вітром азовським зірве з душогуба корону.

    іродові служки вірять у недоладно змонтовані проповіді,
    кажуть: «от він глас Божий, наш цар – помазаник, ми – посланц»,
    але тим, хто поліг за брехню, немає місця в некрополі,
    і янгол потопить їхні прізвища у вічній ріці.

    ірод задоволено потирає руки у підземних своїх палатах,
    поки сучасні Мадонни у бомбосховищах приводять дітей на світ,
    але кожен крик немовляти наближає час тиранової розплати,
    і над Маріуполем – не Віфлиємом – зірка янголова горить.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6534

    24 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    На всех даётся поровну небес
    На всех даётся поровну небес
    На всех даётся поровну небес
    И тверди под ногами вдоволь тоже
    Ну почему же побеждает бес
    в извечных войнах, ну ответь мне, Боже!

    Откуда ненависть рождается для бед?
    Куда деваются добро и благородство?
    Вопросы падают, как семя непобед
    на обезвоженную почву первородства

    Там, где бродили праотцы, ища исток,
    и находили яблоко для чрева,
    оттуда истины даётся рок
    финальным осознанием Потери,

    Что открывается внезапно, как врата
    в обитель высшую вселенского Покоя,
    где вся земная умирает суета
    в уединении божественном изгоя

    2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6539

    24 бер. 2022
    Наташа Карлисано
    Насущное
    новый год войны
    бомбы и расстрелы
    ликом САТАНЫ
    день рисует стены

    утро февраля
    красным окропилось
    вздрогнула земля
    мир попал в немилость

    небо онемело
    в сердце бьют набаты
    ангельское племя
    вписывает даты

    12 марта 2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6540

    24 бер. 2022
    Зоя
    Не надо
    Не желайте, русские, войны,
    Не ходите к нам воевать.
    Здесь полягут ваши сыны
    И вы об этом не будете знать.

    Не врывайтесь в чужие дома,
    Не берите чужих вещей.
    Вам за каждый наш вздох и стон
    Возвратят востократ палачи.

    Вас уже осудил весь мир,
    Вы давно погибаете зря.
    Всё, что ждёт теперь впереди -
    Только смерть и огонь, и ад.

    Вы еще спешите пока
    По инерции в гущу войны,
    Но из вас уже жизнь ушла,
    Вы давно уже все мертвы.

    И ещё через сотню лет
    Кто-то пыльную книгу найдёт,
    И расскажет седой дед:
    Был когда-то такой народ.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6541

    24 бер. 2022
    Олександр Сичов
    Війна 20 22
    Перестали помічати дні
    Серед жаху, болю і страждань,
    В українському календарі
    Счезли дати дружніх спілкувань.

    Стільки цінуватимуть життя,
    Скільки пострілів на кожен день,
    Доти ще налякане дитя
    Не почує татових пісень.

    Завмирають від бомбардувань
    Горобці в розстрілянім дворі.
    Досить нам братерських міркувань
    Із російської підступної брехні.

    Починаєм рахувати дні -
    Спротив міст, беззбройний героїзм,
    Безліч жертв у Світовій війні,
    Де з росії постає фашизм.

    Чорний дим війни в пітьмі ночей
    Кличе Україну боронить,
    Як сльоза з матусиних очей
    Переможну наближає мить,

    Як святих отців молебний спів,
    Як сирен тривожний унісон…
    На війні завжди бракує слів,
    На війні неписаний закон.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6542

    24 бер. 2022
    Владислав Малюта
    Скільки разів обстрілювали Чорнобаївку?
    Це місце - російської тупості меморіал,
    Апогей бездарності їхніх стратегів і тактиків,
    Командного ідіотизму сумний карнавал,
    Або, просто, - аеродром Чорнобаївки.

    Тут не літає нічого, окрім наших снарядів.
    Не відбувається навіть політ їхніх фантазій.
    Інакше як пояснити ці військові паради
    На цілі артилерійських уражень?

    Бо у руських чинуш є проблема одна:
    Помиляючись, настільки бояться ганьби,
    Що наклавши під себе купу лайна,
    Все одно, не знімають штани.

    Кажуть Путіну втрати, а він ледве при пам'яті.
    Ой, не чує дідусь. Глухий, як сотня тетерь.
    А скільки разів палала та Чорнобаївка?
    Дев'ять? Ні, десять тепер.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6543

    25 бер. 2022
    Борис Мамін
    Освідчення після бою.
    Більше тижня дзвінок твій чекаю,
    Та не хочу почути слова:
    «Позбавляйся мене, я благаю,
    Ти гарячий, а я снігова».

    Я люблю тебе –  листя шепоче,
    Я люблю водограй гомонить,
    Я люблю тебе щиро, співоче,
    Понад все, мене Бог хай простить.

    Я не можу  наразі дзвонити,
    Бо суворі закони війни,
    Рідну землю пішов боронити,
    Повернусь – серце ти відчини.

    Я люблю тебе, вітер співає,
    Я люблю, разом щастя знайдем,
    Я люблю тебе, серце палає,
    Я люблю міцніше з кожним днем.

    23. 03. 2022 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6549

    25 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Наймолодший
    Він знайшовся у пору, коли веселилося літо,
    Половіли жита, річки стрічка блищала, як скло –
    Звідти очі його дивовижні – волошки у житі,
    Звідти чуб його русий і щедре душевне тепло.
    Наймолодший – на нього плекати надію на старість.
    Несподіваний, як над Сулою крізь сонце гроза.
    Сповивала його і леліяла мамина радість,
    Непомітно в колиску котилась щаслива сльоза…
    Він красивий, як Бог, він розсудливий, добрий і щирий,
    Обпалив своє серце в проклятій, зятятій війні,
    Бо назавше затямив, що жити потрібно у мирі
    І в країні великій, і в рідній малій стороні!
    Симпатичне дівчатко освідчилось першим в любові,
    Зігрівало листами, намріяло долю-красу…
    Він пізнав запах диму, солоний на смак, запах крові
    І спивав в чистім полі з травинок цілющу росу…
    …Привезли його в батьківську хату, як тільки засмеркло.
    На колінах село зустрічало і старші брати…
    Хтось тихенько промовив, мов добре, що мати померла,
    А то б серце її розірвалося од сумоти…
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6551

    25 бер. 2022
    Оксана Штогрин
    Ніколи
    Я ніколи тебе не пробачу!
    Не пробачу ніколи всім вам!
    Ви не люди, не звірі тим паче,
    Ви - найбільший людський стид і срам!

    Ні про які братні народи
    мови більше не може вже йти!
    Ви для нас лиш ворожі потвори,
    ті - хто знищують наші світи.

    Буде плакати Ваша країна,
    так як плачуть наші міста,
    зрозуміє кожна людина -
    Україна давно не проста!

    Пожалкуєте, але пізно,
    нам не треба ваших "Прости"
    Ви у нас як непрошені гості -
    вийдіть на хер, доки живі!

    Ви дістали цілу країну -
    тепер просто бога моліть,
    бо повстали усі як родина,
    вам не вижить і більше не жить.

    Україно моя, моя люба,
    найгарніша, найкраща моя!
    Твоя армія - найсильніша!
    Перемога буде твоя!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6553

    25 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Нескорені країна
    Моя країно неозора,
    Нетлінне батьківське тепло.
    Чимало ти зазнала горя,
    Але такого не було:
    Коли піднявся брат на брата -
    І потекла гаряча кров…
    Болять мені сьогодні втрати
    І недоспівана любов…
    Моя нескорена, найкраща,
    Чом зупинився твій політ,
    Красу твою шматують нащо,
    І нації зривають цвіт?
    Не буде прощення ніколи,
    Тому, хто нагострив мечі.
    Хто кров’ю кропить мирне поле –
    Гіркими будуть калачі.
    Мою нескорену країну
    Спаси, Господь, і сохрани,
    Моїй нескореній, єдиній,
    Високих крил не обітни!
    Вона народжена літати,
    А не старців тягнуть торби.
    Ще заживем, ще буде свято
    І радість з присмаком журби!
    За кожного молюся сина,
    Що на землі і в небесах…
    Моя нескорена країна
    Живе і житиме в віках!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6554

    25 бер. 2022
    Галина Чехута
    Настане день
    Сьогодні в горі вся моя земля,
    Летять нещадні бомби терориста,
    Кричить від жаху, плаче немовля,
    Від ран смертельних стогне рідне місто.

    Та вірю я, настане врешті день,
    Коли зітхне щасливо Україна.
    Весь світ, немов  від божих одкровень,
    Прозріє остаточно неодмінно.

    Наступить день, коли затихне гул
    Ворожих танків, безпощадних градів,
    Скінчиться на землі війни розгул,
    І Божий суд накаже лютих гадів.

    Обніме тиша, радісна, п'янка,
    Усі сини повернуться додому.
    І материнська лагідна рука
    Любовно зніме непомірну втому.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6557

    25 бер. 2022
    Ніна Третяк
    Є в України діти золоті
    Ти не злякався, як прийшла біда.

    Твоя весна тепер навік з тобою.

    І посивіла мати молода.

    Над синовою, плачучи, труною...

    Ти намагавсь жахіття зупинить.

    Війна ж, як смерть, підступна і зубата.

    Не думав, як батькам без тебе жить,

    Як день новий без тебе зустрічати?

    Зімкнулись неціловані вуста,

    Якими б так хотілося сказати,

    Що твоя жертва не була пуста,

    Що прийде ще на рідну землю свято!

    Ти зміг би якось тіло зберегти,

    Податися в світи і перебути…

    Звеліла совість: хто, якщо не ти?!

    Лише з тобою Україні бути!

    Відбутися в стражданнях, як святі,

    Зростити духу вільного листочки.

    Є в України діти золоті,

    Найкращі із людей сини і дочки!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6558

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    А Крим мовчить
    А Крим мовчить, вивчає методички,
    Йому так легше: треба ж бо вивчать...
    Про те, як Вова-шизофренік вічний
    Мою країну їхав рятувать...

    Цю пропаганду хворим роздають,
    А ті їдять, не варті і мізинця!
    Бо за супротив строк уже дають,
    15 років прямо до в'язниці.

    Тому і біль наш їм не до душі,
    Своя сорочка все ж до тіла ближче...
    Для них ми ніби трохи й не чужі,
    Та градів дощ від них далеко свище...

    Бомбардувань не чутно у Криму,
    І братніх мін їм в руки не збирати...
    "Они верны ху#лу и за страну
    Готовы ложью" мозок свій напхати!

    Моя країна вистоїть, і суд
    Прийде на землю, хоч і не чекали!
    Благословляє Бог загиблих тут
    І проклинає тих, які мовчали!!!

    03.03.2022 у Всесвітній день письменника...
    З вірою у тих, хто в Криму ще вірить в Україну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6560

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Стояла я і слухала весну
    "Стояла я і слухала весну..." (Леся Українка)

    Стояла я і слухала весну
    Під вибухи російської навали...
    Для чого тут шукаєте труну!?
    Ми вас сюди не кликали, не звали...

    Російський мир? Заклякло у душі...
    І серце вкотре облилося кров'ю!
    Для нас не рідні ви, для нас чужі!
    Ви знищуєте "братською" любов'ю...

    Руйнуєте усе, що на шляху,
    З ненавистю вриваєтесь без стуку...
    Але нема у нас до вас страху,
    Зітремо, як непотріб, у пилюку...

    Без імені, без честі, каяття
    Ви принесли у дім наш лиш війну!
    Підсніжники продовжують життя:
    Стояла я і слухала весну...

    04.03.2022 у Борисполі (Україна).
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6561

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Летіли гради...
    Летіли гради, сипались ракети,
    Шукали злидні зрадників в полях...
    Моя країна на краю планети,
    Бо розіп'яв її "сусідських" цвях...

    Стікає кров'ю за чужі провини,
    Мов на Голгофі, хрест її стоїть.
    Забрали немовля від пуповини,
    А матір мертва на землі лежить.

    В очах небес блакить уже згасає,
    І мрій простих, людських зникає вир...
    Вона натомість світ не проклинає:
    Бажає сину бачити лиш мир.

    А син зросте, окріпне і восстане
    На горлі вбивці чоботом авжеж!
    Моя країна розірве кайдани,
    Воскресне з болю, жахів і пожеж!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6562

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Я повернусь
    120 убитим росіянами дітям присвячую...

    Я повернусь до мами уві сні,
    Торкнусь щоки її так ненароком...
    Моє життя пронизане уроком:
    Не дайте шансу, люди, ви війні!

    Я прилечу лелекою й на хаті
    Благословлю подвір'я навесні...
    Лишайте біль та не ходіть сумні,
    На крилах щастя вам несуть пернаті.

    Я первоцвітом проросту в саду
    І теплим сміхом подарую весну,
    У дні новому я щораз воскресну,
    Струмочками дорогу віднайду...

    Я не помер, бо я навіки в серці,
    В душі частині, у своїй землі...
    Не треба зморщок, мамо, на чолі,
    Шукай мене на райдузі-веселці!

    І не шкодуй, що я не обійму,
    Радій життю, бо я його частина!
    Хоч уві сні звертаєшся до сина,
    Та перекресли радістю війну!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6563

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Не просіть мене, я не поїду
    Не просіть мене, я не поїду,
    Не покину землі у біді.
    Не лишу я лелек на гнізді
    На поталу заброді-сусіду.

    Не втікатиму зопалу я,
    Та й свідомо тікати не стану.
    Хтось країні загоїти рану
    Мусить тут, а не просто здаля.

    Не лишу ворогам я весну
    І красу первоцвітів під танки.
    Промінь сонця шука крізь фіранки,
    Як збудити мене після сну.

    Не пускає земля, рідний дім,
    Генетично споріднені разом.
    Не лікується біль такий часом,
    Хоча ми розчиняємось в нім.

    В Бога вимолю щастя тоді,
    Як не лишиться ворога й сліду!
    Не просіть мене - я не поїду,
    Не лишу Україну в біді!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6564

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Украли весну!
    Украли весну! Так! Украли весну!
    Змінили плани, стерли просто дні...
    Дітей сто вісім нині не воскресне,
    Не стане рідним дім на чужині...

    Летіли гради, сипались ракети,
    Вмирали сотні посеред землі...
    Сочилась кров підбитої планети,
    І посилались вкотре кораблі...

    Завмерло вмить покинуте обійстя,
    Задимлені від вибухів шибки.
    А на деревах уже перше листя
    У зародку відроджують бруньки.

    Покинувши усе, тікали люди,
    Верталися ж лелеки іздаля...
    Тут розпинали нас свої ж іуди
    І прихвосні тирана-москаля.

    А нам би сіять, сіять добре-вічне,
    Збирати в полі для нащадків хліб...
    Та ворогу поглянувши у вічі,
    Рахуєм, скільки вистояли діб.

    Моя країно, за нещадні муки
    Тобі воздасться, знаю, навіки!
    Бо вбрали з кров'ю і сини, й онуки
    Історії твоєї сторінки.

    Незламна будь та стій до перемоги,
    Нехай шумить Славута - наш Дніпро!
    Схід твого Сонця стане епілогом
    Для ворога у світі, мов тавро!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6565

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Стояв будинок вікнами до сонця
    Стояв будинок вікнами до сонця,
    На повні груди дихав він життям...
    Збирав краплини-роси у долоньці
    І колисав народжене дитя.

    А на подвір'ї теж гасали діти,
    Новин останніх ширились рядки.
    Привітно посміхалися сусіди,
    Навчали малюків своїх батьки.

    Та раптом звук, і вибух, і ракета
    Будинку в серце влучила умить!
    Завмерла навіки моя планета:
    У згарищі вогню, що лиш димить!

    О Господи! Скажи, за що караєш?
    Для чого, доле, нам такий сусід?
    Так, пів будинку за секунду в раї,
    А той, хто вижив, то навіки зблід.

    А той, хто вижив, вирішив тікати,
    Подалі звідси, може, й назавжди.
    Тіла згорілі нікому ховати,
    Ніхто не готувався до біди.

    Зруйнований, у згарищі та крові
    Схиливсь будинок, вибиті шибки...
    І розтеклися вени пурпурові,
    Як в місто увірвались чужаки...

    Боявся так, що пульсували рани,
    І дихати крізь знищені віконця...
    Намолений, наболений, мій храме...
    Стояв будинок вікнами до сонця...

    Героїчним Маріуполю, Чернігову, Києву присвячую...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6566

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Колискова
    Тихо-тихо ніч крадеться до ладу,
    В укриття, мій рідний сину, відведу...
    Хай тоді тобі насняться світлі сни,
    Де не чути навіть шепотів війни...
    Затулю тебе собою від біди,
    Щоб любов свою плекав ти назавжди!
    Щоб тебе не смів торкнутись гнів ракет,
    Не знайшов росії пащі кулемет.
    Сину-сину, спи, мій рідний, цілу ніч,
    Розбігається хай ворог врізнобіч,
    Не ступає більш на землю їх чобіт,
    Хай муркоче серед ночі сірий кіт...
    Люлі-люлі, спи спокійно, засинай...
    Буде вільним, незалежним рідний край!
    Люлі-люлі, сплять вже й зорі у саду,
    Як зростеш, то не пускай у дім орду.
    Захищай свою свободу у житті,
    Пам'ятай, що я співала в укритті...
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6567

    25 бер. 2022
    Людмила Мозгова
    Мовою любові
    Мовою любові говорили
    Солов'їні співи на землі...
    Та росія на краю могили
    Розстріляла вранці солов'їв...

    Вдерлась в дім без стуку і моралі,
    Била градом, руйнувала все...
    Думала, що розростеться далі,
    А натомість світ уже трясе!

    І любові мова стала нині
    Мовою ненависті авжеж!
    Ти, сусід, пройшовсь по Батьківщині,
    Тож чекай: від того і помреш!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6568

    25 бер. 2022
    Віра Павленко
    Вже грішникам мерзенним снивсь парад
    Вже грішникам мерзенним снивсь парад,
    І на Хрещатику звучать фанфари...
    Сюди прийти ти зможеш, підлий гад,
    Лиш з того світу, в вигляді примари.

    Небесна Сотня, де пролила кров,
    Не будуть грюкать чортові копита!
    Усяка мразь і путінське фуфло
    Знайдуть могилу тут, ганьбою вкриту.

    На стольний Київград, хто замахнувсь,
    Де древні та святі Софії стіни, -
    Не буде прощення в віках йому
    За жах, за рани, смерті та руїни!

    Парадну форму вам не одягнуть,
    І блиск медалей не прикрасить груди
    "За Кієв", "Харьков" чи якусь Борзну -
    Гарматне мясо шматтями усюди.

    Все знищити! Пригнав тиран сюди.
    Антихристи! Не знаєте Завіту
    І слів таких: "Не вбий!", "Не укради!"
    Убивць нових шукаєте по світу.

    Страждання, як синонім слова "брат",
    Звучить сарказмом той "асвабадітєль"!
    Навік затям собі, бєзмозглий кат:
    Ми - козаків нащадки, волі діти!

    Вже ритмом друге дихання в серцях,
    Чиї тіла натруджені війною,
    Скалічені, та будуть до кінця,
    До Перемоги битись з сатаною!

    В твої немиті харі ми плюєм,
    Хоч в ранах й шрамах, в крові наші стіни!
    З святим вогнем, що дав нам Віфлеєм,
    Ми змусим орків встати на коліна!

    За горе, сльози й закатованих синів -
    За все заплатите, негідні тварі!
    Ніякий бункер не спасе катів!
    Я твердо знаю - бути божій карі!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6569

    25 бер. 2022
    Віра Павленко
    Під шквалом бомб несамовитих.
    Я чую: стогне Матінка-Земля
    Під шквалом бомб несамовитих.
    Це - Україна, змучена моя,
    Наругу терпить московитів;

    Стиснувши зуби міцно, у крові,
    Не підкоряємось фашистам!
    Солдати наші - миру вартові,
    З останніх сил громлять рашистів.

    Ми на своїй ріднесенькій землі!
    А вам чого тут, орки, треба?
    Тут наших предків піт та мозолі,
    І поле наше, й сонце, й небо!

    Злодії! Посягнули на святе,
    На мирний дім і на родину.
    Убивці підлі! Поле золоте
    Свинцем побили в злу годину.

    Свої брудні ручища простягли,
    Щоб задушить свободу нашу!
    Сліпі раби! Безглуздо полягли!
    За що? За путлерівську рашу?

    Ми солов'їні не здамо гаї,
    Ані алей, де квітнуть липи,
    Ні клаптя чорноземної ріллі
    Вам, варварам, тупим й немитим!

    Наллють вам з бутля чорної смоли -
    Не піравать вам в нашій хаті.
    Спечуть для вас з отрути пироги -
    Смачного! Вороги закляті!

    Запам'ятайте, вражі москалі,
    Що рід наш стародавний, древній;
    Вросли корінням в глибину Землі!
    Ні кроку з неї! Будьте певні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6570

    25 бер. 2022
    Віра Павленко
    Без назви
    Росія - корабель прибульців.
    Усе, що зовні нього - дивина.
    Лиш фейку вірять - мильній бульці,
    Аналізу подій свого нема.

    Немовби з іншої планети
    Населення країни - не збагну.
    Їх "ящик" захопив в тенета
    Від Брянська аж по саму Колиму.

    Мов птахи ті, що ще в шкарлупі,
    Чи гуманоїди, що вперше тут,
    Совки зі стажем, в повній дупі,
    Одне і теж заучене товчуть!

    Ми думали, що лише в джунглях
    Неграмотні є дикі племена!
    А у Росії - зомботундра:
    Пристосуванства і сектанства - тьма!

    У двадцять першому столітті,
    В епоху інтернету й кладі знань,
    Мільйони - попугаї в клітці,
    Повторюють дурню, як з бодуна!

    Синдроми параної всюди,
    Народ мов збожеволів геть увесь -
    Від сторожа до депутата Думи
    Перетворились на тупих овець!

    Отари тої величезна зона,
    Пропагандиський рупор їх пасе.
    Страшніший вірус, ніж "корона".
    Вакцина Правди тільки їх спасе!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6571

    25 бер. 2022
    Тетяна
    Коли закінчиться війна
    Коли закінчиться війна,
    У Матері обсохнуть сльози,
    Завчасна зійде сивина
    У дівчини по довгих косах.

    І голос тих, хто вже не поряд,
    Полишить терпкий післясмак,
    Як той пісок, що затискаєш
    В хвилини бою на зубах.

    Розчинить чорний пил дощем.
    Воронки вибухів, окопи
    Ретельно хлібороб зоре.
    Зерно наллється до оздоби.

    Світанки росами нап'ються.
    Серпневі зорі небокраєм
    Дитячим мріям посміхнуться
    І обдарують зорепадом.

    Ми наново навчимось жити:
    Без фронтових новин щодня,
    Дзвінкам, запрошенням радіти,
    Коли закінчиться війна.

     13/02/2017 р.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6572

    25 бер. 2022
    Тетяна
    Родичам військових злочинців Імперії зла
    Своє життя мого дорожче,
    Чужий добробут тілу ближче,
    Ненавистю на звіра схожі,
    Вам заздрість виїла обличчя.
    Палкі прихильники убивць,
    Споживачі пропагандистів,
    Існує вами терорист,
    Брехня пускає корінь, листя.
    Не більш, не менш і ви злочинці,
    Благословляєте війну,
    Це саме ви, не хтось нацисти,
    Дитячого крадії сну.
    Грабунок - засіб існування,
    Слова - відбілення вини,
    Юрба потворна і кривава,
    Гостинне лоно для царів.
    25/03/2022
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6573

    25 бер. 2022
    Ольга Харишина
    Весна повстала проти смерті
    Весна повстала проти смерті.
    Життя не дасть прийти пітьмі,
    Розквітне поле - зцілить душі,
    Батьки обнімуться з дітьми.

    Світанок буде після ночі,
    Якою темною вона
    Не була б, але рідні очі
    Сяятимуть, немов зоря.

    Весна повстала проти смерті
    І переможе в цій війні.
    Замерехтять домівки рідні -
    Жовто-блакитні кольори.
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6574

    25 бер. 2022
    Тетяна Мунтьян
    Хроніка війни
    Вони ступили на родючу землю,
    Вже тридцять днів вона горить в вогні
    Це не природньо, дуже незбагненно -
    Щоб гинули найкращії сини .
    Щоби земля здригалася від болю,
    І очі закривавлились річкам,
    І щоб в нестямі голосило поле,
    Блукали щоб тварини по стежкам.
    Це поза розумом усіх свідомих -
    Ховали щоб батьки своїх дітей,
    Щоб діти не могли піти до школи,
    Щоб серце завмирало від вістей.
    Підступно це, і вже не по- людському -
    Щоб первістка народжувать в пітьмі,
    Щоби додолу падали ікони,
    І як серпи валилися церкви.
    Страшенні дні, одноманітні ночі -
    Проте ДЕРЖАВА не схилила голови:
    Порив єдиний! Є жорсткий супротив!
    Ми переможемо, бо вірою сильні!
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6575

    25 бер. 2022
    Галина Король
    Ранок
    Коли ранішнє сонце торкається моїх повік,
    Я усвідомлюю - настав ще один день…
    Короткий як мить, і довгий.. як вік…
    Птахи безтурботно співають пісень.
    Коли у відкрите вікно проникає світло,
    І прохолода ранку торкається шкіри,
    Я усвідомлюю - маю сили!
    Думати,йти, посміхатись привітно…
    А ще: мріяти, вірити і могти,
    Правдивим ім’ям називати все,
    І бачити світлі мости:
    Україну Господь будуватиме!
    Руками твердих і нескорених,
    Незламних, сміливих, міцних!
    Вже сонце за осокорами…
    Я чую дитячим сміх…
    І темні галузки вишневі,
    Вкриваються зеленню стрімко,
    Я повна віри по вінця!
    І хочеться крикнути дзвінко:
    «Лихе дограє, ще мить
    Весна подолає  розруху!
    Перемога в повітрі дзвенить…
    Відкрий своє серце для слуху!»
    Першоджерело: https://warpoetry.mkip.gov.ua/6576